Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

До Вишгородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якій просить розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON] , а також здійснити поділ майна та визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. Свої вимоги аргументує тим, що 13 серпня 2008 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 65, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх двох років сімейне життя між нами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Сім`я фактично розпалась і шлюб носить лише формальний характер. Крім того, під час перебування у шлюбі, ними за спільні кошти була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 24.06.2015 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Кравцовою О.В., [PERSON] придбала за 329 500 гривень двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65, 9 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. Згідно з даними, які містяться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності на спірну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10155725, став договір купівлі-продажу, серія та номер: 2494, виданий 24.06.2015 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Кравцовою О.В. Оскільки збереження сім`і в подальшому не можливе, а також враховуючи що у позивача та відповідача виникають спори с приводу володіння, користування і розпорядження майном, розділити за взаємною згодою не є можливим, позивач звернувся до суду з даною заявою. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.07.2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, у якій заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила цивільну справу розглядати за відсутності відповідача та її представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2008 року виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 65, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим, що підтверджується поданими ними заявами. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи питання про поділ спільного майна подружжя, суд зазначає наступне. Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 24.06.2015 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Кравцовою О.В за час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами набуто ними за спільні кошти була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира за адресою : [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно висновку експерта від 09.04.2021 року про об`єкт незалежної оцінки, а саме квартири загальною площею 65,9 кв.м., за адресою : [ADDRESS] , ринкова вартість становить 1 509 703,00 грн. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбана ними квартиру належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 його частини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. На підставі ч.6 ст.141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 3 859,00 грн. виходячи з розрахунку: 3 405 грн. (50% від суми судового збору за подачу позову про поділ майна при розірванні шлюбу 6 810,00грн. ) + 454,00 грн. (50% від суми судового збору за подачу позову про розірвання шлюбу 908,00 грн.) = 3 859,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved