Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору про надання послуг по доставці метало- черепиці, стягнення сплаченої за товар суми та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує на те, що за оголошенням у газеті про надання послуг з доставки металочерепиці 19 липня 2013 року він зустрівся з відповідачем у справі [PERSON], який надавав відповідні послуги. Сторони домовилися про об'єм роботи та оплату товару з його доставкою, що склало 10 100 грн. На виконання домовленості сторони підписали договір №164, у якому визначилися із строками поставки товару, його кількістю та асортиментом. Після укладення договору позивач сплатив відповідачу обумовлену суму 10 100 грн. Проте, відповідач металочерепицю в установлений строк не доставив. 15 серпня 2013 року він приїхав до позивача та визнав, що заборгував йому кошти за товар 10100 грн та неустойку за невиконання зобов'язань у сумі 500 грн, про що склав розписку. Проте, ані товару, ані коштів за нього відповідач не повернув. Тоді позивач завернувся до інших спеціалістів та замовив у них металочерепицю. Оскільки відповідач неналежно виконував покладені на нього договором обов'язки, просив у судовому порядку розірвати договір та стягти 10600 грн сплаченої за товар суми та відшкодувати моральні збитки у сумі 10 000 грн. Позивач зазначає, що в результаті порушення умов договору йому були завдані моральні страждання, що посилило його переживання та вплинуло на стан здоров'я, він був знервований, що негативно впливало на стосунки з оточуючими. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином у відповідності до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено: 19 липня 2013 року між приватним підприємцем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання послуг, за яким відповідач зобов'язувався доставити позивачу металочерепицю розміром 127 кв.м та комплектуючі до неї, а позивач оплатити товар. (а.с.7-9). Після укладення договору позивач сплатив відповідачу обумовлену за договором плату у сумі 10 100 грн. Вказаний договір за своєю правовою природою відноситься до договорів про надання послуг, який урегульовано главою 63 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За приписами ст. 906 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. У встановлений сторонами строк відповідач доставку замовленої [PERSON] металоцерепиці не виконав, тому позивач відмовився від послуг відповідача. На підтвердження розірвання договору, відповідач 15 серпня 2013 року видав позивачу розписку, у якій визнав, що вчасно доставити металочерепицю замовнику не вдалося, тому останній від його послуг відмовився, зобов'язувався повернути замовнику сплачені кошти та неустойку за невиконання зобов'язань у сумі 500 грн (а.с.10). Проте, взяті на себе зобов'язання відповідач до цього часу не виконав. За умовами ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 6.2 укладеного сторонами договору сторони не несуть відповідальність за порушення зобов'язань за цим договором, якщо доведуть, що це сталося не з їх вини. За заявою [PERSON] слідчим Пирятинського РВ УМВС України у Полтавській області відносно [PERSON] було відкрите кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст. 190 КК України. Під час опитування останній органам досудового розслідування пояснив, що він не виконав умови укладеного з [PERSON] договору у повному обсязі у встановлені терміни, оскільки металочерепиця була відсутня на складі у виробника. Від повернення коштів не відмовлявся, зобов'язувався повернути їх після реалізації придбаної для позивача металочерепиці (а.с.11). Таким чином, виконавець визнав свою відповідальність за порушення зобов'язань. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених договором. За приписами ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки та відшкодування збитків. Таким чином, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання за договором, вимоги позивача про розірвання договору про надання послуг, стягнення з відповідача сплачених за договором коштів та неустойки, підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню в разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. У справі не встановлено обставин, з якими Закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для застосування п.5 ч.1 ст. 4 указного Закону до даного спору. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 243, 60 грн судового збору. На підставі викладеного та ст. ст.526, 530, 611, 901, 906, 907 ЦК України,

Outcome: partial