Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

В червні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ПАТ «Укргазвидобування», третя особа: ПАТ «Дельта Банк», в якому просив суд: - стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» грошові кошти в сумі 36631041,10 грн., з яких: 34000000,0 грн. - основного боргу; 2631041,10 грн. - процентів, нарахованих за користування коштами; судовий збір в розмірі 3654,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на виконання договору поруки №П2022390-5 від 28 листопада 2014р, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк», було погашено кредитні зобов`язання ПАТ «Укргазвидобування» за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013р., укладеного між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк». Так, у зв`язку з невиконанням позичальником ПАТ «Укргазвидобування» зобов`язань за кредитним договором № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013р. та з метою погашення заборгованості по даному кредитному договору, 20 лютого 2015р. ПАТ «Дельта Банк», на підставі п. 1.3 Договору поруки, було здійснено списання грошових коштів з депозитного рахунку № [NUMBER] (долари США) та поточного рахунку № [NUMBER] (долари США) позивача, які відкриті в ПАТ «Дельта Банк», у сумі, що є еквівалентом 34000000,0 грн. Вказані рахунки були відкриті ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №001-09508-051214 від 05 грудня 2014р. та Договору банківського рахунку №541 від 12 грудня 2014р. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на п. 3.2.2 Договору поруки, п. 4 ч. 1 ст. 512, ч. 2 ст. 556 ЦК України, за змістом яких поручитель, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, має право зворотної вимоги до позичальника в межах суми виконаного ним зобов`язання, як кредитор, що набув всіх прав за цим зобов`язанням. У зв`язку з списанням банком з рахунків позивача грошових коштів в рахунок погашення за кредитним договором, 20 лютого 2015р. у позичальника ПАТ «Укргазвидобування» виникли зобов`язання перед позивачем на загальну суму 34000000,0 грн. Крім того, у зв`язку з користуванням відповідачем коштами позивача, останнім нараховані проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає 2631041,10 грн. станом на 29 травня 2015р. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2015р. відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду від 24 вересня 2015р. за клопотанням представника відповідача провадження по цивільній справі 761/15764/15 було зупинено до набрання законної сили рішення суду у цивільній справі № 761/21994/15 за позовом ПАТ «Укргазвидобування» до [PERSON] , ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору поруки. Ухвалою Шевченківського районного суду від 29 травня 2018р. провадження у цивільній справі 761/15764/15 було поновлено, оскільки відпали обставини, що викликали зупинення провадження у справі. 12 вересня 2018р. за заявою третьої особи ПАТ «Дельта Банк» до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, були залучені Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України. 19 вересня 2018р. на адресу суду від відповідача ПАТ «Укргазвидобування» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що 04 серпня 2017р. відповідачем була погашена заборгованість за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013р. на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2016р. у справі 910/14423/15, залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2017р. Спірний договір поруки від 28 листопада 2014р. №П2022390-5 був укладений після порушення боржником зобов`язання, яке забезпечується цим договором поруки, що суперечить правовій природі поруки у зв`язку із чим, на думку відповідача, укладений всупереч ст. ст. 553, 554 ЦК України. Погашення поручителем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі здійснено не було, ні НБУ, ні ПАТ «Дельта Банк» реально не отримали грошових надходжень на погашення зобов`язань за Кредитними договорами, а тому [PERSON] не набув право вимоги на активи ПАТ «Укргазвидобування». Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконано в повному обсязі, оскільки позивач в позовній заяві зазначає, що ним було погашено заборгованість в розмірі 34000000,0 грн., в той час як позичальник зобов`язаний повернути Кредитору отриманий кредит у розмірі 150000000,0 грн., таким чином в силу ст. ст. 556, 512 ЦК України часткове виконання [PERSON] зобов`язань за кредитними договорами не породжує перехід до нього прав кредитора за цими договорами. 04 грудня 2018р. на адресу суду від третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення, в яких третя особа вказала на те, що 29 квітня 2015р. протоколом №1 засідання Комісії ПАТ «Дельта Банк» з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, створеної згідно наказу №67 від 11 березня 2015р. на виконання ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виявлено, що правочин укладений між ПАТ «Дельта Банк» та поручителем [PERSON] 28 листопада 2014р. є нікчемним. 