Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та припинення права власності, в якому просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що він, [PERSON] є чоловіком [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Дніпро; припинити за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] та на 1/1 частини домоволодіння [ADDRESS] у зв`язку з її смертю [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, надала суду відзив на позов (а.с.79-83). Представник відповідачок [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, надала суду відзив на позов від імені [PERSON] (а.с.96-98). Представник третьої особи Територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі представника сільради (а.с.74). Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02 червня 2018 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно: 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1999 року [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.41) та домоволодіння [ADDRESS] , яке належало спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 квітня 2012 року виданого після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.38). У встановленому чинним законодавством порядку, [PERSON] (а.с.30), [PERSON] (а.с.34) та [PERSON] (а.с.19) звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право власності за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , внаслідок чого приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу №19/2018 (а.с.26-42). Внаслідок розбіжностей в написанні прізвищ позивача та спадкодавиці в свідоцтві про укладення шлюбу, паспорті позивача та в свідоцтві про смерть спадкодавиці, [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду. Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (складеного на українській мові) виданого 02 лютого 1996 року, встановлено, що 02 лютого 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №41 (а.с.15). Після укладення шлюбу дружині [PERSON] було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] », а чоловікові було залишено прізвище « [PERSON] ». Як вбачається з Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 15 лютого 1999 року (складеної на українській мові), позивач одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] на ім`я - [PERSON] , наданий Державною податковою адміністрацією України, згідно даних, заповнених ним в обліковій картці, дата внесення до Державного реєстру фізичних осіб - 01 грудня 1998 року (а.с.8). Також, 10 червня 2003 року позивач отримав пенсійне посвідчення серії [NUMBER] (складене на українській мові) видане УПФУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на ім`я - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Окрім цього, 11 листопада 2009 року позивач отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] (складений на українській мові) виданий Індустріальним РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.7), в якому його прізвище також було вказано як « [PERSON] ». Аналізуючи надані позивачем вищевказані докази, суд прийшов до висновку, що на момент укладення шлюбу в 1996 році, позивач мав паспорт громадянина України на прізвище « [PERSON] », який був пред`явлений ним в органи ЗАГС при реєстрації шлюбу, а вже в 1998 році під час внесення до Державного реєстру даних про фізичну особу та отримання Довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру в 1999 році, отримання позивачем пенсійного посвідчення в 2003 році, позивач зазначає своє прізвище як « [PERSON] », внаслідок чого в 2009 році позивач отримав паспорт громадянина України на прізвище « [PERSON] ». Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Судом встановлено, що позивачу для реалізації спадкового права, першочергово необхідно звернутися до органів ДМС і отримати паспорт громадянина України, який буде відповідати свідоцтву про укладення шлюбу з [PERSON] або звернутися до органів ЗАГС і внести виправлення в актовий запис про укладення шлюбу з [PERSON] , шляхом внесення змін до Державного реєстру у відповідності до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України, № 96/5 від 12 січня 2011 року. Замість цього, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та припинення права власності. Так, позовні вимоги [PERSON] про припинення за померлою [INFO] [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] та на домоволодіння [ADDRESS] , знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з позовними вимогами про встановлення факту, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду переконливих доказів, що внаслідок розбіжностей правопису (неправильний переклад з російської мови на українську) саме прізвище дружини вказано не вірно як « [PERSON] », оскільки в його паспорті прізвище вказано як « [PERSON] », позаяк всі офіційні документи, надані суду позивачем, незалежно від часу складені українською мовою, а твердження позивача спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Позивач виявив бажання успадкувати майно начебто за своєю дружиною, хоча як зазначають в своїх відзивах [PERSON] та [PERSON] (доньки спадкодавиці), [PERSON] не проживав однією сім`єю з [PERSON] , а мешкав і був зареєстрований по [ADDRESS] будинку [ADDRESS] був зареєстрований тільки 06 жовтня 2017 року. Постає питання чи є взагалі [PERSON] чоловіком спадкодавиці та чи є він спадкоємцем першої черги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази родинних відносин позивача і [PERSON] та відомості, які вказували б на порушення спадкових прав позивача. [PERSON] вправі обміняти паспорт із невідповідним прізвищем присвоєному внаслідок отримання паспорта громадянина України в 2009 році, або звернутися до суду із заявою щодо встановлення фактів належності певних правовстановлюючих документів, а у разі неможливості в силу законодавства судового вирішення питання про ті чи інші документи - звернутися із цього приводу до органів, що видали такі документи. Таким чином, позивач має ряд інших можливостей вирішення спірного питання в позасудовому порядку, щоб досягнути бажаних ним результатів та здійснення захисту своїх майнових прав, аніж звернення до суду із даною позовною заявою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки цивільна правоздатність власника спадкового майна [PERSON] є припиненою внаслідок смерті, то позовні вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними та не обґрунтованими. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та припинення права власності, оскільки позивачем не вірно обрано передбачений ст. 16 ЦК України спосіб захисту своїх прав. Судові витрати віднести за рахунок держави, внаслідок звільнення позивача від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed