Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 231606 грн., посилаючись на те, що 13.03.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 3800 євро та 10000 доларів США, які зобовязався повернути не пізніше 13.03.2013 року. Укладенням усного договору позики слугує акт від 13.03.2012 року. Передачу грошових коштів в розмірі 3800 євро та 10000 доларів США було здійснено в присутності двох свідків, оскільки відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути борг за договором позики з відповідача у національній валюті в сумі 231606 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовільнити, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, категорично заперечив факт отримання будь-яких грошових коштів від [PERSON] Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснив, що акт від 13.03.2012 року не підтверджує факту укладення договору позики та передачі грошових коштів. Зазначив, що факт вчинення правочину договору позики не може доводитися свідченнями свідків і їх показання не можуть бути використані як доказ. Просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики, або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцю за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від позикодавця певної грошової суми, або речей. А тому суд не може вважати наданий позивачем акт від 13.03.2012 року про отримання відповідачем грошових коштів належним та допустимим доказом отримання позики [PERSON], оскільки в ньому відсутній підпис відповідача про отримання грошей, як цього вимагають положення ст.207 ЦК України і позивач в судовому засіданні не надав суду логічно обґрунтованих пояснень щодо відмови відповідача від надання будь-якого письмового документу, який би підтверджував отримання останнім грошових коштів від позивача. Викликають у суду сумніви обставини, щодо складання самого акту від 13.03.2012 року про позику позивачем грошових коштів в іноземній валюті відповідачу, терміном повернення 13.03.2013 року. В той же час при дачі пояснень 15.11.2014 року в Чемеровецькому РВ УМВС України в Хмельницькій області, позивач зазначив, що відповідач позичав грошові кошти в першій декаді квітня 2012 року, терміном на 6 місяців. Доводи позивача про позику грошових коштів відповідачу суд до уваги не бере, бо вони є суперечливими. Крім того, відповідно до положень ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. З огляду на викладене, суд не може взяти до уваги показання свідків, які були допитані в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], в яких також мають місце протиріччя, зокрема, стосовно обставин поїздки 13.03.2013 року в смт.Чемірівці. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів.

Outcome: dismissed