Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

В червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому просила визнати право власності на 1/3 частину спадкового майна за законом. В обґрунтування позову зазначила, що її батьком є [PERSON], який в зареєстрованому шлюбі з її матірю [PERSON] не перебували. Раніше [PERSON] перебував в шлюбі, від якого він мав двох дітей, а саме сина [PERSON] та доньку [PERSON]С, яка є матірю третьої особи за даним позовом [PERSON] 21 листопада 2009 року [PERSON] помер. Внаслідок чого відкрилася спадщина. Спадкове майно складається з 33/36 частин домоволодіння № 81 по вул. Виборзькій в м. Дніпропетровську. Позивач звернулася до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини в строк, передбачений законом. Крім неї заяви до ноткантори подали відповідач та третя особа за правом представлення. В даний момент позивач звернулася до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового домоволодіння але постановою нотаріуса їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння, які утримує у себе відповідач, та який не визнає її право на спадщину. У звязку з викладеним просить визнати за нею права власності на 33/108 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом, розташованого за адресою: буд. 81 по вул. Виборзькій в м. Дніпропетровську, після смерті [PERSON], померлого 21 листопада 2009 року. Позивачка у судове засідання не зявилася, але надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження V-КИ № 401333, виданого 26 листопада 1987 року відділом ЗАГС виконкому Ленінської райради народних депутатів (а.с. --). Згідно свідоцтва про шлюб серія 1-КИ № 216694, виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 28 квітня 2012 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Також, судом встановлено, що [PERSON] був батьком [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 21 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-КИ № 30883 (а.с. 7). 14 листопада 2008 року померла дочка [PERSON] - [PERSON]. Спадкоємцем [PERSON] є її донька [PERSON] третя особа по справі. 15 січня 2010 року [PERSON] звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.6). 05 лютого 2010 року [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.9). 27 лютого 2010 року [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з листа КП ДМБТІ № 14053 від 23.10.2012 року на імя державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за [PERSON] зареєстровано право власності на 33/36 частин домоволодіння № 81 по вул. Виборзькій в м. Дніпропетровську на підставі договору дарування від 23.01.1970 (а.с.30), посвідченого 3-щю ДДНК за реєстром №1-54, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2004 року, виданого 5-ою ДДНК за реєстром № 2-674 (а.с. 17), яке входить до спадкової маси. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.02.2014 року № 469/02-31 було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Виборзька, буд. 81 та на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] після [PERSON], померлого 21 листопада 2009 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно, які можливо утримує [PERSON] Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2014 року по справі №199/7905/13-ц провадження 2/199/242/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], Відділу реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, третя особа [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом було визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в м. дніпропетровську в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 21 листопада 2009 року (а.с. 42-44). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.п. 4.12 розділу 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Підпунктом 4.15. розділу 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, позивач позбавлена можливості надати правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно, оскільки вони знаходяться у відповідача (або втрачені) та останній заперечує право на спадкування позивачки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, оскільки позивач позбавлена можливості оформити спадкові права після смерті свого батька, а відповідач заперечує її право на спадщину, суд вважає, що таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання. На підставі викладеного,

Outcome: approved