Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вказує, що його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира №101 будинку№44 по вул. Гудименка в м. Запоріжжя. 08.04.2011 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину квартири. Окрім нього спадщину прийняли дружина померлого [PERSON], донька [PERSON], кожен спадкоємець отримав у спадщину по 1/6 частині квартири. 14.08.2013 року померла [PERSON], після її смерті спадщину прийняв він та його сестра [PERSON] Він прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та успадкував 1/3 частини квартири після смерті [PERSON] Оформити спадщину в нотаріальному порядку він не має можливості у зв'язку із відсутністю оригіналів документів на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] в розмірі 1/6 частини квартири №101 будинку№44 по вул. Гудименка в м. Запоріжжя, на 1/3 частину квартири після смерті [PERSON], а всього визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. Також просив визначити порядок користування спірною квартирою, визнавши за ним право користування однією ізольованою кімнатою, дві інші кімнати залишити в користуванні відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про обставини справи суду нічого не пояснив, в ході розгляду справи його інтереси представляли його представники дружина [PERSON], адвокат [PERSON], [PERSON] та адвокат [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що вона одружена з [PERSON] з 2000 року. Після одруження вони проживали в [INFO]. Потім вона переїхала проживати в [INFO], а чоловік [PERSON] залишився проживати в квартирі. В серпні 2013 року померла матір позивача [PERSON] Починаючи з жовтня 2013 року, [PERSON] не впускала [PERSON] в квартиру, у зв'язку із чим він переїхав проживати до неї в с. Матвіївка. Представник позивача адвокат [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] одружились у 2000 році та проживали у батьків в квартирі №101 будинку№44 по вул. Гудименка в м. Запоріжжя. В липні 2012 року [PERSON] був знятий з реєстрації з квартири і зареєструвався за місцем проживання дружини в с. Матвіїівка, де і проживає з [PERSON] на даний час. [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] в 2011 році фактом проживання разом із померлим. Після смерті матері в 2013 році [PERSON] приняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. На запитання суду, адвокат [PERSON] пояснила, що [PERSON] не був зареєстрований разом із спадкодавцем [PERSON] на момент смерті, але матері належав садовий будинок в садовому товаристві Коксохімік-1, членом якого став він замість матері. Наполягала на тому, що [PERSON] приняв спадщину спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння садовим будинком в садовому товаристві Коксохімік-1. Пояснила, що така підстава для прийняття спадщини передбачена ст. 1268 ЦК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні від 21.09.2015 року просив суд зупинити розгляд справи до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] [PERSON] суду копію даної позовної заяви. В задоволенні клопотання про зупинення провадження судом було відмовлено. В позові про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, [PERSON] вказує, що ним було пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] і просить суд поновити строки на подання заяви. На запитання суду про остаточну позицію [PERSON] щодо факту прийняття ним спадщини (або пропуску строку на її прийняття), представник [PERSON] по суті суду нічого не відповів. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Пояснила суду, що позивач [PERSON] одружився в 2000 році із [PERSON], і в березні 2000 року вони переїхали проживати в [INFO]. В квартирі залишись проживати батьки [PERSON], [PERSON] і вона. [PERSON] іноді приїжджав відвідувати батьків, але в квартирі після 2000 року ніколи не проживав, хоча і був в ній зареєстрований до 2012 року. В 2006 році квартира була приватизована, внаслідок чого їй, [PERSON], [PERSON], [PERSON] стало належати по 1/4 частини квартири. На момент смерті матері [PERSON] в 2013 році, [PERSON] в квартирі не проживав, був знятий із реєстрації, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечив. Пояснив, що після смерті матері [PERSON] позивач спадщину не прийняв, оскільки не був зареєстрований з нею на час смерті і не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, в той час як йому вже належить 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності (в порядку приватизації). Також вказав, що вимоги в частині визначення права користування квартирою є неконкретними, позивач не вказав, яку саме кімнату він просить виділити йому у користування. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Квартира №101 будинку№44 по вул. Гудименка в м. Запоріжжя належить на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/4 частині: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідоцтво про право власності на житло №177752 було видано 07.11.2006 року Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради. Квартира була приватизована, її загальна площа становить 68.42 кв.м. (а.с. 81). Відповідач [PERSON] [PERSON], [INFO], 16.03.2002 року змінила прізвище Трипутень на Карпєєва внаслідок укладення шлюбу. 02.07.2011 року у зв'язку із укладенням шлюбу змінила прізвище на Борисенко (а.с. 117-119). 08.04.2011 року помер [PERSON], не залишивши заповіту. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частину квартири №101 будинку№44 по вул. Гудименка в м. Запоріжжя (а.с. 52). На момент смерті разом із спадкодавцем в квартирі були зареєстровані його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON] (а.с. 57 зворот., 66 зворот.). Відповідно до матеріалів спадкової справи до нотаріальної контори спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку шестимісячного строк він не заявив про відмову від неї. Таким чином, спадкоємцями, що приняли спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Померлому належала 1/4 частина квартири, тому кожен із спадкоємців отримав у спадщину по 1/12 частині квартири. 02.04.2015 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Постановою нотаріуса від 02.04.2015 року у видачу свідоцтва про право на спадщину було відмовлено (а.с. 58-59). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково в частині визнання права власності на на 1/12 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 08.04.2011 року. Крім того, позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла 14.08.2013 року (а.с. 61). Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини спадкоємці не звертались. Згідно довідки з місця проживання, [PERSON] була зареєстрована з 12.12.1979 по день смерті 14.08.2013 в квартирі [ADDRESS]. Разом із нею на день смерті були зареєстровані донька [PERSON] та онук [PERSON] (а.с. 66 зворот.). Відповідно довідки, виданої МКП Основаніє 30.03.2015 року, позивач [PERSON] був зареєстрований в [INFO] до 19.07.2012 року. Починаючи з 25.07.2012 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. (а.с. 7-8, 57 зворот.). Отже на день смерті [PERSON] позивач разом із спадкодавцем зареєстрований не був, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав. Доводи адвоката [PERSON] про те, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння майном [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки статті 1268, 1269 діючого ЦК України передбачають тільки дві підстави для прийняття спадщини проживання разом із спадкодавцем на момент смерті та подання заяви про прийняття спадщини. Незважаючи на те, що позивачем не заявлялись вимоги про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на момент смерті, представники [PERSON] наполягали на тому, що позивач хоча і не був зареєстрований в [INFO], проте фактично в ній проживав. Відповідно до пояснень [PERSON], [PERSON] одружився у 2000 році, після чого у березні 2000 року переїхав проживати разом із дружиною [PERSON] в с. Матвіївка, де і проживає на даний час. За клопотанням відповідача, судом був допитаний ряд свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], часто бувала в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] не бачила в квартирі більше 15 років. Пояснила, що він переїхав від батьків після одруження. Свідки [PERSON], [PERSON] дали суду аналогічні пояснення, відповідно яких [PERSON] в 2013 році в квартирі [ADDRESS] не проживав. На підтвердження факту проживання [PERSON] в квартирі на день смерті матері [PERSON], представники позивача не надали суду жодних доказів, хоча відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які посилаються. За клопотанням представника позивача судом були викликані для допиту свідки (а.с. 45, 46). Проте, в ході розгляду справи представники позивача від їх допиту відмовились. Пояснення [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] постійно проживав в [INFO] з 2000 року викликають у суду сумніви, оскільки вона також наполягала на тому, що шлюбні відносини із позивачем не припинені. [PERSON] не змогла відповісти однозначно на запитання суду про те, яким чином вона підтримує шлюб із [PERSON], якщо він дійсно не проживає разом із нею протягом всього подружнього життя, тобто останні 15 років. У зв'язку із викладеними обставинами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивач спадщину не прийняв. Позовні вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням також підлягають залишенню без задоволення. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] є трикімнатною, дві кімнати з яких є ізольованими. [PERSON] в своєму позові не конкретизував яку саме кімнату він бажає виділити собі у користування. Судом було роз'яснено представникам позивача, що вимоги про визначення порядку користування квартирою є неконкретними, а тому не можуть бути вирішеними судом по суті. Проте представники позивача навіть після надання відповідачем [PERSON] технічного паспорту на квартиру, позовні вимоги не уточнили. З урахуванням положення ст. 11 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог, позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку користування квартирою задоволенню не підлягають. Судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, сплативши судовий збір в сумі 2300 грн. Судом визнано право власності на 1/12 частину квартири, що становить 1/6 частину від позовних вимог. Отже, стягненню з [PERSON] підлягає судовий збір в розмірі 383 грн. 33 коп. (2300/6=383,33).

Outcome: partial