Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

В червні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23 травня 2014 року її чоловіка [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,0 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану в межах території Мирнівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті чоловіка залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона, як спадкоємець за законом, не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представила оригінал правовстановлюючого документу на майно: державний акт, який би підтверджував право власності, був втрачений за невідомих обставин. Посилаючись на те, що вона як спадкоємець за законом має право на спадщину, але через зазначену обставину не може її оформити в нотаріальному порядку, хоча наданою завіреною копією державного акту підтверджується власність на змелю її померлого чоловіка, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на це спадкове майно. В судове засідання позивачка не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, від неї на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Представники відповідачів до суду не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 23 травня 2014 року в с. Мирне Жовтневого (в теперішній час Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі право володіння та користування земельною ділянкою, площею 2,0 га, виділеної для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в межах території Мирнівської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала йому на підставі державного акту серії МК № 00209, виданого цією ж сільською радою 4 серпня 1995 року. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час смерті спадкодавця з ним разом проживала його дружина [PERSON], а також в межах шестимісячного строку вона подала Приватному нотаріусу Жовтневого нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] заяву про прийняття спадщини. Таким чином вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. В подальшому, вона отримала свідоцтво про право власності після його смерті на будинок та земельну ділянку по його обслуговуванню в с. Мирне Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області. В той же час, 12 липня 2016 року вона отримала від нотаріуса роз'яснення про неможливість нотаріального оформлення цієї спадщини після смерті [PERSON], оскільки не представила нотаріусу належним чином оформлений правовстановлюючий документ. Як було встановлено, він був втрачений власником за невідомих обставин. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачів до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати оригінал правовстановлюючого документу у позасудовому порядку через смерть власника, а також, в зв'язку з тим, що з лютого 2014 року законодавчо виключена можливість отримання дублікатів чи виправлених державних акті на земельні ділянки, у зв'язку з новим порядком оформлення прав власності на землю шляхом видачі та реєстрації відповідних свідоцтв, за яким виключена можливість підтвердження таких прав спадкодавця через звернення спадкоємців до реєстраційних органів. В той же час, завіреною копією державного акту підтверджується належність померлому земельної ділянки. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Однак, відповідно до зазначеного державного акту [PERSON] була надана земельна ділянка, площею 2,0 га, для ведення особистого підсобного господарства, у постійне користування, а не у приватну власність, тому, виходячи з положень ст. 1218 та ст. 1225 ЦК України, до спадкоємиці [PERSON] має перейти не право власності на цю ділянку, а право не її постійне користування. Таким чином дослідженими під час розгляду справи доказами та встановленими обставинами підтверджено, що земельна ділянка належала за життя [PERSON] на праві постійного користування і після його смерті право на її постійне користування перейшло в порядку спадкування до його дружини. Враховуючи, що позивачка має право на спадщину, але іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права постійного користування на цю нерухомості в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: partial