Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 17.05.2013 між КС «Злагода» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 327 кВ, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 5500 грн. строком на 36 місяців на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. У свою чергу відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Плата за користування кредитом становить 75% річних від п. 3.1 договору. Однак відповідно до п. 3.7 договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Процентна ставка по кредиту з підвищеним ризиком встановлюється у розмірі подвійної відсотком ставки від суми залишку кредиту. Також відповідно до п. 5.5 договору у разі прострочення позичальником передбаченого графіком розрахунків планового платежу чи його частини на строк, що перевищує 90 календарних днів, кредитодавець має право стягнути з позичальника штраф в розмірі 40% від суми несвоєчасно сплаченого кредиту. Таким чином заборгованість [PERSON] перед КС «Злагода» за договором кредиту № 327 кВ від 17.05.2013 станом на дату закінчення кредитування згідно графіку розрахунків становить 13590,26 грн. 01.04.2021 між КС «Злагода» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 3, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору, своє право вимоги за кредитним договором 327 кВ з усіма додатками та додатковими угодами до нього. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що порушує інтереси позивача. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту № 327 кВ від 17.05.2013 в сумі 13590,26 грн. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутність не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Від представника третьої особи на стороні позивача КС «Злагода» - Бабошин А.С. надійшли письмові пояснення відповідно до яких він визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась завчасно, належним чином, в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 327 кВ від 17.05.2013, який укладений в письмовій формі між кредитодавцем КС «Злагода» та позичальником відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 5500 грн. строком на 36 місяців на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. У свою чергу відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Плата за користування кредитом становить 75% річних від п. 3.1 договору. Однак відповідно до п. 3.7 договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Процентна ставка по кредиту з підвищеним ризиком встановлюється у розмірі подвійної відсотком ставки від суми залишку кредиту. Також відповідно до п. 5.5 договору у разі прострочення позичальником передбаченого графіком розрахунків планового платежу чи його частини на строк, що перевищує 90 календарних днів, кредитодавець має право стягнути з позичальника штраф в розмірі 40% від суми несвоєчасно сплаченого кредиту. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед КС «Злагода» за договором № 327 кВ від 17.05.2013 не виконала, тому у неї утворилась заборгованість, яка станом на дату закінчення кредитування згідно графіку розрахунків становить 13590,26 грн. 01.04.2021 між КС «Злагода» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 3, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору, своє право вимоги за кредитним договором 327 кВ з усіма додатками та додатковими угодами до нього. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Згідно ч. 2 ст. 1 вказаного Закону, кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Такий висновок суду співпадає з правовою позицією про застосування норм права щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, яка враховується судом при вирішенні даної справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір відступлення права вимоги від 01.04.2021, укладений між КС «Злагода» та позивачем [PERSON] , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язанні щодо відповідача [PERSON] перед КС «Злагода» за кредитним договором № 327 кВ від 17.05.2013, оскільки у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитного договору, кредитором може бути лише спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа, та враховуючи, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем [PERSON] у позовній заяві не наведено, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України - у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, застосовані ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року заходи забезпечення позову у вигляді арешту на все рухоме майно належне [PERSON] на праві повної або часткової власності, ІПН [NUMBER] в межах суми боргу до вирішення справи по суті підлягають скасуванню. Судові витрати стягнути згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 509, 510, 512, 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 76-81, 141, 158, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, Закону України «Про кредитні спілки», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд,

Outcome: dismissed