Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

До Буського районного суду Львівської області звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Золочівської РДА про розірвання договору. Позов мотивує тим, що з 15 листопада 2004 року по 16 березня 2020 року він перебував у шлюбі із відповідачкою [PERSON] .. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано 16 березня 2020 року Золочівським районним судом. На даний час сторони проживають окремо. 03 січня 2017 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов його утримання та участі батька у його вихованні, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.Д., зареєстрований в реєстрі за № 16. Умови даного договору з сторони позивача виконувалися належним чином. Однак відповідачка [PERSON] порушила п.1.5. даного договору, а саме подала документи на отримання для сина [PERSON] дозволу на постійне місце проживання у Польщі. 06.02.2018 року відповідачка оформила спільному сину сторін карту побиту в Польщі терміном на 10 років, тобто самовільно здійснила, всупереч умовам договору і без дозволу позивача, дії стосовно отримання для сина [PERSON] дозволу на постійне місце проживання у Польщі. Позивач просить суд ухвалити рішення про розірвання договору про визначення місця проживання дитини умов його утримання та участі батька у його вихованні від 03 січня 2017 року укладений між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.Д., зареєстрований в реєстрі за № 16. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не прибула, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи, до матеріалів справи додала заяву про визнання позову, з проханням проводити розгляд справи у її відсутності. Третя особа орган опіки та піклування Золочівської РДА заперечення на заявлений позов не подала. Згідно з ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд приходить до наступного висновку, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що з 15 листопада 2004 року по 16 березня 2020 року сторони перебували у шлюбі. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 16 березня 2020 року шлюб розірвано Золочівським районним судом. На даний час сторони проживають окремо. 03 січня 2017 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов його утримання та участі батька у його вихованні, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.Д., зареєстрований в реєстрі за № 16. Умови даного договору виконувалися належним чином. Однак відповідачка [PERSON] у 2018 році порушила п.1.5. даного договору, а саме подала документи на отримання для сина [PERSON] дозволу на постійне місце проживання у Польщі. 06.02.2018 року відповідачка оформила спільному сину сторін карту побиту в Польщі терміном на 10 років, тобто самовільно здійснила, всупереч умовам договору і без дозволу позивача, дії стосовно отримання для сина [PERSON] дозволу на постійне місце проживання у Польщі. Зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем умов договору та є підставою розірвання такого. Так згідно ст. 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство, забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, відповідно до ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Та згідно ст. 9 Сімейного кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та вказано, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що для розірвання договору про визначення місця проживання дитини умов його утримання та участі батьків у його вихованні від 03.01.2017 року наявні правові підстави, оскільки відповідачка порушила його умови, обставини, якими керувалися сторони при укладенні спірного договору, змінилися, отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. За змістом ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Outcome: approved