Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 19.02.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій Позивач просить суд: прийняти рішення про стягнення з Відповідача аліментів з усіх видів його доходу на користь неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 25 % від усіх видів доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.02.2018 р. і до повноліття дитини. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у своїй позовній заяві зазначила, що вона з Відповідачем 26.12.2011 р. уклала шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Рачківської сільської ради Володарського району Київської області; від шлюбу вони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO]; на даний час вони розривають шлюб, тому звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з Відповідача на утримання дочки. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 13.03.2018 р., судом ухвалою від 27.03.2018 р. відкрито провадження в справі, встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву та призначено справу до підготовчого судового засідання на 18.04.2018 р., відкладене на 22.05.2018 р. у зв'язку з відсутністю поштового підтвердження про вручення судової повістки (а.с. 25, 28, 29) Відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання (а.с. 14). У підготовче судове засідання 22.05.2018 р. сторони не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, до суду 22.05.2018 р. подали заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 36, 37). При цьому Відповідач у зазначеній власноручно написаній заяві вказав про визнання ним позову в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 37). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 183, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За вимогами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2018 рік, зокрема, для дітей відповідного віку визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». З матеріалів справи судом встановлено, що сторони 26.12.2011 р. уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Рачківської сільської ради Володарського району Київської області, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом названої сільської ради 26.11.2011 р., актовий запис № 01 (а.с. 6); від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 05.07.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 47 (а.с. 7), яка проживає разом із Позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечується Відповідачем, який визнав позов (а.с. 37). Зважаючи на усе наведене, оцінивши в сукупності наявні докази та враховуючи згоду Відповідача, який визнав позов, на утримання дочки, суд вважає, що Відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини та зобов'язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати цю дитину, тому вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем первісного позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Відтак, з Відповідача слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті за подання даного позову. Зважаючи на усе викладене та

Outcome: approved