Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 05.08.2020 р. надійшов зазначений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 20.01.2017 р. № б/н у загальному розмірі 13 769,39 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Гребенюк О.С. (довіреність від 31.01.2019 р. № 367-К-Н-О, а.с. 88) у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 20.01.2017 р. № б/н [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором. У зв`язку з цим Відповідач з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на 19.05.2020 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 13 769,39 грн., що складається з такого: - 9 568,51 грн. - заборгованість за «тілом» (простроченим «тілом») кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками (нарахованими відсотками); - 4 200,88 грн. - заборгованість за відсотками (простроченими відсотками); - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нарахована комісія. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 08.09.2020 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визнано обов`язковою явку представника Позивача для дачі особистих пояснень та участі в огляді веб-сайту Позивача згідно з поданим клопотанням, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 13.10.2020 р. (а.с. 97-99), яке надалі було відкладене на 15.12.2020 р. за клопотанням представника Позивача (а.с. 104) та на 21.01.2021 р. через неявку Відповідача. У судове засідання 21.01.2021 р. представник Позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа (а.с. 121); 15.12.2020 р. (після призначеного на цей день судового засідання) до суду було подано клопотання представника Позивача Гірка С.Л. (довіреність від 29.11.2019 р. № 7318-К-О, а.с. 117-118) про розгляд справи за наявними матеріалами (а.с. 115). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток на останнє відоме місце реєстрації (а.с. 95), які повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 102, 114), а також шляхом розміщення оголошень про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 110-111, 123-124). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України). Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). За чинним законодавством України саме за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті 55, 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві та в окремому клопотанні (а.с. 4, 9, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Крім того, зважаючи на невиконання Позивачем вимог ухвали суду від 08.09.2020 р. та щодо обов`язкової явки представника Позивача, зокрема, для участі в огляді веб-сайту згідно з поданим Позивачем клопотанням (а.с. 6-7), тому суд за таких обставин вирішує справу за наявними матеріалами без проведення такого огляду. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що 20.01.2017 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач, банк) та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримав платіжну карту із встановленим кредитним лімітом, що підтверджено доданою до позовної заяви копією цієї анкети-заяви Відповідача (а.с. 11). При цьому особу Позивача - [PERSON] , [INFO] , встановлено згідно з його паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Володарським РВ ГУ МВС України в Київській області 03.02.1999 р. (а.с. 12-13). Протягом часу користування платіжною карткою розмір встановленого Відповідачеві кредитного ліміту неодноразово змінювався: в останнє - 19.12.2019 р. до 0,00 грн., перед цим 05.03.2018 р. -до 9 000,00 грн., що згідно з наданою Позивачем довідкою про зміну умов кредитування є максимальним за весь час користування ним кредитними коштами (а.с. 14). Також Позивачем надано суду довідку з інформацією про номери виданих Відповідачеві карток, дату їх відкриття та термін дії (а.с. 15). Відповідач користувався кредитними коштами Позивача зі свого карткового рахунку, періодично поповнюючи рахунок, про що свідчить надана суду Виписка по рахунку Відповідача з інформацією про здійснені ним за кредитною картою операції (а.с. 23-24) та додані до позовної заяви Розрахунки заборгованості (а.с. 16-20, 21-22); останній платіж на поповнення карткового рахунку Відповідач здійснив 10.07.2019 р. на суму 500 грн. (а.с. 23). Отже, Позивач на виконання умов укладеного з Відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши Відповідачеві можливість користуватися кредитними коштами, проте останнім не виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів і сплати складових кредитного договору. Тому за станом на 19.05.2020 р. Відповідач має перед Позивачем, як зазначено в позовній заяві, заборгованість, зокрема за «тілом» кредиту в розмірі 9 568,51 грн., а загальна заборгованість складає 13 769,39 грн., що складається на наведених вище сум його заборгованості за простроченим «тілом» кредиту та відсотками за користування кредитом. Зокрема, розмір заборгованості за простроченим «тілом» кредиту, який зазначений у позовній заяві та який просить стягнути Позивач, складає 9 568,51 грн. (а.с. 3), що, як встановлено судом на підставі наведених вище доказів, перевищує наданий Відповідачеві кредит, навіть максимальний з усіх встановлених йому кредитних лімітів - 9 000,00 грн., який підтверджений зазначеною вище довідкою самого Позивача про зміну умов кредитування Відповідача (а.с. 14). Відповідно до норм частини першої статті 509, частини першої статті 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 20.01.2017 р. № б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання. З огляду на це суд вважає, що з Відповідача з огляду на заявлені позовні вимоги слід стягнути на користь Позивача заборгованість за простроченим «тілом» кредиту, але в розмірі, який доведений Позивачем належними і допустимим доказами, що дорівнює максимальному розміру встановленого Відповідачеві кредитного ліміту - 9 000,00 грн. (94,06 % від заявленого в позові до стягнення розміру «тіла» кредита). Жодних інших доказів на підтвердження будь-якого іншого розміру наданого (встановленого) Відповідачеві кредитного ліміту, що перевищував би вказані 9 000,00 грн., які підтверджували б заявлений до стягнення розмір цієї заборгованості (9 568,51 грн.) Позивачем суду не надано, а відтак не доведено належними і допустимими доказами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України); учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини другої статті 43 ЦПК України). Заявлена до стягнення в позові заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 4 200,88 грн., на переконання суду, має бути стягнута в розмірі пропорційному до доведеного розміру заборгованості за «тілом» кредита (94,06 %), а саме: в розмірі 3 951,35 грн. Заборгованість за неустойкою (пеня, штраф) у Відповідача відсутня, про що зазначено в позовній заяві (0,00 грн., а.с. 3). Зважаючи на усе наведене вище, суд вважає доведеним наявність у Відповідача перед Позивачем заборгованості за договором («тілом» кредиту), але у зменшеному порівняно із заявленим до стягнення розмірі, що доведений належними і допустимими доказами, а також за відсотками за користування кредитом так само у зменшеному розмірі з урахуванням зменшення розміру заборгованості за «тілом» кредита, що має бути стягнута за рішенням суду. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача доведеного розміру заборгованості за «тілом» кредиту - 9 000,00 грн., відсотками за користування кредитом у розмірі 3 951,35 грн., що загалом складає 12 951,35 грн. (94,06 % від заявленої ціни позову), в іншій частині позовних вимог - у їх задоволені слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial