overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

В червні 2014 року ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електричну енергію. Позивач вказує на те, відповідачі є споживачами електричної енергії, яку постачає позивач ПАТ «Миколаївобленерго». Відповідно до п. 20 Правил користування електроенергією для населення плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Проте відповідачі не виконали свої обов'язки, своєчасно не сплачували за послуги з електропостачання, у зв'язку з чим станом на 21 березня 2014 року за спожиту електричну енергію утворилась заборгованість в сумі 796 грн. 00 коп. Посилаючись на те, що добровільно погасити борг відповідачі не бажають, та відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів 796 грн. 00 коп. та судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідачі [PERSON], [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS], та є споживачами послуг з електропостачання, які надає за цією адресою позивач ПАТ «Миколаївобленерго». Власником особового рахунку за даною адресою є [PERSON]. Згідно п. 20 Правил користування електроенергією для населення споживач зобов'язаний вносити плату за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію не пізніше 10 числа наступного місяця. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі свої зобов'язання не виконують, оплату за вказані спожиті послуги не здійснюють, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21 березня 2014 року складає 796 грн. 00 коп. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Миколаївобленерго» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з електропостачання підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки, посилаючись на те, що таке право ним набуте на підставі відповідного договору про купівлю - продаж частини нерухомості. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, просив задовольнити його, пославшись у своїх поясненнях на обставини, викладені у позові і зокрема на те, що у 1993 році він придбав частину житлового будинку по [ADDRESS]. Власником іншої частини є відповідач. При цьому кожен із них володіє частиною земельної ділянки площею 0,0633 га, яка перебуває у спільній сумісній власності. Відповідач не побажав у позасудовому порядку поділити це нерухоме майно шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, що перешкоджає позивачу розпорядитися свою часткою житлового будинку. Відповідач [PERSON] проти заявленого позову не заперечував, пояснивши, що він дійсно є співвласником частини житлового будинку, а відтак і земельної ділянки, якими також володіє позивач. Між тим, у нього немає можливості укласти з позивачем відповідний договір у нотаріуса що спільної земельної ділянки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі і проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, у березні 1993 року позивач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу набув право власності на ? частину житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці державного фонду / а.с. 6, 47 - 48 /. Іншим співвласником частини згаданого житлового будинку є відповідач [PERSON] / а.с. 7, 9, 10 /. Статтею 120 ч. 4 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За змістом Свідоцтва про право власності земельна ділянка площею 0,6333 га з кадастровим номером 5310900000:50:003:0327, розташована по [ADDRESS], перебуває у приватній спільній сумісній власності відповідача та позивача / а.с. 11, 12 /. Відповідно до ст. 372 частин 1, 4 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Зважаючи на те, що між сторонами по справі не досягнуто згоди відносно укладення відповідного договору щодо спільної сумісної власності, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Попівської сільської ради Миргородського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті його батька [PERSON], відкрилася спадщина на землю, право власності на яку було підтверджено державним актом, в якому при видачі помилково зазначено не вірний кадастровий номер. При зверненні до органів нотаріату для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено в цьому по причині невідповідності такого номеру з номером земельної ділянки у державному реєстрі. З означених підстав позивач звернувся в суд з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, просив задовольнити його, пославшись у своїх поясненнях на обставини, викладені у позові. Відповідач проти заявленого позову не заперечував, направивши до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника / а.с. 27 /. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про його народження / а.с. 5/. За життя батько позивача мав у своїй власності земельну ділянку площею 2,35 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту серії ПЛ № 107556, розташовану на території земель Попівської сільської ради Миргородського району, що підтверджується копією такого акту / а.с. 3 /. [INFO] року спадкодавець [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть / а.с. 4 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON] у строк, встановлений законом, звернувся до органів нотаріату з заявою про наміри прийняти спадщину, проте, постановою державного нотаріуса від 06.06.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки після померлого батька по причині невідповідності кадастрового номеру в державному акті на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером в державному реєстрі / а.с. 8 /. Така невідповідність цих номерів підтверджена документами відповідного землевпорядного органу / а.с. 10 - 15 /. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Як вбачається зі змісту ст. 1225 ч. 1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом на земельну ділянку померлої особи, вчинив дії по прийняттю спадщини після батька, то він набув право на цю земельну ділянку в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а підстав для визнання спадщини відумерлою немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Черевківської сільської ради Миргородського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті його батька [PERSON], відкрилася спадщина на землю, право власності на яку було підтверджено державним актом, в якому при видачі помилково зазначено не вірний кадастровий номер. При зверненні до органів нотаріату для оформлення спадщини за заповітом, позивачу було відмовлено в цьому по причині невідповідності такого номеру з номером земельної ділянки у державному реєстрі. З означених підстав позивач звернувся в суд з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, просив задовольнити його, пославшись у своїх поясненнях на обставини, викладені у позові. Відповідач проти заявленого позову не заперечував, направивши до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника / а.с. 23 /. Представник третьої особи від Управління Держземагенства у Миргородському районі в судове засідання не прибув. Заперечень проти позову цим учасником процесу не висловлено / а.с. 20 /. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі і проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про його народження / а.с. 5 /. За життя батько позивача мав у своїй власності земельну ділянку площею 3,07 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту серії ПЛ № 233596, розташовану на території земель Черевківської сільської ради Миргородського району, підтвердженням чому є копія такого акту / а.с. 10 /. [INFO] спадкодавець [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть / а.с. 3 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON] у строк, встановлений законом, звернувся до органів нотаріату з заявою про наміри прийняти спадщину за заповітом, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копією відповідного заповіту / а.с. 4, 6/. Проте, постановою приватного нотаріуса від 05.05.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки після померлого батька по причині невідповідності кадастрового номеру в державному акті на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером в державному реєстрі / а.с. 9 /. Така невідповідність цих номерів підтверджена документами відповідного землевпорядного органу / а.с. 11 - 16 /. Як вбачається зі змісту ст. 1225 ч. 1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку померлої особи, вчинив дії по прийняттю спадщини після батька, то він набув право на цю земельну ділянку в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а підстав для визнання спадщини відумерлою немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що є спадкоємцем за законом, але оформити свої спадкові права не має можливості, оскільки при житті мати не зареєструвала своє право власності. Позивач в судове засідання не з'явився - про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач Новоселівська Перша сільська рада надала суду заяву № 193 від 19.06.2014 року про розгляд справи у відсутність свого представника, позов визнає, заперечень не має. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шульганівської сільської ради Чортківського району, Росохацької сільської ради Чортківського району про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві позивач вказав, що [INFO] померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], та дві земельні ділянки площею 0,92 га та 0,09 га, що знаходяться на території Росохацької сільської ради Чортківського району. 18 липня 2011 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, все те, що буде належати їй на час смерті за законом, а також належні їй майнові права та обов'язки заповіла [PERSON] Позивач пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що він перебував на роботі в м. Київ. Тому він просить визначити додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представники відповідачів - Шульганівської та Росохацької сільських рад Чортківського району Тернопільської області в судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви про визнання позовних вимог, просять справу розглядати за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи що знаходиться з нею в шлюбі з 20 грудня 1999 року, шлюб був зареєстрований у виконавчому комітеті Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 10. Від спільного шлюбу подружжя дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї є не можливим. Тому просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований у виконавчому комітеті Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 10. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомляла. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі знаходяться у шлюбі з 20 грудня 1999 року, шлюб був зареєстрований у виконавчому комітеті Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 10, що відповідно підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №10. Від спільного шлюбу подружжя дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього життя, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї між сторонами є неможливим. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просив суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 06 листопада 1982 року Дібровською сільської радою Поліського району Київської області, актовий запис №11. Позивач в судове засідання не з»явився, направив до суду клопотання про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не повідомляла. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 06 листопада 1982 року Дібровською сільською радою Поліського району Київської області, актовий запис №11 що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 06 листопада 1982 року, серія [NUMBER]. Від спільного шлюбу подружжя має повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги через чисельні сварки та конфлікти. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просив суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 19 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2553. Позивач в судове засідання не з»явився, направив до суду клопотання про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не повідомляла. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 19 жовтня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2553, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 18 червня 2014 р., серія [NUMBER] (повторно). Від спільного шлюбу подружжя не має дітей. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги через чисельні сварки та конфлікти. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved