Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із цивільним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення у квартиру [ADDRESS], встановлення порядку користування житловим приміщенням даної квартири. Позов мотивувала тим, що її померлій матері [PERSON] та її чоловікові - відповідачу по справі [PERSON], на праві спільної часткової власності, по ? частці, належала квартиру [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 19.03.2007 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого у КП ВООБТІ, мати позивачки подарувала належну їй ? частку спірної квартири доньці - [PERSON] [INFO] року мати позивачки померла. У спірній квартирі залишився проживати лише відповідач по справі, який у квітні 2014 року змінив замки на вхідних дверях до квартири та почав чинити позивачці перешкоди у користуванні належною їй власністю. З даного приводу позивачка зверталась до органів внутрішніх справ. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із позовом про усунення їй перешкод у користуванні належною ? часткою квартири [ADDRESS] шляхом примусового вселення до житлового приміщення. Крім того, із врахуванням процедури примусового вселення та виниклих неприязних стосунків між сторонами, [PERSON] просила суд встановити порядок користування приміщенням спільної двокімнатної квартири між нею та відповідачем. При цьому позивачка просила виділити їй у користування меншу житлову кімнату, площею 13,0 кв. м., а у користуванні відповідача залишити більшу кімнату, площею 13,8 кв. м., яка має також вихід на балкон, площе. 1 кв. м. Інші приміщення квартири, а саме кухню, коридор, ванну, туалет, просила залишити у спільному користуванні. Також [PERSON] просила суд зобов'язати відповідача не чинити в майбутньому їй перешкод у користуванні належною їй часткою квартири. В ході судового розгляду, позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, та із врахуванням долученої до матеріалів справи копії технічного паспорту на квартиру, просила виділити їй у користування меншу кімнату, площею 13,2 кв. м., а не 13,0 кв. м. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги позову підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] позов не визнали у повному обсязі. Відповідач мотивував своє невизнання позову тим, що він одноособово поніс витрати на поховання [PERSON] - матері позивачки, яка подарувала їй ? частку спірної квартири, а також тим, що з 2007 року [PERSON] не проживала у квартирі і не несла жодних витрат на утримання квартири, а всі комунальні платежі сплачував лише він. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно свідоцтва на право власності на житло від 07.05.1999 року, посвідченого виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі рішення № 482 від 07.05.1999 року, матері позивачки - [PERSON] та відповідачеві по справі - її чоловіку [PERSON] у спільну часткову власність, по ? частині кожному, була передана квартира [ADDRESS] Дана квартира має житлову площу 27 кв. м, загальну площу 43, 5 кв. м. Вона складається з двох ізольованих кімнат: кімнати, площею 13,8 кв. м з балконом, площею 1 кв. м., а також кімнати, площею 13,2 кв. м, кухні 54-4, туалету 54-2, ванної 54-3, коридору 54-1. Згідно договору дарування від 19.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 915, [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй ? частку вказаної квартири [ADDRESS] Право власності на ? частку квартири згідно даного договору дарування зареєстроване в КП ВООБТІ 01.08.2007 року за реєстровим № 727/39904 в реєстровій книзі № 440. Відповідно до виданої МКП ЖЕК № 7 довідки № 3382 від 18.09.2014 року з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, та копії особового рахунку [NUMBER], в квартирі [ADDRESS] зареєстрований лише один співвласник [PERSON], [INFO]. 22.09.2014 року [PERSON] звернулась в міліцію із заявою про те, що [PERSON] перешкоджає її доступу в спільну квартиру. Листом від 21.10.2014 року за № 7511 начальник УМВС України у Вінницькій області надав відповідь, згідно якої звернення містить цивільно-правові відносини, розгляд яких проходить в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 155 цього ж Кодексу, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є співвласниками по ? частині квартири [ADDRESS], яка складається з двох житлових, ізольованих одна від одної, кімнат, а саме: кімнати, площею 13,8 кв. м з балконом, площею 1 кв. м., а також кімнати, площею 13,2 кв. м; кухні 54-4, туалету 54-2, ванної 54-3, коридору 54-1. На даний час відповідач [PERSON] заперечує щодо спільного проживання у квартирі із позивачкою [PERSON] та її реєстрації, що підтверджується наступним: · копією особового рахунку на квартиру та довідкою з МКП ЖЕК № 7 про реєстрацію осіб у спірній квартирі, згідно якої у квартирі зареєстрований лише відповідач [PERSON]; · зверненням [PERSON] до органів внутрішніх справ та відповіддю на дане звернення щодо перешкоджання [PERSON] позивачці [PERSON] у користуванні належною їй часткою у спільній квартирі. Крім того, дану обставину визнав і в подальшому не заперечував сам відповідач [PERSON] у судовому засіданні, який мотивував свою позицію тим, що на його думку, [PERSON] повинна придбати йому однокімнатну квартиру, після чого він звільнить повністю спільну та спірну двокімнатну квартиру, що підтверджується технічним звукозаписом судового розгляду. Посилання [PERSON] та його адвоката на ту обставину, що [PERSON] до вселення у квартиру повинна відшкодувати йому частину комунальних витрат, понесених ним одноособово по утриманню спільної квартири, не можуть бути підставою для обмеження позивачки у її праві власності, зокрема щодо вільного користування частиною належного їй житлового приміщення. З наведених підстав позов [PERSON] в частині усунення їй перешкод у користуванні спірною квартирою, шляхом її вселення, підлягає до задоволення. В той же час, позовна вимога про зобов'язання [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні квартирою в майбутньому не підлягає до задоволення, оскільки позовна вимога не конкретизована, а її задоволення в такому вигляді призведе до конфліктних непорозумінь під час спільного користування сторонами квартирою. Підлягає до задоволення позовна вимога [PERSON] про встановлення порядку користування спільною квартирою відповідно до запропонованого нею порядку, згідно якого позивачці виділяється у користування менша житлова кімнату, площею 13,2 кв. м., а у користуванні відповідача залишається більша кімната, площею 13,8 кв. м., яка має також вихід на балкон, площею 1 кв. м. Інші приміщення квартири, а саме кухня, коридор, ванна, туалет залишаються у спільному користуванні. Такий порядок не порушує прав та законних інтересів сторін по справі, а із врахуванням тієї обставини, що обидві кімнати є ізольованими одна від одної, є можливим без додаткового переобладнання чи ремонту. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України, стягуючи із відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Крім того судом враховано, що долучена до матеріалів справи квитанція № 395 від 04.11.2014 року, не містить визначення за складання якої саме позовної заяви та до кого, [PERSON] було сплачено відповідну плату. Інших належних та допустимих доказів понесення додаткових судових витрат позивачка суду не надала. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial