Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ «АКБ «Капітал» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 14.11.2011 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 491, 32 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25, 00 % річних на весь період надання кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту - 13.11.2013 року. Відповідач не виконує зобов'язання, передбачені вище зазначеним договором. З метою захисту власних інтересів ПАТ «АКБ «Капітал» звернулось до [PERSON] з відповідним листом (№ 1102/38 від 11.02.2013 року). Вказаний лист відповідач отримала, про що свідчить відповідне поштове повідомлення. Станом на 18.09.2014 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 23 373, 45 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 4 832, 84 гривень, заборгованість по процентах - 2 559, 21 гривень, заборгованість по комісії - 743, 96 гривень, пеня - 11 991, 78 гривень, штраф - 3 245, 66 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року у розмірі 23 373, 45 гривень та судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.11.2011 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 6 491, 32 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25, 00 % річних на весь період надання кредиту з кінцевим терміном повернення - 13.11.2013 року. (а.с. 5-9) Додатком № 1 до кредитного договору № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року сторонами договору визначено графік повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів. (а.с. 8) Додатком № 2 до вище зазначеного договору визначено детальний розпис сукупної вартості кредиту. (а.с. 9) 14.11.2011 року ПАТ «АКБ «Капітал» було видано [PERSON] кредитні кошти в розмірі 5 395, 41 гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки. (а.с. 10) На адресу [PERSON] позивачем 11.02.2013 року направлялась досудова вимога про необхідність повного погашення кредит, яку [PERSON] особисто отримала 16.02.2013 року. (а.с. 16-17) Однак, вимога позивача залишилась без належного реагування. Згідно п. 4.4.2 вище зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам та комісії згідно графіку (Додаток № 1 до Договору), що здійснюється в порядку, визначеному розділами 1, 3, 6 даного договору. Згідно п. 1.2. договору про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року за обслуговування рахунку позичальник щомісяця сплачує банку комісію у розмірі 0, 5 % від первісної суми кредиту визначеної у п. 1.1. цього договору. Відповідно до п. 3.1. вище зазначеного кредитного договору нарахування відсотків проводиться банком у валюті кредиту щомісяця, за період з останнього робочого дня попереднього місяця (дати видачі кредиту) по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця (дати погашення кредиту) з розрахунку 360 днів на рік, виходячи з щоденної фактичної заборгованості на позичковому рахунку. День погашення кредиту в розрахунок не включається. Відповідно до п. 3.2. договору про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року погашення відсотків здійснюється позичальником щомісяця, не пізніше останнього робочого дня попереднього місяця в валюті кредиту, шляхом списання нарахованих відсотків з пенсійного рахунку, або, у випадку невистачання на пенсійному рахунку, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку на рахунок № 220890203221.0037 у Вінницьке відділення № 2 Київської філії ПАТ «АКБ «Капітал». Згідно п. 5.1. вище зазначеного кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитними коштами банк має право вимагати від позичальника сплати пені у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Згідно п. 5.2. договору про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, банк має право вимагати від позичальника сплату штрафу у розмірі 50 % від суми виданого кредиту. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року станом на 18.09.2014 року становить 23 373, 45 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 4 832, 84 гривень, заборгованість по процентах - 2 559, 21 гривень, заборгованість по комісії - 743, 96 гривень, пеня - 11 991, 78 гривень, штраф - 3 245, 66 гривень. (а.с. 14-15) Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено його часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України, а саме в частині нарахування штрафу в сумі 3 245, 66 гривень. Решта розрахунку відповідає умовам кредитного договору. Заборгованість відповідачем перед позивачем не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Суд не погоджується з нарахуванням штрафу в розмірі 3 245, 66 враховуючи наступне. Пунктами 5.1. та 5.2. договору про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року передбачено стягнення неустойки. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 11 991, 78 гривень. Однак, суд не погоджується з нарахуванням штрафу, враховуючи наступне. Пунктами 5.1. та 5.2. договору про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року передбачено нарахування як пені так і штрафу за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами. За змістом ст. 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Судом звернуто увагу на те, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту ПАТ «АКБ «Капітал» одночасно нараховано пеню та штраф. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення строків повернення кредиту), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права та конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, згідно умов договору про надання споживчого кредиту № 3/02/Р3GK/07-07-11/0037 від 14.11.2011 року загальної суми заборгованості в розмірі 20 127, 79 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 4 832, 84 гривень, заборгованість по процентах - 2 559, 21 гривень, заборгованість по комісії - 743, 96 гривень, пеня - 11 991, 78 гривень. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 3 245, 66 гривень слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 209, 76 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (86, 11 %). Решту судового збору в сумі 33, 84 гривень слід залишити за позивачем. Враховуючи наведене,

Outcome: partial