Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В червні 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві посилалася на те, що з 22.07.2004 року вони з відповідачем уклали шлюб, у якому 15.07.2005 року народ, [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через протирічність поглядів на життя, несумісність характерів, втрати поваги один до одного. З грудня 2019 року позивач з відповідачем подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем вважає неможливим, тому просила шлюб розірвати. 13 липня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, подав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, відзив не подав щодо позовних вимог не заперечив. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 липня2004 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб №075368 серії №І-ФМ, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №314. Від шлюбу подружжя мають дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Як встановлено судом, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved