Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним, в обґрунтування якого вказав, що 25 квітня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений спадковий договір, зареєстрований приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] За цим договором у разі смерті позивача, квартира № 6 по вул. Інститутській. 10 в м. Хмельницькому, належна йому на праві власності, переходила у власність відповідачки. [PERSON] за цим договором взяла на себе зобов'язання виконати обов'язки в майбутньому щодо поховання позивача, а також після спливу одного року після його смерті встановити на могилі пам'ятник з чорного мармуру. Позивач вказує, що є особою похилого віку, потребує стороннього догляду і піклування, однак, помилково, через юридичну необізнаність під час укладення договору, не передбачив умови щодо його догляду, тобто укладаючи спадковий договір 23 квітня 2013 року позивач помилився в його самій природі, оскільки вважав, що укладає договір довічного утримання. У звязку з цим, звернувся до суду та просить визнати спадковий договір від 23 квітня 2013 року недійсним, як такий що вчинений під впливом помилки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 25 квітня 2013 року між [PERSON] як відчужувачем та [PERSON] як набувачем було укладено нотаріально посвідчений спадковий договір, за умовами якого набувач зобов'язується виконувати передбачені в договорі розпорядження відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належну відчужувачу квартиру № 6 по вул. Інститутській. 10 в м. Хмельницькому. За згодою сторін на набувача покладається зобов'язання в разі смерті відчужувача взяти на себе обов'язки по його похованню та після спливу одного року після смерті встановити на його могилі пам'ятник з чорного мармору. Право власності на квартиру, вказану в договорі, переходить до набувача в разі виконання умов договору та після смерті відчужувача. Зміна або розірвання договору за згодою сторін вчиняється в нотаріальній формі. Зі змістом ст.ст. 1302-1307 Цивільного кодексу України сторони ознайомлені. (п.п. 1, 7, 8, 14, 15 договору). У відповідності до ст.ст. 1302, 1303, 1304, 1305, 1307, 1308 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. На спадковий договір, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам ЦК, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а також правам і інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (лист від 24 листопада 2008 року), обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. Отже, предметом доказування у даному випадку має бути наявність помилки позивача у розумінні правочину, його наслідків, прав і обов'язків сторін, які існують на момент вчинення правочину. З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом війни 2 групи, хворіє на цукровий діабет, перебуває на Д-обліку в Хмельницькій міській поліклініці № 4, потребує інсулінотерапії двічі на добу. Відповідач зареєструвала своє місце проживання в [INFO] з 22.09.2011 року. Вказані обставини підтверджуються копією посвідчення серія ААБ № 023848, довідкою Хмельницької міської поліклініки № 4 від 09.09.2015 року, довідкою Жилово-експлуатаційної контори № 3 від 09.09.2015р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] деякий період часу доглядала позивача, готувала іжу, придбавала ліки, проте в подальшому догляд за позивачем припинила. В листопаді 2014 року свідок та його дружина дізнались що позивач потрапив у лікарню, після чого надавали йому допомогуі підтирмуують до цього часу, оскільки дружина позивача онкохвора, відповідач станом здоровя позивача не цікавилась. Досліджені судом доказіи достовірно вказують на те, що [PERSON] є людиною похилого віку, постійно хворіє та потребує сторонньої допомоги. [PERSON] намагався отримати від [PERSON] необхідну допомогу та догляд для покращення якості свого життя. Після укладення сторонами оспорюваного договору [PERSON] продовжує проживати в квартирі і самостійно сплачує комунальні послуги. Отже, укладаючи спадковий договір [PERSON] помилявся стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи названого правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважав цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов яких [PERSON] зобовязалася здійснювати постійний догляд за ним за його життя. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а спадковий договір від 25 квітня 2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1711 визнанню недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 487,20грн., оскільки позивач при поданні позову від сплати судового збору звільнений.

Outcome: approved