Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» про стягнення коштів за договорами позики. Позов мотивований тим, що 06.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого [PERSON] передала ТОВ «Органік Плюс» грошові кошти в сумі 297 000, 00 гривень строком на один рік. Відповідач свої зобовязання за вище зазначеним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 548\~244, 21 гривень, з урахування індексу інфляції, 3 % річних та штрафу. Окрім того, 11.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого [PERSON] передала ТОВ «Органік Плюс» грошові кошти в сумі 330 000, 00 гривень строком на один рік. Відповідач свої зобовязання за вище зазначеним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 619\~ 137, 59 гривень, з урахування індексу інфляції, 3 % річних та штрафу. Також, 03.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого [PERSON] передала ТОВ «Органік Плюс» грошові кошти в сумі 335 000, 00 гривень строком на один рік. Відповідач свої зобовязання за вище зазначеним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 585\~845, 66 гривень, з урахування індексу інфляції, 3 % річних та штрафу. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 548\~244, 21 гривень за договором безвідсоткової позики від 06.03.2013 року, в сумі 619\~137, 59 гривень за договором безвідсоткової позики від 11.04.2013 року та в сумі 585\~845, 66 гривень за договором безвідсоткової позики від 03.06.2013 року. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надано заяву про розгляд справи у їх відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, враховуючи положення ст. 224 ЦПК України. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики б/н, відповідно до якого [PERSON] зобовязалась надати ТОВ «Органік Плюс» грошові кошти в сумі 297 000, 00 гривень строком на один рік. В свою чергу відповідач зобовязався повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначені в даному договорі (а.с. 14) [PERSON] свої зобовязання за договором від 06.03.2013 року виконала в повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 70 від 06.03.2013 року (а.с. 12) Пунктами 7.1 та 7.2 договору безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року передбачено, що за порушення умов договору винна сторона відшкодовує збитки. У випадку неповернення суми позики або її частини в обумовлений строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 0, 01 % від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. Окрім того, 11.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики б/н, відповідно до якого [PERSON] зобовязалась надати ТОВ «Органік Плюс» грошові кошти в сумі 330 000, 00 гривень строком на один рік. В свою чергу відповідач зобовязався повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначені в даному договорі (а.с. 15) [PERSON] свої зобовязання за договором від 11.04.2013 року виконала в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №64 від 11.04.2013 року (а.с. 13) Пунктами 7.1 та 7.2 договору безвідсоткової позики б/н від 11.04.2013 року передбачено, що за порушення умов договору винна сторона відшкодовує збитки. У випадку неповернення суми позики або її частини в обумовлений строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 0, 01 % від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. Також, судом встановлено, що 03.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики б/н, відповідно до якого [PERSON] зобовязалась надати ТОВ «Органік Плюс» грошові кошти в сумі 335 000, 00 гривень строком на один рік. В свою чергу відповідач зобовязався повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначені в даному договорі (а.с. 16) [PERSON] свої зобовязання за договором від 03.06.2013 року виконала в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №115 від 03.06.2013 року (а.с. 12) Пунктами 7.1 та 7.2 договору безвідсоткової позики б/н від 11.04.2013 року передбачено, що за порушення умов договору винна сторона відшкодовує збитки. У випадку неповернення суми позики або її частини в обумовлений строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 0, 01 % від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, грошові кошти, отримані в позику, позивачу не повернув. Судом встановлено, що рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2016 року у цивільних справах №127/10138/16-ц та №127/10830/16-ц, які набрали законної сили 07.11.2016 року та 26.10.2016 року відповідно згідно ухвал Апеляційного суду Вінницької області, в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» до [PERSON], за участі третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання недійсним договору безвідсоткової позики відмовлено(а.с. 84-87) Враховуючи положення ч. 1 ст. 63 ЦПК України, обставини встановлені вище вказаним судовим рішенням не потребують доказування. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобовязань, визначених договорами безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року, від 11.04.2013 року та від 03.06.2013 року. Згідно розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, останнім на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу три проценти річних в сумі 18 357, 00 гривень та індекс інфляції в сумі 232 887, 21 гривень за договором безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року, три проценти річних в сумі 19\~420, 00 гривень та індекс інфляції в сумі 246\~089, 59 гривень за договором безвідсоткової позики б/н від 11.04.2013 року, три проценти річних в сумі 18\~225, 00 гривень та індекс інфляції в сумі 210 410, 16 гривень за договором безвідсоткової позики б/н від 03.06.2013 року. Судом перевірено розрахунок заборгованості, здійснений позивачем і встановлено його відповідність положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України. Окрім того, на підставі п. 7.2 договорів безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року, від 11.04.2013 року та від 03.06.2013 року та ст. 549 ЦК України позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 0,01 % від неповернутої суми позики за кожен день прострочення, що становить 22\~334, 40 гривень за договором безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року, 23\~628, 00 гривень за договором безвідсоткової позики б/н від 11.04.2013 року та 22\~210, 50 гривень за договором безвідсоткової позики б/н від 03.06.2013 року. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 28.03.2016 року складає: -За договором безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року в сумі 548\~244, 21 гривень, з яких: ●297 000, 00 гривень сума основного боргу; ●18\~357, 00 гривень 3% річних; ●232\~887, 21 гривень інфляційні втрати; ●22\~334, 40 гривень штраф за прострочення виконання зобовязання; -За договором безвідсоткової позики б/н від 11.04.2013 року в сумі 619 137, 59 гривень, з яких: ●330 000, 00 гривень сума основного боргу; ●19 420, 00 гривень 3% річних; ●246 089, 59 гривень інфляційні втрати; ●23 628, 00 гривень штраф за прострочення виконання зобовязання; -За договором безвідсоткової позики б/н від 03.06.2013 року в сумі 585 845, 66 гривень, з яких: ●335 000, 00 гривень сума основного боргу; ●18 225, 00 гривень 3% річних; ●210 410, 16 гривень інфляційні втрати; ●22 210, 50 гривень штраф за прострочення виконання зобовязання. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року, від 11.04.2013 року та від 03.06.2013 року, яка становить: -За договором безвідсоткової позики б/н від 06.03.2013 року в сумі 548\~244, 21 гривень, з яких: ●297 000, 00 гривень сума основного боргу; ●18\~357, 00 гривень 3% річних; ●232\~887, 21 гривень інфляційні втрати; ●22\~334, 40 гривень штраф за прострочення виконання зобовязання; -За договором безвідсоткової позики б/н від 11.04.2013 року в сумі 619 137, 59 гривень, з яких: ●330 000, 00 гривень сума основного боргу; ●19 420, 00 гривень 3% річних; ●246 089, 59 гривень інфляційні втрати; ●23 628, 00 гривень штраф за прострочення виконання зобовязання; -За договором безвідсоткової позики б/н від 03.06.2013 року в сумі 585 845, 66 гривень, з яких: ●335 000, 00 гривень сума основного боргу; ●18 225, 00 гривень 3% річних; ●210 410, 16 гривень інфляційні втрати; ●22 210, 50 гривень штраф за прострочення виконання зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3\~445, 00 гривень. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача 3\~445, 00 гривень судового збору в дохід держави, оскільки позивачу ухвалою суду від 06.04.2016 року розстрочено сплату судового збору до винесення судом рішення. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Суд прийшов до висновку, що в стягненні витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача слід відмовити, оскільки дана вимога є необґрунтованою і недоведеною, враховуючи відсутність будь-яких доказів сплати даних витрат. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved