Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 27 червня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №120. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. На сьогоднішній день відносини між сторонами припинені, проживають окремо з серпня 2010 року. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 27 червня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Маловою (після укладення шлюбу [PERSON] ) [PERSON], актовий запис №120 (свідоцтво про шлюб І-ФП № 019990, видане 27 червня 2002). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо з серпня 2010 року, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Судові витрати, які складаються із судового збору та які були сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, згідно\~ст.141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved