Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

В червні 2021р. позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: 1) стягнути з відповідачки на свою користь: - інфляційні втрати у розмірі 11942,81 грн.; 3,0 % річних у розмірі 2853,37 грн.; судовий збір у розмірі 2270,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-843/2011 від 04.10.2011 р., яке набрало законної сили, стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 251 В від 02.08.2006 р. станом на 02.06.2011 року в розмірі 39090,16 гр., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить 4902, 51 долара США, та 5842,35 грн., що складається з : заборгованість за кредитом - 32121,72 грн. (що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить - 4 028,56 доларів США); заборгованість за відсотками 6968,44 грн. (що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить -873,95 доларів США); пеня за несвоєчасне повернення відсотків-705,50 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 5136,85 грн., державне мито (судовий збір) в сумі 449,33 гр., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гр. Рішення Апостолівськогорайонного суду Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за Кредитним договором в сумі 44 932 грн. 51 коп., виконано несовєчасно, а саме 23.04.2019 р., що в свою чергу призвело до прострочення виконання грошового зобовязання за останні 3 роки до 23.04.2019 р. На теперішній час, відповідачкою сума заборгованості за кредитним договором не сплачена, вона продовжує користування зазначеними грошовими коштами, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, і на підставі ст. ст. 526, 625, 1054 ЦК України, просив суд позов задовольнити. Ухвалою судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2021 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, поважності причин неявки суду не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 02.08.2006 р. між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачці (позичальнику) кредит у розмірі 5000,0 дол. США з кінцевим строком повернення 01.08.2008 р. Позичальник за користування кредитом зобов`язана за умовами договору сплачувати банку відсотки у розмірі 15 % річних. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-843/11 від 04.10.2011 р., яке набрало законної сили 24.10.2011р. стягнуто з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 251 В від 02.08.2006 р. станом на 02.06.2011 року в розмірі 39090,16 гр., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить 4902, 51 долара США, та 5842,35 грн., що складається з : заборгованість за кредитом - 32121,72 грн. (що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить - 4 028,56 доларів США); заборгованість за відсотками 6968,44 грн. (що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить -873,95 доларів США); пеня за несвоєчасне повернення відсотків-705,50 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 5136,85 грн., державне мито (судовий збір) в сумі 449,33 гр., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гр. Судом встановлено, що зазначене рішення суду відповідачкою виконано, про що також позивачем зазначено у позовній заяві (а.с.3). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно із ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із п.1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно із ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 3,4 статті 12, частинами 1,6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подані сторонами мають відповідати критеріям достатності, достовірності, належності та достовірності, що закріплені у статтях 77-80 ЦПК України. Відтак, саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. До позовної заяви у цій справі позивачем додано розрахунок суми, що, на його думку, підлягають стягненню з відповідача: - втрати від інфляційних процесів та 3% річних на загальну суму 11942 грн. 81 коп. згідно з рішенням суду на суму заборгованості 44038 грн. 47 коп., сплачено за період з 16.12.2016 року по 28.02.2019 року 44932 грн 51 коп. Залишок суми, що підлягає стягненню складає 00 грн 00 коп (а.с. 26-27). Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначив, що рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2011 року виконано відповідачем 23.04.2019 р. У зв`язку з тим, що позивач не надав достовірну інформацію про стан виконання рішення суду від 04.10.2011 р., не надано документів на підставі яких розраховано остаточну суму, яка підлягає стягненню і суму з якої розраховано інфляційні втрати та 3% річних, які заявлено до стягнення. Відсутня інформація про стан виконавчого провадження, з будь якими клопотаннями до суду про залучення цих документів або витребування їх, так само як і наявність утруднень в їх отриманні, не звертався. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed