Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 29 липня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №898. В шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачкою. Після народження другої дитини відносини в них змінились. З будь-якого питання сімейного життя в них почали виникати різні непорозуміння, сварки та взаємні образи. З січня 2017 року вони проживають окремо в різних населених пунктах, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного. Просить розірвати шлюб з [PERSON]В, дітей залишити проживати з матірю. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, суду пояснив, що сторони припинили сімейні відносини, з січня 2017 року вони живуть окремим життям, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідачка [PERSON] позов визнає, згідна на розірвання шлюбу, суду пояснила, що з позивачем не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Просить суд шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею. Вислухавши позивача, відповідачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] уклали шлюб 29 липня 2011 року, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №898, про що свідчить свідоцтво про шлюб. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. З січня 2017 року сторони повністю припинили сімейні відносини, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved