Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 02.04.2021\~р. надійшов зазначений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 06.06.2011\~р. №\~б/н у загальному розмірі 10\~232,41\~грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача [PERSON] (довіреність від 28.08.2020\~р. №\~3915-К-Н-О, а.с.\~52) у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 06.06.2011\~р. №\~б/н [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який надалі був збільшений до 3\~200,00\~грн. (а.с.\~2), підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 23.03.2021\~р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 10\~232,41\~грн., що складається з такого (а.с.\~1-3): \~3\~050,18\~грн. \~ \~ \~ \~ заборгованість за «тілом» кредита; \~7\~182,23\~грн. \~ \~ \~ \~ заборгованість за відсотками за користування кредитом; \~0,00\~грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ заборгованість за комісією; \~0,00\~грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 19.04.2021\~р. відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено визначений статтею\~275 ЦПК України строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.\~59-61). Відповідно до згаданої вище статті\~275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду спливає 18.06.2021\~р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи у іншому порядку. Відповідач, отримавши згадану ухвалу суду та копії позовної заяви з додатками 23.04.2021\~р., що підтверджено відомостями відстеження за трек-номером на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» вручення рекомендованого судового відправлення (а.с.\~63, 66), проте протягом встановленого судом строку відзиву на позовну заяву, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подав. Позивач та його представник також отримали згадану ухвалу суду, що підтверджено відомостями відстеження за трек-номером на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» вручення рекомендованого судового відправлення (а.с.\~63-65). Згідно з частиною восьмою статті\~178 ЦПК України, враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті\~12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті\~247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~розглянувши матеріали\~справи й\~оцінивши наявні\~в справі\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 06.06.2011\~р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач, банк) та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримав платіжну карту із встановленим кредитним лімітом, що підтверджено доданою до позовної заяви копією цієї анкети-заяви Відповідача (а.с.\~7). При цьому особу Відповідача [PERSON] , [INFO] , встановлено згідно з його паспортом громадянина України серії\~ [NUMBER] , виданого 25.02.2008\~р. Володарським РВ ГУ МВС України в Київській області, що засвідчена ним на зазначену дату звернення до Позивача 06.06.2011\~р. (а.с.\~8). Разом з тим, згадана анкета-заява Відповідача містить означення отримання ним типу кредитної платіжної карти «Універсальна», але розмір наданого Відповідачеві кредиту та умови кредитування у цій анкеті-заяві не зазначені (а.с.\~7). Крім того, до позовної заяви додано довідку про умови кредитування Відповідача, але ця довідка не містить ані підпису Відповідача, ані дати її складення, ані будь-яких інших даних та/або реквізитів, з яких можливо було встановити факт ознайомлення Відповідача з умовами кредитування, зокрема зі встановленою відсотковою ставкою (а.с.\~11). Згідно з доданою до позову довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на Відповідача, розмір встановленого йому кредитного ліміту неодноразово змінювався, максимальний розмір 3\~200,00\~грн. встановлено 28.08.2013\~р. (а.с.\~9), що відповідає максимальному розміру кредитного ліміта, зазначеному представником Позивача також безпосередньо в позовній заяві (а.с.\~2). Також Позивачем до позовної заяв додано довідку з інформацією про номер видної Відповідачеві картки, дату її відкриття та термін дії, а саме: 06.06.2011\~р. зі строком дії до квітня 2015\~року; у подальшому кредитні картки Відповідачеві не видавалися (а.с.\~10). Як вбачається з долучених до позовної заяви Розрахунках заборгованості за станом на 31.10.2020\~р. та на 23.03.2021\~р. (а.с.\~17-20, 21) та виписки по рахунку Відповідача (а.с.\~12-16), останній користувався кредитними коштами Позивача з відповідного карткового рахунку шляхом зняття коштів, розрахунку в магазинах тощо. Як вбачається з цієї виписки по рахунку Відповідача, він в останнє поповнив картковий рахунок 16.08.2016\~р. на суму 300\~грн.(а.с.\~13), до цього 17.12.2014\~р. на суму 100\~грн. (а.с.\~14), а в останнє користувався наданою йому зі строком дії до квітня 2015\~року кредитною карткою 31.07.2014\~р., оплативши продукти в магазині, до цієї дати Відповідач також неодноразово розраховувався карткою за товари, але після названої дати Відповідач кредитними коштами не користувався. При цьому суд бере до уваги як належний і допустимий доказ кредитної заборгованості згадану виписку за картковим рахунком Відповідача, що засвідчує дати здійснення ним тих чи інших операцій з кредитним рахунком, враховуючи висновки Верховного Суду (викладені, зокрема, у постановах від 16.09.2020\~р. у справі №\~200/5647/18, від 28.10.2020\~р. у справі №\~760/7792/14-ц, від 17.12.2020\~р. у справі№\~278/2177/15-ц). Отже, судом встановлено, що Позивач на виконання умов укладеного з Відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши Відповідачеві можливість користуватися коштами на картковому рахунку, проте останнім не було виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів і сплати складових кредитного договору. Тому за станом на 23.03.2021\~р. Відповідач має перед Позивачем, як зазначено в позовній заяві (а.с.\~3), заборгованість, зокрема за «тілом» кредиту в розмірі 3\~050,18\~грн., а загальну заборгованість Позивач просить стягнути у розмірі 10\~232,41\~грн., що складається на наведених на початку рішення сум заборгованості за простроченим «тілом» кредиту та відсотками за користування кредитом. Зокрема, розмір заборгованості за «тілом» кредиту, який зазначений у позовній заяві та який просить стягнути Позивач, складає 3\~050,18\~грн., що відповідає наданому Відповідачеві максимальному розміру кредитного ліміту 3\~200,00\~грн. (а.с.\~2, 9). Відповідно до норм частини першої статті\~509, частини першої статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626, частини першої статті\~634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті\~10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 06.06.2011\~р. №\~б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з цим суд вважає, що з Відповідача з огляду на заявлені позовні вимоги слід стягнути на користь Позивача заборгованість за «тілом» кредита в заявленому до стягнення розмірі 3\~050,18\~грн., що доведений Позивачем належними і допустимим доказами та відповідає максимальному розміру із встановлених Відповідачеві кредитних лімітів (3\~200,00\~грн.). Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 7\~182,23\~грн., суд виходить з такого. Як встановлено судом та наведено вище, анкета-заява, підписана Відповідачем про його приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, не містить умов кредитування Відповідача, зокрема розміру відсоткової ставки за користування кредитом (а.с.\~7). Крім того, як також наводилося вище, додана до позовної заяви довідка про умови кредитування Відповідача не містить ані підпису Відповідача, ані дати його ознайомлення з цієї довідкою, ані будь-яких інших відомостей, з яких суду можливо було встановити факт ознайомлення Відповідача з цією довідкою та, відповідно, з умовами його кредитування, зокрема зі встановленою відсотковою ставкою (а.с.\~11). Також, як зазначалося, суд встановив на підставі виписки по рахунку Відповідача (а.с.\~12-16), що останній після закінчення строку дії його кредитної карти у квітні 2015\~року (а.с.\~10) не користувався кредитними коштами, здійснюючи придбання товарів, послуг тощо, зробивши останній платіж 31.07.2014\~р., оплативши продукти в магазині (а.с.\~14). За таких встановлених обставин заявлена до стягнення Позивачем сума заборгованості за відсотками за користування Відповідачем кредитом викликає сумнів щодо правильності її нарахування, періоду, за який вона нараховувалася (тобто за період до квітня 2015\~року, коли Відповідач користувався кредитними коштами, або за період після спливу терміну дії картки). Відповідно до приписів частини другої статті\~43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В ухвалі суду від 19.04.2020\~р. про відкриття провадження сторонам роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~61). Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття\~62 Конституції України, стаття\~81 ЦПК України). Як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019\~р. у справі №\~342/180/17, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати визначеному статтею\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Тому суд, вирішуючи цю справу, застосовує правові позиції, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 03.09.2014\~р. у справі №\~6-100цс14, від 03.12.2014\~р. у справі №\~6-33270св14, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015\~р. №\~6-10427св15, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018\~р. у справі №\~752/13945/15-ц, а також у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019\~р. у справі №\~342/180/17. Вирішуючи зазначені питання, суд вважає за доцільне застосувати в цій справі до даних правовідносин висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішенні від 11.07.2013\~р. №\~7-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», де Суд, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів (стаття\~42 Конституції України) вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Такі висновки суду щодо доцільності застосування цього Рішення Конституційного Суду України та забезпечення належного захисту прав Відповідача як споживача, який є слабкою стороною у договорі і підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, узгоджуються з правовими позиціями, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 03.09.2014\~р. у справі №\~6-100цс14, від 03.12.2014\~р. у справі №\~6-33270св14, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015\~р. №\~6-10427св15, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018\~р. у справі №\~752/13945/15-ц, а також у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019\~р. у справі №\~342/180/17. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки ці Умови та Правила надання банківських послуг є значним за обсягом документом, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В анкеті-заяві Відповідача від 06.06.2011\~р. процентна ставка не зазначена, а так само в самій позовній заяві відсутнє посилання на будь-які умови його кредитування, що обґрунтовували б заявлений до стягнення розмір заборгованості за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався також на Тарифи обслуговування кредитних карт, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) (а.с.\~1, 22-45). Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці згадані вище Тарифи та Умови і правила розумів Відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, як наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові 03.07.2019\~р. у названій вище справі, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до цих правовідносин правила частини першої статті\~634 ЦК України щодо договору приєднання, адже без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наведених обставин. У названій постанові Великої Палати Верховного Суду звернуто увагу на положення частин першої, другої статті\~207 ЦК України про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), та зроблено висновок про неможливість вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору умови, що не містять підпису позичальника. Тому суд не бере як належний і допустимий доказ згадану вище довідку про умови кредитування Відповідача, що не містить, як зазначалося, ані його підпису, ані буд-яких інших відомостей на підтвердження ознайомлення його з цією довідкою (а.с.\~11). У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що Позивач (банк) при укладенні договору із [PERSON] дотримав вимог, передбачених частиною другою статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача (Відповідача) про умови його кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Позивач (банк). Інший висновок не відповідав би згаданому європейському принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Зважаючи на усе наведене, суд вважає доведеним наявність у Відповідача перед Позивачем заборгованості за договором («тілом» кредиту) у розмірі 3\~050,18\~грн., що підтверджена належними і допустимими доказами. Тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача доведеного розміру заборгованості за «тілом» кредиту, що складає 3\~050,18\~грн. (29,81\~% від заявленої ціни позову), в іншій частині вимог у їх задоволені слід відмовити. Згідно з частиною першою статті\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статей\~3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 625, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial