Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Гр. [PERSON] звернулась до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що у лютому 2012 року помер її дядько [PERSON]та після його смерті позивач своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що [PERSON] впродовж свого життя постійно хворів на психічні захворювання, легко піддавався сторонньому впливу, потребував догляду, проживав він один у власній приватизованій квартирі №13, що знаходиться в будинку 46 по вулиці Лесі Українки у місті Житомирі.Скориставшись відсутністю позивача та хворобливим станом [PERSON], [PERSON] втерся до нього в довіру та спонукав до укладення договору довічного утримання та 11 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання. Після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] оформив на себе право власності на вищезазначену квартиру по вулиці Л.Українки в м. та після переоформлення продав її [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року. Позивач звертає увагу, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2013 року договір довічного утримання № 1534 від 11.10.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним. Позивач вважає, що в даному випадку відповідачами порушені її права як спадкоємця за законом після смерті [PERSON], що спричинило утруднення в отриманні спадкового майна, а тому з огляду на положення ст. 388 ЦК України просить суд витребувати від [PERSON] на свою користь квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову. Пояснила, що її довіритель набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року та є добросовісним набувачем. Зазначила, що у [PERSON] відсутні докази того, що позивач є спадкоємцем, так як у останньої немає ані свідоцтва про право власності на квартиру, ані іншого правовстановлюючого документу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача надійшли на адресу суду письмові заперечення, в яких він просив відмовити в задоволенні позову. Послався на те, що станом на день укладення договору довічного утримання від 11.10.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] та договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] позивач не була власником зазначеної квартири, а отже, спірне майно не могло вибути з її власності поза її волею. А наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. За таких обставин норми ч. 1 ст. 388 ЦК України щодо витребування майна з чужого незаконного володіння застосовані бути не можуть. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника [PERSON], дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.02.2013 року у справі №2-о/756/11/13 встановлений факт того, що [PERSON], [INFO], який помер у лютому 2012 року, є рідним дядьком [PERSON], [INFO] (а.с. 13-15). Дана обставина не підлягає доказуванню в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON], який є дядьком позивача, на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а.с. 23, лист КП «Житомирське обласне МБТІ» від 22.08.2012). 11.10.2011 року [PERSON] уклав договір довічного утримання (догляду) з відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] вищезазначену квартиру по вулиці Лесі Українки в місті Житомирі (а.с. 11). Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2013 року даний договір довічного утримання (догляду) від 11.10.2011 року був визнаний недійсним. При цьому судом у справі було зазначено, що [PERSON] на момент укладення договору довічного утримання 11.10.2011 р., не міг свідомо приймати рішення та реалізувати їх в своїх діях, так як в цей період страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді вираженого слабоумства судинного ґенезу з періодичним порушенням свідомості та галюцинаторно-бредовим синдромом в анамнезі (а.с. 10). [PERSON] помер у лютому 2012 року та 20 березня 2012 року позивач [PERSON] звернулася до Другої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого дядька (а.с. 16, 86). 25.04.2012 року [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 18-19). Статтею 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS]вибула з володіння [PERSON], спадкоємицею майна якого є позивач, поза його волею. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Як зазначалося вище, [PERSON] позов до відповідачів предявлено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, що регулює право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Суд не погоджується із твердженням представника [PERSON] [PERSON], що станом на день укладення договору довічного утримання від 11.10.2011 р. та договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2012 р. позивач не була власником зазначеної вище квартири, а отже, спірне майно не могло вибути з її власності поза її волею, а тому норми ч. 1 ст. 388 ЦК України щодо витребування майна з чужого незаконного володіння застосовані бути не можуть зважаючи на таке. Відповідно до частин 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України , є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як вже зазначалося вище, [PERSON], якому належала спірна квартира на праві власності, помер у лютому та позивач, яка є спадкоємцем за законом після смерті дядька, 20.03.2012 року в установленому законом порядку звернулась із заявою про прийняття спадщини. Так як, законодавцем передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, то саме з лютого 2012 року [PERSON] належить спадщина після померлого [PERSON], у складі якої і є спірна квартира. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 р. у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 зазначеного Кодексу). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved