Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.10.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Враховуючи те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 31.12.2016 року має заборгованість 29358,03 грн., яка складається з наступного: 2484,92 грн. заборгованість за кредитом; 21998,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1374,19 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 29358 грн. 03 коп. за кредитним договором №б/н від 14.10.2013 року та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк», за довіреністю [PERSON] (а.с.34), наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника (а.с.38). Відповідач [PERSON] в судове засідання надав письмове заперечення (а.с.55), в якому просить суд, визнати кредитні правовідносини недійними та зобовязати його повернути позивачу тільки тіло кредиту, не сплачуючи при цьому відсотків, так як кредит не отримував, при цьому посилаючись на постанову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, у справі №6-16цс15 де зазначено, що не мають юридичного значення і юридичних наслідків, посилання у кредитному договорі на певні документи (внутрішні документи банку), які позичальник не підписував як додатки до договору. А також надав заяву про застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), у звязку з чим відмовити у задоволенні цих вимог (а.с.66) та розглянути справу у його відсутності в порядку письмового провадження (а.с.67). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.4-5) вбачається, що відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість 29358,03 грн., яка складається з наступного: 2484,92 грн. заборгованість за кредитом; 21998,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1374,19 грн. штраф (процентна складова). Останній платіж за кредитом відповідачем здійснено 20.06.2014 року (а.с.4 на звороті). - Із копії заяви позичальника №б/н від 14.10.2013 року (а.с.6) вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.33) вбачається, що [PERSON] народився 21.05.1995 року в селі Потьомкине Високопільського району Херсонської області, зареєстрований та проживає в [INFO] (Жовтнева)[ADDRESS], що підтверджується довідкою Високопільської селищної ради Високопільського району Херсонської області (а.с.42). - Із копії інформаційної довідки ПАТ КБ «Приват банк» (а.с.57) зясовано, що 14.10.2013 року [PERSON] отримав кредитну картку ПАТ КБ «Приват банка» «Універсальна» з кредитним лімітом на суму 2000 грн., в подальшому сума кредитного ліміту банком збільшена до 2500 грн. Строк дії кредитної картки «Універсальна» зазначено до 10.2017 року. - Із копії витягу користування кредитною карткою за період 2013-2017 роки (а.с.59-61) зясовано, що [PERSON] починаючи з дати отримання кредитної картки «Універсальна» періодично знімав кошти, а також вносив кошти на погашення заборгованості по кредитній картці. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України, ч.1. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. ч.2. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України, ч.1. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. ч.2. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, дослідивши в судовому засіданні, матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, але частково, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач, відповідно до поданої заяви №б/н від 14.10.2013 року (а.с.6), отримав від позивача кредит в розмірі 2000 грн., ліміт якого було збільшено 20.10.2013 року, до суми 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, при цьому згідно наданої інформації, строк дії картки закінчується у жовтні 2017 року. Щодо встановлення кредитного ліміту, банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.7-32), складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідача. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань та умов кредитного договору, станом на 31.12.2016 року має заборгованість 29358,03 грн., яка складається з наступного: 2484,92 грн. заборгованість за кредитом; 21998,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1374,19 грн. штраф (процентна складова). Отже заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості становить 29358,03 грн. (а.с.4-5). Так, відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись при цьому на постанову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, у справі №6-16цс15, в якій зазначено, що не мають юридичного значення і юридичних наслідків, посилання у кредитному договорі на певні документи (внутрішні документи банку), які позичальник не підписував, як додатки до договору, і які містять умови і правила користування банківським кредитом, не передбачені договором кредиту. Такі документи (положення, правила, тощо) не є частиною договору і не можуть використовуватися судами при визнанні умов договору кредиту, зокрема порядок його повернення. Але, такі посилання відповідача, суд не може прийняти до уваги, так як зазначена постанова винесена не Вищим спеціалізованим судом України, а Верховним Судом України, де переглядалася справа, щодо застосування строків позовної давності в порядку ст.259 ЦК України, та ніякого відношення до даного позову (спору) не має. Крім того, відповідач заперечує щодо того, що між ним та банком укладався кредитний договір, оскільки окрім заяви-анкети, він нічого не підписував, але таке твердження спростовується наданими позивачем доказами, а саме: копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача (а.с.6), фотокопією фотографії із зображенням відповідача в момент отримання кредитної картки «Універсальна» (а.с.57 на звороті) та випискою з кредитного рахунку (а.с.59-61) з якої вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, шляхом знімання коштів та відповідно внесення коштів на погашення кредитної заборгованості. А тому, згідно зазначених доказів вбачається, що відповідач отримав кредитну картку, користувався нею в період з 2013 року до 20.06.2014 року, чим фактично підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.7-32), складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.6). Разом з тим, суд приймає до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності до неустойки (пені, штрафу), як таку, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.\~257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14. Отже, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач має заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3000,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 1374,19 грн. Останній платіж з погашення кредиту відповідачем проведено 20.06.2014 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 13.02.2017 року, тобто з пропуском строку спеціальної позовної давності, яка становить один рік. У звязку з чим, дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем заявлено вимогу про застосування строків спеціальної позовної давності. Таким чином, оскільки відповідач, внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань, порушив виконання умов кредитного договору №б/н від 14.10.2013 року та норми діючого законодавства, суд вважає за можливим вимогу позивача щодо стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 2484,92 грн. та відсотків за користування кредиту в розмірі 21998,92 грн. задовольнити у повному обсязі, а щодо задоволення вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3000,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 1374,19 грн. слід відмовити в звязку з пропущенням строку спеціальної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору за тілом кредиту та відсотками, на загальну суму 24483,84 грн. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, в межах задоволених позовних вимог, які становлять 1334,36 гривень із сплаченої позивачем суми судового збору 1600 грн. при подачі позовної заяви, що підтверджується платіжним документом (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 252-255, 256, 258, 261, 266, 267, 1050 ЦК України та

Outcome: partial