Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

В серпні 2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні за згодою власника ,проте з 2013 р.у квартирі мешкав періодично,виїздив на заробітки,а останні три роки фактично у квартирі не мешкає. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову,зазначивши,що у 2011 р.у згадуваній вище квартирі,яка є його власністю,був зареєстрований двоюрідний брат [PERSON] ,який з 2013 р.постійно виїздив на заробітки за кордон,а три роки тому разом з дружиною та донькою переїхав до Польщі,де постійно мешкає,у спірну квартиру повертатись не планує,проте добровільно реєстрацію проживання не припинив. Формальна реєстрація відповідача порушує права власника ,так як перешкоджає оформити субсидію,вирішувати інші питання стосовно спірного житла. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору купівлі продажу, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького мського нотаріального округу Бондар Ю.В.22.11.2008 р.№ 2729, позивач є власником квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному житловому приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] ,1988 р.н.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідки [PERSON] та [PERSON] ,які є сусідками позивача та мешкають по [ADDRESS] тривалий час,в суді показали,що відповідача [PERSON] востаннє бачила щонайменше 10 років тому,зі слів його дідуся [PERSON] ,який фактично мешкає за вказаною адресою,його онук поїхав до Польщі на заробітки,де наразі залишився,речей його у квартирі немає. Аналогічні відомості викладені у акті від 28.08.2020 р. обстеження спірної квартири. З досліджених доказів суд встановив,що відповідач не користується житлом,яке є власністю позивача, без поважних причин,звільнив його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядився своїм правом щодо цього майна. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачем за спливом визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,його реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved