Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

В серпні 2018 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 14467,30 грн. а також судових витрат в розмірі 1762,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 11 квітня 2014 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 1860254 про відкриття та обслуговування рахунків і випуску платіжних карт, відповідно до умов якого відповідач отримала 23200,00 грн. на строк дії платіжної карти з відсотковою ставкою 10,5 % річних. Відповідно до п. 4.4 додаткового договору до Договору, відповідач зобовязалася щомісячно отримувати звіт (виписку) за рахунком та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту по рахунку не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем або неробочим згідно з договором. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість у сумі 14467,30 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) в сумі 9794,01 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 1005,93 грн.; інфляційного збільшення заборгованості в сумі 3000,06 грн., трьох процентів річних від суми заборгованості в сумі 616,30 грн., та РКО 51,00 грн. В позові ставиться питання про стягнення вказаної суми заборгованості а також судових витрат в розмірі 1762,00 грн. з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибула з невідомої суду причини, про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до договору № 1860254 від 11.04.2014 року про відкриття та обслуговування рахунків і випуску платіжних карт, відповідачу було надано кредит в розмірі 23200,00 грн. на строк дії платіжної карти з відсотковою ставкою 10,5 % річних. (а.с. 13, 14). Відповідно до п. 4.4 додаткового договору до Договору № 1860254 від 11.04.2014 року, відповідач зобовязалася щомісячно отримувати звіт (виписку) за рахунком та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту по рахунку не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем або неробочим згідно з договором (а.с.13). Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Суд, дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1860254 від 11.04.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] встановив, що за даним договором утворилася заборгованість за кредитом на загальну суму в розмірі 14467,30 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) в сумі 9794,01 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 1005,93 грн.; інфляційного збільшення заборгованості в сумі 3000,06 грн., трьох процентів річних від суми заборгованості в сумі 616,30 грн., та РКО 51,00 грн. (а.с. 5-6, 7-8 ). З огляду на викладене суд зазначає наступне. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань « від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу , сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином суд доходить висновку про наявність підстав стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором з урахуванням нарахованих відсотків, а також стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних та РКО, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Статею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (а.с.1). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved