Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

В серпні 2019 р. позивач [PERSON] звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] 06.11.2015 р. шлюбу (актовий запис № 1979, складений Відділом ДРАЦС Шевченківського РУЮ у м.Києві), в якому сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що сімейне життя між ними не склалось через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, втрати почуття любові один до одного, в результаті вони не підтримують шлюбних відносин, спільно господарства не ведуть, внаслідок чого їх сім`я розпалася. Зазначає, що спору про поділ майна та місце проживання дитини між ними на час подання позову немає. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 р. матеріали вищевказаного позову передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва. Провадження у справі відкрито ухвалою від 19.11.2019 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 06.08.2020 р. було задоволено клопотання позивача про надання строку на примирення та надано сторонам у справі строк на примирення до 12.10.2020 р. із зупиненням провадження у справі. Ухвалою від 12.10.2020 р. провадження у справі поновлено. До початку судового засідання позивач подала заяву, в якій просила розглянути справи за її відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. В заяві зазначила, що шлюбні відносини між ними припиненні з липня 2019 р., наданий судом строк на примирення до відновлення шлюбних відносин не призвів, спорів про місце проживання дитини та майно подружжя не має, на розірванні шлюбу наполягає. До початку судового засідання відповідач подав заяву, в якій просить розглянути справи за його та задовольнити позов в повному обсязі. В заяві зазначив, що шлюбні відносини між ними припиненні з липня 2019 р., наданий судом строк на примирення до відновлення шлюбних відносин не призвів, спору про майно подружжя не має, на розірванні шлюбу наполягає. Суд, встановивши обставини справи на перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 листопада 2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1979, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи. Сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2019 р. через відсутність взаєморозуміння та втрату почуття любові, що підтвердили обидві сторони. Спорів про поділ майна подружжя та місця проживання дитини на момент розгляду справи між сторонами не має, дитина мешкає з позивачем як матір`ю. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Наданий судом строк для примирення сторін до відновлення шлюбних відносин не привів. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського РВ ВДРАЦС у м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved