Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

В січні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що є власником квартири № 37, що знаходиться в м. Чорткові по вул. Січинського, 7 Тернопільської області. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], однак у родинних зв'язках із [PERSON] не перебуває, він є сином попереднього власника квартири [PERSON] Після укладення договору міни від 12 травня 2017 року відповідач з місця реєстрації не знявся. Крім того, у квартирі він не проживає та не з'являється з 1 грудня 2016 року. У позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, що змусило її звернутися до суду. [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, а також стягнути судові витрати по справі на її користь. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 37, що знаходиться в будинку № 7 по вул. Д. Січинського в м. Чорткові Тернопільської області, що підтверджується договором міни від 12 травня 2017 року. З копії будинкової книги вбачається, що в [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] Актами про встановлення факту непроживання від 18 червня 2017 року, 20 вересня 2017 року, 10 січня 2018 року встановлено, що [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі не утримує з грудня 2016 року. Статтею 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] з грудня 2016 року, у тому числі на момент набуття права власності позивачкою [PERSON] на квартиру у травні 2017 року, і на момент звернення до суду з цим позовом у спірній квартирі як член сімї позивачки не проживав, а тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved