Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідно до якого просив визначити додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача, після смерті якої відкрилась спадщина на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/14829/19 було встановлено факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем. Проте, після звернення до нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Інших спадкоємців у померлої немає. Позивач був впевнений, що маючи частину права власності спільної квартири та проживаючи у матері він фактично прийняв спадщину та писати заяву про її прийняття не потрібно. Ухвалою від 11.06.2020 року дану цивільну справу передано до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою суду від 23.09.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 19.01.2021 року. Ухвалою суду від 19.01.2021 року було залучено Київську міську раду до участі у справі як третю особу за ініціативою суду. Розгляд справи відкладено на 23.02.2021 року. 23.02.2021 року до суду надійшла спадкова справа № 7/2019 стосовно майна померлої [PERSON] 23.02.2021 року від представника позивача надішли письмові пояснення по справі, в яких він зазначав, що позивач є юридично необізнаним, що на думку позивача є ще одною поважною причиною для пропуску пропущеного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 23.02.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 21.04.2021 року. 21.04.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та здійснено заміну первісного позивача Головного територіального управління юстиції у місті Києві належним відповідачем - Київською міською радою. Розгляд справи відкладено на 04.08.2021 року. В судовому засіданні 04.08.2021 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 67). 15.08.1997 року [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй частку квартири [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 10.07.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. із заявою про прийняття спадщини. 12.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на його ім`я після смерті його матері, в зв`язку з тим, що він пропустив передбачений законодавством строк для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положеннями частини 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1268, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин. Обов`язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини із пропуском встановленого троку, посилаючись на юридичну необізнаність та наявність рішення про встановлення факту проживання позивача із померлою, що не може вважатись поважною причиною для поновлення йому такого строку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів про поважні причини, в зв`язку із чим він не мав можливості своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, пов`язаних з об`єктивними, непереборними чи істотними труднощами, що перешкоджали позивачу звернутись із вказаною заявою та стали підставою для пропуску строку. З огляду на викладене, суд не вбачає передбачених ч. 3 ст. 1272 ЦК України підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини, тому ця вимога позову задоволенню не підлягає. Окрім того, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2020 року у справі № 754/14829/19 було встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Київ, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] . За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача в сплаченому розмірі.

Outcome: dismissed