Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що між нею та відповідачем по справі - [PERSON] , 10.08.2019 був укладений шлюб. Від цього шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Березанського міського суду Київської області від 28.04.2020 шлюб між подружжям розірвано. Після розлучення дитина постійно проживає разом з позивачкою та потребує значних витрат на своє утримання. В той же час, відповідач працездатний, має власні джерела доходів, а, отже, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Окрім того, як батько малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідач зобов`язаний надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років За відсутності добровільної згоди відповідача щодо способу його участі в утриманні її, позивача, та їх спільної дитини остання змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно з часу звернення до суду та до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 03.11.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, 01.12.2020 через канцелярію суду позивач подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та її представника (а.с.35). Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та її представника на підставі ч. 2 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням http://be.ko.court.gov.ua. (а.с.33,52). Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Так, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрованим 10.08.2019 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 400 (а.с.6). Від цього шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданим суду свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.01.2020 Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 12 (а.с.7). Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 28.04.2020 (справа № 356/77/20), шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10). Згідно з довідками виконавчого комітету Березанської міської ради від 27.11.2019 та 15.07.2020, малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.5,8). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини, право позивачки на стягнення аліментів на їх утримання підлягає захисту судом. Так, як встановлено ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2 ст. 141 СК України). Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлено ст. 180 СК України. Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, приписами ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В той же час, як встановлено ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік, повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, за змістом ч. 4 ст. 84 СК України, таке право має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням положень ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 80 СК України передбачено, що розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відтак, закон передбачає імперативний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також окреме безумовне право дружини, з якою проживає дитина, на її матеріальне утримання батьком дитини, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання визначених законом обов`язків щодо утримання, відтак, наявні правові підстави для стягнення з останнього аліментів у судовому порядку. Так, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, батько з сім`єю не проживає, участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто. Крім того, відповідач є працездатним, фізично здоровим, утриманців та інших аліментних зобов`язань не має, не має певних доведених обов`язкових і обтяжуючих його фінансовий стан утримань та виплат з доходу, не має будь-яких обмежень до працевлаштування, що характеризує його майновий стан. Будь-яких доказів зворотного суду надано не було. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених фактичних обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання аліментів в розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, так як вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає меті зобов`язання щодо утримання, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідає обставинам справи, інтересам сторін та інтересам малолітньої дитини, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав відповідача, визначених ст. 128 КЗпП України та ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Положеннями ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину, а також одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимоги позивачки підлягають задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 21.09.2020. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved