Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

В травні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка псилалася на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2011 року. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON], який на даний час неповнолітній. За час подружнього життя сімейні стосунки у них не склалися, між ними часто виникали непорозуміння, вони не розуміли один одного . Шість місяців вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків. Сім'я існує формально. А тому, вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. В судове засідання позивачка не з'явилася, але подала заяву, вя кій просить справу вирішувати у її відсутності, позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON], в дане судове засідання також не з'явився, подав заяву, в якій просить справу вирішувати у його відсутності, шлюб розірвати. Враховуючи заяви позивачки і відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Лисичинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 10 лютого 2011 року, вбачається, що цього числа зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають одного спільного неповнолітнього сина -[PERSON], [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 16 серпня 2011 року Лисичинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Близько одного року сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу так як переконана що сім'я їх розпалася і не може бути бути збережена. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За час наданий сторонам для примирення і збереження сім'ї, примирення не відбулося . Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування ще будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved