Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований по [ADDRESS], та зобов'язати Хмільницький РС УДМС України в Вінницькій області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку вказаної квартири. Позивач посилається на те, що відповідно до технічного паспорту паспорта КП «ВООБТІ», свідоцтва про право на спадщину АЕВ №628911 про право на спадщину за законом від 04.10.2001 року, за реєстром № 2221, зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 20 вересня 2001 року їй належить на праві приватної власності житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. 13 травня 2014 року відповідач [PERSON] була зареєстрований та проживав в даному будинку, що підтверджується карткою реєстрації прописки Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області та довідкою Хмільницької міської ради. Однак, спільне життя з співмешканцем [PERSON] у позивача не склалося, через несумісність характерів та різні погляди на життя, фактично з відповідачем по справі [PERSON] вони стали проживати окремо з 2005 року. [PERSON] добровільно змінив місце свого проживання та при цьому втратив право користування житловим будинком позивача. На неодноразові звернення позивача до відповідача про добровільне зняття з реєстрації у її будинку, останній не реагує. Представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, про що до суду надав відповідну заяву. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки позивач не заперечує щодо розгляду справи у відсутність відповідача, то за таких обставин суд визнав за можливе у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача та провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, врахувавши заяву представника позивача, який підтримує вимоги своєї довірительки, дослідивши матеріли справи, вважає що заява підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вимоги позивача підтверджується наступним: - свідоцтвом про право на спадщину за законом АЕВ №628911 від 04.10.2001 року доведено, що [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] та належав покійному на підставі договору про надання у безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого нотаріусом Хмільницької нотконтори 28.09.1972 року за реєстром № 2221, зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 20 вересня 2001 року, за реєстром № 3961. - довідкою вуличого комітету №376 від 13.05.2014 року (а.с.7), виданою головою вуличного комітету доведено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] та вибув з неї в 2005 році. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема ст. 7 ч. 1, та ст. 29 ЦК України. Згідно ст.3 ч.1 місце проживання - адміністративно-територіальним одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік., і реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання із зазначенням адреси житла особи. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За таких умов суд вважає, що позовні вимоги, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Глава 6 розділу III ЖК УРСР не містить норми, які б регулювали правовідносини між власником квартири і колишніми членами сім'ї при добровільному вибутті їх з квартири на інше місце постійного проживання, тому у даному випадку є необхідним застосування за аналогією закону ч.2 ст.107 ЖК УРСР, якою врегульовані схожі відносини. Відповідно до ст.167 ЖК України, наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення (в даному випадку право користування житловим приміщенням) вважається розірваним (в даному випадку право користування житловим приміщенням вважається втраченим) з дня його вибуття. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин, понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що за таких обставин позов підлягає задоволенню. Задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного, ст.ст. 7 ч.1, 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 72, 71 ч. 1, 107 ч.2, 156, 162 ЖК УРСР, ст.ст. 29, 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved