Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті спадкодавець залишила позивачу згідно заповіту усе майно, що належало їй на час смерті, до складу якого входить квартира [ADDRESS] , яка належала померлій, як члену житлово - будівельного кооперативу № 49. Спадкодавцем було сплачено пайовий внесок за квартиру у розмірі 4 069 крб. 56 коп. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй було відмовлено в зв`язку з тим, що померла не встигла зареєструвати право власності на дану квартиру на себе. Подані позивачем документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав не нерухоме майно та їх обтяження. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 09.01.2019 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та докази у строк, встановлений судом. Від відповідача на адресу суду вказані вище документи не надходили. Ухвалою суду від 12.02.2019 було витребувано від Третьої вінницької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] та від МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант» первинні документи, на підставі яких МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант» видано довідку № 5405 від 26.09.2018, а також закрито підготовче провадження у справі і призначено розгляд справи по суті. 25.02.2019 та 06.03.2019 на виконання вимог вищевказаного судового рішення судом отримано витребувані докази. Ухвалою від 21.03.2019 судом було витребувано з КП «ВМ БТІ» матеріали інвентаризаційної справи на спірний об`єкт нерухомого майна (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). 26.04.2019 судом отримано вищевказані витребувані матеріали. Ухвалою суду від 19.06.2019 призначено проведення процедури врегулювання спору за участю судді в справі. Ухвалою суду від 04.07.2019 припинено врегулювання спору за участю судді, поновлено провадження у справі та передано її на розгляд іншому судді, визначеному в порядку встановленому ст. 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 10.07.2019 справу прийнято до свого провадження суддею Борисюк І.Е. та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві, та просила вимоги задовольнити. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 06.04.2018, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено актовий запис № 1051. (а.с. 4) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла й квартира [ADDRESS] . В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 199/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] . (а.с. 53-64) Згідно з матеріалами даної спадкової справи вбачається, що 31.05.2018 до Третьої вінницької державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Того ж дня, до нотаріальної контори звернувся [PERSON] , який повідомив про наявність заповіту [PERSON] і обізнаність щодо його змісту та те, що він не претендує на обов`язкову частку у спадщині і на одержання свідоцтва про право на спадщину на половину майна спадкодавця, оскільки дане майно є її особистою приватною власністю.Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. (а.с. 53-54) Судом встановлено, що 22.02.2010 [PERSON] було складено заповіт, який було посвідчено 22.02.2010 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В. і зареєстровано в реєстрі за № 282, згідно якого належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , вона заповідала [PERSON] за умови надання права довічного проживання у цій квартирі її чоловікові - [PERSON] (а.с. 14, 59зв. - 60) Державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] ,оскільки реєстрація права власності на дану квартиру, про що винесено відповідну постанову № 1852/02-31 від 13.11.2018. (а.с. 5) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 105537 на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . З матеріалів вищезазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не проводилась, що підтверджується, зокрема, повідомленням КП «ВМ БТІ» № 5030 від 27.08.2018 на запит Третьої вінницької державної нотаріальної контори, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.11.2018. (а.с. 8-9) Згідно довідки № 1320, виданої МКП «ЖЕК № 12» 12.04.2018, в квартирі [ADDRESS] проживала та була зареєстрована [PERSON] до дня своєї смерті. (а.с. 7) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , будучи членом житлово-будівельного кооперативу здійснювала паєнагромадження, і згідно довідки № 5405, виданої 26.09.2018 МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант», повністю внесла пай за однокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] . (а.с. 10, 68-71) Однак, право власності на дану квартиру [PERSON] не зареєструвала. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. На момент здійснення паєнагромадження правовідносини регулювалися Законом України «Про власність». Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно із ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникненняправовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Згідно з п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Суд звертає увагу на той значний факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також, звернув увагу на те, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини (інформаційний лист № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року). Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи те, що права на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми чинного ЦК України. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] як член ЖБК повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , надану їй в користування, та приймаючи до уваги письмове повідомлення [PERSON] нотаріусу про те, що дане майно є особистою приватною власністю [PERSON] , остання набула право власності на нього. Отже, вищевказане майно, враховуючи вищевикладене, увійшло до складу спадщини [PERSON] . Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено наявність складеного [PERSON] заповіту. Судом у відповідності до ч. 1 ст. 1274 ЦК України встановлено, що [PERSON] не відмовилась від прийняття спадщини за заповітом. Також судом встановлено, що [PERSON] , маючи право на обов`язкову частку у спадщині, скориставшись своїм правом, відмовився від прийняття спадщини, звернувшись до нотаріуса протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно із ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Судом у відповідності до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що [PERSON] не відкликав своєї заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені представником позивача в позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved