Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

В серпні 2018 р. до суду звернувся командир військової частини [NUMBER] (надалі за текстом позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом відповідач), про стягнення безпідставного набутого майна, в якому просить стягнути з відповідача на користь військової частини [NUMBER] грн., мотивуючи свої вимоги тим, що самовільне залишення відповідачем військової частини в умовах особливого стану, призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі. А відтак, наявна заборгованість перед військовою частиною у сумі 18026 грн., а тому, підлягає стягненню у судовому порядку. В судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, в якій позовні вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити (а.с. 91). Відповідач до початку судового засідання надав заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. При цьому, визнав позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 43). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-100ц15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Судом встановлено, що відповідача Наказом командира військової частини польової пошти В4680 від 02.09.2014 року прийнятий на посаду «старший солдат» з відповідними виплатами (а.с. 5). З Наказу командира військової частини №3865 від 17.10.2015 року встановлено, що за результатами службового розслідування відповідач. був відсутній на службі без поважних причин, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Цим же наказом останньому призупинено виплату грошового забезпечення (а.с. 28-33). Довідкою позивача засвідчено переплату грошового забезпечення відповідачу (а.с. 34). Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Правових підстав отримання відповідачем коштів від позивача судом не встановлено та позовні вимоги визнані відповідачем та їх визнання прийняте судом, а тому вказані кошти отримані відповідачем безпідставно та підлягають поверненню позивачу. Враховуючи вищевикладені обставини та те, що факти викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження, суд вважає можливим задовольнити позов, стягнувши з відповідача на користь позивача кошти в загальній сумі 18026 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 1762 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved