Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач 1) про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 березня 2015 року позивач звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори для укладення договору дарування частини житлової площі, однак не змогла відчужити належне нерухоме майно, в зв`язку з накладенням арешту та заборони відчуження на частину квартири, а саме ? квартири. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт накладено Відділом ДВС у Шевченківському районі м. Києва постановою б/н від 17 лютого 2004 року. 12.03.2015 року позивач звернулася з заявою до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського управління юстиції у місті Києві про зняття арешту, проте було відмовлено у зв`язку з тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського управління юстиції у місті Києві виконавчий документ, де боржником є позивач, не перебуває. Обставини, за якими було винесено виконавчий лист, позивачу з`ясувати не вдалося. Тому позивач просила суд скасувати постанову б/н від 17.02.2004 року, зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме ? частини квартири [ADDRESS], та виключити зазначену квартиру з Єдиного реєстру відчужень об`єктів нерухомого майна. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У судовому засіданні було встановлено, що відповідного до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, постановою б/н від 17.02.2004 року Відділом державної виконавчої служби у Шевченківському районі було накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] (а.с.10). Відповідно до матеріалів справи, квартира [ADDRESS], належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 17.09.1998 року (а.с.9). Судом встановлено, що розмір часток кожного з власників квартири №4 становить 1/4 від загальної площі. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 30.04.2015 року (а.с.7). 12.05.2015 року позивач звернулася з заявою до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з ? частини квартири № 4. 25.03.2015 року Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві надав відповідь, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю, встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського управління юстиції у місті Києві виконавчий документ, де боржником є [PERSON], не перебуває (а.с.11). Відповідно до пояснень, наданих в позовній заяві, позивачу не відомі обставини щодо арешту частини квартири, оскільки, не надходило жодних документів. Проте, у відповіді Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 01.04.2015 року на запит позивача щодо надання інформації та можливість ознайомитися із постановою б/н від 17.02.2004 року зазначено, що виконавчі провадження з 2003 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання (а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції виконавчий документ не перебуває та враховуючи те, що виконавчі провадження за 2003 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання, позовні вимоги в частині зняття арешту з майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині скасування постанови б/н від 17 лютого 2004 року, позов в цій частині не підлягає задоволенню, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутня копія даної постанови та враховуючи те, що виконавчі провадження з 2003 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання, враховуючи відповідь на запит Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 01.04.2015. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Позовні вимоги в частині виключення квартири №4 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не підлягає задоволенню, оскільки, зняття арешту з майна передбачає виключення нерухомого майна з даного реєстру.

Outcome: partial