Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

В травні 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача [PERSON], в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 02 вересня 2016р. відповідачем було вчинено кримінальне правопорушення відносно позивачки. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016р., який набрав законної сили відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, та звільнено його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - два роки. Внаслідок протиправної поведінки відповідача та вчинення ним кримінального правопорушення, позивачка втратила нормальний спосіб життя, кардинально порушено нормальні життєві зв'язки, що спричиняє їй моральних і фізичних страждань, яких вона зазнала в результаті ушкодження здоров'я, відкритого викрадення її майна, і вона нездатна повною мірою відчувати радість життя, також вимушена була змінити звичний спосіб життя, душевні страждання також викликає у позивачки несумісне з суспільною мораллю поведінка відповідача, який протягом усього часу після постановлення судом вироку не поцікавився станом її здоров'я, в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. До судового засідання 06 лютого 2018р., стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, в судові засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу за його відсутності, відзив на позов стороною відповідача на адресу суду не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016р., який набрав законної сили, по справі № 761/35859/16-к, визнано винуватим відповідача [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено відповідача від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Зазначеним вироком суду встановлено, що 02 вересня 2016р. приблизно о 16 год. 50 хв., [PERSON], перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. О.Теліги, 2 на зупинці громадського транспорту «вулиця Івана Гонти» помітив [PERSON] в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON], наблизився до [PERSON] зі спини та із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої, яке виразилось в тому, що [PERSON] почав хапати потерпілу за шию та руку, утримуючи її таким чином, чим задавав їй фізичного болю. Після цього, зірвав з шиї потерпілої [PERSON] золоті прикраси, а саме: золотий ланцюжок, вартістю 1500,0 грн., золотий ланцюжок, вартістю 1500,0 грн., золотий кулон із зображенням Божої матері, вартістю 1000,0 грн., та золотий хрестик, вартістю 1000,0 грн. Після чого, [PERSON] з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає (ч. 2 ст. 23 ЦК України): 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-82 ЦПК України, стороною відповідача не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування заперечень на позов. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення п. 1) - 3) ч. 2 ст. 23 ЦК України, ст. 3 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р. з подальшими змінами та доповненнями, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були отримані позивачкою, вчинення відповідачем відносно позивачки кримінального правопорушення, характер і тривалість страждань, стан її здоров'я, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, з урахуванням часу лікування, участі у судових справах, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди який було спричинено позивачці складає 10000,0 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: approved