Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

В травні 2016 року ТОВ «ФК «Рантье» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач вказав, що 29.10.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р25.981.73095, згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 15682грн., зі сплатою 4% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. Станом на 31.12.2015 року відповідач банку кредит не повернула та не сплатила нараховані відсотки на загальну суму 14478,05 грн.. 31.12.2015 року між ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-1, зідно якого ПАТ «Ідея Банк» відступив (передав у власність) факторові з 31.12.2015р., а ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» набула право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимоги. На виконання вимог ст.1082 ЦК України про відступлення права вимоги [PERSON] було повідомлено письмово шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу її місця реєстрації. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 31.12.2015 року становить 14478,05 грн., яка складається із: основного боргу 5748,27 грн.; простроченого боргу 6280,76 грн.; прострочених процентів 2422,73 грн.; строкових процентів 26,29 грн.. Після відступлення права вимоги, [PERSON] платежів за вказаним кредтиним договором не здійснювала і станом на 30.03.2016 року її заборгованість за кредитним договором становить 14492,63 грн., а саме: 12029,03 грн. за тілом кредиту; 2463,60 грн. за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Тому позивач просить позов задоволити стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 14492,63грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав. В додатково поданих письмових поясненнях вказав, що відповідно до п.4.2.3 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків і витрат на стягнення боргу, а позичальник зобовязаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобовязання, якщо позичальник порушив терміни сплати поточних місячних платежів більш ніж на один календарний місяць. За період з 31.12.2015 року відповідачем не було здійснено жодної сплати в рахунок погашення заборгованості. Тому позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту. Кредитним договором та чинним законодавством не передбачено, що банк має право на звернення до суду виключно після предявлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги. Обрання певного способу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, тому просить позовну заяву задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заперечення, в яких вказала, що кредитні відносини між нею та ПАТ «Ідея Банк» виникли та існували на підставі кредитного договору №Р24.981.72287 від 25.04.2013 року, відповідно до умов якого на підставі заяви про видачу готівки №ТR.826237.4506.1648 від 25.04.2013 року, їй було видано грошові кошти в сумі 6569 грн.. Протягом березня 2013 року квітня 2015 року в рахунок погашення кредитних зобовязань нею були сплачені грошові кошти в сумі 18574 грн.. Крім того, відповідно до розділу 6 кредитного договору №Р25.981.73095 від 29.10.2013 року, термін повернення грошових коштів встановлений до 29.10.2017 року і вимога про їх дострокове повернення є безпідставною та необгрунтовано. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 29.10.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р25.981.73095, згідно якого [PERSON] отримала кредит на поточні потреби в розмірі 15682 грн., зі сплатою 4% річних від залишкової суми кредиту за користування кредитними коштами, строком на 48 місяців, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Згідно п.1.4 кредитного договору за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату щомісячно в розмірі 1,95% від початкової суми кредиту. 31.12.2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» «Фактором» та ПАТ «Ідея Банк» «Клієнтом» укладено договір факторингу №31/12-1, зідно якого ПАТ «Ідея Банк» відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору) з 31.12.2015 року права вимоги, а Фактор набуває право грошової вимоги. Фактор після переходу до нього Права Вимоги стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від Боржників належного виконання ними зобовязань за такими Кредитними договорами в межах переданих Прав Вимоги. Згідно витягу з Додатку № 2 до договору факторингу №31/12-1 від 31.12.2015 року вбачається, що до ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» перейшло право вимоги за кредитним договором №Р25.981.73095 від 29.10.2013 року. Факт отримання [PERSON] коштів відповідно до умов кредитного договору №Р25.981.73095 від 29.10.2013 року підтверджується меморіальними ордерами від 29.10.2013 року № 3081803_Р на суму 13944,29грн., № 25.981.73095 на суму 56,61грн., № 25.981.73095.1 на суму 1681,10грн. Про відступлення права вимоги [PERSON] було повідомлено письмово шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу її місця реєстрації. Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань по кредитному договору\~№Р25.981.73095 від 29.10.2013 року її заборгованість за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 31.12.2015 року становить 14478,05 грн.. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та четверта статті 1054 ЦК України) та\~Законом України «Про захист прав споживачів». За частиною першою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції на час укладення договору)\~договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. При цьому законодавець встановлює спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). За положеннями пункту 10\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини\~\~кредиту\~\~та/або\~\~відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про\~\~надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. За своїм змістом частина десята\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються. Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16. \~Пунктом п.4.2.3 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобовязаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобовязання у випадку якщо позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш ніж на один календарний місяць.\~\~\~\~ Згідно п.5.7 кредитного договору вимога про дострокове погашення заборгованості за цим договором направляється позичальнику в письмовій формі і підлягає виконанню ним в повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги. У випадку усунення позичальником порушень умов цього договору протягом 30 календарних днів, вимога про дострокове погашення заборгованості за цим договором втрачає чинність. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна\~сторона\~зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. \~\~\~\~ Представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження направлення та отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредиту. \~\~\~\~ За таких обставин, враховуючи, що кредит 29.10.2013 року було надано строком на 48 місяців тобто до 29.10.2017 року, відсутні підстави для дострокового стягнення споживчого кредиту через невиконання позивачем вимог частини десятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.5.7 кредитного договору\~щодо направлення попередження позичальнику про дострокове повернення коштів, строк повернення яких не настав. Згідно деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р25.981.73095 від 29.10.2013 року наданого позивачем станом на 30.03.2016 року прострочена заборгованість відповідача становить 6058,74 грн., з яких: 3596,49 грн. заборгованість за тілом кредиту; заборгованість по нарахованих та несплачених процентах 2462,25 грн. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за кредитним договором №Р25.981.73095 від 29.10.2013 року в сумі 6058,74 грн., з яких: 3596,49 грн. заборгованість за тілом кредиту; заборгованість по нарахованих та несплачених процентах 2462,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 576 грн. (14492,63/100=144,93; 6068,74/144,93 = 41,80%; 1378/100х41,80%=576).

Outcome: partial