Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Головний лікар КУ Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про призначення [PERSON], 04.02.1993р.н., психіатричної допомоги у примусовому порядку. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON], 1993р.н., була госпіталізована до психіатричного відділення КУ «СМБЛ» 23.12.2016р. о 12-55год., повторно в житті, зі згоди опікуна. Мотиви госпіталізації: конфліктна, роздратована, коливання настрою. [PERSON], при надходженні до психіатричного відділення, була оглянута завідуючим відділення [PERSON], який підтвердив необхідність госпіталізації хворої. У звязку із тим, що хвора визнана недієздатною на підставі рішення суду від 17.12.2014р., відповідно до ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу», 23.12.2016р. о 13-10год., хвора була оглянута комісією лікарів-психіатрів у складі завідуючого відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON]. Враховуючи, що хвора страждає важким психічним розладом у формі шизофренії шубообразної прогредієнтної, затяжного афективно-галлюцинаторно-бредового типу приступа, вираженого змінення особистості по типу редукції енергопотенціалу, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку про необхідність стаціонарного лікування [PERSON] згідно із ст. 13, 15 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] підтримав доводи, викладені в заяві та просив суд заяву задовольнити. У судовому засіданні законний представник (опікун) [PERSON] не заперечувала проти задоволення вимог по заяві. Вислухавши заявника, законного представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обовязки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обовязки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями), законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоровя, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнав неконституційним положення третього речення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозвязку з положеннями частини 2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визначеної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Конституційний Суд України постановив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Зважаючи на вказане рішення КСУ утримання в психіатричному закладі недієздатної особи, госпіталізованої за рішенням лікаря-психіатра на прохання та за згодою її опікуна, без судового рішення може бути розцінено як порушення п. 5.1. ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (порушення права на свободу та особисту недоторканість). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями) особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, зокрема при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. Згідно із ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» суд розглядає заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу. Відповідно до вимог ст. 279, 282 ЦПК України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу» заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], 04.02.1993р.н., мешкає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.12.2014р. визнано [PERSON], 04.02.1993р.н., недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено опікуна [PERSON], 10.11.1964р.н.. З висновку комісії лікарів-психіатрів вбачається , що [PERSON] встановлений діагноз - шизофренія. Анамнез захворювання: на обліку у психіатра з 2010р.. Багаторазово лікувалася в ПВ КУ «СМБЛ» та ін. псих. Закладах Луганської області. Остання госпіталізація в ПВ з 16.05.2016р. по 04.07.2016р.. Має ІІ гр.. інвалідності дитинства. Проживає удвох з матірю, яка є опікуном. Погіршення психічного стану на протязі останнього тижня. Продуктивному контакту не доступна. Розуміє, що знаходиться у психіатричному відділенні. Дратівлива, збуджена, криклива. Відзначаються маячні ідеї відносин, переслідування несистематизованого характеру. Вольова діяльність не ціленаправлена, перекручена. Соціально дезедаптована. Зниження інтелектуально-мнестичних функцій. Потребує постійного стороннього контролю і нагляду. Виходячи з вищевикладеного вважають , що пацієнт потребує госпіталізації в психіатричний заклад та проведення необхідного контролю і нагляду. Таким чином факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що заява головного лікаря Комунальної установи Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня [PERSON] про призначення особі психіатричної допомоги у примусовому порядку підлягає задоволенню. При цьому суд на підставі ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» вважає за необхідне дозволити таку госпіталізацію лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але на строк не більше 6 місяців.

Outcome: approved