Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

В травні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 31.08.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Шлюбно-сімейні стосунки вони припинили з 01 червня 2014 року та спільне господарство не ведуть, дітей та спільно набутого майна не мають. Також зазначила, що збереження шлюбу вважає неможливим. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб з відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. - судового збору та 1\~200 грн. - витрат на правову допомогу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково не заперечував проти розірвання шлюбу, але заперечував в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги, посилаючись на безпідставність даної вимоги. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 31 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1186, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу, серії І-БК №201531, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Шлюбно-сімейні сторони припинили з 01 червня 2014 року та спільне господарство не ведуть, дітей та спільно набутого майна не мають. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ч.1\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно приписів ч.1 ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 17.10.2014 № 10 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 88 ЦПК України\~ та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Натомість, позивач документального підтвердження її витрат за правову допомогу у розмірі 1 200 грн. суду не надала, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial