Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

В травні 2018р. до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою звернулося ПАТ «Украсоцбанк»» у якої наголосило, що громадянину [PERSON], згідно укладеного 13.03.2006 року між сторонами договору кредиту № 06/95/22 був наданий кредит у розмірі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 16% річних. Банк вимоги договору виконав та надав кредитні кошти, але відповідач свої зобов'язання не виконав і своєчасно банку грошові кошти на погашення кредиту не надав. За такої обставини у відповідача виникла заборгованість перед банком у загальному розмірі 8907,93 доларів США, що еквівалентно 234109,08 гривень з яких: сума заборгованості за кредитом складає 130375,18 грн.; сума заборгованості за відсотками 53131,72 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 35950,80 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків -14651,38грн. Крім того, позивач просить відшкодувати судові витрати у розмірі 3511,64 грн. сплаченого судового збору. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника ПАТ «Укрсоцбанк», справу вирішити відповідно до наданих суду документах і просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач і його представник до суду не з'явилися, однак до суду подали клопотання та заяви з проханням застосувати строки позовної давності і у задоволенні позову відмовити, а справу розглянути за їх відсутністю. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наданих документів без участі сторін. Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав: Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Наданими позивачем документами підтверджено, що дійсно між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 13.03.2006 року був укладений договір кредиту № 06/95/22 згідно якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 16% річних із кінцевим терміном погашення боргу 13.03.2008 року. За розрахунками позивача загальний розмір заборгованості відповідача на час звернення у травні 2018 року до суду складає 234109,08 гривень з яких: сума заборгованості за кредитом складає 130375,18 грн.; сума заборгованості за відсотками 53131,72 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту становить 35950,80 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків складає 14651,38 гривень. Відповідач з позовом не погодився і відмову у задоволенні позову обґрунтував тим, що всі правовідношення між сторонами щодо виконання умов укладеного договору були припинені у 2009 році. На обґрунтування своєї правової позиції він надав документи з яких вбачається, що у 2007 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою про стягнення з нього заборгованості у сумі 153547,83 гривень і наказом суду від 15.08.2007р. по цивільний справі №2-н-98-2007р. вказана сума була стягнута з нього на користь банку. За заявою банку Відділом ДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області 16.12.2008р. було відкрите виконавче провадження ВП №10563223 щодо виконання судового наказу №2-н-98-2007р. від 15.08.2007р. про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору. Виконавче провадження було завершено відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року, в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна не дали результату. Вказане підтверджується листами ПАТ «Укрсоцбанку» (ЄДРПОУ 00039019) №06-1-04/87-163 від 18.11.2008р.; №06-1-04/87-164 від 18.11.2008р.,постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2008р. та листом Овідіопольського РВДВС №40-17511 від 14.08.2018р. З копії судового Наказу від 15.08.2007р. по справі №2-н-98-2007р. вбачається, що з [PERSON] на користь банку було стягнуто 153547,83 гривень боргу за кредитним договором. З огляду на визначену судовим наказом суму боргу, суд критично відноситься до розрахунку позивачем суми боргу, яка була заявлена при поданні у травні 2018р. позовної заяви. Таким чином, суд доходить до висновку, що спір щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором був вирішений Овідіопольським районним судом по суті ще 15.08.2007 року шляхом прийняття процесуального рішення у вигляді судового наказу. Крім того, відповідач просив суд застосувати до правовідношень строки позовної давнини, оскільки, на його думку, сплив трирічний строк позовної давнини, який необхідно розраховувати з кінцевого дня сплати боргу. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Кредитний договір був укладений між сторонами 13.03.2006р. і кінцевий строк його виконання був встановлений 13.03.2008р. Остаточно правовідносини між сторонами були припинені 15.06.2009р. в зв'язку із закриттям виконавчого провадження щодо виконання судового наказу від 15.08.2007 р. Позов поданий у 2018 році, тобто після спливу трирічного строку позовної давності та закінчення строку дії кредитного договору, який не містить домовленостей щодо збільшення терміну позовної давності. Від позивача заяв про визнання поважності причин пропуску строків позовної давності не надходило. Відповідно до п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності та відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог. Під час подання позову позивачем був сплачений судовий збір в повному обсязі, суд прийшов до висновку в необґрунтованості позовних вимог, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed