Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що за заявою відповідача, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми», останньму була призначена допомога при народженні дитини - доньки [PERSON] [INFO]. Виплата зазначеної допомоги припинена 05.10.2012 року в зв'язку зі смерттю дитини 27.10.2010 року, переплата за період з 01.11.2010 року по 31.05.2011року складає 4340грн. Вказують, що переплата сталась з вини відповідача, який своєчасно не повідомив про смерть дитини, а надав свідоцтво про смерть тільки 05.10.2012р. при оформленні соціальної допомоги на іншу дитину. Просили стягнути з відповідача кошти в сумі 4340грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача Конопатська В.О. в судовому засіданні підтримав позов у повному обсяці та просив його задоволити. В наданій суду заяві просила поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачем в 2011 році після отримання усної інформації про смерть дитини виплата допомоги була призупиненна до з'ясування обставин, неодноразово здійснювались запити до органів ДРАЦС, якими відмовлено у наданні інформації про смерть дитини в зв'язку з тим, що така інформація є конфіденційною, також неодноразово звертались до відповідача, однак останній надав свідоцтво про смерть тільки у жовтні 2012 року при оформленні допомоги в зв'язку з народженням дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заперечення на позов в якому просив суд відмовити в задоволенні позову посилався на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, також просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, ослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що на обліку в управлінні соціального захисту населення Соснівського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради перебував [PERSON], як отримувач тимчасової допомоги при народженні дитини доньки [PERSON] [INFO]. Відповідно до заяви відповідача про призначення одноразової допомоги при народженні дитини № 1012 від 12.10.2010 року та рішень про призначення допомоги від 21.10.2010 року та 23.06.2011 року за період з 01.11.2010 року по 31.05.2011 року відповідачу було виплачено 4340. 00 грн. Згідно розпорядження Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 05.10.2012 року припинено виплату, особову справу закрито в зв'язку зі смерттю дитини, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.12.2010 року, актовий запис № 3076. Відповідно до п.10 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, виплата тимчасової допомоги припиняється у разі смерті дитини. Відповідно до листа від 29.10.2012 року Управління праці та соціального захисту населення Соснівського району до [PERSON] про повернення надміру виплачених коштів по допомозі при народженні дитини, зазначено, що в разі не повернення незаконно отриманих коштів добровільно, управління буде змушено стягнути борг в судовому порядку. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність для звернення до суду за захистом своїх прав, установлена в 3 роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.Статтею ст.267 ЦК України встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо пропуску строку позовної давності з поважної причини, в яких останній посилається на такі обставини, як позивачем в 2011 році після отримання усної інформації про смерть дитини виплата допомоги була призупинена до з'ясування обставин, неодноразово здійснювались запити до органів ДРАЦС, якими відмовлено у наданні інформації про смерть дитини в зв'язку з тим, що така інформація є конфіденційною, що підтверджено листом начальнику відділу ДРАЦС від 08.05.2012р., також неодноразово позивач звертався до відповідача, однак останній надав свідоцтво про смерть тільки у жовтні 2012 року при оформленні допомоги в зв'язку з народженням дитини, з цього часу позивач фактично довідався про порушення свого права, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку позовної давності та задоволення позовних вимог, так як встановлено, що переплата сталась з вини відповідача, який своєчасно не повідомив орган, що призначив соціальну допомогу, про смерть дитини, а надав свідоцтво про смерть тільки 05.10.2012р. при оформленні соціальної допомоги на іншу дитину, в добровільному порядку не повернув отриману ним без законних підстав домопогу, тому вказана допомога підлягає до стягнення з відповідача. Даний позов підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Приписам наведеної норми кореспондують положення частини четвертої статті 21 КАС, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. За встановлених судом обставин, відповідач у спірних відносинах не виконував функцій суб'єкта владних повноважень, а виступав особою, яка мала надати документи, необхідні для призначення допомоги, органу, що призначає дану допомогу, тому спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.06.2013 року у справі № 21-204а13. При подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України оплату судового збору в дохід держави суд покладає на відповідача.

Outcome: approved