Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, в якому просить суд: присудити кошти [PERSON] на її утримання та стягнути їх з [PERSON] в розмірі ј частки від його заробітного доходу щомісячно, починаючи з 18.03.2019 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 19.04.1985 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року шлюб було розірвано. Перебуваючи у шлюбі [PERSON] внаслідок погіршення здоров`я стала інвалідом другої групи загального захворювання, постійно вживає медичні препарати, вимушена сплачувати комунальні платежі, які перевищують 1000 грн., витрати на лікування та на речі першої необхідності, а тому пенсії, яку вона отримує не вистачає на її утримання. В судове засідання позивачка з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити. Подав до суду відзив Вх. №26386 від 05.06.2019 року, в якому вказав, що він також є людиною похилого віку, має багато хвороб та постійно проходить лікування, має хворобу хребта, а тому потребує стороннього догляду, який необхідно оплачувати. Більш того, вказує, що [PERSON] має сина [PERSON] , 1970 р.н., який є працездатним та повнолітнім. Стосовно розміру комунальних платежів, відповідач пояснив, що він має льготу по сплаті комунальних платежів 50%, а тому [PERSON] сплачує не більше 50% за комунальні послуги та користується льготою [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України,\~відповідно\~до\~приписів якої,\~кожна\~особа\~має право\~звернутися\~до\~суду за\~захистом\~свого\~особистого немайнового\~або\~майнового\~права та\~інтересу,\~при\~цьому,\~способами\~захисту\~цивільних прав\~і\~інтересів\~можуть бути:\~визнання\~права;\~визнання\~правочину\~недійсним;\~припинення\~дії,\~яка\~порушує\~право;\~відновлення\~становища,\~яке\~існувало\~до порушення;\~примусове\~виконання\~обов`язку в\~натурі;\~зміна\~правовідношення;\~припинення\~правовідношення;\~відшкодування\~збитків\~та інші\~способи\~відшкодування\~майнової шкоди;\~відшкодування\~моральної\~(немайнової)\~шкоди;\~визнання\~незаконними\~рішення,\~дій\~чи\~бездіяльності органу\~державної\~влади,\~органу\~влади\~Автономної Республіки\~Крим\~або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх\~посадових\~і службових\~осіб.\~Суд\~може\~захистити цивільне\~право\~або\~інтерес іншим\~способом,\~що\~встановлений\~договором або\~законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 19.04.1985 року, який було розірвано відповідно до Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року. [PERSON] має сина [PERSON] , 1970 року народження, що не заперечувалось сторонами. [PERSON] є інвалідом ІІ групи та пенсіонеркою, що підтверджується довідкою ХАР 05 № [NUMBER] віл 15.11.06 року (а.с.9-10) Відповідно до Довідки Вих №1463-06/49 від 06.03.2019 року її пенсія за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року склала 19856,45 грн. [PERSON] відповідно до посвідчення є Дитиною війни, а тому має право на оформлення субсидії. [PERSON] є людиною похилого віку (71 рік), є пенсіонером і отримує пенсію за вислугу років. Не зважаючи на свій похилий вік та захворювання продовжує працювати в Харківському національному університеті Повітряних Сил. (а.с.60) Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею\~\~\~\~76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї\~за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що\~\~аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових\~сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на\~2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року\~1497 грн., з 1 липня\~1564 грн., з 1 грудня 1638 грн. Отже, на час звернення з позовом до суду позивач отримувала пенсію в розмірі 3725,9 грн., її доходи забезпечували прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні статті 75,76 СК України. Відповідно до вимог ст. 77 Сімейного кодексу України Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя і сплачуються щомісячно. Згідно ст.78 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з\~подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Окрім того, суд звертає увагу, що [PERSON] має повнолітнього працездатного сина, а тому у відповідності зі ст. 202 СК України має право на утримання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed