Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона є власником 1/2 квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, договором дарування частини квартири від 26.09.2018р.. Разом із нею співвласниками даної квартири є також [PERSON] та [PERSON] , які також зареєстровані за вказаною адресою. На даний час за данною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою №Р-03-5479 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.01.2020 року, який доводиться їй сином. З 2012 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, а проживає в [ADDRESS] . Тобто, наразі існує ситуація, коли з 2012 року по даний час без поважних причин відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання, тобто відсутній за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин понад 1 рік. Вона вимушена ставити перед судом питання про визнання його таким, що втратив право користування житлом, оскільки у неї та інших співвласників квартири існують перешкоди у реалізації права власності на квартиру, оскільки відповідач залишається зареєстрованим за даною адресою, проте не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей в квартирі немає, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. Тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що дійсно не проживає за вказаною адресою з 2012 року. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечив протии задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгояд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.06.1999 року Згідно договору дарування від 26.09.2018 року, [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Згідно акту №4 Будинкоуправління №2 КЕВ м.Хмельницький про підтвердження місця не проживання фізичної особи від 13.01.2020 року, сусіди [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає з 2012 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №Р-03-5479 Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації ХМР від 22.01.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1964 р.н. (власник), [PERSON] , 1968 р.н. (дружина), [PERSON] , 1987 р.н. (син), [PERSON] , 1989 р.н. (син). Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не здобуто доказів того, що відповідачу створювались перешкоди у проживанні у вказаній квартирі, а також, що між позивачем та відповідачем були будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає у вказаній квартирі більше одного року без поважних причин, позивач є власником частини вказаної квартир та іншого не встановлено домовленістю між нею і відповідачем або законом, а тому позов слід задоволити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved