overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

До Гірницького районного суду м. Макіївки надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 30 жовтня 1991 року, їй на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Окрім неї у вказаному будинку значиться зареєстрованим відповідач, який приходиться їй сином, проте останній з 1991 року у будинку не мешкає, останній забрав всі свої особисті речі та виїхав у невідомому напрямку. Оскільки відповідач зареєстрований в її будинку, вона змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача, що для неї є обтяжливим, оскільки вона є людиною похилого віку, а розмір пенсії є незначним. Позивач прохала суд визнати відповідача такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що 30 жовтня 1991 року старшим державним нотаріусом П'ятої макіївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1 - 2975 було посвідчено договір купівлі - продажу, за умовами якого [PERSON] набула право власності на домоволодіння [ADDRESS]. З копії домової книги на будинок [ADDRESS], встановлено, що за вказаною адресою зареєстровано відповідача - [PERSON]. Таким чином, аналізуючи пояснення позивача та всі досліджені докази, суд вважає, що позивачу - [PERSON], були створені перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном, оскільки в будинку [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності, значиться зареєстрованим відповідач - [PERSON], а тому вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та анулювання реєстрації підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

До Гірницького районного суду м. Макіївки надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. У судовому засіданні позивач зменшив свої позовні вимоги та пояснив суду, що він з 11 липня 2011 року по 13 лютого 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. З вини адміністрації КП утворилася заборгованість із заробітної плати за грудень 2013 року у розмірі 1519.34 грн. та січень 2014 року у розмірі 1174.7 грн., яку просив стягнути з відповідача на його користь, оскільки в добровільному порядку ці суми адміністрація відповідача не бажає. Представник відповідача КП Донецьке підприємство охоронно - пожежної сигналізації та пожежної автоматики «Захист», |речі|у судове засідання не прибув, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності з ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ч.7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах, та згідно з трудовим договором відповідач повинен виплачувати заробітну платню, строки виплати якої передбачені ст. 115 КЗпП України, не рідше двох разів на місяць. Згідно копії трудової книжки суд встановив, що позивач - [PERSON], [INFO] з 11 липня 2011 року по 13 лютого 2014 року працював в КП Донецьке підприємство охоронно - пожежної сигналізації та пожежної автоматики «Захист» у якості електромонтувальника. Факт порушення відповідачем умов трудового договору та невиплати позивачу до теперішнього часу заробітної плати за грудень 2013 року у розмірі 1519.34 грн. та січень 2014 року у розмірі 1174.7 грн., підтверджується табуляграмами за відповідні періоди часу, у зв'язку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню як засновані на законі.. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

До Гірницького районного суду м. Макіївки надійшла позовна заява [PERSON] до Макіївської міської ради про визнання права власності, в якій зокрема позивач зазначив, що відповідно до рішення виконкому Гірницької ради народних депутатів м. Макіївки № 168 від 22 березня 1989 року він був зареєстрований за адресою: м. Макіївка, [PERSON], пров. Байкова, б. 18. Вказаний будинок він придбав на підставі договору купівлі – продажу оформленого розпискою із [PERSON]. У 1994 – 1995 роках він оформив договори добровільного страхування майна – житлового будинку за адресою: м. Макіївка – 2, пров. Байкова, б. 18. У вказаному будинку він мешкає разом зі своєю родиною, фактично володіє та користується вищевказаним будинком. Таким чином, позивач вважав, що він набув право власності в порядку набувальної давності на вищевказане домоволодіння - жилий будинок № 18, пров. Байкова, [PERSON] в м. Макіївка, до складу якого входять жилий будинок в плані означений під літерою А-1, загальною площею 78.4 м2, утому числі житлова 39.7 м2, гараж, в плані означений під літерою Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, сарай літ. Д, оскільки у даному випадку має місце сукупність трьох ознак: добросовісність, безперервність та тривалість володіння вищевказаним нерухомим майном понад 10 років. Представник Макіївської міської ради у судове засідання не прибув, згідно наданої до суду листа вважав, що Макіївська міська рада не є власником спірного домоволодіння, ознак відумерлості спадщини не має. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до розписки, укладеної між [PERSON] та позивачем, останній продав будинок, розташований за адресою: м. Макіївка – 2, [PERSON], 18. З архівної виписки з рішення № 168 від 22 березня 1989 року виконкому Гірницької районної ради народних депутатів м. Макіївки [PERSON] було дозволено прописатися у спірному домоволодінні. [PERSON] 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п’яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України. Таким чином, аналізуючи пояснення представника позивача та всі досліджені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач добросовісно заволодів домоволодінням – жилим будинком № 18, в пров. Байкова в м. Макіївка та продовжує відкрито та безперервно володіти вказаним нерухомим майном з 1989 року, тобто протягом більше ніж 10 років та вказане володіння почалося більш ніж за три роки набрання чинності ЦК України, який набрав чинність з 01 січня 2004 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

До Гірницького районного суду м. Макіївки надійшла позовна заява Макіївської міської ради до [PERSON], третя особа АВЖБ «Союз» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У судовому засіданні представник позивача Малофєєнко Н.Ю., яка діяла на підставі довіреності, позов підтримала у повному обсязі та пояснила, що відповідач є наймачем квартири [ADDRESS], та який зареєстрований у вказаному жилому приміщенні. Приблизно з 2004 року відповідач не мешкає у спірній квартирі, заходів щодо сплати комунальних та інших платежів відповідач не приймає, квартиру ніхто не доглядає. За таких обставин представник позивача вважала, що оскільки відповідач не мешкає у спірній квартирі понад шість місяців, то він може бути визнаний такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідачі у судове засідання не прибув, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Від представника третьої особи АВЖБ «Союз» на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заявленого позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідно до копії особового рахунку на квартиру [ADDRESS], встановлено, що у зазначеній вище квартирі зареєстровано відповідача. З актів, складених працівниками АВЖБ «Союз», встановлено, що спірне жиле приміщення покинуте, відповідач не мешкає у вказаній квартирі тривалий час. Таким чином, факт тривалого не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS], підтверджується зібраними письмовими доказами. Враховуючи наведене, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідач відсутній в спірній квартирі понад один рік без поважної причини, будь-який інтерес до спірного житлового приміщення він втратив. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

До Глухівського міськрайонного суду надійшла заява від 3-ї ОСПЛ про госпіталізацію до психіатричного закладу недієздатного [PERSON], яка мотивована тим, що 23.05.2018 р. об 11:35 год. до 3-ї ОСПЛ в супроводі опікуна [PERSON] був доставлений недієздатний [PERSON] на стаціонарне лікування за направленням лікаря-психіатра [PERSON] у примусовому порядку, у звязку з погіршенням психічного стану. [PERSON] хворіє з 1987 року, має ІІ гр. по психічному захворюванню, безтерміново. Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в 3-й ОСПЛ м. Глухова. В 2008 році примусова госпіталізація за рішенням Глухівського міськрайонного суду за скоєне суспільно-небезпечне діяння (ч. 1 ст. 263 КК України). Остання госпіталізація в 3-й ОСПЛ м. Глухів з 26.04.2017 по 25.05.2017 р. з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, стабільний дефект. На даний час [PERSON] за психічним станом потребує негайної примусової госпіталізації, за підставою, що він представляє небезпеку для оточуючих чи для себе. В судовому засіданні представник 3-ї ОСПЛ лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що хворий [PERSON] поступив до лікарні 23.05.2018 р. в звязку з погіршенням психічного стану. У хворого має місце тяжкий психічний розлад, тому [PERSON] потребує проведення стаціонарного лікування. Опікун просила клопотання задовольнити клопотання. Прокурор вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу не підлягає задоволенню, так як для цього відсутні відповідні підстави, а саме не було пояснено дій [PERSON], які б створювали агресію для оточуючих. Захисник проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши матеріали справи, обставини справи та оцінивши докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Лікар-психіатр посилалась на те, що [PERSON] за психічним станом потребує негайної примусової госпіталізації, за підставою, що він представляє небезпеку для оточуючих чи для себе. Як було зазначено вище умовами госпіталізації є доведений факт того, що вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. З матеріалів справи та пояснень лікаря-психіатра недостатньо інформації, яка б вказувала, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. За таких обставин у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

До Глухівського міськрайонного суду надійшла заява від 3-ї ОСПЛ про продовження госпіталізації до психіатричного закладу недієздатного [PERSON], яка мотивована тим, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 28.11.2017 р. його було госпіталізовано до 3-ї ОСПЛ м. Глухів. Незважаючи на проведене лікування, у хворого утримується позитивна психотична симптоматика, а саме маячні ідеї відношення, впливу негативізм, агресія до сестри-опікуна, з якою він проживає. Хворий категорично відмовляється від виписки з відділення. На побаченні погрожував вбивством сестри, намагався її вдарити, бо сестра вмовляла його пожити вдома. Раніше при виписці вдома хворий наносив тяжкі тілесні ушкодження сестрі (бив палицею по голові) внаслідок чого сестра втратила слух. Вдома хворий відмовляється приймати підтримуючу терапію, а тому психічний стан погіршується. Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 29.12.2006 р. [PERSON] визнаний недієздатним. Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в 3-й ОСПЛ м. Глухова. Остання госпіталізація в 3-й ОСПЛ м. Глухів з 07.06.2017 по 27.11.2017 р. з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу, процес. На даний час [PERSON] за психічним станом потребує продовження лікування лише в стаціонарних умовах. В судовому засіданні представник 3-ї ОСПЛ лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що хворий [PERSON] поступив до лікарні 27.11.2017 р. в звязку з погіршенням психічного стану, у хворого має місце тяжкий психічний розлад, тому [PERSON] потребує продовження стаціонарного лікування. В судовому засіданні [PERSON] нічого конкретного не пояснив. Прокурор вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу підлягає задоволенню, так як наявні всі підстави для цього. Захисник проти продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу також не заперечував. Дослідивши матеріали справи, обставини справи та оцінивши докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, заяву слід задовольнити, оскільки [PERSON] виказував погрози вбивством на адресу сестри, а тому ці його дії слід розцінювати як реальні наміри небезпеки для оточуючих. На підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява представника позивача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, за участю третьої особи: Першої Київської державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування про ухвалення додаткового рішення. Заявник просила ухвалити додаткове рішення у вказаній цивільній справі, у резолютивній частині якого вказати характеристики об'єкту нерухомості, право власності на яке визнано, оскільки відсутність технічних характеристик майна унеможливило державну реєстрацію права власності. Представник позивача подала заяву про можливість розгляду даного питання без її участі, вимоги підтримала та просила задовольнити. Інші особи в судове засідання не з'явились, повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає вирішенню вказаного питання. Дослідивши рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2014 року, матеріали справи, заяву, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2014 року вбачається, що судом при винесенні рішення не було вирішено питання щодо визначення характеристики нерухомого майна, про які зазначено позивачем в позовній заяві та яке належить позивачу після задоволення позовних вимог останнього. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача, оскільки доводи викладені в заяві про ухвалення додаткового рішення знайшли документальне підтвердження при дослідженні матеріалів справи та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва 04 листопада 2016 року надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Позивач зазначив, що 24.07.2013 на автодорозі Горенка-Мощун сталася ДТП за участю автомобіля «Пежо» державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], власник якого є [PERSON] 29.07.2013 постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області винним у даному ДТП визнано водія [PERSON] Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, потерпілий звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Посилаючись на те, що позивач здійснив потерпілому виплату страхового відшкодування, просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 21687.74 грн. та судовий збір 1378 грн. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва 09 червня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивує тим, що з 07.07.2018 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Позивач посилається на те, що відповідач не приймає участі у утриманні сина, не бере участь у його вихованні, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач надала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі відповідача за наданими доказами. Відповідач надав заяву про визнання позову. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з`ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved