Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.11.2016 року до нього звернувся [PERSON] з проханням продати йому товар з відстрочкою платежу. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов Договору купівлі-продажу, а тому позивачем було передано відповідачу товар на суму 1720 грн. за видатковою накладною №60000322 від 29.11.2016 року з відстрочкою платежу до 30.11.2016 року. Наступного дня відповідач розрахувався з позивачем та попросив надати товар на суму 5168 грн., обіцяючи стати постійним клієнтом і щомісячно купувати на суму близько 20 тис.гривень. У якості застави було передано банківські картки, на які зі слів відповідача до 15 грудня 2016 року повинні були бути перераховані грошові кошти 1300 та 7000 гривень - пенсія та заробітна плата відповідача, які позивач міг отримати в рахунок оплати за товар. Позивач передав відповідачу за видатковою накладною №60000323 від 30.11.2016 року товар на суму 5168,50 грн. з відстрочкою повної оплати до 02.12.2016 року, про що відповідачем зроблено відповідний запис. 30.11.2016 року згідно видаткової накладної №60000328 відповідач також отримав товар на суму 2013 грн. із зобов`язанням оплатити 02.12.2016 року. 01.12.2016 року згідно видаткової накладної №60000329 відповідач отримав товар на суму 8677,50 грн. із обов`язком оплатити до 05.12.2016 року. 02.12.2016 року згідно видаткової накладної №60000331 відповідач знову отримав товар на суму 4002,60 грн. зі строком оплати до 05.12.2016 року. Всього позивач передав відповідачу товар на загальну суму 21 581,60 грн. Однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару не виконав належним чином, оплатив лише 3120 грн. Оплата здійснювалась готівкою. Загальна сума боргу складає 18 461,60 грн. До 15.12.2016 року на банківські картки, які були надані у якості застави не надійшли обіцяні [PERSON] грошові кошти. Постановою слідчого від 30.03.2017 року закрито кримінальне провадження через цивільно-правовий характер відносин, що склались. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за отримані та не повністю оплачені товари згідно видаткових накладних №60000323 від 30.11.2016 року, №60000328 від 30.11.2016 року, №60000329 від 01.12.2016 року, №60000331 від 02.12.2016 року на загальну суму 18 461,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 592,51 грн. та три відсотки річних у розмірі 852,63 грн., а всього 22 906,74 грн., а також судовий збір. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.05.2005 року зареєстрований як фізична-особа підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 30.11.2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладеного договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов Договору купівлі-продажу та позивачем передано відповідачу товар на суму 5168,50 грн. за видатковою накладною №60000323 від 30.11.2016 року з відстрочкою платежу до 02.12.2016 року, про що відповідачем зроблено відповідний запис. 30.11.2016 року згідно видаткової накладної №60000328 відповідач також отримав товар на суму 2013 грн. із зобов`язанням оплатити 02.12.2016 року. 01.12.2016 року згідно видаткової накладної №60000329 відповідач отримав товар на суму 8677,50 грн. із обов`язком оплатити до 05.12.2016 року. 02.12.2016 року згідно видаткової накладної №60000331 відповідач знову отримав товар на суму 4002,60 грн. зі строком оплати до 05.12.2016 року. Всього позивач передав відповідачу товар на загальну суму 21 581,60 грн. Однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару не виконав належним чином, оплатив лише 3120 грн. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Згідно зі ст. 655 ЦК України - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та відповідачем по справі було укладено договори купівлі продажу товару, у відповідності до умов яких позивач зобов`язався передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити товар у визначений договором строк. На виконання зазначених вище умов договорів купівлі-продажу позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 5168,50 грн., 2013 грн., 8677,50 грн. та 4002,60 грн., про що свідчать підписані сторонами видаткові накладні № 60000323 від 30.11.2016 року, № 60000328 від 30.11.2016 року, №60000329 від 01.12.2016 року, №60000331 від 02.12.2016 року. Відповідач у передбачені договорами строки зобов`язання за договорами не виконав, оплату за придбаний товар не проводила, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договорам зі сплати товару у загальному розмірі 18 461,60 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 610-612, 625 ЦК України. Так, відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Встановлено, що відповідач покладене на нього грошове зобов`язання не виконав, доказів припинення правовідносин щодо повернення грошових коштів між сторонами не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 18 461,60 грн. Крім того, на вказану суму у відповідності до вимог ст.625 ЦК України підлягає нарахування 3% річних у розмірі 852,63 грн. а також інфляційні витрати у розмірі 3592,51 грн. згідно з наданим позивачем розрахунком, з яким суд погоджується. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за договором, сплати індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми в матеріалах справи відсутні. Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 22 906,74 грн., яка складається з: суми боргу - 18461,60 грн.; інфляційні втрати - 3592,51 грн.; 3 % річних - 852,63 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved