Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

В січні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача 1/3 частину з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись при цьому на те, що у відповідача на утриманні перебуває неповнолітня дитина від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справ. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували 24 червня 2006 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, про що здійснено актовий запис № 667 ( а.с.8), від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. У відповідності до свідоцтва про народження серії І КЕ № 079083, виданого Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 19 вересня 2008 року, сторони від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії І-КЕ № 071199, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції, відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка зазначила, що дочка [PERSON] проживає разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], він зобовязаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved