Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

В серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: 1) визнати незаконним та скасувати наказ № 494-п від 17 липня 2019 року про звільнення її з посади заступника керуючого Відділення № 5 у м. Києві ПАТ «КБ «Акордбанк»; 2) поновити її на посаді заступника керуючого відділення № 5 у м. Києві ПАТ «КБ «Акордбанк»; 3) стягнути з відповідача на її користь оплату за весь час вимушеного прогулу з 19 липня 2019 року по день винесення судового рішення з урахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 643,47 грн., за винятком періоду 24 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року; 4) стягнути з відповідача на її користь різницю в заробітку за період з 24 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року в сумі 3191,94 грн. Одночасно просила стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені на надання правової допомоги в розмірі 20 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.06.2017 року її було прийнято на посаду головного економіста Відділення № 5 у м. Києві ПАТ «КБ «Акордбанк». Зазначає, що згідно наказу № 534-п від 06.12.2017 року її було переведено на посаду заступника керуючого Відділення № 5 м. Київ ПАТ «КБ «Акордбанк» з 06.12.2017 року. Вказує, що 17.07.2019 року їй було повідомлено, що 18.07.2019 року її звільнено за прогул без поважних причин, надано наказ про звільнення № 494-п від 17.07.2019 року, з яким її було ознайомлено під підпис. Крім того, 18.07.2019 року їй видали трудову книжку та належні грошові виплати, але фактично не повідомили, коли саме вона вчинила прогул та не надали на ознайомлення документи, які стали підставою для її звільнення. Вказала, що 11.07.2019 року вона відчула сильний зубний біль, тому о 20.27 год. вона зателефонувала своєму безпосередньому керівнику - керуючому Відділення № 5 у м. Києві ПАТ «КБ «Акордбанк» [PERSON] , який дозволив їй відвідати лікарню та бути відсутньою на робочому місці до 12.00 год. 12.07.2019 року. 12.07.2019 року о 09.00 год. позивач звернулась до Медичного центру ТОВ «Люмідент», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Анни Ахматової, 14-А, з приводу гострого зубного болю і перебувала там до 10.00 год. На робочому місці позивач була приблизно о 12.00 год., оскільки о 12.20 год. вона оформлювала банківські документи для клієнтів, про що є відповідні дані в операційній системі Банку. Всі вищевказані обставини були вказані позивачем у пояснювальній записці, яку вона надала на вимогу керівництва Банку, але її було звільнено за прогул. Вважає, що звільнення було незаконним та таким, що принижує її репутацію та перешкоджає працевлаштуванню в подальшому, в зв`язку з чим вимушена була звернутися з позовом до суду. Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.08.2019 р. (після усунення позивачем недоліків) з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що твердження позивача про наявність усного дозволу керівника на тимчасову відсутність на робочому місці є необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті, як доказ у справі, оскільки доказів наявності погодження з власником (адміністрацією) Банку можливості відсутності позивача на роботі з 09.00 год. по 12.10 год. позивачем не надано. Таким чином, позивач залишила роботу без попередження власника (адміністрації Банку), що стало причиною її звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи, що позивач була звільнена Банком з дотриманням встановленого законом порядку, а під час звільнення були належним чином оформлені всі документи, що підтверджують факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин безперервно без поважних причин, вважає, що наведені в позові обставини не спростовують правомірність дій Банку при звільненні позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому позивач зазначала, що нею була подана до позовної заяви фотокопія пояснювальної записки керуючого відділення [PERSON] від 15.07.2019 року, з якої вбачається, що він дійсно дозволив їй звернутися до лікарні. Крім того, додана до відзиву відповідачем службова записка [PERSON] від 12.07.2019 року має інший текст, що дає їй підстави стверджувати, що вона не відповідає дійсності і була складена пізніше, оскільки з`ясування обставин того, що її не було на роботі 12.07.2019 року, почалося 15.07.2019 року, про свідчить її і [PERSON] пояснювальні записки, складені 15.07.2019 року. Представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона відповідача зазначала, що позивач не могла знати про наявність чи відсутність службових записок інших співробітників Банку, в зв`язку з відсутністю в неї права мати доступ до подібних документів виходячи з кола її посадових обов`язків та прав, як працівника Банку, чітко визначених в документах, що були подані до суду. Крім того, службова записка складається особисто працівником, адресовується виключно керівнику Банку та не підлягає розповсюдженню серед інших працівників. Тому твердження позивача про наявність у неї, якоїсь фотокопії службової записки відмінної від тої, яка була надана ПуАТ «КБ «Акордбанк» в матеріали справи, а також твердження про період з`ясування обставин її відсутності є такими, що не підтверджені жодними належними доказами у справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, просили позов задовольнити в повному обсязі та ухвалити відповідне рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову на підставі наданих документів. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону, про причину неявки суд не повідомила, заяв з процесуальних питань не подавала. З урахуванням поданих сторонами заяв про розгляд справи за їх відсутності, беручи до уваги особливий режим роботи суду, запроваджений на підставі постанови КМУ від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», рекомендації РСУ щодо розгляду справ в умовах карантину, суд вважає можливим розглянути справу без участі учасників справи. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що з 20.06.2017 року [PERSON] почала працювати на посаді головного економіста Відділення № 5 у м. Києві ПуАТ «КБ «Акордбанк». Наказом № 534-п від 06.12.2017 року [PERSON] переведено на посаду заступника керуючого Відділення № 5 м. Київ ПуАТ «КБ «Акордбанк» з 06.12.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено 17.07.2019 року за п.4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулами без поважних причин, згідно наказу № 494-п від 17.07.2019 року. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відсутність [PERSON] на робочому місці 12.07.2019 року, що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується тільки пояснювальною запискою позивачки, в якій зазначено, що 11.07.2019 року ввечері вона відчула сильний зубний біль, тому 20.27 год. вона зателефонувала своєму безпосередньому керівнику - керуючому Відділення № 5 у м. Києві ПуАТ «КБ «Акордбанк» - [PERSON] , який дозволив їй відвідати лікарню та бути відсутньою на робочому місці до 12.00 год. 12.07.2019 року. Відповідно до довідки ТОВ «Люмідент» № 113 від 22.07.2019 року, яка була видана на адвокатський запит від 18.07.2019 року зазначено, що [PERSON] , перебувала на прийомі в Медичному центрі ТОВ «Люмідент» 12.07.2019 року з 09.00 год. до 10.00 год. у лікаря стоматолога з приводу гострого гнійного пульпіту зуба 3.6. Згідно службової записки керуючого Відділення № 5 у м. Києві ПуАТ «КБ «Акордбанк» [PERSON] від 12.07.2019 року, зазначено, що з [PERSON] була відсутня на робочому місці 12.07.2019 року з 09.00 год. до 12.00 год. Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до положень ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи, наказом Голови правління ПАТ «КБ «Акордбанк» Кот З.П. № 494-п від 17.07.2019 року [PERSON] звільнена з посади заступника керуючого Відділення № 5 у м. Києві ПуАТ «КБ «Акордбанк» з 18 липня 2019 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за відсутність на робочому місці без поважних причин 12.07.2019 року з 09.00 год. до 12.00 год. В силу ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, [PERSON] свою відсутність на роботі пояснила тим, що керуючий Відділення № 5 у м. Києві ПуАТ «КБ «Акордбанк» - [PERSON] дозволив їй відвідати лікарню та бути відсутньою на робочому місці до 12.00 год. 12.07.2019 року. На підтвердження своїх доводів посилається на довідку ТОВ «Люмідент» № 113 від 22.07.2019 року з якої вбачається, що позивач перебувала 12.07.2019 року з 09.00 год. до 10.00 год. у лікаря стоматолога. Такі доводи позивача в судовому засіданні не спростовані відповідачем. Крім того, відповідно до ст.43 ч.1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав ст.40 п.4 КЗпП України може бути проведено за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Такої згоди на звільнення відповідачем позивача суду не надано. Таким чином, звільнення позивача відбулося з порушенням встановленого законом порядку, а тому доводи відповідача про недоведеність позовних вимог не відповідають вимогам законодавства. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем порушено процедуру звільнення позивача, а тому вимоги позивача про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими. За таких обставин, вимога [PERSON] в частині поновлення її на посаді заступника керуючого Відділення № 5 у м. Києві ПуАТ «КБ «Акордбанк» підлягає задоволенню. Питання щодо скасування наказу про звільнення не належить до компетенції суду, оскільки має вирішуватись роботодавцем у порядку виконання рішення у випадку задоволення позову. У зв`язку з поновленням на роботі на користь [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19 липня 2019 року по день вирішення спору судом - 15 червня 2020 року. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 липня 2019 року по день поновлення на посаді (день вирішення спору судом - 15 червня 2020 року), за винятком періоду 24.07.2019 року по 30.08.2019 року, оскільки 24.07.2019 року позивача було прийнято на роботу в АТ «ЮНЕКС БАНК», де працювала до 30.08.2019 року, що складає 294 робочих днів. Як вбачається з довідки ПуАТ «КБ «Акордбанк» № 107 від 18.07.2019 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 643,37 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день постановлення рішення становить 189 150,78 грн. (643,37 грн. х 294 роб.дн). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 189 150,78 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 липня 2019 року по 15 червня 2020 року, за винятком періоду з 24 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року. Як вбачається з матеріалів справи, під час вимушеного прогулу в період з 24.07.2019 р. по 30.08.2019 р. позивач була працевлаштована в АТ «Юнекс Банк», де її середньоденна зарплата становила 525,25 грн., що на 118,22 грн. менше ніж у відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення різниця між середнім заробітком за час вимушеного прогулу за період з 24 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року та отриманою за цей час позивачем заробітної платою в розмірі 3 191,94 грн. (118,22 грн. х 27 роб.дн.). З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Як вбачається із матеріалів справи, 17 липня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Клечановською Ю.І. було підписано Договір про надання правничої допомоги. За умовами п.1 вищевказаного Договору, Адвокат зобов`язується надати Замовнику, а Замовник зобов`язується оплатити Адвокатові консультаційні та юридичні послуги, по цивільній справі про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Згідно п. 4 вищевказаного Договору, плата за виконання Адвокатом доручень Замовника, визначається сторонами та становить 20 000,0 грн. 24 липня 2019 року [PERSON] здійснила оплату правової допомоги у розмірі 20 000,0 грн., про що свідчить копія квитанції № 24-940197/С від 24.07.2019 року. А тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,0 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі ст.5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 2 691,83 грн. (768,4 грн. (за вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі по ставці 2019 р. (на час звернення до суду) + 1 923,43 грн. (1% від суми стягнення в розмірі 192 343,72 грн. (189 150,78 + 3 191,94 грн.). Відповідно до п.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, ст.43 Конституції України, ст.ст.40, 231, 233, 235, 252 КЗпП України,

Outcome: partial