Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

В січні 2018р. позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 032/29-440 К від 24 червня 2008р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 107394,42 дол. США, судовий збір у розмірі 43841,6 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 червня 2008р. між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є позивач та відповідачкою було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач зобов`язався надати у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання відповідачці кредит в сумі 65141,0 дол. США на термін до 23 червня 2015р. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,55% річних, а відповідачка зобов`язалася одержати та повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту. Банком свої зобов`язання за кредитним договором виконано, проте, відповідачкою зобов`язання за кредитним договором не виконуються, постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається. Станом на 05 грудня 2017р. відповідачка має заборгованість в розмірі 107394,42 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 52475,96 дол. США, заборгованості за відсотками - 54918,46 дол. США. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 14 лютого 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2018р. закрито підготовче судове засідання. 12 грудня 2018р. стороною відповідача були подані пояснення на позов та заява про застосування строків позовної давності. До судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка, її представник, проти позову заперечили, зазначаючи, що за рішенням третейського суду з відповідачки стягнуто суму заборгованості, а також відповідачкою було повідомлено позивача, що на теперішній час вона не спроможна сплатити заборгованість за кредитом, і не заперечує щодо звернення стягнення на предмет застави. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 24 червня 2008р. між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є позивач та відповідачкою було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит в сумі 65141,0 дол. США на термін до 23 червня 2015р. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,55 % річних, а відповідачка зобов`язалася одержувати та повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту (а.с. 8-13). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що станом на 05 грудня 2017р. відповідачка має заборгованість за кредитним договором у розмірі 107394,42 дол. США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 52475,96 дол. США, заборгованості по нарахованим відсоткам - 54918,46 дол. США (а.с. 61). Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 10-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. В судовому засіданні, представник позивача не міг пояснити суду, чому стороною позивача, в порушення ч. 1 ст. 1046 ЦК України не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором. Крім того, представник позивача, не могла пояснити суду, чому стороною позивача не надавався розрахунок заборгованості. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що надані стороною позивача відомості (а.с. 61) не є розрахунком заборгованості, оскільки в них відсутній період прострочення зобов`язань відповідачкою за кредитним договором, як і відомості про здійсненні відповідачкою платежів. До того ж, в судовому засіданні, не можливо встановити, враховуючи валюту кредитування, за яким курсом та станом на яку дату, здійснено цей розрахунок, що додатково позбавляє суд можливості перевірки дотримання позивачем строків позовної давності про застосування яких було заявлено відповідачкою. Крім того, зазначена довідка - розрахунок, взагалі не містить відомостей про стягнення з відповідачки на користь позивачки суми заборгованості за кредитним договором, за рішенням постійно діючого третейського суду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду наведені в постанові від 28 березня 2018р. (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами отримання відповідачкою кредитних коштів, за укладеним між сторонами кредитним договором, а також наявність заборгованості відповідачки за цим кредитним договором. Суд не вбачає підстав застосування строків позовної давності до заявлених вимог, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed