Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В травні 2015 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позову: розділити земельну ділянку в натурі між співвласниками [PERSON] та [PERSON], без будь-яких фінансових взаєморозрахунків за різницю в ідеальних долях співвласників, виділивши по 1/2 частині земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: - [PERSON] на 1/2 частку виділити в натурі земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з межами по точкам: 4, 5, 6, 6а, 6б, 6в, 6г, 6д, 6е, 6ж, 6з, 6к, 6л, 6м, 6н, 6о, 6п, 3а, 4 загальною площею 0,0445 га, згідно Плану поділу земельної ділянки; [PERSON] на 1/2 частку виділити в натурі земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з межами по точкам 1, 2, 3, 3а, 6п, 6о, 6н, 6м, 6л, 6к, 6з, 6ж, 6е, 6д, 6г, 6в, 6б, 6а, 7, 1, загальною площею 0,0443 га, згідно Плану поділу земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 квітня 2015 р. є власником 1/2 частини земельної ділянки, від загальної площі 0, 0888 га, розташованої по [ADDRESS] та 1/2 частини будинку [ADDRESS] який розташований на вищезазначеній земельній ділянці з відповідною частиною будівель та споруд. Відповідачці [PERSON] належить інша 1/2 частина вищезазначеної земельної ділянки ( [ADDRESS] ) на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19 березня 2001 р. та 1/2 частина [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 січня 1995 р. Станом на сьогоднішній час між сторонами виник спір щодо користування спільною земельною ділянкою, яка належить їм на праві приватної власності. Вказані обставини змусили її звернутися до суду за захистом свого порушеного права, шляхом виділення в натурі належної їй 1/2 частини спірної земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення позову не заперечували, зазначаючи, що суд зобов'язаний встановити земельний сервітут. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 19 березня 2001 р. Київською міською радою [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого, [PERSON] передано у приватну власність 1/2 частину від земельної ділянки площею 0,0888 га (в межах згідно плану), що розташована на території [ADDRESS] ( а.с.14 ). 11 червня 1982 р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON], видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] р. майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] (а.с.5 ). 14 квітня 2015 р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О.П., видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого, [PERSON], яка померла [INFO] р. заповіла своїй доньці, [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки від площі 0,0888 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель ( а.с.6 ). 14 квітня 2015 р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О.П., видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого, [PERSON], яка померла [INFO] р. заповіла своїй доньці, [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель ( а.с.7). 26 січня 1995 р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого, [PERSON], яка померла [INFO] р. заповіла своїй доньці, [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] (а.с.18). 19 березня 2001 р. Київською міською радою [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого, передано у приватну власність 1/2 частину від земельної ділянки площею 0,0888 га (в межах згідно плану), що розташована на території [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними ( ч. 1 ст. 367 ЦК України). Як вбачається із плану поділу земельної ділянки ( кадастровий номер [NUMBER] ), складеного сертифікованим інженером - землевпорядником [PERSON], власники земельної ділянки: [PERSON] та [PERSON] вирішили розділити належну їм земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] відповідно до наведеного плану, а саме: земельна ділянка №1 з межами по точкам 1, 2, 3, 3а, 6п, 6о, 6н, 6м, 6л, 6к, 6з, 6ж, 6е, 6д, 6г, 6в, 6б, 6а, 7, 1, загальною площею 0,0443 га - виділяється [PERSON]; земельна ділянка №2 з межами по точкам: 4, 5, 6, 6а, 6б, 6в, 6г, 6д, 6е, 6ж, 6з, 6к, 6л, 6м, 6н, 6о, 6п, 3а, 4 загальною площею 0,0445 га - виділяється [PERSON] ( а.с.56 ). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги план поділу земельної ділянки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Твердження сторони відповідача, що суд при вирішенні зазначеного позову, зобов'язаний встановити земельний сервітут не ґрунтуються на вимогах закону, і не можуть бути взяті судом до уваги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved