Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Кредитної спілки «Злагода» про стягнення суми вкладу та відсотків за договором банківського вкладу. Позовна заява мотивована тим, що між Кредитною спілкою «Злагода» та [PERSON] 27.05.2014 укладено договір № 3438 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок строком на 3 місяці, а саме до 27.08.2014 в сумі 15\~000, 00 гривень. 18.06.2015 між позивачем та відповідачем було підписано акт-звірки розрахунку за депозитом, відповідно до якого основна сума та заборгованість по відсотках, згідно з депозитним договором, становить 16\~066, 86 гривень. У день підписання вищевказаного акту-звірки позивачем було подано до відповідача відповідну довідку про відкриття рахунку в банку, на який відповідач зобовязувався не пізніше 14 робочих днів з моменту подання такої довідки вкладником перерахувати на вказаний в ній рахунок кошти за депозитним договором згідно з підписаним актом-звірки. Проте, по спливу 14 робочих днів будь-які кошти на рахунок позивача перераховані не були. Однак, незважаючи на те, що строк дії укладених договорів закінчився відповідач належних грошових коштів не повернув. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують її права як споживача фінансових послуг. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка виникла за договором про залучення строкового внеску (вкладу) за № 3438 дВ в розмірі 16\~066, 86 гривень. Ухвалою суду від 18.12.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що відповідачем\~26.12.2018було отримано копію ухвали суду від 18.12.2018 та копію позовної заяви із доданими до неї документами. Позивачем ухвалу суду від 18.12.2018 було отримано 26.12.2018. У строк, визначений судом вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.05.2014 між кредитною спілкою «Злагода» та [PERSON] був укладений договір № 3438 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п. 2.1.1. цього договору вкладник вносить грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі 15 000, 00 гривень. Згідно з п. 1.2. даного договору цей договір укладено на три місяці зі строком дії з 27.05.2014 до 27.08.2014. Процентна ставка за внеском складає 28, 5 % річних та є фіксованою, відповідно до п. 2.2.1. вищезазначеного договору. (а.с. 7-11) Свої зобовязання перед КС «Злагода» [PERSON] виконала, передавши відповідачу внесок на умовах строковості, зворотності та оплатності на загальну суму 15\~000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 27.05.2014. (а.с. 6) Згідно з актом-звірки розрахунку за депозитом від 18.06.2015 згідно з депозитним договором № 3438дВ від 27.05.2014 станом на 18.06.2015 основна сума становить 15\~000, 00 гривень, відсотки 1 066, 86 гривень. Зафіксована сума виплати становить 16\~066, 86 гривень. (а.с. 12) Відповідно до п. 3.2.5 договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 3438 від 27.05.2014 спілка зобов'язана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Згідно із п. 3.3.3 вищевказаного договору, по закінченню строку дії договору вкладник має право отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов договору. Згідно ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нараховані на внески доходи (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член\~кредитної спілки\~має право\~одержати належні\~йому кошти,\~зазначені в\~частині першій\~цієї статті,\~у порядку\~і строки,\~які визначені\~відповідно до\~ч.\~7\~ст.\~10\~цього Закону,\~статуту кредитної\~спілки або\~укладеними з\~членом кредитної\~спілки договорами. Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,\~ незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 530 ЦК України, зобовязання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), згідно ст. 610 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76\~ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерті; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона\~зобов'язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимогабо заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ч.3 ст. 83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів сторонами по справі до суду не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 18.12.2018 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Договір № 3438 від 27.05.2014 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок є домовленість сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідач КС «Злагода» не виконав належним чином своїх зобовязань за вказаним договором, по завершенню терміну дії договору, не повернув суму внеску за депозитним договором та не сплатив у повному обсязі проценти, що належні до виплати за вказаним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором. Вказана сума не повернута і на день розгляду справи. Доказів щодо протилежного відповідач не надав. Відмова у виплаті внесеного позивачем вкладу є незаконною. Відповідно до договору відповідач зобовязаний виплатити позивачу суму внеску (вкладу), а також нараховані, але не сплачені проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як випливає із змісту укладеного між кредитною спілкою та вкладником договору, умовами передбачена їх автоматична пролонгація у разі, якщо вкладник не вимагає повернення суми внеску у звязку із закінченням строку, встановленого п. 1.2. цього договору, та у разі відсутності заперечень зі сторони спілки на строк, передбачений п. 2.6. цього договору. Суду не надано належних доказів того, що позивач вимагала повернення суми внеску чи наявності з боку відповідача заперечень щодо пролонгації укладеного договору. Таким чином, договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 3438 від 27.05.2014 було пролонговано до 27.11.2014. Сторони договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 3438 від 27.05.2014 встановили як строк дії договору - п. 1.2. договору, так і строк повернення внеску та нарахованих, але не виплачених процентів на внесок - п. 3.3.3 договору. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строк виконання зобовязань, зокрема, відповідача, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання кредитної спілки перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором вкладу. Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку позивача, кредитна спілка повинна сплатити проценти в розмірі, встановленому цим договором. Вищевикладена позиція узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України 17.06.2015 року у справі № 6-36цс15. Позивачем не надано розрахунок заборгованості, а визначено її суму на підставі акту-звірки розрахунку за депозитом від 18.06.2015. Тому, перевіривши суму заборгованості, судом враховано принцип диспозитивності цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з Кредитної спілки «Злагода» на користь [PERSON] вкладу по договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 3438 від 27.05.2014 в сумі 16\~066, 86 гривень, з яких: 15\~000, 00 гривень сума вкладу, 1\~066, 86 гривень проценти. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. З огляду на положення ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» оформлення банківського вкладу (депозиту) відноситься до банківської (фінансової) послуги, і позивачі у спорах, які виникають із виконання таких договорів, є споживачами таких послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved