Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

В січні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила припинити дії [PERSON] по відношенню до [PERSON] та їхньої малолітньої доньки [PERSON], а саме: заборонити відвідування [PERSON] [PERSON] [PERSON] та їхню малолітню доньку [PERSON] на період часу, доки не буде встановлений порядок спілкування батька [PERSON] з його донькою та затверджений Управлінням-службою у справах дітей Ленінською районною у м. Дніпропетровську радою, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені. Дитина після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами залишилася проживати разом з позивачкою. Відповідач висловлює бажання бачитись з донькою, але тільки тоді, коли він сам забажає і тільки тоді, коли може. Це спричиняє великі незручності їй та її доньці, так як донька - [PERSON], окрім занять в школі, займається в ІЗО Студії БК «Машинобудівельників», та відвідує танцювальну спортивну студію «Pole sport» ім. Румянцевої. Відповідач приїжджає до доньки, не погоджуючи свої візити з планами позивачки та графіком занять доньки. Він не бажає спілкуватися з позивачкою взагалі, та про час свого візиту до доньки повідомляє тільки доньці. Виходячи з того, що відповідач приїжджає тоді, коли йому заманеться, позивачка вимушена дуже часто змінювати свої особисті плани, відмовлятися від запланованих походів з донькою до лікарів або йому відмовляти в побаченні з донькою, так як на такий час вона вже запланувала свій день та не має можливості його змінити. В кожному такому разі відповідач телефонує доньці та говорить про те, що мати не дозволяє йому спілкуватися з дитиною. Після таких розмов, дитина починає плакати та обвинувачувати свою мати. Починаються сварки. Таким чином, відповідач, користуючись своїми правами, грубо порушує право позивачки на спокійне життя, мати змогу планувати свої дії, поїздки та спокійно, без сварок, виховувати свою дитину. Ухвалою суду по даній справі було уточнено третю особу з Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради на Управління-службу у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, а також залучено орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги останньої та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради [PERSON] в судовому засіданні просила постановити рішення в інтересах дитини, пояснила, що з заявою для встановлення побачень сторони не зверталися. Була проведена профілактична бесіда з матірю та батьком дитини. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] І-КИ № 002787, виданим 04.05.2005 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 92 від 01.02.2005 року (а.с.6). Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року по цивільній справі № 200/12222/2013-ц, яке набрало законної сили 14 жовтня 2013 року (а.с.5). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матірю. Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила заборонити відвідування [PERSON] [PERSON] [PERSON] та їхню малолітню доньку [PERSON] на період часу, доки не буде встановлений порядок спілкування батька [PERSON] з його донькою та затверджений Управлінням-службою у справах дітей Ленінською районною у м. Дніпропетровську радою (нині Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради), оскільки відповідач приїжджає до дитини тоді, коли йому заманеться, вона вимушена дуже часто змінювати свої особисті плани, відмовлятися від запланованих походів з донькою до лікарів або йому відмовляти в побаченні з донькою, так як на такий час вона вже запланувала свій день та не має можливості його змінити, і в кожному такому разі відповідач телефонує доньці та говорить про те, що мати не дозволяє йому спілкуватися з дитиною, після чого дитина починає плакати та обвинувачувати свою мати. На підтвердження вимог позивачки, за клопотанням її представника, в судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON], а також сама дитина - [PERSON]. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, у відповідності до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В свою чергу, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивачкою та її представником не було надано суду належних доказів, які б стверджували, що спілкування батька та дитини слід обмежити, а порушення її особистих планів у звязку з зустрічами відповідача (батька) з їхньою спільною дитиною - не є підставою для обмеження батька у спілкуванні з власною дитиною. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні докази по справі та урахувавши інтереси малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed