Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-30 00:00:00

В серпні позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Магальської сільської ради про визнання неправомірним та скасування рішення 35 сесії VІ скликання Магальської сільської ради області від 14 травня 2015 року № 16/05. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що відповідно до договору дарування від 08 серпня 2002 року, зареєстрованого в Новоселицькому КБТІ 12 серпня 2002 року, вона є власницею житлового будинку та господарських споруд, які розташовані по [ADDRESS]. У 2013 році між нею та колишнім власником вказаного домоволодіння [PERSON] виник спір щодо належності земельних ділянок, на яких розташований вказаний житловий будинок та господарські споруди площею 0,25 га з кадастровим номером [NUMBER] га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0973 га з кадастровим номером [NUMBER]. [PERSON] посилався на те, що вказані земельні ділянки належать йому відповідно до отриманих ним державних актів від 15 березня 2012 року на підставі рішення Магальської сільської ради від 18 травня 1995 року. Разом з тим, рішенням Новоселицького районного суду від 15 січня 2015 року, зміненого рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18 березня 2015 року було встановлено, що рішенням Магальської сільської ради від 18 травня 1995 року [PERSON] було видано земельну ділянку, яка розташована в с. Магала Новоселицького району, що підтверджується отриманим ним першим державним актом на дану землю [NUMBER] від 29 серпня 2002 року, а також послідуючими державними актами на земельні ділянки, відповідно до яких вказана земельна ділянка була розподілена на дві ділянки. Відповідно до вказаних державних актів приватизовані [PERSON] земельні ділянки також розташовані в с. Магала Новоселицького району. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вказаним рішенням сільської ради від 18 травня 1995 року та державними актами, права позивачки не були порушені, оскільки вони стосуються зовсім іншої земельної ділянки, а не ділянки, яка розташована по [ADDRESS], у зв'язку із чим, у задоволенні її позову про визнання недійсними вказаного рішення та державних актів було відмолено. Після цього, бажаючи приватизувати земельні ділянки на яких розташовані її житловий будинок та господарські споруди, вона звернулася із відповідною заявою до сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок їй у власність. Проте, рішенням сільської ради № 16/05 від 14 травня 2015 року було відмолено у задоволенні її заяви з підстав того, що дані земельні ділянки були приватизовані [PERSON]. Оскільки, вказані у рішенні сільської ради підстави відмови у задоволенні її заяви були спростовані ухвалою апеляційного суду, внаслідок чого порушено її право щодо отримання у власність земельних ділянок на яких розташовано її нерухоме майно, просила визнати вказане рішення неправомірним та скасувати, зобов'язавши сільську раду повторно розглянути її заяву щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, які розташовані по [ADDRESS] Чернівецької області. Ухвалою Новоселицького районного суду від 22 жовтня 2015 року [PERSON] залучено до участі по справі в якості третьої особи без самостійних вимог. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав та подав до суду заперечення, посилаючись на те, що спірні земельні ділянки належать [PERSON], а зазначення у рішенні сільської ради та державних актах місце розташування ділянок в с. Магала Новоселицького району пов'язано з тим, що с. Буда Новоселицького району, де фактично розташовані дані земельні ділянки, відноситься до Магальської сільської ради. Представник третьої особи без самостійних вимог позов не визнав та підтримав думку представника відповідача про те, що спірні ділянки фактично належать [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до договору дарування від 08 серпня 2002 року, зареєстрованого в Новоселицькому КБТІ 12 серпня 2002 року, є власницею житлового будинку та господарських споруд, які розташовані по [ADDRESS]. У 2013 році між позивачкою [PERSON] та колишнім власником вказаного домоволодіння [PERSON] виник судовий спір щодо належності земельних ділянок, на яких розташований вказаний житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS], відповідно площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,0973 для ведення особистого селянського господарства, у зв'язку із чим, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійними державних актів на земельні ділянки від 15 березня 2012 року, видані на підставі рішення Магальської сільської ради від 18 травня 1995 року на ім'я [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 15 січня 2015 року, зміненого рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18 березня 2015 року було встановлено, що рішенням Магальської сільської ради від 18 травня 1995 року [PERSON] було видано земельну ділянку, яка розташована в с. Магала Новоселицького району, що підтверджується отриманим [PERSON] першим державним актом на дану землю [NUMBER] від 29 серпня 2002 року, а також послідуючими державними актами на земельні ділянки, відповідно до яких вказана земельна ділянка була розподілена на дві ділянки. Відповідно до вказаних державних актів приватизовані [PERSON] земельні ділянки також розташовані в с. Магала Новоселицького району. Таким чином, апеляційний суд Чернівецької області вирішуючи вказаний спір прийшов до висновку, що рішенням Магальської сільської ради від 18 травня 1995 року та державними актами на земельні ділянки, права позивачки не були порушені, оскільки вони стосуються зовсім іншої земельної ділянки, а не ділянки, яка розташована по [ADDRESS], у зв'язку із чим, у задоволенні її позову про визнання недійними вказаного рішення та державних актів було відмолено. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні отриманою з відділу Держгеокадастру у Новоселицькому районі Чернівецької області технічною документацією щодо надання у власність земельних ділянок [PERSON] відповідно до державного акту [NUMBER] від 29 серпня 2002 року площею 0,25 га з кадастровим номером [NUMBER] га та площею 0,0973 га з кадастровим номером [NUMBER], відповідно до якої земельні ділянки надані у власність [PERSON] розташовані в с. Магала Новоселицького району, а не по [ADDRESS], яке є зовсім іншим адміністративно-територіальною одиницею. З довідки відділу Держгеокадастру у Новоселицькому районі Чернівецької області № 217 від 03 грудня 2015 року вбачається, що технічна документація щодо надання у власність земельних ділянок [PERSON] по [ADDRESS] до архіву відділу не надходило. Враховуючи вказані обставини, позивачка [PERSON] бажаючи приватизувати земельні ділянки по [ADDRESS], на яких розташовані її житловий будинок та господарські споруди, звернулася із відповідною заявою до Магальської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Рішенням сільської ради № 16/05 від 14 травня 2015 року їй було відмолено у задоволенні вказаної заяви з підстав того, що дані земельні ділянки були приватизовані [PERSON]. Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. Статтею 116 Земельного кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 Земельного кодексу України. Відповідно до вказаної статті, складовою частиною порядку приватизації громадянами земельних ділянок, до прийняття остаточного рішення про надання земельної ділянки у власність, є дозволу рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на розробку проекту приватизації земель. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до частин 1,2 статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без змін її цільового призначення. На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, суд приходить до висновку, що власник житлового будинку та господарських споруд має право на приватизацію земельної ділянки, в тому числі шляхом безоплатної передачі йому земельних ділянок із земель державної або комунальної власності , на якій розташовані вказані споруди, а також необхідної частини для їх обслуговування, в межах норм визначених ст. 121 Земельного кодексу України. Вказане відбувається у разі якщо така земельна ділянка попередньо не була приватизована та знаходиться у державній або комунальній власності. Виходячи зі змісту рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18 березня 2015 року та досліджених судом доказів вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] фактично не була приватизована [PERSON], а тому посилання Магальської сільської ради у своєму рішенні № 16/05 від 14 травня 2015 року на те, що дана земельна ділянка належить [PERSON] як на підставу відмови позивачці [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, є безпідставним. За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованим звернення позивачки до суду за захистом свого порушеного права у виді відмови відповідачем в наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, у обраний нею спосіб, що відповідає положенням п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Крім цього, вказане повністю співпадає з положеннями ст. 21 ЦК України, відповідного до якої суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 19, 55, 129 Конституції України, ст. 21 ЦК України, ст.ст. 40, 81, 116, 118, 120, 121 ЗК України, суд

Outcome: approved