Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

В січні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.02.2018 у розмірі 57867,25 грн., яка складається з: 40000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 4613,34 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 8339,62 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 4914,29 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; та відшкодувати судові витрати у розмірі 1921,00 грн. (а.с.1-5). В позові зазначається, що 01.02.2018 року фізичною особою підприємцем [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви позичальник приєдналася до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приват банк» http: //privatbank.ua. 02.02.2018 року на підставі укладеного договору позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 60000,00 грн. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд примусово стягнути з неї вищевказану заборгованість та витрати на оплату судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала та про причини неявки суд не повідомила. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 01.02.2018 року фізичною особою підприємцем [PERSON] через систему інтернет - клієнт - банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання послуг «Куб». Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приват банк» http: //privatbank.ua (а.с.11,12). Таким чином, 01.02.2018 року між відповідачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання, та складається із вищевказаних Анкети-заяви та Умов. 02.02.2018 року, на підставі укладеного договору позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 60000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] та меморіальним ордером від 02.02.2018 (а.с.20). Пунктом 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Для позичальників, що працюють у сегменті агробізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, що передбачає погашення основного боргу тільки 6 останніх місяців користування кредитом. Банк здійснює договірне списання грошей з поточного рахунку Клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами кредитного договору. Остаточний термін погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. У відповідності до пунктів 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов відповідач взяла на себе зобов'язання оплатити проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії згідно з п 3.2.8.3.2., а також повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1, 3.2.8.5.14, 3.2.8.6.2, а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку. Відповідно до п. 3.2.8.9. Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.2., 3.2.8.3., 3 2.8.3.1. цього Договору Клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в зазначеному в п. 3.2.8.3.2. За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов за користування Послугою Клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в Заяві та Тарифах, а саме: 2% від початкової суми кредиту. Пункт 3.2.8.9.2. Умов передбачає, що сплата процентів за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії, передбаченої пунктом 3.2.8.3.2. Умов, здійснюється в дати платежів зазначені у Заяві, про що зазначено у п. 3.2.8.3.1.Умов. Пунктом 1.3. заяви встановлено, що кредит надається на строк 12 місяців від дня видачі кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п. 1.5. Заяви). У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором за нею станом на 01.01.2019 виникла заборгованість на загальну суму 57867,25 гривень, яка складається з: 40000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 4613,34 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 8339,62 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 4914,29 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст.83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Частиною 1 статті 634 ЦК України закріплено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.2 ст.1054 вказаного Кодексу, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 цього Кодексу визначає наслідки порушення договору позичальником: «…якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором За вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.530, 631 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, який позивач долучив до матеріалів справи, містить інформацію щодо предмета доказування (наявності заборгованості у відповідача перед позивачем) одержаний без будь-яких порушень порядку, встановленого законом, сумнівів у суду не викликає, а тому на переконання суду є належним та допустимим доказом такої обставини у сукупності з іншими отриманими у справі доказами. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). На підставі викладеного порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості на загальну суму 57867,25 гривень, яка складається з: 40000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 4613,34 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 8339,62 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 4914,29 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позов таким чином підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору підлягають також задоволенню. Так, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., який підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved