Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На теперішній час сторони припинили шлюбні відносини, разом не мешкають, сумісного господарства не ведуть, неповнолітній син мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, так як відповідач у добровільному порядку належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, де просила суд розглядати справу за її відсутності. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача суму 7000 ( сім тисяч гривень) щомісячно на утримання неповнолітніх дітей з дати подання позову і до досягнення ними повноліття. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву. Просив стягнути з відповідача суму аліментів в розмірі 3500 гривен щомісячно, повідомив, що відповідач надає допомогу на утримання дітей, проте має на утриманні сина від першого шлюбу та непрацюючих батьків. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 березня 2018 року вказаний шлюб розірвано. Відповідно до свідоцтв про народження батьком [PERSON] та батьком [PERSON] - є [PERSON] . Діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. На сьогоднішній день сторони мешкають окремо. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини після розірвання стосунків надає не регулярно, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу наведених правових норм, можна прийти до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільних дітей і створювані необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їхнього життя на рівні з позивачем. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, з огляду на викладене, враховуючи викладені позивачем у її позовній заяві вимоги, в силу ст. 183 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про можливість визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2000 ( дві тисячі гривень) щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 03.07.2018 року і до повноліття дітей. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial