Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 квітня 2008 року у розмірі 22127 грн. 74 коп., а також судовий збір у розмірі 1600 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, але відповідно до наданої суду позовної заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.3). Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у запереченнях. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, за умовами якого банк передав відповідачу кредитну картку з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 500 грн. з базовою процентною ставкою по кредиту 1,9% в місяць на залишок заборгованості з щомісячною комісією 1%. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника (а.с.11) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.13-27). Пунктом 1.1.1.54 розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Договором б/н від 04 квітня 2008 року карта видана строком на три роки і діяла до 04 квітня 2011 року, отже право вимоги у банку повернення заборгованості настає з наступного дня тобто з 05 квітня 2011 року. Після спливу строку погашення заборгованості та картки банк жодного разу не звертався до відповідача з вимогою погасити виниклу заборгованість, перевипуск карти та продовження її дії відповідно до умов та правил надання банківських послуг не здійснювалось, відповідач нових карт не отримувала, грошові кошти не зараховувались. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові у справі №6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року. Так, встановлено, що строк дії банківської картки три роки з дня видачі тобто до квітня 2011 року. Згідно з п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42, В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому кредитодавцю забороняється: вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року по справі №6-28271ск15, правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Межі строку позовної давності за основною вимогою сплинули 04 квітня 2014 року. Таким чином, достеменно знаючи про наявну заборгованість по картковому рахунку у відповідача і після припинення дії картки, протягом трьох років до суду за захистом своїх порушених прав не звернувся, а лише звернувся 30 травня 2017 року, чим пропустив строк для звернення до суду. Згідно з п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Враховуючи наведені обставини, факт пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до відповідача 30 травня 2017 року, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд прийшов до висновку, що будь-яка вимога банку щодо вказаного кредиту (стягнення тіла, відсотків, пені та ін.) задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed