Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання дітей та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на дітей, посилаючись на те, що на її утриманні знаходяться їх неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 20 лютого 2014 року, яке набрало законної сили відповідачу присуджено до сплати аліменти на дітей в розмірі 500 гривень щомісячно на кожну дитину. Однак, прожитковий мінімум на дитину збільшився, а її матеріальне становище погіршилось. Крім цього, станом на 15 червня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 60750 гривень. Просила збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей щомісяця в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, а також стягнути неустойку (пеню) в розмірі 18765 гривень за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Суд зі згоди позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради Новоселицького району №2809 від 19 червня 2017 року. Діти не перебувають на диспансерному обліку в лікарні. Сторони проживають окремо. Рішенням Новоселицького районного суду від 20 лютого 2014 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивачки на утримання своїх дітей в розмірі 500 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Заявляючи вимоги про збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, позивачка зазначила, що відповідач зобов'язаний на рівні із нею матеріально забезпечити дітей та спроможний щомісячно сплатити вказану суму аліментів на утримання дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що з часу ухвалення вказаного судового рішення збільшився вік дитини та на даний час зросли витрати, пов'язані з її утриманням та оздоровленням. Також, за період з 2014 року по 2017 рік суттєво збільшився прожитковий мінімум на дитину та ціни на основні групи продовольчих товарів. Зазначена обставина є загальновідомою, у зв'язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. З трудової книжки позивачки вбачається, що вона ніде не працює. Таким чином, розмір стягуваних аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі щомісяця в розмір 500 гривень вочевидь не забезпечує належного утримання дітей. З огляду на викладене, а також того, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на її утримання,

Outcome: approved