Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON], третіх осіб Державного нотаріуса Високопільської державної нотаріальної контори, Державної реєстраційної служби Високопільського районного управління юстиції в Херсонській області про визнання договору дарування удаваним, визнання договору дарування договором купівлі-продажу, визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя, зазначивши у позовній заяві про те, що з відповідачем 21.08.2004 року вона уклала шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Високопільського райуправління юстиції Херсонської області. За час подружнього життя вони влітку 2005 року придбали у громадянки [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS]. З початку 2013 року відносини між нею та відповідачем погіршилися, а з березня місяця 2013 року вони стали жити окремо. Шлюб між ними не розірвано. Навесні 2014 року її чоловік (відповідач по справі) звернувся до Високопільського райсуду Херсонської області з позовною заявою до її матері [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку житлового будинку за вказаною вище адресою. Позивач ознайомившись з позовною заявою, з'ясувала, що відповідач [PERSON] є власником їх придбаного житлового будинку на підставі договору дарування від 27.07.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Високопільської державної нотаріальної контори Чорноус О.Ф., за реєстровим №908. До цього часу позивач вважала, що будинок оформлено договором купівлі-продажу, оскільки їхні кошти були передані громадянці [PERSON], про що остання власноруч написала розписку. Дана розписка була укладена 08.07.2005 року під час фактичної передачі грошей у присутності свідків. Документальним оформленням постійно займався її чоловік, так як вона знаходилася у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також зазначає, що знала про факт правочину, але не знала, що цей правочин був договором дарування, а не договором купівлі-продажу, і тому вважала, що її права не порушені. Просить суд визнати договір дарування удаваним, визнати договір дарування договором купівлі-продажу, визнати житловий будинок спільним сумісним майном подружжя, судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги, з уточненням, підтримала та наполягає на їх задоволенні в судовому порядку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав просить суд відмовити у задоволенні позову та на заперечення позовних вимог вважає договір дарування, як такий, що відповідає вимогам чинного законодавства та куплений йому за кошти бабусі. В судове засідання представник третьої особи, державний нотаріус Високопільської державної нотаріальної контори Херсонської області, Чорноус О.Ф. не з'явилася, надавши до суду заяву в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути дану справу без її участі (а.с.31). В судове засідання представник третьої особи Державної реєстраційної служби Високопільського районного управління юстиції в Херсонській області в.о. начальника Величко Ю.Ю. не з'явилася, надавши до суду заяву в якій будь-яких заперечень проти позову не має та просить суд розглянути дану справу без участі представника (а.с.30). Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, судом встановлено: - Із копії паспорту (а.с.4) вбачається, що [PERSON] народилася 18.04.1979 року в смт.Високопілля Херсонської області зареєстрована в [ADDRESS] проживає по [ADDRESS] та має ІПН-[NUMBER] (а.с.4 на звороті). - Із копії свідоцтва про одруження (а.с.5) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 21.08.2004 року одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №20, після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. - Із копії свідоцтва про народження (а.с.6) вбачається, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], її батьками зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. - Із копії розписки (а.с.7) вбачається, що [PERSON] 08 липня 2005 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], одержала гроші в сумі 3400 доларів від [PERSON], за проданий житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS], який оцінений сторонами в зазначену вище суму без подальшого подорожчання. - Із копії позовної заяви (а.с.8-9) вбачається, що 16.04.2014 року [PERSON] звернувся до Високопільського районного суду із позовом до [PERSON], третьої особи відділення ГІРФО Великоолександрівського районного відділу УМВС України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За вказаним позовом ухвалою цього суду від 22.04.2014 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду (а.с.10). Дані про розгляд вказаного позову відсутні. - Із копії договору дарування від 27.07.2005 року (а.с.11) з'ясовано, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв безоплатно у дар, належний дарувальнику житловий будинок житловою площею 29.5 кв.м, загальною площею 52.4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] Вказаний житловий будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.04.1982 року. Цей дар сторони оцінюють в сумі 23531,00 грн. Договір нотаріально посвідчений. Сторонам роз'яснено положення ст.ст.334,721,727 ЦК України та сторони стверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Право власності на дарунок у [PERSON], виникає з моменту його прийняття, при цьому сторони домовились, що прийняття обдаровуваним від дарувальника згаданого житлового будинку відбулося до підписання цього договору. Договір зареєстровано у реєстрі за №908 та цей договір підлягає державній реєстрації в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. - Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.09.2005 року (а.с.12) з'ясовано, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS], на підставі договору дарування від 27.07.2005 року. - Із копії паспорту (а.с.23-24) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в селищі Архангельське Високопільського району Херсонської області, зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та має ІПН-[NUMBER] (а.с.23 на звороті). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.235 ЦК України 1.Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. 2. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України 1.Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.655 ЦК України 1.За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.717 ЦК України 1.За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. 2.Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, суд встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Згідно ст.60 СК України 1.Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2.Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України …3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом… Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України …2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом… Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] та [PERSON] в ході нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу житлового будинку погодилися на оформлення угоди дарування (а.с.11), а не договору купівлі-продажу, оскільки при оформленні договору дарування зменшуються витрати і даний факт підтверджується дослідженими в ході розгляду справи по суті належними та переконливими доказами. Зі змісту ж п.7 укладеного договору дарування з'ясовано, що сторони домовилися, що прийняття обдаровуваним від дарувальника згаданого житлового будинку відбулося до підписання цього договору. Разом з тим, за договором дарування, дарувальник позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого, у свою чергу обдарований набуває право власності на майно при відсутності з його боку обов'язків надання таких вигод. В ході розгляду справи по суті, даючи оцінку наданим сторонами доказам по справі, суд встановив, що саме за вказаний спірний житловий будинок передавались кошти для подальшого нотаріального оформлення, що не допустимо при договорі дарування. Про даний факт свідчить розписка написана власноручно [PERSON] в присутності свідків (а.с.7), яка не заперечується відповідачем. Тому суд вбачає під договором дарування завуальований договір купівлі-продажу житлового будинку, та який повинно бути належним чином оформлено, при цьому з порушенням права власності позивача по справі, оскільки фактично остання дізналася про порушення її права тільки при зверненні відповідача в поточному році по справі з позовом про виселення із спірного будинку громадянки [PERSON] (матері позивачки) (а.с.8-9, 10). За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а договір дарування від 27.07.2005 року є удаваним та такий договір слід визнати договором купівлі-продажу з моменту його вчинення. Також підлягає задоволенню вимога позивача щодо визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя, так як вказаний будинок був придбаний у 2005 році, а шлюб між сторонами зареєстровано 21.08.2004 року (а.с.5). Таким чином суд вважає, що придбаний сторонами житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, де частки такого майна є рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Крім того згідно ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із сплаченого та документально підтвердженого судового збору: 243,60 грн.(а.с.1); 243,60 грн.(а.с.18) та 128,10 грн.(а.с.21), а всього підлягає стягненню 615,30 грн. На підставі викладеного, ст.ст.235, 236, 368, 372, 655, 717 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70 СК України, п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 (із змінами та доповненнями),

Outcome: approved