Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

В травні 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив поновити його на посаді лікаря-хірурга в КНП «Вінницька ЦРКЛ» з 31.03.2020; стягнути з КНП «Вінницька ЦРКЛ» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.03.2020 до для поновлення на роботі; стягнути з КНП «Вінницька ЦРКЛ» на його користь 3500 грн завданої моральної шкоди та визнати недійсним наказ КНП «Вінницька ЦРКЛ» від 14.01.2020 № 59 «Про внесення змін до штатного розпису». Мотивував тим, що з 03.08.1999 працював на посаді лікаря-хірурга в КНП «Вінницька ЦРКЛ». Наказом від 27.03.2020 його звільнено з 31.03.2020, у зв`язку із скороченням чисельності штату. Вважає звільнення незаконним, оскільки відбулось без врахування переважного права залишення позивача на роботі. Крім того відповідачем не запропоновано іншої роботи, яка відповідала спеціалізації та кваліфікації позивача, враховуючи наявність вільних вакансій. Оскаржуваний наказ про скорочення працівників винесений у зв`язку із зменшенням фінансування, підлягає скасування оскільки фінансування відповідача в порівнянні попереднім роком навіть збільшилось. Ухвалою суду від 05.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 07.08.2020 позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. Судом встановлено, що 03.08.1999 [PERSON] прийнятий на посаду лікаря-хірурга поліклінічного відділення Вінницької ЦРЛ, яку реорганізовано в КНП «Вінницька ЦРКЛ» Вінницької районної ради (на 8 а.с.). Наказом КНП «Вінницька ЦРКЛ» № 400 від 30.12.2019, прийнято рішення про скорочення кількості працівників, згідно сформованого нового штатного розпису (на 44 а.с.). На виконання наказу КНП «Вінницька ЦРКЛ» № 400 від 30.12.2019, наказом № 59 від 14.01.2020 скорочено з 01.04.2020 з штатного розпису посаду лікаря-хірурга поліклінічного відділення № 1 кількістю 0,25 (на 46 а.с.). 28.01.2020 [PERSON] попереджено про наступне звільнення 31.03.2020 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (на 19 а.с.). Профспілковим комітетом медпрацівників КНП «Вінницька ЦРКЛ» надано згоду на звільнення [PERSON] лікаря-хірурга поліклінічного відділення (на 43 а.с.). Додатково [PERSON] пропонувалось переведення на посади: лікаря з медицини невідкладних станів екстреної (невідкладної) медичної допомоги; сестри медичної (палатної) хірургічного відділення; сестри (палатної) неврологічного відділення; сестри медичної (палатної) педіатричного відділення (декретна ставка) (на 19, 72 а.с.). Від переведення на запропоновані посади позивач відмовився. У зв`язку із скороченням штату, 31.03.2020 [PERSON] звільнено з роботи (на 12 а.с.). Станом на 06.04.2020, згідно штатного розпису КНП «Вінницька ЦРКЛ» у поліклінічному відділенні № 1 відсутня посада лікаря-хірурга (на 35-36 а.с.). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В силу ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Визначення переважного права на залишення на роботі можливе лише між працівниками, які обіймають тотожні посади, тобто посади з однаковими назвами, при цьому працівники мають однакові спеціальні трудові права та обов`язки. Враховуючи, що після звільнення позивача, у КНП «Вінницька ЦРКЛ» тотожних посад за організаційно-структурними ознаками в штатному розписі не закріплено, підстави для визначення переважного права [PERSON] на залишення на роботі відсутні. Твердження позивача про порушення відповідачем порядку вивільнення працівників, у зв`язку з тим, що йому не запропоновано іншої роботи в установі, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних про поновленні на роботі. Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, в їх задоволенні також належить відмовити. Позивачем не доведено, що наказ КНП «Вінницька ЦРКЛ» від 14.01.2020 № 59 «Про внесення змін до штатного розпису» суперечить нормам законодавства, що регулюють вивільнення працівників, тому в задоволенні даної вимоги також належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed