Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2011 з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі - 500, 00 гривень, щомісячно. Позивач зазначила, що 29.11.2012 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка працює в ТОВ « Лігос», заробітна плата складає 4 500, 00 гривень. Позивач сама займається вихованням спільного з відповідачем сина: оплачує заняття з репетитором, оплачує всі витрати пов`язані з навчанням, літній відпочинок сина. Відповідач не бере участі у вихованні, розвитку сина [PERSON] . Не надає кошти на додаткові витрати. Позивач вважає, що на сьогодні сума 500, 00 гривень стягуваних аліментів є недостатньою для належного утримання та розвитку дитини. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про зміну способу стягнення аліментів та їх розміру, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2011, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 19.07.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 31.07.2019 було отримано копію ухвали суду від 19.07.2019 та копію позовної заяви із доданими до неї документами. (а.с. 22) У строк, визначений судом ухвалою суду від 19.07.2019, від відповідача надійшов відзив. Однак, до даного відзиву у порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України відповідачем не додано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачці. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Водночас, прийняття даного відзиву до розгляду судом без ознайомлення із його змістом позивача, суд вважає порушенням права позивачки на надання нею відповіді на відзив. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тому, враховуючи вищевикладене та положення ч. 2 ст. 43 і ч. 1 ст. 44 ЦПК України, суд не приймає відзив до розгляду. Водночас, хоча відповідачем й порушено вимоги ч. 3 і ч. 9 ст. 83 ЦПК України щодо подання доказів, суд прийшов до висновку про прийняття до розгляду доказів наданих відповідачем разом із відзивом, оскільки це необхідно для захисту неповнолітньої та малолітніх осіб, враховуючи положення ч. 2 ст. 13 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.09.2019 відповідачу відмовлено у витребуванні доказів. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з рішенням Ленінського районного суду від 18.08.2011 по справі № 2-3495/11, яке набрало законної сили 29.08.2011, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 2) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.03.2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 660. (а.с. 3) Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2011 по справі № 2-3836/11, яке набрало законної сили 14.10.2011, з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500, 00 гривень щомісячно, починаючи з 19.08.2011. (а.с. 6) Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.11.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького управління юстиції Вінницької області, 29.11.2012 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2934. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . (а.с. 10) Відповідно до довідки МКП «Управляюча компанія» «Київська» № 2168 від 04.07.2019 та довідки з ДАМ ВМР позивач зареєстрована та проживає, зокрема, разом із сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . (а.с. 8-9) 20.12.2011 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького управління юстиції Вінницької області шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 3743. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . (а.с. 26) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.05.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1610. (а.с. 27) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09.04.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1329. (а.с. 28) Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 19.07.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2001 до 18.08.2011, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 гривень щомісячно, з 19.08.2011. Позивач від другого шлюбу із [PERSON] має малолітню дочку [PERSON] . Відповідач від другого шлюбу із [PERSON] має двох малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом 03.09.2018 у справі № 134/192/17. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом прийнято до уваги, що закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. З позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів саме у частці від заробітку (доходу) батька дитини. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, на його утриманні перебувають ще двоє малолітніх дітей. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров`я дитини; відсутності/наявності у платника аліментів непрацездатних дружини, батьків; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Враховуючи право, в даному випадку позивача, вибору щодо способу стягнення аліментів, судом прийнято до уваги, що змінюючи спосіб стягнення аліментів, в даному випадку, зміниться й їх розмір. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів, які стягуються за судовим рішенням з 19.08.2011, є наразі недостатніми для належного утримання дитини і задоволення її потреб. Однак, позивачем не надано жодних доказів, які вказували б на необхідність і можливість стягнення аліментів з відповідача саме у визначеному нею розмірі - ј частці від заробітку (доходу) батька дитини щомісячно. Судом враховано, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Отже, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання у наявності достатніх підстав для зміни способу стягнення аліментів, встановленого рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.10.2011 по справі № 2-3836/11 в твердій грошовій сумі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) батька дитини щомісячно. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дітей не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006. Таким чином, визначений даним судовим рішення розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з часу набрання даним рішенням законної сили. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015). Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 384, 20 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, суду не надано. Оскільки, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці за судовим рішенням від 03.10.2011 по справі № 2-3836/11 про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до ухвалення цього рішення,

Outcome: partial