Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що він є онуком [PERSON] та [PERSON], яким на праві спільної сумісної влас-ності належав житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS], а також земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за цією ж адресою. [INFO] року [PERSON] померла. За час свого життя вона обіцяла заповісти позивачу її частку в домоволодінні та земельній ділянці. Водночас, ще 30 вересня 2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким він відчужив у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за цією ж адресою. 10 листопада 2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] договори купівлі-продажу, за якими він відчужив домо-володіння та земельну ділянку у власність [PERSON]. 14 березня 2017 року [PERSON] також уклав з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договори купівлі-продажу, за якими він відчужив у власність кожного покупця по 1/3 частці в житловому будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] а також по 1/3 частці в земельній ділянці площею 0,1000 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій за цією ж адресою. Однак [PERSON] не давала її чоловіку [PERSON] письмову нота-ріально посвідчену згоду на відчуження домоволодіння та земельної ділянки у власність інших осіб. Крім того, [PERSON] зловживав спиртними напоями, не розумів значення своїх дій та діяв під впливом помилки. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсними договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, укладений 30 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON]; договори купівлі-продажу цих об'єктів нерухомого майна, укладені 10 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; а також договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, укладені 14 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилають-ся на те, що їх довірителі придбали домоволодіння та земельну ділянку за відплатними договорами. На час укладення цих договорів право власності на спірні об'єкти нерухо-мого майна було зареєстровано за [PERSON]. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами. Тому представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити у задо-воленні позову. Представник відповідача [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не має права оспорювати договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки. Водно-час, вона не заперечує проти задоволення пред'явленого позову. Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання. Вони неодно-разово завчасно у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 30 вересня 2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.11 т.1), за яким він відчужив у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] а також земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуго-вування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за цією ж адресою. 10 листопада 2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] договори купівлі-продажу (а.с.12, 13 т.1), за якими він відчужив домоволодіння та земельну ділянку у власність [PERSON]. 14 березня 2017 року [PERSON] також уклав з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договори купівлі-продажу (а.с.81-82, 129-130 т.1), за якими він від-чужив у власність кожного покупця по 1/3 частці в житловому будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS], а також по 1/3 частці в земельній ділянці площею 0,1000 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій за цією ж адресою. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно з ч.3 ст.215 цього ж Кодексу якщо недійсність правочину прямо не встанов-лена, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на під-ставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Встановлено, що [PERSON] не був стороною жодного з оспорюваним ним дого-ворів. Він не був власником спірного домоволодіння та земельної ділянки. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя [PERSON] склала заповіт, яким вона заповіла позивачу вказані об'єкти нерухомого майна. Аналіз цих обставин переконливо свідчить про те, що договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки не порушують жодних прав позивача. Він не є заінтересованою особою в розумінні ч.3 ст.215 ЦК України та не має права оспорювати дійсність цих договорів. З огляду на це суд вважає, що саме з цієї підстави [PERSON] належить відмовити у задоволенні позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інфор-мацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверд-жують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.4 цієї ж статті суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що вони придбали домоволодіння та земельну ділянку у [PERSON] за відплатними договорами. Їм не було відомо про те, що ці об'єкти нерухо-мого майна можуть належати іншим особам. При укладенні спорюваних договорів відпо-відачі діяли добросовісно та не мали намір заволодіти чужим майном. Як вбачається з ч.1 ст.388 ЦК України, добросовісність набуття права власності на домоволодіння та земельну ділянку підлягає обов'язковому з'ясуванню при розгляді позову про витребування цих об'єктів нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Водночас, ці обставини не мають жодного значення при розгляді пред'явленого позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. З огляду на це суд вважає, що показання [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитаних у судовому засіданні в якості свідків, не стосуються пред-мета доказування та є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в повному обсязі. Ця обставина підтверджується дублікатом квитанції №0.0.761635909.1 від 11 травня 2017 року (а.с.10 т.1). Водночас, у задоволенні пред'явленого ним позову відмовлено. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed