Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (надалі - відповідач-1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажуги Владислава Юрійовича (надалі - відповідач-2, приватний нотаріус), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович (надалі - третя особа), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом спору є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №88 вчиненого 10 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (код ЄДРПОУ: 39508708) заборгованості у розмірі 21997,79 грн. Вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Кондратенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 61-62). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року вжито заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 10 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем за реєстровим номером№88, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 21997,79 грн. у виконавчому провадженні №61627588, до набрання рішенням у справі законної сили (а.с. 64-65). На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 01-08-715 від 21 вересня 2020 року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 25 вересня 2020 року цивільну справи прийнято до провадження судді Саадулаєва А.І. (а.с. 144). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості перед кредитором за відповідним договором. Зокрема, позивач зазначає про відсутність прострочених (невиконаних) кредитних зобов`язань. У період 2013 - 2014 років позивачем закрито належним виконанням декілька кредитних договорів, укладених, заборгованість за якими була оплачена в повному обсязі. Нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису. 2.Виконавчий напис вчинено з порушенням строків визначених ст.88 «Про нотаріат», протягом якого виконавчий напис може вчинятися. Зокрема, позивач зазначає, що строк дії укладених нею кредитних договорів, заборгованість по яких нею повністю було погашено, закінчився більше трьох років тому і, при цьому, упродовж семи років жодних претензій позивачці не надходило. На підтвердження обставин позовної заяви позивачем подано кредитний звіт про свою кредитну історію, сформованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» www.ubki, відповідно до якого всі її кредитні договори є закритими, заборгованості - погашеними. З посиланням на вказані обставини позивач зазначає про вчинення спірного виконавчого напису за відсутності необхідного обсягу документів, які б підтверджували наявність безспірної заборгованості. Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву не скористався. Відповідач-2 із позовними вимогами не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву (а.с. 93-229). Зокрема зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки йому як нотаріусу було надано всі передбачені законодавством України документи, які були необхідними для вчинення спірного виконавчого напису. Крім цього, нотаріусу заборонено безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Для підтвердження обставин своїх заперечень, відповідачем-2 додано належним чином засвідчені копії виконавчого напису (а.с. 95), заяви на вчинення виконавчого напису (а.с. 96), виписки з особового рахунку за кредитним договором №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року (а.с. 97), договору №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року, про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту (а.с. 98), протоколу електронного аукціону (а.с. 99), договору №79 про відступлення прав вимови від 22 лютого 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (а.с. 100-101), додатку до договору від 22 лютого 2018 року про відступлення прав вимоги (а.с. 102-104), претензії від 23 січня 2020 року (а.с. 105), списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих №395 (а.с. 106-107), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (а.с. 108-110), статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (а.с. 111-121), довіреності (а.с. 122), інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних (а.с. 123), повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (а.с. 124), паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків (а.с. 125-127), а всього прошито на 33 аркушах. Третя особа пояснень суду не надала. В судове засідання, яке відбулось 17 листопада 2020 року позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавав. Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, по час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Обставини справи, встановлені судом. Відповідно до копії договору №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року, між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» укладено договір про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту (а.с. 98) (надалі - кредитний договір). Відповідно до якого банк відкрив позивачу поточний рахунок із встановленням кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн. Також договором встановлено розмір щомісячного платежу - 520,00 грн. та розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування - 159,20 грн. У відповідності до п. 1.7. кредитного договору, встановлено строк дії кредитного ліміту - 36 місяців, з моменту укладення цього договору. Встановлено також, що у разі, якщо клієнт не користується кредитним лімітом або його частиною протягом шести місяців поспіль, то банк має право припинити дію кредитного ліміту по закінченні такого шестимісячного терміну. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії заяви, представник відповідача-1 10 лютого 2020 року звернувся до відповідача-2 із заявою про вчинення виконавчого напису додавши до неї, згідно із переліком додатків, кредитний договір №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року, копію реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості, копію протоколу відкритих торгів, копію договору №79 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 22 лютого 2018 року, копію додатку до договору №79 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 22 лютого 2018 року, копію виписки та довіреності (а.с. 96). Того ж дня, 10 лютого 2020 року, на підставі отриманої заяви, відповідачем-2 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під номером 88, про звернення стягнення [PERSON] , заборгованості за Кредитним договором №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року, укладеного між нею та Публічним Акціонерним Товариством «ПЛАТИНУМ БАНК» (код ЄДРПОУ: 33308489), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 79 від 22 лютого 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 39508708. Згідно вказаного виконавчого напису стягнення проводиться за період з 22 лютого 2018 року по 24 січня 2020 року. При цьому, заборгованість становить за Кредитним договором №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року складає 21 497,79 грн., в тому числі: 16 893,07 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 796,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 3 808,72 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, TOB «Сіті Фананс» в розмірі 500,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача (а.с. 74, 95). На підставі вказаного виконавчого напису 24 березня 2020 року приватним виконавцем Клименком Романом Васильовичем відкрито виконавче провадження №61627588 (а.с. 32). Оцінка вказаних обставин Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Умови вчинення виконавчого напису визначені п.3.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже одна із двох умов вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право, на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак у відповідності до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. При цьому повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Щодо оцінки безспірності заборгованості Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог, оскільки позивач зазначає про відсутність прострочених (невиконаних) кредитних зобов`язань. У період 2013 - 2014 років позивачем закрито належним виконанням декілька кредитних договорів, укладених, заборгованість за якими була оплачена в повному обсязі. Нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року, 21 497,79 грн., в тому числі: 16 893,07 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 796,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 3 808,72 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 74, 95). Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, на спростування вимог позовної заяви не надано доказів наявності наявного безспірного права, яке існувало у нього станом на 10 лютого 2020 р., за захистом якого він звернувся до приватного нотаріуса. Також позивач посилається на неотримання вимоги. Надаючи оцінку вказаній обставини з урахуванням предмета спору, суд звертає увагу на те, що з письмових пояснень нотаріуса вбачається, що заявник надав нотаріусу документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих №395 (а.с. 106-107). Втім в матеріалах, наданих нотаріусу самої вимоги не було, в додатках до заяви її не зазначено, як і не зазначено наявності претензії. Втім, відповідач-2 наполягає на наявності у нього на момент вчинення вико навченого напису претензії від 23 січня 2020 року, додавши її копію до матеріалів справи (а.с. 105). За відсутності опису вкладення в матеріалах заяви, висновки нотаріуса про те, що боржнику відправлено саме вимогу/претензію є хибними та передчасними. Також з якості копії списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих №395 не можливо встановити дату відправлення. Крім цього, в матеріалах справи відсутня інформація про дату вручення документа, направленого згідно вказаного реєстру. Тому, суд позбавлений можливості перевірити та встановити дотримання розумного строку вчинення нотаріального напису, тоді, як позивач заперечує сам факт отримання будь-яких вимог. При цьому, відповідачами вказаної обставини не спростовано, хоча саме вказана обставина поряд з іншими, була взята за основу вчинення спірного виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості заявник мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Крім того, з вищезазначеного виконавчого напису від 10 лютого 2020 року вбачається, що стягнення здійснюється за період з 22 лютого 2018 року по 24 січня 2020 року у сумі 21 497,79 грн., в тому числі: 16 893,07 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 796,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 3 808,72 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до п.1.6. договору №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року, банк відкрив позивачу поточний рахунок із встановленням кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн. Також договором встановлено розмір щомісячного платежу - 520,00 грн. та розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування - 159,20 грн. У відповідності до п. 1.6. кредитного договору, встановлено строк дії кредитного ліміту - 36 місяців, з моменту укладення цього договору. Встановлено також, що у разі, якщо клієнт не користується кредитним лімітом або його частиною протягом шести місяців поспіль, то банк має право припинити дію кредитного ліміту по закінченні такого шестимісячного терміну. В додатках до заяви про вчинення виконавчого напису не зазначено про наявність виписки з особового рахунка, втім відповідач-2 наполягає на наявності у нього на момент вчинення виконавченого напису вказаної виписки, додавши її копію до матеріалів справи (а.с. 97). Однак, навіть якщо брати до уваги, наявність виписки, суд важає, що нею не підтверджується, що стягнення здійснено саме за зазначений період часу нотаріусу. Крім цього, у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості. Також, оскільки умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу строку давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором строки давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (такий правовий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 24 травня 2018 року у справі №761/28878/15-ц). У долученій до заяви про вчинення виконавчого напису копії виписки за кредитним договором не зазначено суми щомісячних платежів та строки їх сплатищо унеможливлювало перевірку нотаріусом чи частина грошових вимог, з метою погашення яких відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису, виходить за межі встановленого законодавством строку давності вчинення виконавчого напису. Також матеріали справи не містять розрахунку заборгованості. Крім цього, очевидно, що заборгованість за кредитним договором в частині комісії та відсотків, не могла бути нарахована за період з 22 лютого 2018 року по 24 січня 2020 року, як це вказано у заяві про видачу виконавчого напису нотаріуса, виписці та у самому виконавчому написі нотаріуса, позаяк відповідно до п.1.6. договору №02911/0010XSGF від 24 грудня 2013 року, встановлено строк дії кредитного ліміту - 36 місяців, з моменту укладення цього договору. Однак приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув. Крім того, пунктами 284, 287 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що виконавчий напис має містити перелік документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, проте в матеріалах справи відсутні документи які б підтвердили суму безспірної заборгованості та факту настання кінцевого терміну виконання зобов`язань. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З урахуванням вищезазначеного, під час розгляду справи, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, в тому числі й щодо меж позовної давності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому відповідачем відзиву за позовну заяву не подано, позовних вимог не спростовано, та не доведено наявності безспірних вимог на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій, тоді як з наявних матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено поза межами встановлених строків, що є самостійною вимогою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подача заяв по суті справи є правом учасників справи, в процесі реалізації якого кожен із них може подати докази на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. Проте, у позовних вимогах до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажуги Владислава Юрійовича слід відмовити з наступних підстав. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19) та від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial