Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

В серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 28 044,65 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 лютого 2016 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10 614,84 грн. на платіжну картку зі сплатою 18% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення до 28 лютого 2017 року. Відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 14 липня 2019 виникла заборгованість в сумі 28 044,65 грн., яка складається з: 8 885,36 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 2 890,25 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 11 970,17 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 4 298,87 грн. - штраф відповідно до 2.2 Генеральної угоди. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 17 лютого 2016 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. Своїм підписом на Генеральній угоді відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилася з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цією Генеральною угодою відповідач отримала кредит у розмірі 10 614,94 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дата остаточного погашення заборгованості 28 лютого 2017 року. Взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою відповідач припинила виконувати, здійснивши останній платіж 25 травня 2017 року в сумі 800,00 грн., у зв`язку з чим станом на 14 липня 2019 виникла заборгованість в сумі 28 044,65 грн., яка складається з: 8 885,36 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 2 890,25 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 11 970,17 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 4 298,87 грн. - штраф відповідно до 2.2 Генеральної угоди, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання він зобов`язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням у розмірі 7 650,88 грн. Окрім того, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов`язання. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17. Суд враховує, що п. 2.2. Генеральної угоди передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням у розмірі 7 650,88 грн. Проте, позивач просить стягнути з відповідача штраф відповідно до 2.2 Генеральної угоди в розмірі 4 298,87 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках За таких обставин, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача штрафу відповідно до 2.2 Генеральної угоди, суд виходить з позовних вимог, заявлених позивачем. Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені Генеральною угодою і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 8 885,36 грн., за відсотками за користування кредитом в розмірі 2 890,25 грн. та штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди в розмірі 4 298,87 грн. В той же час, оскільки представник позивач в судове засідання не з`явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією. Стягнення лише штрафу, який є меншим, ніж пеня та комісії, забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін з огляду на загальну суму стягнення на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 094,97 грн. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629, 634, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial