Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

в січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58 395 грн. 83 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами 18.10.2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, банківськими тарифами. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, банк виконав у повному обсязі. Проте відповідачка, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 08.01.2019 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 58 395 грн. 83 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 27 027 грн. 92 коп., заборгованості за процентами в розмірі 8 178 грн. 40 коп., пені в розмірі 19 923 грн. 57 коп., штрафів у загальному розмірі 3 256 грн. 94 коп. (500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 2 756 грн. 94 коп. (процентна складова)). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 22.02.2019 року від відповідачки надійшов відзив на позов, в якому остання просила в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, з огляду на їх необґрунтованість. При цьому зазначала, що кредитні кошти, які є предметом стягнення за вимогами банку в цій справі, були несанкціоновано одержані сторонніми особами шахрайським шляхом з використанням дубліката банківського номера телефону позичальника. З цього приводу на підставі заяви відповідачки здійснюється досудове розслідування. В подальшому, відповідачка доповнила раніше поданий відзив, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів стосовно узгодження сторонами умов кредитного договору щодо визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами (в тому числі приєднання відповідачки до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку). В свою чергу, представником позивача надано відповідь на відзив, у якій останній зазначав, що 18.10.2011 року між банком та відповідачкою був укладений в письмовій формі кредитний договір у вигляді підписаної позичальником анкети-заяви про приєднання, згідно якої відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, банківських тарифів, погодивши право банку змінювати розмір кредитного ліміту, процентної ставки тощо. В межах вказаного договору відповідачка отримувала від банку кредитні картки з встановленим кредитним лімітом, користувалася кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами (розрахунком заборгованості, випискою з рахунку позичальника). При цьому, звертав увагу, що саме по собі відкриття кримінального провадження та внесення відомостей до ЄРДР не може вважатись доказом вчинення шахрайських дій. Водночас у разі укладання клієнтських договорів з банком та видачі відповідної банківської картки конкретній фізичній особі презюмується, що саме вона користується цією карткою. Позичальник зобов`язується не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, що не передбачені договором, або що суперечать чинному законодавству, а також вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання картки. Крім того, відповідачка не повідомила своєчасно про вчинення несанкціонованих дій. За таких обставин, представник банку просив про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , її представник адвокат Солодкова С.І. в судове засідання не з`явилися. Остання надала заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою відповідачки, яка не надала повноважень на участь представника в судовому засіданні без її участі. В той же час, відповідно до положень ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору в відповідному судовому засіданні. За такого, враховуючи наявність у справі достатньої інформації для вирішення спору, відсутність доказів щодо наявності поважних причин неявки відповідачки в судове засідання, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідачки, її представника. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 18.10.2011 року був укладений кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. Так, згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Як зазначалося вище, відповідачкою 18.10.2011 року була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, остання містить положень щодо внесення плати за користування кредитом (процентів), а саме, в розмірі 2,5 % в місяць. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. В зв`язку з чим, станом на 08.01.2019 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 27 027 грн. 92 коп., заборгованість за процентами в розмірі 5 463 грн. 64 коп. (виходячи з узгодженої сторонами процентної ставки - 30% річних). Зазначений розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачкою в передбаченому законом порядку не спростовано. Разом з тим, відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог банку, зазначала, що в січні 2018 року сторонніми особами шахрайським шляхом було несанкціоновано одержано кредитні кошти, які стягуються в цій справі, про що нею було одразу повідомлено працівників банку. З даного приводу також здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.190 КК України. На час розгляду даної справи останнє не завершено. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно п.1.27 ст. 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до п. 6.3 ст. 6 Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно п.33.3 ст.33 Закону платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. Обов`язок емітента відновити залишок на рахунку клієнта передбачено лише в випадку здійснення помилкового або неналежного переказу, тобто відповідно до п.1.24 ст.1 Закону в випадках наявності вини банку або ініціатора переказу в здійсненні платежу (п.8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року №705). Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п.9 розділу VI вказаного Положення). Разом з тим, саме на користувача покладений обов`язок контролювати рух коштів за своїм рахунком (п.5 розділу VI Положення), а п.6 розділу VI обумовленого Положення розмежовує ризик та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувачем банку про втрату електронного платіжного засобу. З урахуванням викладеного, саме на відповідачку покладено як обов`язок нерозголошення інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, так і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації (постанова Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі №522/22780/15). За такого, на підставі викладеного, враховуючи, що відповідачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що було проведено несанкціоноване зняття коштів з її карткового рахунку, а також щодо невідкладного повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» про платіжні операції, що нею не виконувались, з відповідачки на користь банку належить до стягнення заборгованість за кредитом, процентами в вищевказаному розмірі. Крім того, банком за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором також нараховані: -пеня в розмірі 19 923 грн. 57 коп., -штрафи в загальному розмірі 3 256 грн. 94 коп. (500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 2 756 грн. 94 коп. (процентна складова)). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов`язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим (довідка про умови кредитування від 18.10.2011 року, підписана відповідачкою). За встановлених обставин з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню лише штраф: фіксована частина - 500 грн. + процентна складова - 1 624 грн. 58 коп. ((27 027 грн. 92 коп. (заборгованість за кредитом) + 5 463 грн. 64 коп. (заборгованість за процентами)) х 5 %) Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (59%), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 133 грн. 39 коп.

Outcome: partial