Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

в січні 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просила: визнати спільним сумісним майном подружжя наступне майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль «Toyota Prado 3, 4», 1999 року випуску; статутний капітал у ТОВ «Сокрута Медікал Груп», код ЄДРПОУ 37771504, у розмірі 30 000,00 грн.; статутний капітал у ПП «ІЛІОТРОПІОН», код ЄДРПОУ 25409569, у розмірі 1 5000,00 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] на праві особистою приватної власності наступне майно: Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частини автомобіля «Toyota Prado 3, 4», 1999 року випуску; Ѕ частину статутного капіталу ТОВ «Сокрута Медікал Груп», код ЄДРПОУ 37771504; Ѕ частину статутного капіталу ПП «ІЛІОТРОПІОН», код ЄДРПОУ 25409569; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] на праві особистої приватної власності наступне майно: Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частини автомобіля «Toyota Prado 3, 4», 1999 року випуску; Ѕ частину статутного капіталу ТОВ «Сокрута Медікал Груп», код ЄДРПОУ 37771504; Ѕ частину статутного капіталу ПП «ІЛІОТРОПІОН», код ЄДРПОУ 25409569. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.06.2016 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві складено актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який, в свою чергу, було зареєстровано 19.10.1988 року. При цьому, позивач зазначає, що за час перебування в даному шлюбі вони з відповідачем придбали майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та складається з: автомобіля «Toyota Prado 3, 4», 1999 року випуску, та квартири [ADDRESS] . Крім того, позивач зауважує, що протягом подружнього життя її колишнім чоловіком було засновано ТОВ «Сокрута Медікал Груп» та ПП «ІЛІОТРОПІОН», до статутних капіталів яких за рахунок спільних кошті було зроблено внески у розмірі 30 000,00 грн. та 1 500,00 грн. відповідно. Разом з тим, з огляду на неможливість у добровільному порядку поділити спільно нажите майно, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 14.02.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 14.03.2019 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він визнав позовні вимоги в частині визнання за кожною стороною права власності на Ѕ частини квартири. Щодо задоволення решти позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Ухвалою від 29.07.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, а саме в судових дебатах, проти позову заперечувала і просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 29.06.2016 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві складено актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який, в свою чергу, було зареєстровано 19.10.1988 року (а.с.7). Вказаний шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу та складено відповідний актовий запис №162 від 29.06.2016 року (а.с.8). Згідно наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2001 року, [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] (надалі - квартира, а.с. 9). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що вказана квартира була придбана позивачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Так, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України), який був чинним на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. У відповідності до ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута подружжям за час шлюбу та в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає поділу між сторонами шляхом визнання з кожним з ним права власності на Ѕ частину квартири. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та подальшого поділу автомобіля «Toyota Prado 3, 4», 1999 року випуску, оскільки суду не було належного і допустимого доказу щодо наявності вказаного автомобіля у власності, оскільки не надано правовстановлюючого документу на вказаний транспортний засіб, що, в свою чергу, позбавило суд можливості вирішити по суті заявлені вимоги в цій частині. При цьому, наявна в матеріалах справи інформаційна довідка на звернення про транспортний засіб із зазначенням ІПН фізичної особи, доказом наявності реєстрації вказаного транспортного засобу на час розгляду справи на ім`я позивача або відповідача - не являється та не є підтвердженням часу його придбання, а стороною позивача не заявлялось клопотань в порядку ст.84 ЦПК України про витребування доказів в цій частині (а.с.10). Крім того, щодо позовних вимог в частині визнання спільним сумісним майном подружжя статутного капіталу у ТОВ «Сокрута Медікал Груп» та у ПП «ІЛІОТРОПІОН», а також його поділу, як спільного сумісного майна подружжя, слід зазначити наступне. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статутний капітал у ТОВ «Сокрута Медікал Груп», код ЄДРПОУ 37771504, становить 30 000,00 грн. який сформовано 18.07.2012 року, єдиним засновником якого є [PERSON] (а.с.12). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статутний капітал у Приватному підприємстві «ІЛІОТРОПІОН», код ЄДРПОУ 25409569, становить 1500,00 грн., остання дата державної реєстрації 22.09.2010, єдиним засновником якого є [PERSON] , (а.с.15-16). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що статутні капітали вказаного товариства та приватного підприємства були сформовані відповідачем [PERSON] , як єдиним засновником, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] Слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 ст. 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положеннями ч.1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.09.2012 року по справі № 17-рп/2012, статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. Таким чином, оскільки статутний фонд вказаних підприємств, засновником яких є одна особа - відповідач по справі [PERSON] , був сформований під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому наявні правові підстави для задоволення позову також в частині визнання спільним сумісним майном подружжя Статутний капітал у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СОКРУТА МЕДІКАЛ ГРУП» (код ЄДРПОУ 37771504) у розмірі 30000,00 грн. та Статутний капітал у Приватному підприємстві «ІЛІОТРОПІОН» (код ЄДРПОУ 25409569) у розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Разом з тим, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.10.2013 року по справі № 6-79цс13, у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на своє майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Крім того, згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Таким чином, з огляду на вищенаведені положення законодавства, а також те, що позивачем при зверненні до суду обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, позовні вимоги в частині поділу спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності за сторонами по 1/2 частині Статутного капіталу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СОКРУТА МЕДІКАЛ ГРУП» (код ЄДРПОУ 37771504) та Статутного капіталу у Приватному підприємстві «ІЛІОТРОПІОН» (код ЄДРПОУ 25409569), - задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: partial