Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ПАТ «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Караченцева А.Ю про зняття (припинення) приватного обтяження рухомого майна на заборону відчужувати автомобіль марки ВМW, моделі 5231, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , що належить позивачу й зареєстроване 02 вересня 2011 року за № 11565959. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вказаний автомобіль з реєстраційним номером [NUMBER] належить йому на праві власності, зареєстрований 04 вересня 2014 року на підставі довідки-рахунку від 21 червня 2014 року, серії ВІА № 397164, яка була видана ТОВ «АВТОКОРПОРАЦІЯ». Як слідує з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, щодо вказаного транспортного засобу існує приватне обтяження у вигляді заборони відчуження з боку Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», зареєстроване 02 вересня 2011 року за № 11565959 на підставі договору застави автомобіля від 13 вересня 2006 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Родовід Банк»та громадянкою [PERSON] . В той час, листом № 31/26-154Аз від 18 березня 2019 року Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві зазначається, що даний автомобіль дійсно належав громадянці [PERSON] , однак 09 березня 2010 року був знятий з обліку, а 27 січня 2011 року зареєстрований на нового власника - [PERSON] . Тобто, в день накладення обтяження даний автомобіль не міг бути предметом обтяження, оскільки задовго до цього, ще 09 березня 2010 року вибув з власності боржника за договором застави автомобіля. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про зняття обтяження з його автомобіля. Проте, останнім листом за № 10-11-б.б/4327 від 21 червня 2017 року відповідач повідомив, що автомобіль позивача й надалі є забезпеченням зобов`язань, а оскільки позивач не надає документів, що підтверджують факт придбання автомобіля останнім, у відповідача відсутні правові підстави для зняття обтяження із транспортного засобу. Втім, позивач позбавлений права надати такі документи, оскільки відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС у Житомирській області № 31/6-2аз від 23 січня 2019 року, надати документи, що слугували підставою для реєстрації транспортного засобу не виявилося можливим, оскільки вони знищені за терміном зберігання. Провадження у справі відкрито ухвалою від 01.07.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 31 серпня 2020 року в судовому засіданні розглянуто заяву представника відповідача ПАТ «Родовід Банк» про заміну відповідача АТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт-Капітал», мотивуючи тим, що 24 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт-Капітал» було укладено договір №15 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт-Капітал», а ТОВ «Вердикт-Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року заяву представника відповідача було задоволено й змінено відповідача на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» (код ЄДРПОУ 326799749, юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б). До початку судового розгляду представник позивача адвокат Ванджурак Р.В. подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. На підставі ст.223 ч.4, 2280 ЦПК України суд розглядає справу з ухваленням заочного рішення на підставі наданих стороною позивача доказів. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з такого. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлені судом. Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплені печаткою довідка-рахунок за формою, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції подається також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття з транспортного засобу з обліку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрував автомобіль, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого Центром ДАІ 1806 від 04 вересня 2014 року на підставі довідки-рахунку від 21 червня 2014 року, серії ВІА № 397164, яка була видана ТОВ «АВТОКОРПОРАЦІЯ». До цього, відповідно до листа № 31/26-154Аз від 18 березня 2019 року Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві зазначається, що даний автомобіль належав громадянці [PERSON] , однак 09 березня 2010 року був знятий з обліку, а 27 січня 2011 року зареєстрований на нового власника - [PERSON] . Таким чином, 02 вересня 2011 року, в день накладення обтяження даний автомобіль не міг бути предметом обтяження, оскільки задовго до цього, ще 09 березня 2010 року вибув з власності боржника за договором застави автомобіля. У свою чергу позивач набув у власність автомобіль в 2014 року в законний спосіб й перед відповідачем не має жодних зобов`язань. Отже, суд дійшов висновку, що позивач придбав автомобіль у визначений законом спосіб. Крім того, у позивача немає жодних зобов`язань перед відповідачем, з огляду на наступне. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України, ст. 1 ЗУ «Про заставу»). Згідно з частиною першою ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року №2654-ХІІ заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не було виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Пунктом першим частини першої ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року №1255 ІV до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року №1255 ІV визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Судом встановлено, що відповідач не виконав вимоги, передбачені в зазначеній статті. У відповідності до ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - новий власник заставного рухомого майна є добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не укладав із відповідачем жодних договорів щодо автомобіля, у зв`язку з чим не має жодних зобов`язань перед відповідачем. Частиною п`ятою ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Відповідно до ч. 3 ст. 44 вказаного закону після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. Законом визначений обов`язок саме відповідача виправити порушене право позивача шляхом звернення із заявою до Державного реєстратора про внесення змін до Державного реєстру і припинення приватного обтяження автомобіля у вигляді заборони на його відчуження. В іншому випадку таке обтяження може бути припинено судом. Як слідує з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, щодо вказаного транспортного засобу й надалі існує приватне обтяження у вигляді заборони відчуження з боку ПАТ «Родовід Банк», зареєстроване 02 вересня 2011 року за №11565959. Крім того, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про припинення обтяження, однак, як видно з матеріалів справи, відповідач самостійно порушені права позивача не усунув й наразі автомобіль позивача є під приватним обтяженням. Втім, на переконання суду новий власник автомобіля є повноправним, належним і добросовісним набувачем автомобіля. Будь-яких даних про скасування його права власності на автомобіль суду не надано. В той час, наявне обтяження на майно позивача грубо порушує його права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про припинення обтяжень на автомобіль підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати у вигляді сплаченого при подачу позову судового збору в розмірі 840 грн. На підставі викладеного, ст.ст.526, 572, 589 ЦК України,

Outcome: approved