Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дітей. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 16.09.2006 року у відділі РАГС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 2521. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року по справі № 127/6758/13-ц, яке набрало законної сили 23.04.2013 року, шлюб розірваний. 24.07.2013 року у відділі ДРАЦС ВМУЮ у Вінницькій області вчинено актовий запис за № 129 про зміну прізвища позивача з «Мордяк» на «Пікульська». Від шлюбу з відповідачем є двоє спільних малолітніх дітей - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які після припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем залишились проживати з позивачем. За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року по справі № 127/6632/13-ц з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання їхніх двох дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 200, 00 гривень щомісячно на кожного з дітей до їх повноліття. За цей час життя подорожчало, зросли ціни на споживчі товари, на комунальні послуги, змінився прожитковий мінімум та інші соціальні норми. Аліменти в сумі 200, 00 гривень на кожну дитину, які продовжує сплачувати відповідач, становлять лише 10,75 % від прожиткового мінімуму, що значно менше за мінімум аліментів, передбачений законодавством. Потреби дітей з їх подорослішанням значно зросли, і позивач не може самостійно належним чином забезпечити двох синів. Аліменти в розмірі 400, 00 гривень на місяць, які відповідач сплачує на двох дітей за виконавчим листом, є недостатньою допомогою для утримання дітей. Крім того, подальше стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі є недоцільним, оскільки він стабільно отримує пенсію як інвалід 3-ї групи, а також, будучи працездатною людиною, працює як таксист на одній із служб таксі вм. Вінниці, використовуючи для своєї діяльності свій власний автомобіль, і його види доходу є стабільними і підлягають обліку. Відповідач не бажає добровільно надавати додаткову матеріальну допомогу дітям. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про зміну розміру аліментів на утримання дітей, що стягуються згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року по справі № 127/6632/13-ц, з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 200, 00 гривень щомісячно на кожного з дітей до повноліття старшої дитини, визначивши новий розмір аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але на кожну дитину не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісяця, до повноліття старшої дитини, а потім в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісяця, до повноліття меншої дитини. Ухвалою суду від 22.01.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Від відповідача судом було отримано 12.02.2018 року, у строк, встановлений судом, відзив на позов. У відзиві відповідач частково визнає позовні вимоги позивача і просить суд змінити розмір аліментів, визначивши новий їх розмір в твердій грошовій сумі в розмірі 350, 00 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення старшим сином повноліття, а в решті вимог відмовити. Відповідач зазначив, що є інвалідом 3-ї групи і єдиним джерелом його доходу є виплата пенсії по інвалідності, що в місяць складає 1\~412, 00 гривень. Збільшення суми аліментів позбавить його права на проживання та існування, оскільки хворіє за діагнозом: ідіоматичний мієлофіброз з мієлоїдною метаплазією селезінки, II ст., II кл. група, прогресія захворювання, мета пластична анемія, метаболічна кардіопатія, СН0, периспленіт, і потребує постійного високовитратного та стаціонарного лікування. Також, відповідач зазначив заперечення щодо стягнення з нього на користь позивача витрат за послуги адвоката, оскільки розрахунку таких витрат позивачем не надано. Крім того послався на п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення його від сплати судового збору. (а.с. 35-49) Позивачемвідповідь на відзив надано не було. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2006 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року, яке набрало законної сили 23.04.2013 року, розірвано. (а.с. 5, 8-9) Батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії 1-АМ № 145999, виданим 20.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, та серії І-АМ № 214470, виданим 19.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. (а.с. 6-7) Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року, яке набрало законної сили 23.04.2013 року, з [PERSON], на користь [PERSON], стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 200, 00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.03.2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.(а.с. 10-12) Згідно з свідоцтвом про зміну імені серії І-АМ № 006418, виданим 24.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] змінила своє прізвище на «Пікульська». (а.с. 4) Згідно з довідкою № 269 від 07.02.2018 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Вінницьке приміське обєднання управління ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, яка у період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року становила 1 412, 00 гривень, а з жовтня 2017 року по січень 2018 року - 1 452, 00 гривні, щомісяця. (а.с. 44) Згідно з пенсійним посвідченням № 152736, [PERSON] призначено пенсію по інвалідності по 3-й групі загального захворювання з 01.09.2013 року, яку продовжено до 30.09.2018 року в сумі 1 452, 00 гривень. (а.с. 45) Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 597077, [PERSON] є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, якому протипоказане значне фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці. (а.с.47) Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 0038 від 27.12.2017 року, двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом із матірю - [PERSON], яка винаймає житлове приміщення за адресою: м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, буд. 6 а, кв. 2. З позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживають діти, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дітей. Тому, клопотання відповідача про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі не може бути враховане судом при визначенні способу стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 12.04.2013 року, мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із матірю позивачем по справі. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року з [PERSON], на користь [PERSON], стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 200, 00 гривень, щомісячно на кожну дитину, до досягнення повноліття старшою дитиною. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). На що також, звертав увагу Верховний Суд України, висловивши свою правову позицію 05.02.2014 року у справі за № 143 цс 13. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Судом прийнято до уваги, що відповідач має регулярний дохід, матеріальне становище його покращилось (розмір пенсії збільшено з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів), особа є обмежено працездатною (наразі до 30.09.2018 року), однак це не може бути перешкодою в її працевлаштуванні, хоча й з певними обмеженнями, і отримувати дохід. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Учасниками справи не повідомлено суд про неможливість самостійно надати докази. Кожна особа, у відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 13 та ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про перебування на його утриманні дружини, відсутності у його власності нерухомого та/або рухомого майна, оскільки дані обставини жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Посилання відповідача у відзиві на відсутність у позові відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору та щодо відсутності підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, жодним чином не впливають на вирішення наявного між сторонами спору. Крім того, дані твердження не відповідають дійсності, оскільки зазначені позивачем в позові, що встановлювалось судом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для кожної дитини 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання в наявності підстав для збільшення розміру аліментів, встановленого рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2013 року по справі № 127/6632/13-ц, оскільки відповідач зобовязаний та може надавати щомісячне утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожитковогомінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення найстаршоюдитиною повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей, є гарантією їх прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дітей не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обовязків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006 року. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов'язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Вимога позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на її користь після досягнення повноліття старшою дитиною в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10-ти розмірів прожитковогомінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісяця, до повноліття меншої дитини, задоволенню не підлягає з наступних підстав. В даному випадку підставою для визначення розміру аліментів на іншу дитину буде досягнення повноліття старшою дитиною. Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання, воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Тобто наразі, ці обставини врегульовано даною нормою. Отже, вимога позивача щодо стягнення аліментів з відповідача на її користь після досягнення повноліття старшою дитиною на неповнолітню дитину до її повноліття, є передчасною і необґрунтованою. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Посилання позивача на п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення його від сплати судового збору є безпідставним, враховуючи те, що він не є інвалідом 1-ї або 2-ї групи, законним представником дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 352, 40 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що у звязку із зверненням до суду з даним позовом, позивач сплатила адвокату [PERSON]Є «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про зміну розміру аліментів» 450, 00 гривень, що підтверджується договором-квитанцією № 02 від 03.01.2018 року, наданим разом із позовом. (а.с. 14) Згідно з Єдиним реєстром адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 48, виданим 16.12.1993 року. Таким чином, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогув сумі 450, 00 гривень, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Відповідачем не доведено неспівмірності витрат. Таким чином, враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 225, 00 гривень, а решта 225, 00 гривень слід залишити за позивачем. Оскільки, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні виконавчого документа, виданого за судовим рішення про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до ухвалення цього рішення,

Outcome: partial