Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Позов мотивований тим, що 07.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану ВМУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 1745. 18.08.2017 року під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2018 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (справа № 127/21025/18). Рішення набуло законної сили 25.10.2018 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2018 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 17.04.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області позивачу видано виконавчий лист № 127/673/18 про примусове виконання зазначеного вище судового рішення. 19.04.2018 року Замостянським відділом ДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження № 56226246 з виконання виконавчого листа №127/673/18, виданого 17.04.2018 року. Відповідач [PERSON] з часу відкриття виконавчого провадження злісно ухиляється від виконання рішення суду про сплату аліментів на утримання сина. Станом на 28.02.2020 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на дитину складає 24430, 90 гривень, що підтверджено розрахунками державних виконавців щодо заборгованості зі сплати аліментів № 24385/17.24-25 від 23.03.2020 року та № 22871/17.24-25 від 17.03.2020 року. За період з 01.10.2018 року по 31.03.2020 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача складає 61686,17 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно із ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 29.04.2020 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що з 07.08.2016 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2018 року розірвано. (а.с.5) Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с.4) Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 7-9) 17.04.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області [PERSON] видано виконавчий лист № 127/673/18 про примусове виконання вище зазначеного судового рішення. 19.04.2018 року Замостянським відділом ДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження № 56226246 з виконання виконавчого листа № 127/673/18, виданого 17.04.2018 року. (а.с. 10) Станом на 28.02.2020 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на дитину складає 24430, 90 гривень, що підтверджується розрахунками державних виконавців щодо заборгованості зі сплати аліментів № 24385/17.24-25 від 23.03.2020 року та № 22871/17.24-25 від 17.03.2020 року. (а.с. 12-13) Позивач здійснила розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.10.2018 року по 31.03.2020 року, яка становить 61 686,17 гривень (а.с.14-29). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Саме таку правову позицію 03 квітня 2019 року висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц. Судом перевірено розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.10.2018 року по 31.03.2020 року, яка становить 61 686,17 гривень, і встановлено його відповідність нормам чинного законодавства. Вирішуючи питання про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду, суд виходить з того, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу виникнення цієї заборгованості з незалежних від нього причин, а також не подано суду заперечення, відзиву стосовно даного позову, у зв`язку з чим суд вважає доведеним наявність вини відповідача у її виникненні. Разом з тим, з огляду на положення ч.1 ст.196 СК України, якою регламентовано граничний розмір можливого стягнення неустойки на рівні не більше 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у якості відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати (неустойки) у розмірі загальної суми заборгованості по аліментам, що складає 24 430, 90 гривень, як про це зазначено у розрахунках боргу зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 54882064, складеного державними виконавцями, які судом прийнято до уваги як належні та обґрунтовані докази по справі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 333, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial