Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Директор ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованості за договором позики що складає 34711,16 грн основного боргу, 1596,71 грн пені, 130,88 грн процентів річних та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 24.10.2019 року між ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» та [PERSON] було укладено договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги №ВЗП00000074. Відповідно до умов Договору сума позики становить 50000,00 грн та надавалася відповідачу на безпроцентній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягувалась. Відповідно умов договору поворотна фінансова допомога підлягала поверненню до 31 липня 2020 року. Позивач вказує, що в порушення умов Договору [PERSON] умови договору виконувались не належним чином, як наслідок станом на день звернення до суду заборгованість становить 34711,16 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся шляхом надсилання судових повісток на адресу реєстрації та проживання згідно відповіді органу місцевого самоврядування, що підтверджується відповідними доказами у матеріалах справи (а.с.12, 15, 20). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов та будь-яких\~інших заяв\~чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Дослідивши письмові докази по справі, приходжу до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 жовтня 2019 року між позивачем та [PERSON] укладено договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги №00000074. Сторонами у договорі є позичальник ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» в особі директора Супрунюка С.С. та позичальник [PERSON] . Відповідно до умов договору, сума позики становить 50000 грн. 00 коп. та надається шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника або шляхом видачі готівки через касу підприємства/банку. Згідно відомості №V1381 від 24.10.2020 року на картковий рахунок [NUMBER] [PERSON] було здійснено нарахування в сумі 50000 грн. З розрахункової платіжної відомості працівника [PERSON] вбачається відрахування із його заробітної плати у березні 2020 року 5555,59 грн. Прибутковим касовим ордером №26 від 31.03.2020 підтверджується внесення [PERSON] в касу підприємства 9733,25. У зв`язку з невиконанням умов договору нараховано 3 % що становить 130,88 грн та передбачена умовами договору пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми, що становить 1596,71 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розрахунковий документ у вигляді видаткового касового ордеру або платіжного доручення про отримання грошових коштів із відображенням призначення платежу є документом, який посвідчує виникнення договірних правовідносин, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно із ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини. Відповідно до ст.525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1ст. 530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суму судового збору.

Outcome: approved