Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дергачівська міська рада Харківської області, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому зареєстровано на праві приватної власності за позивачем [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 03.03.2021 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В., за реєстровим номером 476. Відповідач по справі [PERSON] - колишній власник вищезазначеного будинку. Згідно даних будинкової книги [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.10.2012. На прохання позивача добровільно знятись з реєстрації відповідач відмовляється. На теперішній час відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Депутатом Дергачівської міської ради Кучеренко С.М. складено акт про те, що відповідач за місцем реєстрації: [ADDRESS] , не проживає з 2013 року. Акт підписано свідками - сусідами. В зв`язку з тим, що відповідач не проживає за місцем проживання більш 6- ти місяців, а саме з 2013 року та не бажає прийти до відповідних органів для зняття з реєстрації, позивач вимушена звернутися до суду із заявою про визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного провадження на 27 квітня 2021 року на 09 годин 30 хвилин. У судове засідання позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання представник третьої особи - Дергачівської міської ради Харківської області не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про слухання справи був повідомлений належним чином. Тому суд розглядає справу у його відсутності на тих доказах, які надані до судового засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про слухання справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутністю в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, показання свідка [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом установлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому зареєстровано на праві приватної власності за позивачем [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 03.03.2021 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В., за реєстровим номером 476. Відповідач по справі [PERSON] - колишній власник вищезазначеного будинку. Згідно даних будинкової книги [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.10.2012. На прохання позивача добровільно знятись з реєстрації відповідач відмовляється. На теперішній час відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Депутатом Дергачівської міської ради Кучеренко С.М. складено акт про те, що відповідач за місцем реєстрації: [ADDRESS] , не проживає з 2013 року. Акт підписано свідками - сусідами. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд, може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд визнає відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно що вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved