Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі на даний час зареєстрований як за місцем проживання позивач та її колишній чоловік [PERSON] . З часу розірвання шлюбу [PERSON] в квартирі не проживає та його місце проживання є невідомим. Таким чином, [PERSON] не проживає у квартирі понад один рік без поважних причин, проте з реєстрації за вказаною адресою відмовляється знятись. Тому [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився та відзив на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про поважні причини, які перешкодили йому з`явитися у судове засідання, не повідомив. Тому, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 21 жовтня 2010 року, посвідченого Сіпко Л.М., державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області (а.с.7) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 листопада 2010 року (а.с.8). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року шлюб, укладений 14 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, розірвано. Рішення суду набрало законної сили 10 лютого 2015 року (а.с.6). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 та ч.1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом акту обстеження умов від 01 жовтня 2020 року, складеного комісією УМКП-1, вбачається, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2013 року (а.с.44). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона особисто знайома зі сторонами по справі. [PERSON] свідок не бачила близько семи років. Особистих речей [PERSON] в квартирі немає. Він створив нову сім`ю та проживає окремо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі та проживали разом за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] одружився вдруге та близько п`яти років не проживає за вказаною адресою. Встановлено, що [PERSON] не пов`язаний спільним побутом з позивачем, має інше житло, в якому проживає на даний час. Незважаючи на це, [PERSON] відмовляється добровільно знятись з реєстрації у спірній квартирі. Згідно з положенням ЦК України власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Так, за змістом глави 32\~ЦК України сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Викладене у повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. З огляду на це, суд вважає за допустиме визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved