Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що остання є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню безстроково. Спостерігається у лікаря-психіатра з 2014 року з приводу галюцинаторно-параноїдної симптоматики, відмови від їжі. Закохалась у фантом неіснуючого чоловіка, який нібито живе у Кореї, їздила по містах України, шукала його, була знайдена матірю в м. Кременчук у запущеному санітарно-гігієнічному стані. Теперішня госпіталізація 10-а по рахунку, 6 з яких у примусовому порядку. У клінічній картині захворювання галюцинаторно-параноїдна симптоматика, відмова від їжі. Через повну відсутність критики до хвороби підтримуючу терапію ніколи не приймає, зберігається актуальність маячних переживань. Під час однієї з госпіталізацій 12 діб перебувала у відділенні інтенсивної терапії КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР у звязку з відмовою від приймання їжі, проводилося зондове живлення. Остання виписка з стаціонару 13.01.2017 року. Зі слів матері [PERSON] психічний стан [PERSON] погіршився: протягом двох тижнів відмовляється від їжі, не спить ночами, розмовляє на самоті, розповідає про чоловіка з Кореї, дзвонить йому, говорить, що не хоче без нього жити. У звязку з поведінкою [PERSON] 05.06.2017 року о 11-00 год. оглянута черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан хворого, як загострення тяжкого психічного захворювання з агресивними та ауто агресивними тенденціями. Госпіталізована у примусовому порядку. 06.06.2017 року о 09-00 год. [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що вона страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми, з безперевним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними та ауто агресивними тенденціями. Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, є доцільним примусова госпіталізація хворого, оскільки її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Зацікавлена особа мати [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заяви. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 06.06.2017 року [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми, з безперевним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними та ауто агресивними тенденціями, представляє небезпеку для себе та оточуючих, її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved