Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

В січні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «ХІМЕКСІМПОРТ», в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою на користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 24002,81 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 31 жовтня 2018р. її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України, з посади бухгалтера. В день звільнення їй не було виплачено заробітну плату за попередньо відпрацьованій період в сумі з 21735,0 грн. а компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2267,81 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, наведених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання свого представника не направив, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка [PERSON] , згідно наказу № 57-вк від 01 серпня 2018р. була прийнята на роботу до відповідача на посаду бухгалтера. 31 жовтня 2018р., відповідно до наказу відповідача № 82-вк, позивачка була звільнена з роботи з займаної посади бухгалтера, на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України. Судом встановлено, що з вересня по жовтень 2018р. включно, відповідач нараховував але не виплачував позивачці заробітну плату, в тому числі, і в день звільнення. При цьому, в досудовому порядку, ні на вимогу позивачки, ні на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021р. відповідач не надав довідку про розмір та підстави затримки розрахунку при звільненні позивачки. Згідно довідки Пенсійного Фонду України (форма ОК-5), сформованої станом на 15 вересня 2021р. у відповідача перед позивачкою існує заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з вересня по жовтень 2018р. у сумі в розмірі 29817,15 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, в день звільнення позивачки відповідач не провів з нею розрахунок по заробітній платі, а відтак, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, оскільки позивачкою були заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 24002,81 грн., то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вказана сума, з врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною відповідача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, на спростування вимог позивачки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Outcome: partial