14 травня 2015р. на виконання вимог ст. 216 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» застосував наслідки нікчемності Договору поруки від 28 листопада 2014р., а саме: повернув [PERSON] кошти, списані з його рахунків в рахунок погашення заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» перед ПАТ «Дельта Банк». Також третя особа зазначила, що нікчемність договору поруки від 28 листопада 2014р. та неправомірне погашення заборгованості за кредитним договором встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015р. у справі №910/14423/15, залишеного в силі постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2017р. 20 березня 2019р. на адресу суду від третьої особи Національного банку України надійшли пояснення, в яких зазначено, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того факту, що куратор, який був призначений в ПАТ «Дельта Банк» Національним банком України, надавав погодження на укладання Договору поруки. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» не мав права укладати вказаний вище Договір поруки без погодження з куратором ПАТ «Дельта Банк», такий договір є укладеним з порушенням ПАТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України. 02 липня 2019р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, було залучено ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор». Ухвалою Шевченківського районного суду від 18 листопада 2020р. за заявою представника позивача провадження у справі № 761/15764/15 було зупинено до розгляду Верховним Судом цивільної справи № 761/21994/15. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2021р. провадження у справі № 761/15764/15 було поновлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представники відповідача та третьої особи Національного банку України в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволення. Треті особи ПАТ «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» своїх представників в судове засідання не направили, про розгляд справи були повідомлені у встановлений законом порядок. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 2013р. між ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1. Відповідно до умов Кредитного договору з урахуванням змін та доповнень, кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами з максимальним лімітом заборгованості 150000000,0 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2014р. включно. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі на умовах та у строки визначені договором З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 28 листопада 2014р. між ПАТ «Дельта банк» та рядом фізичних осіб було укладено договори поруки, зокрема, з [PERSON] (№П30019775), [PERSON] (№П2022390-5), [PERSON] (№П2022390-6), [PERSON] (№П30019775-12), [PERSON] (№П30019775-9) згідно із якими фізичні особи зобов`язалися перед кредитором відповідати за виконання позичальником (ПАТ «Укргазвидобування») умов Кредитного договору. Пунктом 2.2. Договору поруки № П 2022390-5, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» передбачено, що загальний обсяг відповідальності поручителя за цим Договором не може перевищувати 34000000,0 грн., або її еквівалент в гривні за курсом НБУ станом на дату виконання поручителем зобов`язання позичальника за Договором кредиту. Про укладання договору поруки № П 2022390-5, як зазначала сторона відповідача ПАТ «Укргазвидобування» дізналося лише у березні 2015р., після отримання листів ПАТ «Дельта Банк» та поручителя, в яких останні вимагають від ПАТ «Укргазвидобування» в порядку регресу погасити заборгованість в межах суми виконаних ними зобов`язань. У лютому 2015р. ПАТ «Дельта Банк» своїм листом від 24 лютого 2015р. повідомило відповідача що у зв`язку із невиконанням ПАТ «Укргазвидобування» Кредитного договору відбулось списання з банківських рахунків фізичних осіб-поручителів, зокрема і позивача, коштів на погашення кредиторської заборгованості та з-поміж іншого було зазначено, що усі права кредитора за кредитним договором перейшли до фізичних осіб - поручителів. Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, 02 березня 2015р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02 березня 2015р. № 150 прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» № 51 на підставі якого з 03 березня 2015р. розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03 березня 2015р. по 02 червня 2015р. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття рішення про нікчемність договорів поруки від 28 листопада 2014р., уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Як підтверджується матеріалами справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014р. №692/БТ, ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень в діяльності банку, у тому числі: заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням із куратором банку). Відповідно встановлених обмежень погашення заборгованості за кредитним договором мало здійснюватися виключно у грошовій формі для забезпечення зовнішніх надходжень коштів до проблемного банку на погашення кредитів з метою покращення поточної ліквідності банку та недопущення погіршення фінансового стану. Виходячи із суті правочину поруки, що включає встановлене законодавством право регресу, та враховуючи мету встановлених НБУ обмежень: запобігання появі будь-яких прав третіх осіб на активи проблемного банку, укладення будь-яких договорів, що передбачають право регресу третьої особи до позичальника, тобто фактично призводять до обтяження майнових прав за кредитним договором, потребувало погодження куратора банку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на укладення Договору поруки із [PERSON] не було погодження куратора банку. Відповідно до обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014р. №692/БТ, погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором, мало здійснюватися виключно у грошовій формі. Зазначене обмеження має на меті забезпечення зовнішніх надходжень коштів до проблемного банку на погашення кредитів з метою покращення поточної ліквідності банку та недопущення погіршення фінансового стану банку. У постанові Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015р. вказано на те, що результати банківського нагляду свідчать про те, що діяльність Банку не відповідає вимогам законодавства України, оскільки, зокрема, на кореспондентському рахунку в Національному банку України середньоарифметичної суми залишків коштів за звітній період було виявлено відхилення для звітного періоду резервування. З матеріалів справи вбачається, що з поточних рахунків поручителів в ПАТ «Дельта Банк» було проведено погашення заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 30 вересня 2013р. При цьому списання коштів відбулося у період, коли ПАТ «Дельта Банк» було визнано проблемним, що встановлено постановою Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014р. № 692/БТ, за умов практичної неможливості здійснити переказ коштів з рахунків до інших банків, тобто у період неможливості виконання банком своїх зобов`язань перед кредиторами. Проте, погашення заборгованості за кредитним договором було проведено з поточних рахунків Фізичних осіб-поручителів в Банку, проблемність якого була встановлена Постановою № 692/БТ, за умов практичної неможливості здійснити переказ коштів зі свого рахунку до інших банків, тобто в період неможливості виконання Банком своїх зобов`язань перед кредиторами. Внаслідок проведених операцій Фізичні особи-поручителі мали можливість отримати право зворотної вимоги (регресу) до ПАТ «Укргазвидобування». Таким чином, ПАТ «Дельта Банк», уклавши спірні договори поруки після визнання вказаного банку проблемним, надали окремим вкладникам (кредиторам) Банку - Фізичним особам-поручителям, в тому числі - позивачу, переваги у вигляді передачі їм прав вимог до ПАТ «Укргазвидобування», які прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину. Відтак, Договори поруки є нікчемними. Обставини нікчемності договорів поруки встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015р. у справі №910/14423/15, а також постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2019р., яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо посилання сторони позивача на судові рішення у справі № 826/18862/15 та постанову Верховного Суду від 16 червня 2021р. у справі № 761/21994/15, необхідно зазначити наступне. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016р. у справі №826/18862/15, визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яке оформлене Протоколом № 1 Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29 квітня 2015р., про визнання нікчемними Договору поруки № П 30019775-15 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 2022390-5 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 30019775-10 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 30019775-9 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 30019775-12 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 30019775-13 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 30019775-4 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 2022390-15 від 28 листопада 2014р.; Договору поруки № П 2022390-6 від 28 листопада 2014р. Відтак, рішеннями у справі № 826/18862/15 суди визнали протиправними та скасували рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яке оформлене Протоколом № 1 Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29 квітня 2015р. про визнання нікчемними правочинів. В постанові Верховного Суду від 16 червня 2021р. у справі №761/21994/15, на яку посилалася сторона позивача, в обґрунтування своїх вимог, Верховний Суд зазначив, що рішення комісії ПАТ «Дельта Банк» від 29 квітня 2015р., яким, зокрема укладений 28 листопада 2014р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] договір поруки № П 2022390-5 визнавався нікчемним, надалі було скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015р., яка набрала законної сили. За викладених обставин, у справі немає підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для визнання спірного договору недійсним, а тому суди попередніх інстанцій необґрунтовано задовольнили позов ПАТ «Укргазвидобування». ПАТ «Укргазвидобування» оспорювало дійсність договору поруки від 28 листопада 2014р. лише з підстав невідповідності цього договору ст. 548 ЦК України. Будь-яких інших підстав, з яких оспорюваний договір може визнаватися у судовому порядку недійсним, позивач у своїх вимогах не визначив. Крім того, помилковим є висновок судів про те, що спірний договір було укладено з порушенням постанови Національного баку України від 30 жовтня 2014р. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018р. (справа № 826/1476/15) сформулювала правовий висновок, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI. У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду зазначила також, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення відповідно до закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку. Як встановлено вище, Договори поруки з Фізичними особами-поручителями є нікчемними, оскільки уклавши спірні договори поруки після визнання вказаного банку проблемним, надали окремим кредиторам Банку - фізичним особам переваги у вигляді передачі їм прав вимог до ПАТ «Укргазвидобування», прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину. Таким чином, визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яке оформлене Протоколом № 1 Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29 квітня 2015р. про визнання нікчемними правочинів, жодним чином не впливає на нікчемність договорів поруки, оскільки вони є нікчемними в силу Закону, а не на підставі протоколу №1 від 29 квітня 2015р. Крім того, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19 грудня 2018р. закрите провадження в адміністративній справі № 826/12398/15 за позовом [PERSON] до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення Уповноваженої особи у формі повідомлення про визнання нікчемним договору поруки від 28 листопада 2014р. № П 2022390-8. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що у постанові від 04 липня 2018р. (справа № 819/353/16) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлена правова природа згаданого наказу унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Уповноваженої особи у частині визнання правочину за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між банком та позивачем, нікчемним, не можуть бути розглянуті в судовому порядку (у тому числі в господарських судах). Відтак, в п. 37 постанови від 19 грудня 2018р. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного Суду дійшов висновку, що встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним, а тому вимога про скасування рішення Уповноваженої особи у формі повідомлення про визнання нікчемним договору поруки від 28 листопада 2014р. № П 2022390-8 не може бути розглянута у порядку адміністративного судочинства та не підлягає судовому захисту в судах іншої юрисдикцій. Матеріалами справи також підтверджується, що ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку Кадирова В.В. звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 214108895,48 грн. Постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2017р. залишено в силі рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015р. у справі № 910/14423/ 15, яким стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013р. в сумі 150000000,0 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 31405479,45 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 15583561,65 грн. - заборгованості за простроченими нарахованими процентами, 1641997,22 грн. - пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, 13500000,0 грн. - штрафу за неналежне виконання зобов`язання, 1886301,37 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом, 91555,79 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості. На виконання рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2016р. у справі № 910/14423/15 ПАТ «Укргазвидобування» 04 серпня 2017р. здійснило погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013р. в сумі 214181975,48 грн. у зв`язку із чим, заборгованість за Кредитним договором погашена повністю. 16 липня 2018р. ПАТ «Укргазвидобування» подало до Господарського суду м. Києва заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015р. у справі № 910/14423/15, в якій заявник просив суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015р. у справі № 910/14423/15 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2013 № ВКЛ-2022390/1. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28 листопада 2018р. у справі № 910/14423/15, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2019р. та постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019р. відмовлено ПАТ «Укргазвидобування» у задоволенні такої заяви. При цьому, Північний апеляційний господарський суд у постанові від 14 лютого 2019р. зазначив, що при вирішенні спору в даній справі місцевий господарський суд у рішенні від 19 серпня 2015р. встановив, що договори поруки є нікчемними, оскільки шляхом їх укладення було надано переваги в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перед іншими вкладниками Банку. Крім того, ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Згідно з ч. 7 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія. Як вже зазначалось, постановою Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014р. № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» (надалі - Постанова № 692/БТ) Банк віднесено до категорії проблемних, запроваджено обмеження у його діяльності шляхом: прийняття погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку лише у грошовій формі; заборони передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором Банку; не вивільняти отриманого Банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості. Погашення поручителем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі здійснено не було, ані НБУ, ані ПАТ «Дельта Банк» реально не отримали грошових надходжень на погашення зобов`язань за Кредитними договорами, а тому [PERSON] хоча і мав можливість за правовою природою договору поруки, проте, не набув права вимоги на активи ПАТ «Укргазвидобування». Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 жовтня 2016р. по аналогічній справі № 761/18429/15-ц за позовом [PERSON] , яка залишена без змін постановою Верховного Суду України від 05 квітня 2017р., відмовляючи в задоволенні касаційної скарги зазначив, що Постановою Правління НБУ № 692/БТ від 30 жовтня 2014р. ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень банків в його діяльності, в тому числі погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням з куратором банку). Отже, укладання зазначеного договору поруки та списання грошових коштів було здійснено на час дії даної постанови НБУ. Таким чином, враховуючи обмеження, встановленні НБУ щодо списання коштів, ПАТ «Дельта Банк» мав право приймати погашення заборгованості за кредитним договором лише у грошовій формі. Погашення поручителем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі здійснено не було. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» 14 травня 2015р. повернуло [PERSON] списані кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку. Згідно витягу з протоколу № 1 від 29 квітня 2015р. засідання Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, відповідно до наказу Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 67 від 11 березня 2015р. щодо перевірки правочинів (догорів) в ПАТ «Дельта банк», поновлено в системах банку бухгалтерського обліку кредитів згідно з планом рахунків бухгалтерського обліку банків України договорів кредитних ліній за номерами № ВКЛ-2022390 від 28 серпня 2013р., № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013р. Постановою Верховного Суду України від 05 квітня 2017р. у задоволенні заяви позивача про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016р. відмовлено. Крім того, до такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 червня 2020р. у справі 761/18429/15, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] , на користь якої відбулось відступлення права вимог [PERSON] на рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016р. та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2019р. В матеріалах справи (а.с. 158 т. 1) містяться виписка по особовому рахунку за період з 14 травня 2015р по 30 червня 2015р., яка є належним доказом, що грошові кошти в розмірі 34000000,0 грн. були повернуті на депозитний рахунок [PERSON] . Такі ж обставини встановлені судовими рішення, прийнятими в господарській справі № 910/14423/15. Таким чином, судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» повернув [PERSON] раніше списані грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Постанова Верховного Суду від 16 червня 2021р. у справі № 761/21994/15, якою відмовлено в задоволенні позову ПАТ Укргазвидобування» до [PERSON] , ПАТ «Дельта Банк», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про визнання недійсним договору поруки, жодним чином не впливає на висновки суду в цій справі, оскільки стягнення коштів з позичальника на користь поручителя можливо лише в разі реального виконання поручителем взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту. Верховний Суд в постанові від 18 лютого 2020р. у справі № 910/7715/19 прийшов до висновку, що згідно з частиною другою статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Частиною першою ст. 512 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено і виконання обов`язку боржника поручителем. При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням. Правовий аналіз частини другої ст. 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням ч. 1 ст. 512 ЦК України, яка передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) Часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Водночас поручителем не доведено того, що ним було повністю виконано зобов`язання з повернення кредитів та сплати відсотків за користування ними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов`язань та строків їх виконання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018р. у справі № 910/22259/17, від 03 грудня 2019р. у справі № 910/5001/19, від 24 грудня 2019р. у справі № 910/5016/19, від 16 січня 2020р. у справі № 910/5000/19 та 22 січня 2020р. у справі № 910/4997/19. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 18 лютого 2020р. у справі № 910/7715/19, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed