Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 208 824, 57 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що відповідач проходить службу в управлінні патрульної поліції ДПП. 27.01.2019 року наряд патрульної поліції у складі [PERSON] та [PERSON] заступив на чергування на службовому автомобілі СКС MOU-04МП д/н [NUMBER] . 27.01.2019 року о 16.43 на відрізку дороги «Знамянка - Луганськ - Ізварине» М-04 за участю службового автомобіля [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду від 18.04.2019 року за фактом вказаної ДТП [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Пошкоджений транспортний засіб належить на праві власності Департаменту патрульної поліції. Згідно висновку експертного дослідження № 19/104-10/2д/6 від 14.05.2020 року вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок вказаної ДТП становить 208 824, 57 грн. В добровільному порядку відповідачем школа не відшкодована, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2020 року провадження по даній цивільній справі було відкрито, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 25.01.2021 року. Відповідачем надано до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого зазначено, що під час виконання своїх обов`язків поліцейський патрульної поліції не може не використовувати транспортний засіб. Посилаючись на Інструкцію по організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів та ст. 1, 19, 23 ЗУ «Про Національну поліцію» вказує на те, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Завдана шкода внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Крім того, позивачем надано суду експертний висновок про оцінку заподіяної шкоди, проте не надано актів виконаних робіт, що підтверджують понесені позивачем реальні витрати. Зазначив, що усі транспортні засоби що перебувають у власності Департаменту патрульної поліції в обов`язковому порядку як і інші транспортні засоби підлягають страхуванню. Звернення особи з позовом про відшкодування шкоди безпосередньо до завдавача шкоди не звертаючись до його страхової компанії, цивільно-правова відповідальність автомобіля якого застрахована, є передчасним. Доказів звернення позивача до страховика із заявою про сплату страхового відшкодування, та отримання відмови суду не надано. На даний час розмір його заробітної плати становить 13502, 54 грн. без врахування податків і зборів, тому у випадку вирішення судом питання про стягнення з нього майнової шкоди, має відбуватися не більше, ніж в межах його заробітної плати. Вважає, що позовні вимоги не знаходять свого підтвердження та не підлягають задоволенню оскільки є передчасними та необґрунтованими. Позивачем надано відповідь на відзив де представником позивача зазначено, що відповідач дійшов помилкового висновку про розповсюдження на наявні правовідносини приписів Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 року № 577. Так відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про національну поліцію» у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3)органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особового призначення. Оскільки відповідач на час виникнення спірних правовідносин проходив службу в органі патрульної поліції і своїми діями завдав шкоду органну поліції спеціальне законодавство що регулює діяльність інших органів поліції не може бути застосовано. Крім того, шкода яку позивач просить стягнути з відповідача жодним чином не пов`язана з його функціональними обов`язками як поліцейського, а завдана внаслідок недотримання відповідачем Правил дорожнього руху. Крім того, внаслідок того, що поліцейський є посадовою особою органу поліції це повністю виключає можливість застосування до наявних правовідносин ст. 132 КЗпП України. Щодо твердження відповідача про необхідність звернення позивача до страховика за виплатою страхового відшкодування зазначила, що законодавством України не передбачено обов`язку власника укладати договори страхування транспортних засобів, за якими власнику транспортного засобу відшкодовується розмір шкоди за рахунок страхового відшкодування в разі настання страхового випадку (КАСКО). Поліс обов`язкового страхування не передбачає відшкодування шкоди власнику транспортного засобу, водій якого спричинив ДТП, а забезпечує відшкодування шкоди, яка завдана таким ДТП третім особам. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги посилаючись на доводи викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16.01.2016 року наказом Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 року № 9 о/с [PERSON] призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську ДПП. З 21.10.2016 року перебував на посаді інспектора роти № 7 роти № 2 УПП у м. Дніпрі. З 08.12.2017 року перебував на посаді інспектора роти № 7 батальйону № 2 УПП в Дніпропетровській області. З 23.06.2018 року по теперішній час перебуває на посаді інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 2 УПП в Дніпропетровській області. (а.с. 21) Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. При цьому згідно з ч. 1 ст. 59 вищезазначеного Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. 27.01.2019 року [PERSON] у складі наряду патрульної поліції заступив на денне чергування. О 16.43 год. на відрізку дороги «Знамянка - Луганськ - Ізварине» М-04 Павлоградського району Дніпропетровської області за участю службового автомобіля СКС МОU-04МП, д/н [NUMBER] за кермом якого був [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] власником транспортного засобу СКС МОU-04МП (спеціалізований легковий оперативний-в) д/н [NUMBER] є Департамент патрульної поліції. (а.с 25) У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію») 18.04.2019 року постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 185/1300/19 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. та стягнуто судовий збір в сумі 384,20 грн. (а.с. 24) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з висновком експертного дослідження ДНДЕКЦ МВС України № 19/104-10/2д/6 від 14.05.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки СКС МОU-04МП, д/н [NUMBER] , 2017 року випуску, в результаті дорожньо-транспортної пригоди 208 824, 57 грн. (а.с. 26-40). Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що матеріальна відповідальність в даному випадку виникає внаслідок виконання ним трудових (службових) обов`язків та послання в обґрунтування своїх доводів на Інструкцію про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів. Так вказана Інструкція визначає основні засади службової діяльності органів і підрозділів поліції охорони, спрямовані на організацію та виконання заходів з фізичної охорони об`єктів і майна усіх форм власності, фізичних осіб, прийнятих під охорону на договірних засадах. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення. Відповідач на час виникнення спірних правовідносин проходив службу в органі патрульної поліції та своїми діями завдав шкоду органу патрульної поліції. Отже Інструкція на яку посилається відповідач не підлягає застосуванню. Позивач у позові наголошує що, шкода завдана відповідачем не з причини неналежного виконання ним службових обов`язків, а саме внаслідок невиконання ним безумовного обов`язку кожної особи, яка керує транспортним засобом щодо суворого дотримання ПДР, що не пов`язано з посадою займаною відповідачем. Будь-яких доказів порушення відповідачем його службових обов`язків, внаслідок порушення яких було б завдано шкоду, про відшкодування якої просить позивач не містять і матеріали справи. Суд вважає, що до правовідносин що виникли між сторонами підлягають застосуванню норми ЦК України і не може бути застосовані норми КЗпП України. Законодавство про працю регулює трудові правовідносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором. з фізичними особами. (ч. 1 ст. 3 КЗпП України) Поліцейські не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу в лавах Національної поліції України. При цьому порядок проходження служби у Національній поліції України, урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, що перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року по справі № 203/3237/16, співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони пошкодження та знищення майна будь-якої особи. Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача в обгрунтування заперечень проти позову посилання на ст. 1172 ЦК України, оскільки майнова шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдана відповідачем саме власнику пошкодженого транспортного засобу, яким керував відповідач. Щодо тверджень відповідача про передчасність звернення з позовом до суду та необхідність звернення позивача до страховика із заявою про страхове відшкодування відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд виходить з наступного. Статтею 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об'єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За статтею 22 Закону , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто поліс обов`язкового страхування не передбачає відшкодування шкоди власнику транспортного засобу, водій якого спричинив ДТП, а забезпечує відшкодування шкоди, яка завдана таким ДТП третім особам. Отже дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу відповідачем заподіяно майнову шкоду, не є страховим випадком за полісом обов`язкового страхування, що зумовлює неможливість в даному випадку звернення позивача до страховика за отриманням страхової виплати і тому посилання відповідача на таку обставину є необгрунтованим. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Посилання відповідача на ч. 4 ст. 1193 ЦК України, та можливість стягнення з нього майнової шкоди тільки в межах його заробітної плати є необґрунтованим та таким, що к відповідає чинному законодавству. Враховуючи що законом не встановлені обмеження щодо розміру відшкодування відповідачем збитків, а передбачено право суду зменшити розмір відшкодування шкоди, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі встановленому висновком експертного дослідження ДНДЕКЦ МВС України № 19/104-10/2д/6 від 14.05.2020 року, а саме 208 824, 57грн. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved