Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

До Березнівського районного суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, в якому просить суд стягнути із [PERSON] на її користь пеню по аліментах у сумі 68 413 грн.65 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2012 року, шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу у них є дитина, дочка - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою. Відповідно до рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 25.06.2013 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання дочки у розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 01.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач за період з 01 квітня 2013 року по 17 червня 2020 року взагалі не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів на утримання дитини, тому склалася заборгованість 68 413 грн. 65 коп. Позивачу відомо що відповідач працює на сезонних заробітках та має неналежний дохід. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява у якій вона просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] на розгляд справи в судове засідання не з`явився, останній був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відзив на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Ухвалою Березнівського районного суду від 26 червня 2020 року по вищевказаній справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України(далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 15 вересня 2011 року, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виконавчого листа Березнівського районного суду Рівненської області, справа 555/906/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 550 гривень щомісячно, починаючи з 01.04.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Даний виконавчий лист знаходиться на виконанні в Березнівському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області. Постановою від 04.12.2013 року державним виконавцем Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа (реєстраційний номер виконавчого провадження: 41067457). Судом встановлено, що загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 555/906/13-ц, станом на 17 червня 2020 року становить 68 413 грн. 65 коп. Так, з оглянутого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Березнівського РВ ДВС Західного міжрегіональго управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що заборгованість станом на 17 червня 2020 року становить 68 413 грн. 65 коп. Як вбачається з свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER] від 23 січня 2018 року) позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила свої прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України,статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Таким чином, у зв`язку з наявною у відповідача [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц. При цьому у вищезазначеній постанові ВС зазначено, що вирішуючи в конкретному випадку питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верхового Суду відступає від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постанові ВСУ від 01 липня 2015 року справі N 6-94цс15 (Постанова N 6-94цс15) та наступних постановах. Тобто, зі змісту вказаної постанови слід зробити висновок про те, що Верховний Суд змінив правову позицію по відношенню до своєї ж правової позиції, висвітленої у постановах ВСУ від 01 липня 2015 року (справа N 6-94цс15). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даному випадку положення постанови Верхового Суду № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року. Суд погоджується з обчисленням пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку в межах заявлених позовних вимог за вказаний період, оскільки він відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц. Крім того, необхідно врахувати, що Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини неналежне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотну дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження № 61-18327св18). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Отже, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на червень 2020 року становить 68 413 грн.65 коп. та підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню повністю, з врахуванням вимог ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України в частині зменшення розміру пені. Оскільки при зверненні до суду позивач була звільнення від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 840 грн.80 коп. судового збору.

Outcome: approved