Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «Нью Лайф Ван», ПрАТ СК «Арсенал Страхування», третя особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 квітня 2018 року близько 11 год. 00 хв. [PERSON] , під час виконання трудових обов`язків водія ТОВ «Нью Лайф Ван» та керуючи автомобілем «ГАЗ-3309», д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] та знаходиться в користуванні ТОВ «Нью Лайф Ван» по бул. Перова,44 в м. Києві не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль «Кіа Спортедж», д/н [NUMBER] , що зупинився попереду, та належить [PERSON] , який за інерцією вдарив автомобіль «Пежо-605», д/н [NUMBER] , що призвело до пошкодження вказаних автомобілів. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні пошкодження та став нетранспортабельним. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ГАЗ-3309», д/н [NUMBER] застрахована в ПрАТ СК «Арсенал Страхування», згідно полісу АК/6527354 від 04 травня 2017 року. Згідно звіту № 3939 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТХ складеного 25 квітня 2018 року, позивачу завдано матеріального збитку в розмірі 143 303,62 грн. Крім того, позивачу завдано і моральної шкоди, яка виразилася в порушенні звичного способу життя внаслідок пошкодження автомобіля, збиранні коштів для відновлення автомобіля, неможливості продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими, сором`язливість перед знайомими та родичами, розмір якої вона оцінює в 10 000,00 грн. Представник ТОВ «Нью Лайф Ван» подав до суду відзив на позов в якому заперечує проти задоволення позовних вимог входячи з наступного. Так, позивач не зверталася до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування та чинила перешкоди у встановленні дійсного розміру заподіяної шкоди, а визначений за звітом розмір збитків, складений з порушенням вимог закону, є недопустимим доказом і не може визначати дійсний розмір шкоди, заподіяної власнику автомобіля. У серпні 2018 року представник ПрАТ СК «Арсенал Страхування» подав до суду відзив на позов, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються виходячи з наступного. 23 квітня 2018 року до страховика звернулася позивач із повідомленням про настання страхової події і цього ж дня представником страховика було вжито заходів щодо встановлення зв`язку з позивачем з метою узгодження часу для огляду пошкодженого автомобіля, однак, позивачем транспортний засіб для огляду страховику на надавався. 26 квітня 2018 року на адресу позивача страховиком була направлена телеграма із проханням надати для огляду пошкоджений транспортний засіб 02 травня 2018 року, однак, позивач не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином. А тому, позивач свідомо не виконала покладений на неї обов`язок забезпечити страховику можливість оглянути пошкоджений транспортний засіб, що призвело до неможливості страховика встановити дійсний розмір заподіяної шкоди. Крім того, станом на день подачі відзиву, позивач не зверталася до страховика із заявою про страхове відшкодування. Щодо складеного звіту, представник зазначає, що згідно інформації, отриманої страховиком, у 2015 році страховиком позивача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ СК «Провідна» було зафіксовано страховий випадок із транспортним засобом позивача, таким чином транспортний засіб позивача міг бути пошкоджений у попередній ДТП, отже є всі підстави вважати, що пошкоджений транспортний засіб вже відновлювали ремонтом, а тому вартість матеріального збитку має враховувати коефіцієнт фізичного зносу, та не враховувати ВТВ. Крім того, звіт є необ`єктивним, таким, що складений з порушенням Методики , а тому він не повинен братися судом до уваги. Також зазначає, що оскільки шкоду завдано саме [PERSON] , саме він має її відшкодувати позивачу. Ухвалою суду від 04 вересня 2018 року клопотання представника ПрАТ СК «Арсенал Страхування» про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року провадження у справі відновлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 148 786,62 грн. матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. моральної шкоди, судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ТОВ «Нью Лайф Ван» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПрАТ СК «Провідна» в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення коштів з відповідача ПрАТ СК «Арсенал Страхування». Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача ПрАТ СК «Арсенал Страхування», дослідивши матеріли справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 квітня 2018 року об 11 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ-3309», д/н [NUMBER] в м. Києві по бул. Перова не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль марки «Кіа», д/н [NUMBER] , що зупинився попереду і який за інерцією вдарив автомобіль марки «Пежо-605», д/н [NUMBER] , чим порушив п.п. 2.3 (б), 12.1 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8-9). Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6527354, автомобіль «ГАЗ-3309», д/н [NUMBER] застрахований в ПрАТ СК «Арсенал Срахування» (а.с. 12). 23 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події,що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ (а.с. 121). ПрАТ СК «Арсенал Страхування» звернулося до [PERSON] із повідомленням про пред`явлення на огляд автомобіль «Кіа», д/н [NUMBER] 02 травня 2018 року о 09 год. 30 хв. на вул. Народного ополчення, 26-А в м. Києві (а.с. 122). Вказана телеграма отримана [PERSON] (а.с. 123). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі №6-2808цс15. Згідно ст. 22 Закону України №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 34.2. вказаного Закону України №1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У відповідності до ст. 34.3 Закону №1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). За нормами ст. 33-1.1 Закону №1961-IV, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Згідно ч. 35.1 ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 37.1.3 Закону №1961-IV, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до страховика із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, однак, від вчинення інших дій, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо виплати страхового відшкодування ухилилася, що дає суду підстави для стягнення матеріального відшкодування саме з відповідача [PERSON] Крім того, не підлягає відшкодуванню шкода з відповідача ТОВ Нью Лайф Ван», оскільки ні с судовому засіданні, ні матеріалами справи не доведено, що відповідач [PERSON] перебуває в трудових відносинах з вказаним товариством. Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу № 3939 від 25 квітня 2018 року, виготовленого на замовлення [PERSON] , вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Кіа», д/н [NUMBER] складає 143 303,62 грн. (т. 1 а.с. 13-29). Згідно висновку експерта № 21759/18-54 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, складеного 07 грудня 2018 року на підставі ухвали суду від 27 лютого 2018 року, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Кіа», д/н [NUMBER] після ДТП, що сталася 19 квітня 2018 року за цінами станом на дату настання ДТП з урахуванням ПДВ на запчастини, що підлягають заміні складає 99 353,45 грн. (т. 1 а.с. 205-213). Згідно ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань . При цьому, як роз`яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року за №8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. В даному випадку, оцінивши вищенаведені висновки на предмет того, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено саме вказаний висновок № 21759/18-54 від 07 грудня 2018 року, проведена у відповідності з принципами об`єктивності та повноти експертного дослідження, визначеними ст. 3 Закону України «Про судову експертизу». На підставі викладеного, суд приймає в якості належного та допустимого доказу лише висновок експерта № 21759/18-54 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, складеного 07 грудня 2018 року, який, в свою чергу, підтверджує викладені позивачем у позовній заяві обставини заподіяння матеріального збитку. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана в результаті ДТП, в розмірі 99 353,45 грн. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав`язку між порушенням та моральною шкодою. Позивач, обґрунтовуючи підстави для відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоров`я, фізичному болю, погіршенні відносин з близькими, порушенні життєвого укладу, внесенні небажаних корективів в життєві плани. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] моральної шкоди, тому виходячи з характеру глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якої зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Звертаючись до суду позивач просить, крім іншого, стягнути витрати на правову допомогу та судові витрати. Так, відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У матеріалах справи наявний витяг з договору № 2004 про надання правової допомоги від 20 квітня 2018 року, укладеним між адвокатом Лісовським Р.А. та [PERSON] , п. 4.1 якого визначено, що за виконання передбаченого умовами даного договору доручення клієнта адвокату виплачується винагорода (гонорар), розмір якої фіксується сторонами в окремому додатку до цього договору (гонорар адвоката), який є його невід`ємною частиною (т. 1 а.с. 75). Відповідно до довідки-розрахунку № 01 від 28 лютого 2019 року про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату, розмір гонорару адвоката становить 24 907,20 грн. (т. 2 а.с. 22). Однак, суд не погоджується з даним розрахунком, оскільки судові засідання, призначені на 08 серпня 2018 року та 29 січня 2019 року, зняті зі складу, а видача копії рішення, виконавчого листа та подання його на виконання це дії, які мають місце в майбутньому, а тому, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 16 741,20 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Лайф Ван», Приватного акціонерного товариства «Арсенал Страхування», третя особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 99 353,45 грн. та моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 16 741,20 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 249,87 грн.

Outcome: partial