Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 27.04.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVH0GK00000116 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 10000 дол. США на термін до 23.04.2015 року, [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань між позивачем та [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки відповідно до умов яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за зобов'язанням [PERSON] Вказував на те, що позичальник належним чином не виконав своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 05.05.2015 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 7293,70 дол. США, яка складається з наступного: 3995,87 дол. США - заборгованість за кредитом; 1867,68 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 276 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1154,15 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача [PERSON], позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Решта відповідачів в судове засідання не з'явились, хоча належним чином неодноразово повідомлялись судом про час та місце розгляду справи. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Так, відповідачі [PERSON] та [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомили та не направили відповідної заяви про відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 27.04.2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVH0GK00000116, відповідно до умов якого банку надав позичальнику кредит в розмірі 10000 дол. США на термін по 23.04.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом та відповідних комісій обумовлених у договорі (а/с 21). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, судом встановлено, що з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним вище договором 27.04.2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № CVH0GK00000116 та 27.04.2015 року аналогічний договір поруки було укладено між позивачем та [PERSON] (а/с 24,25). У відповідності до умов основного зобов'язання, відповідач [PERSON] зобов'язувався щомісяця в період сплати надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 156,44 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсотках, комісії, а також інші витрати відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3. Як вбачається зі змісту п. 4.1 договору, при порушенні позичальником кожного з зобов'язань передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або сумі у валюті кредиту, еквівалентної 1 грн. за курсом НБУ на день сплати) за кожний день прострочення. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, судом встановлено, що позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 05.05.2015 року становить 7293,70 дол. США та складається з наступного: 3995,87 дол. США - заборгованість за кредитом; 1867,68 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 276 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1154,15 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а/с 5-13). Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Як вбачається з роз'яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 23 травня 2012 року (справа № 6-33цс12), умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Разом з тим, в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав вважати, що договори поруки, укладені в забезпечення вище вказаного кредитного договору на момент звернення позивача з позовом до суду та розгляду справи в суді припинені, розірвані або визнані недійсними, крім того, банком направлялись поручителям повідомлення про наявність заборгованості у боржника та необхідність її погашення, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що поручителі повинні нести солідарну відповідальність разом з боржником за неналежне виконання останнім своїх обов'язків за основним зобов'язанням. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved