Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

В серпні 2019 року позивачі звернулись до суду із позовом до Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: [PERSON] та Відділ у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень сільської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки, в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 65-7-VI від 10.06.2011 року в частині передання земельної ділянки в приватну власність в с. Сувид Вишгородського району Київської області [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в розмірі 0,2827 га для ведення селянського господарства; визнати протиправним та скасувати рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 96-10-VI від 20.10.2011 року в частині внесення зміни до рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 65-7-VI від 10.06.2011 року та надання земельної ділянки в приватну власність в с. Сувид Вишгородського району Київської області [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в розмірі 0,5283 га для ведення селянського господарства; визнати протиправними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки, які були видані [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на підставі рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 65-7-VI від 10.06.2011 року та рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 96-10-VI від 20.10.2011 року, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 373852, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 373853, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 373854; стягнути з Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області на користь позивачів судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями майна якого були [PERSON] (син померлого), [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (донька померлого). За життя померлий [PERSON] 12.10.1995 року склав заповіт, який був посвідчений секретарем Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області за реєстровим № 33 та яким померлий все своє майно, яке належало йому на час смерті заповів своєму сину [PERSON] . Інші спадкоємці у заповіті зазначені не були. На дату відкриття спадщини до складу спадкового майна [PERSON] входив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , дві земельні ділянки для обслуговування (будівництва) житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,60 га в урочищі «Ракита» село Сувид Вишгородського району Київської області, які померлий [PERSON] безоплатно отримав у приватну власність на підставі рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 32 від 16.11.1994 року. Крім того, до складу спадкового майна [PERSON] входили дві інші земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,50 га, а саме: земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Коло хріну» село Сувид Вишгородського району Київської області, яку померлий [PERSON] отримав у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 6 від 20.02.1992 року та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га в урочищі «Хрін» село Сувид Вишгородського району Київської області, яку померлий [PERSON] отримав у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 8 від 27.02.1993 року. Після смерті [PERSON] його син [PERSON] прийняв спадщину, одразу після відкриття спадщини [PERSON] провів капітальний ремонт вищевказаного житлового будинку, а у подальшому доглядав за цим будинком та обробляв присадибну земельну ділянку. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.12.2010 року визнано за [PERSON] право власності на 7/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] померлого [INFO] та визнано за [PERSON] право власності на 2/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] померлого [INFO] . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19.11.2013 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 року постанову Вишгородського районного суду Київської області від 19.11.2013 року залишено без змін. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2018 року визнано в порядку спадкування за [PERSON] , [PERSON] право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 25 га в урочищі «Коло хріну» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим № 33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 6 від 20.02.1992 року та визнано в порядку спадкування за [PERSON] , [PERSON] право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 25 га в урочищі «Хрін» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим № 33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 8 від 27.02.1993 року. Позивачі зазначають, що при прийнятті оскаржуваних рішень Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10 червня 2011 року № 65-7-VI та від 20 жовтня 2011 року № 96-10-VI Сувидською сільською радою Вишгородського району Київської області не було враховано, що вони надавались [PERSON] у приватну власність землі у зв`язку з тим, що успадковані [PERSON] земельні ділянки є тотожними наданим [PERSON] земельним ділянкам, оскільки [PERSON] прийняв спадщину на ці земельні ділянки, вказані обставини підтвердженні рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2018 року. На підставі викладеного, позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2019 року відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі та представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Раніше в судових засіданнях надавав пояснення та вказував, що [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та не оформив належним чином право власності на земельні ділянки, постійно проживала в [ADDRESS] , та користувалась земельними ділянками площею 0,2455 га, 0,0625 га та 0,2203 га, розташованих в урочищі болото, ці земельні ділянки мають цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, рішення про передачу у власність вищезгаданих земельних ділянок на [PERSON] сільською радою приймалися на підставі заяви [PERSON] , яка відмовилась від них на користь [PERSON] інших звернень стосовно надання у власність даних земельних ділянок до сільської ради не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт від 20 жовтня 1995 року, посвідчений секретарем виконкому Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та зареєстрований в реєстрі № 33, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належить на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON] . На дату відкриття спадщини до складу спадкового майна [PERSON] входив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , дві земельні ділянки для обслуговування (будівництва) житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,60 га в урочищі «Ракита» село Сувид Вишгородського району Київської області, які померлий [PERSON] безоплатно отримав у приватну власність на підставі рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 32 від 16.11.1994 року. Відповідно до копії рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20 лютого 1992 року № 6 [PERSON] надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Коло хріну» площею 0,25 га, а також відповідно до рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області від 27 лютого 1993 року № 8 [PERSON] надано у довічне успадковане володіння земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Хрін» площею 0,25 га. Як вбачається з копії рішення Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області сьомої сесії шостого скликання «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 10 червня 2011 року №65-7-УІ передано у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства. Надано дозвіл землевпорядним організаціям, які мають відповідну ліцензію, на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю. Рішенням Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області № 65-7-У1 від 10.06.2011 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0.2827 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 20 жовтня 2011 року рішенням Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області десятої сесії шостого скликання «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету та рішенням сесії Сувидської сільської ради» № 96-10-УІ внесено зміни до рішень виконавчого комітету та рішень сесії Сувидської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», а зокрема, рішення № 65-7-УІ від 10 червня 2011 року, надано земельну ділянку в приватну власність в селі Сувид гр. [PERSON] у розмірі 0,5283 га. для ведення селянського господарства. На підставі вищезазначених рішень [PERSON] було отримано державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 373854 від 18.07.2012 року розміром 0,2455 га , для ведення особистого селянського господарства, на земельну ділянку серії ЯМ № 373853 від 18.07.2012 року розміром 0,0625 га, для ведення особистого селянського господарства, на земельну ділянку серії ЯМ № 373852 від 19.07.2013 року розміром 0,2203 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованих в урочищі «Болото» с. Сувид Вишгородського району Київської області. 19 листопада 2013 року постановою Вишгородського районного суду Київської області, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року залишено без змін, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення № 65-7-УІ від 20 жовтня 2011 року Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та рішення №96-10-УІ від 20 жовтня 2011 року органу місцевого самоврядування відмовлено в повному обсязі. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2016 року, у задоволенні позову [PERSON] про визнання права на довічне успадковане володіння землею відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.04.2017 року зазначені рішення суду були скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 02 січня 2019 року визнано в порядку спадкування за [PERSON] , [PERSON] право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 25 га в урочищі «Коло хріну» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим № 33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 6 від 20.02.1992 року та визнано в порядку спадкування за [PERSON] , [PERSON] право на довічне успадковане володіння 7/18 частинами земельної ділянки за кожною для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 25 га в урочищі «Хрін» с. Сувид, Вишгородського району Київської області, яку [PERSON] успадкував за заповітом від 12.10.1995 року посвідченим секретарем Сувидської сільської ради за реєстровим № 33 від [PERSON] , який отримав зазначену земельну ділянку у довічне успадковане володіння на підставі рішення Сувидської сільської ради № 8 від 27.02.1993 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачі звернулися до суду з даним позовом, вважаючи, що рішеннями Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20 жовтня 2011 року №96-10-У1 та від 10.06.2011 року №65-7-У1, якими надано земельну ділянку у приватну власність [PERSON] в розмірі 0,5283 га для ведення селянського господарства, порушене їх право спадкування вказаних земельних ділянок. Згідно ч. 1 та 2 ст. 78 ЗК України в право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставіКонституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Як передбачено ч. 1 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Разом з тим, позивачами належними, допустимими та достатніми доказами доведено факт того, що їх спадкові права були порушені Сувидською сільською радою Вишгородського району Київської області. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У ст. 41 Конституції України зазначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частини друга й третя ст.55 Конституції України визначають, що права та свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суд рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно вимог ст. ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає, що винесенням відповідачем спірних рішень про передачу у власність земельних ділянок гр. [PERSON] порушуються спадкові права позивачів, оскільки відповідач по справі діяв не у межах вимог ст. 19 Конституції України, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенні, тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягнення сума судових витрат у розмірі 1 152 гривні 60 копійок, на користь кожного позивача.

Outcome: approved