Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

В травні 2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] між співвласниками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно до часток співвласників житлового будинку, який розташований на вищезазначеній земельній ділянці. Мотивував тим, що сторони являються співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак, земельна ділянка, яка знаходиться під будинковолодінням не поділена між сторонами, що і є підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 04.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 26.06.2019 [PERSON] подала до суду відзив відповідно до якого просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки [PERSON] став власником будинку після того коли між співвласниками вже склались відносини щодо фактичного користування земельною ділянкою. 03.07.2019 [PERSON] подав до суду відзив відповідно до якого не заперечував щодо позовних вимог. При цьому не погодився з покладенням на нього судових витрат, оскільки готовий для вирішення спору в добровільному порядку, а покладення на нього судових витрат у такому розмірі призведе до погіршення матеріального становища. Ухвалою суду від 03.09.2019 у справі призначено судову земельно-технічну експертизу. На період призначення експертизи провадження у справі зупинено. Двічі для вирішення клопотань експертів провадження у справі поновлювалось та знову зупинялось на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 28.05.2020 у зв`язку з надходження висновку експерта за результатами проведеної експертизи провадженні у справі поновлено. 22.06.2020 представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просив встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] між співвласниками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно до часток співвласників житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] відповідно до 4 варіанту проведеної судово-земельно технічної експертизи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнену редакцію позовних вимог з підстав викладених у позові та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні не заперечували проти визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до 1 варіанту проведеної судово-земельно технічної експертизи - за встановленим між сторонами порядком користування земельною ділянкою. Також заперечили проти стягнення з [PERSON] судових витрат з підстав викладених у відзиві. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] заперечила проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві та просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти визначення порядку користування земельною ділнкою садиби [ADDRESS] по 1 варіанту визначеному експертом і пояснила, що на момен їх вселення в будинок 30 площа земельної ділянки будинку складала 27 соток . Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 10.04.1986 року їх сім1ї з земельної ділянки [NUMBER] соток було виділено 605 кв.м в постійне користування і 108 кв. м в тимчасове користування. Після винесення рішення виконкомом приходили землевпорядники і виділяли земельну дялнку в натурі ( забили кілки). Хоч дружина [PERSON] витягла кілки, про те до теперішнього часу вона та її дочки, прийнявши спадщину після смертв чоловіка і батька [PERSON] , користуються виділеною земельною ділянкою. Потім від ділнки 27 соток відійшла ділянка приблизно 8 соток, де дочка [PERSON] побудувала будинок. Представник третьої особи до судового засідання не прибула, однак подала до суду заяву відповідно до якої розгляд справи просила провести за її відсутності. При винесенні рішення поклалась на думку суду. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( кожна) пояснили, що знають [PERSON] довгий період часу, бувають у неї дома і бачили, що вона з дочками користується довгий час однією і тею ж земельною ділянкою в садибі [ADDRESS] . Судом встановлено, що рішенням Виконкому міської Ради депутатів трудящих № 15/448 від 21.04.1954 за землекористувачами по [ADDRESS] зареєстровано земельну ділянку 2740 квадратних метрів (на 201-204 а.с. том 2). Згідно схематичних плавнів, що є в матеріалах інвентарної справи садиби [ADDRESS] ( а.с. 206 - 207) площа земельної ділянки в 1943, 1983 роках ( а.с. 216,219) складала 2749 кв.м , в 2005 і 2018 роках площа земельної ділнки садиби ( а.с. 216-217) вказана 1927 кв.м, в 2019 році ( опис меж на а.с. 221- 222) земельна ділянув зазачена розміром 0.2086 га , з яких земельна ділянка [ADDRESS] [PERSON] 0.0886 га; земельна ділянка № [NUMBER] , якою користується [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 0.1220 га , а також вказаний проїзд загального користування площею 0.0149 га. 04.04.1983 [PERSON] уклав з Виконкомом міської Ради депутатів трудящих договір купівлі-продажу, за яким набув 7/20 часток будинковолодіння, по [ADDRESS] , що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом (на 58-59 а.с. том 1). Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів № 171 від 10.04.1986 закріплено за домоволодінням [PERSON] по [ADDRESS] земельну ділянку площею 708 кв.м., з яких 602 кв.м. в постійне, а 108 кв.м. в тимчасове користування під посів городніх культур без права забудови (на 56-57 а.с. том 1). Оскільки будинок набутий [PERSON] під час шлюбу, [PERSON] являється власником 1/2 частки з 7/20 часток будинковолодіння, по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності (на 62-63 а.с. том 1). Спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] в 1/5 частці майна, що складається з 7/40 часток будинковолодіння, по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 2740 кв.м. кожен є його дружина [PERSON] та доньки [PERSON] , [PERSON] та батьки [PERSON] та [PERSON] (на 58-59 а.с. том 1). Рішенням Староміського райсуду м. Вінниці від 14.11.2005 визнано за [PERSON] право власності на 7/200 часток житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] і після смерті [PERSON] , які успадкували зазначену частку житла після смерті сина [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 7/200 часток житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] і після смерті [PERSON] , які успадкували зазначену частку житла після смерті сина [PERSON] (на 198-200 а.с. том 2). Іншими співвласниками будинку є [PERSON] у розмірі 19/100 часток та [PERSON] у розмірі 23/50 частки (на 9-10 а.с. том 1). Згідно висновку ТОВ «Експертно юридична фірма Соломон» № 121/19 від 31.03.2020, варіантом 4 визначено можливий порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] відповідно до часток співвласників [PERSON] - 23/50 часток, [PERSON] - 19/100 часток, [PERSON] - 21/100 часток, [PERSON] - 7/100 часток, [PERSON] - 7/100 пропонується виділити [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0579 га, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] площею 0,0436 га, [PERSON] площею 0,0229 га у спільному використанні залишити 0,0057 га (на 33-54 а.с. том 2). Визначаючи порядок користування експерт виходив з того, що площе земельної ділянки по [ADDRESS] становить 0,1305 га. Відповідно до статті 90 ЗК УРСР (1970 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу. Згідно статті 91 ЗК УРСР (1970 року) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» передбачено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановеному порядку прав власності на землю або землекористування. Пунктом 7 Перехідних Положень ЗК України (2001 року) визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до положень статті 112 ЦК УРСР (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно зі статтею 113 ЦК УРСР (1963 року) володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК України). Частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на прав спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). За правилами статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Згідно статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до пунктів 21, 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до статті 88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином визначення часток земельної ділянки власників будинку, що розташований на ній можливо лише у випадку, якщо до цього розмір часток власників земельної ділянки не визначався. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Судом встановлено, що [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів № 171 від 10.04.1986 надано право користування земельною ділянкою площею 708 кв.м., яку закріплено за домоволодінням по [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями всіх прав [PERSON] в тому числі права користування земельною ділянкою площею 708 кв.м. Показами свідків підтверджується, що з моменту отримання [PERSON] права користування земельною ділянкою, він одразу прийняв її в користування, встановивши фактичний порядок користування. Тому обставина, що земельна ділянка під будинковолодінням перебуває в спільному користуванні сторін, позивачем не доведена. Порядок користування земельною ділянкою, який просить визначити позивач не враховує наявного у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування земельною ділянкою. Тому затвердження саме такого порядку користування істотно обмежить їх майнові права, враховуючи, що вони користуються 0,0708 га, а їм пропонується виділити 0,0436 га. За будинковолодінням по [ADDRESS] в 1986 році було закріплено земельну ділянку 2740 кв.м. Будь-яких документів про передачу [PERSON] земельної ділянки 0.0866 га з числа земель садиби [ADDRESS] суду надано не було . [PERSON] не залучена до участі по справі. Доказів зменшення земельної ділянки закріпленої за будинком, матеріали справи не містять, тому визначення порядку користування землею виходячи з того, що її площа складає 1305 кв.м. є неправомірним. Вказані обставини свідчать, що у визначенні запропонованого позивачем порядку користування земельною ділянкою належить відмовити. Суд вважає за неможливе визначити порядок користування земельною ділянкою за 1 варіантом , визначеним експертом, виходячи з диспозитивності судового розгляду та приймаючи до уваги те, що такий розподіл суттєво порушить права позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати належить залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed