Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 15.09.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], а 01.12.2017 р. - уточнена позовна заява про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини як пропущеного з поважної причини, в якій Позивач просить суд визначити для неї додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі Позивача [PERSON], яка померла [INFO]. На обґрунтування заявлених вимог представник Позивача [PERSON] (довіреність від 06.02.2015 р., а.с. 17) в уточненій позовній заяві зазначила, що [INFO]. померла бабуся Позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, земельна ділянка площею 0,2497 га та житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Оскільки Позивач, будучи внучкою померлої та, відповідно, спадкоємцем п'ятої черги за законом, вважала, що спадкодавець мав спадкоємців першої черги, тому їй звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлої немає потреби і майнових прав на спадкове майно вона не отримає. Проте в січні 2017 року Відповідач [PERSON], який фактично весь час був «управителем» спадкового житлового будинку, повідомив її про те, що знайшов заповіт померлої [PERSON], складений нею 17.03.2011 р., за яким остання заповіла Позивачеві згаданий житловий будинок з господарськими будівлями та відповідну земельну ділянку. Надалі Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті померлої, але їй було відмовлено у прийнятті заяви через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 27.09.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до слухання у попередньому судовому засіданні на 24.10.2017 р., ухвалою суду від 24.10.2017 р. справу було призначено до судового розгляду на 23.11.2017 р., відкладено через неявку сторін на 05.12.2017 р. У судове засідання 05.12.2017 р. Позивач та її представники не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, представник Позивача 05.12.2017 р. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності Позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 69). Відповідачі у судове засідання також не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені; до суду подали 24.10.2017 р., 23.11.2017 р. та 01.12.2017 р. заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі (а.с. 35, 51, 52, 65). Відповідно до частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, розглянувши позовну заяву (з уточненням), додані до неї документи та інші матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану справу, виходить з такого. Відповідно до приписів статей 13, 41 Конституції України власність зобов'язує; власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству; держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За визначенням статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається, зокрема, внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (статті 1220, 1221 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з положеннями статей 1233, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини перша, п'ята статті 1268, частини перша, друга статті 1269 ЦК України). Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписом частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом зазначеного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Водночас частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз'ясненням пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Аналогічні роз'яснення викладено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому серед поважних причин названо: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Водночас, вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд враховує також свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, що за своєю юридичною природою передбачає свободу спадкодавця на розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (постанови Верховного Суду України від 23.08.2017 р. у справі № 2/235/10/16, від 06.09.2017 р. у справі № 315/765/14-ц). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується копією свідоцтва про її смерть [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області [INFO]., актовий запис № 6 (а.с. 7). Померлій [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], згідно з договором дарування житлового будинку від 27.03.2009 р., укладеного між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 11), зареєстрованого 29.04.2009 р. за № 26783848 згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 12), а також за технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок за станом на 23.02.2009 р. (а.с. 8-10). Крім того, померлій [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,250 га, яка розташована по [ADDRESS]., на підставі договору дарування земельної ділянки від 27.03.2009 р. № 737, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13), та підтверджується копією державного акта на право власності на зазначену земельну ділянку [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] відділом Держкомзему у Володарському районі Київської області 16.12.2010 р. (а.с. 14). Рішенням Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області від 27.05.2008 р. № 23 будинку, що знаходиться на [ADDRESS] та належав [PERSON] на праві власності, присвоєно номер 3 (а.с. 18). Наведене підтверджено і копією довідки від 23.03.2016 р. № 98, виданої виконкомом Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області (а.с. 16). За життя [PERSON] 17.03.2011 р. склала заповіт, яким заповіла зазначені будинок та земельну ділянку Позивачеві (а.с. 15). Згідно з позовною заявою Позивач - [PERSON] є внучкою померлої, а тому за статтею 1265 ЦК України є спадкоємцем п'ятої черги за законом, про існування заповіту ні Позивачеві, ні Відповідачам, які є спадкоємцями першої черги, відомо не було, тому Позивач не вбачала взагалі наявності в неї прав на спадкове майно. Про існування заповіту їй стало відомо лише в січні 2017 року від Відповідача [PERSON], який знайшов заповіт під час проведення ремонтних робіт в спадковому будинку, що належав [PERSON] Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 26.10.2017 р. № 49611189 та листа, надісланих державним нотаріусом у відповідь на відповідний запит суду 31.10.2017 р., спадкова справа після померлої [INFO]. [PERSON] не заводилася (а.с. 46-47). У зв'язку з цим встановлено, що жодна інша особа, крім Позивача, не зверталася, в тому числі в установлений законом шестимісячний строк, до нотаріуса із заявою про прийняття нею спадщини від померлої [PERSON], що підтверджується зазначеною інформацією нотаріуса. За таких обставин суд вважає зазначені Позивачем у позовній заяві причини пропуску встановленого законом строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини поважними, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття рішення про задоволення позову і визначення Позивачеві додаткового строку, достатнього для прийняття ним спадщини. Таким чином, визнання Відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачами позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до статей 13, 41 Конституції України, статей 15, 16, 1216, 1217, 1220, 1221-1223, 1233, 1235, 1236, 1268-1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved