Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Головне управління Національної поліції в Тернопільській області звернулося з позовом в суд про стягнення з відповідача коштів за надмірно використану відпустку за 2018 рік в кількості 11 днів в сумі 3 319 гривень 61 копійку та зайво сплачені кошти за грошове забезпечення за 29-30 вересня 2018 року в сумі 804 гривні 10 копійок. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] перебував на службі в поліції з 07 листопада 2015 року по 28 вересня 2018 року та наказом ГУНП від 28 вересня 2018 року № 295 о/с був звільнений зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію». 28 вересня 2018 року було здійснено виплату грошового забезпечення особовому складу, для чого УФЗБО ГУНП завчасно подала списки осіб в органи казначейства. Саме 28 вересня 2018 року на картковий рахунок відповідача, який відкритий в Ощадбанку, було перераховано грошове забезпечення за вересень 2018 року в сумі 2362 гривень 72 копійки з врахуванням утриманого грошового забезпечення за період відсторонення від посади, що підтверджується відомістю № 80 від 28 вересня 2018 року на виплату грошового забезпечення в Ощадбанку за вересень 2018 року. Отже, в вересні 2018 року відповідачу було нараховано грошове забезпечення в повному обсязі за 30 календарних днів та виплачено 2 362 гривні 72 копійки з врахуванням утриманого забезпечення за час відсторонення від посади. З огляду на те, що відповідач звільнений з поліції з 28 вересня 2018 року, він отримав зайві кошти за 29-30 вересня 2018 року в сумі 804 гривні 10 копійок, однак оскільки наказ про звільнення відповідача надійшов в УФЗБО вже після виплати грошового забезпечення, бухгалтерія не мала змоги покрити вказану заборгованість із грошового забезпечення працівника. Отже відповідач має повернути зайве отримані кошти за 2 дні в сумі 804 гривні 10 копійок. Чергову відпустку повної тривалості за 2018 рік, відповідач використав з 03 липня 2018 року по 03 серпня 2018 року за наказом ГУНП від 02.07.2018 року № 192 о/с. Крім того, в наказі ГУНП від 28 вересня 2018 року № 295 о/с про звільнення відповідача було зазначено про утримання коштів за надмірно використану щорічну відпустку за 2018 рік в кількості 11 днів. З даним наказом відповідач ознайомлений та отримав його копію в день звільнення - 28 вересня 2018 року, що підтверджується його власним підписом. Згідно з розрахунком УФЗБО ГУНП, розмір відрахування за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, який [PERSON] необхідно повернути ГУНП в Тернопільській області становить - 3 319 гривень 61 копійку. Разом сума, що підлягає стягненню з відповідача за надмірно використану відпустку та зайво виплачені кошти за грошове забезпечення за 2 календарних дні (29-30 вересня 2018 року) становить 4123 гривні 71 копійку. ГУНП вчинялись дії з приводу досудового врегулювання спору та отримання вказаних коштів з відповідача. Однак, відповідач жодних дій, щодо повернення зайво отриманих коштів не вчинив, станом на 19 грудня 2019 року грошові кошти до установи не були повернуті. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Головного управління Національної поліції в Тернопільській області кошти за надмірно використану відпустку за 2018 рік в кількості 11 днів в сумі 3 319 гривень 61 копійку та зайво сплачені кошти за грошове забезпечення за 29-30 вересня 2018 року в сумі 804 гривні 10 копійок. 04 лютого 2020 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. 28 вересня 2018 року було здійснено виплату грошового забезпечення особовому складу, для чого УФЗБО ГУНП завчасно подала списки осіб в органи казначейства. Відповідно до витягу з наказу № 192 о/с від 02 липня 2018 року, старшому лейтенанту поліції [PERSON] , оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Кременецького відділу поліції ГУНП в Тернопільській області надано чергову відпустку за 2018 рік, згідно частини 1 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію», з 03 липня по 03 серпня 2018 року. Відповідно до витягу з наказу № 295 о/с від 28 вересня 2018 року, старшого лейтенанта поліції [PERSON] , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременецького відділу поліції ГУНП в Тернопільській області звільнено зі служби поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга на день звільнення складає 07 р. 00 міс., 26 дн. Він мав утримати кошти за надмірно використану щорічну чергову відпустку за 2018 рік в кількості 11 діб. З даним наказом відповідач ознайомлений та отримав його копію в день звільнення - 28 вересня 2018 року, що підтверджується його власним підписом. З відомості № 80 від 28 вересня 2018 року на виплату грошового забезпечення в Ощадбанку за вересень 2018 року слідує, що 28 вересня 2018 року на картковий рахунок [PERSON] , який відкритий в Ощадбанку, було перераховано грошове забезпечення за вересень 2018 року в сумі 2362 гривень 72 копійки з врахуванням утриманого грошового забезпечення за період відсторонення від посади. З листа ГУНП від 14 листопада 2018 року за № 689/05/3-2018, направленого рекомендованим поштовим відправленням, слідує, що [PERSON] отримав даний лист 15 листопада 2018 року та повідомлений про необхідність повернення коштів за відпустку в розмірі 4 123 гривні 71 копійка. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються статтею 93 Закону України «Про національну поліцію», статтею 1212 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2, 9 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Згідно з абзацом 6 пункту 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 06 квітня 2016 року № 260, при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки (абзац 9 пункту 8 розділу ІІІ Порядку та умов). Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved