Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Головне управління юстиції в Івано-Франківській області звернулося в інтересах [PERSON] до суду з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним утримування дитини [PERSON], [INFO], на території України, зобов'язання забезпечити передання дитини [PERSON], [INFO], матері та повернення дитини до Чеської Республіки. У частині повернення дитини просили допустити негайне виконання рішення. У якості органів, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб у справі взяли участь служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, прокуратура Косівського району Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні, в яке вони з'явилися за викликом суду, позов не визнали. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що дитина незаконно переміщена через кордон, внаслідок чого її перебування в Україні є неправомірним. Позивач звернувся за захистом прав матері та дитини у порядку, передбаченому Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, в яке він з'явився за викликом суду та був допитаний у якості свідка, пояснив, що був одружений з [PERSON] та проживав з нею у Чеській Республіці. У 2011 році, після народження сина [PERSON] приїхали на територію України і [PERSON] з дитиною проживала в с. Кобаки. Через деякий час вона знову поїхала з дитиною до Чеської Республіки, де проживала з батьками, які не мають власного житла, а орендують. Батько [PERSON] вживає алкогольні напої та палить, що шкодить здоров'ю дитини. Приблизно на початку квітня 2012 року забрав [PERSON] в Україну, де поселив його у своєї матері в с. Кобаки, а сам повернувся у Чеську Республіку, де працював на роботі разом з дружиною. Однак, через деякий час стосунки з [PERSON] зіпсувались і працювали на різних підприємствах. У 2014 році [PERSON] приїздила до дитини і стосунки знову налагодились, однак теплих родинних відносин не було, оскільки вона часто телефонувала в Чеську Республіку до свого знайомого. Коли [PERSON] в 2014 році знову повернулася до Чеської Республіки, вона звернулася там до суду щодо прав на дитину. Власності у Чеській Республіці [PERSON] не має і не може забезпечити дитині належні умови проживання. Дитина не розуміє чеської мови. Просив дитину залишити у Україні, оскільки в сина тут належні умови проживання. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у поданому ним суду письмовому запереченні, та суду пояснив, що існує рішення суду Чеської Республіки, згідно з яким дитину на виховання віддали батькові. Вважає, що позивач пропустив річний строк для звернення із заявою про повернення дитини. Позов є необґрунтованим та безпідставним. Просив у задоволенні позову відмовити. Оскільки відповідачі та їх представник у судове засідання, в якому проводився розгляд справи, не з'явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, дали пояснення у судовому засіданні щодо позову, однак не взяли участь у дослідженні доказів, а позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін і не заперечив проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачам копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд, тобто забезпечення права на справедливий розгляд справи. Представник прокуратури Косівського району Івано-Франківської області у судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник служби у справах дітей Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, у судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи. Надіслав суду висновок № 50/08-14 від 28.08.2014 року, відповідно до якого комісія з питань захисту прав дітей райдержадміністрації вирішила вважати за доцільне залишити питання стосовно повернення малолітнього [PERSON], [INFO], матері [PERSON], [INFO], до Чеської Республіки на розгляді Івано-Франківського міського суду та не вбачає підстав для заборони проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON], [INFO], на території України (а.с. 91-92). Судом також досліджено додані до висновку копії документів, на підставі яких видано висновок, зокрема, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], в якій проживає [PERSON], [INFO], довідка про склад цієї сім'ї, характеристика відповідача [PERSON] та письмові пояснення відповідача [PERSON], отримані при складанні висновку (а.с. 93-96). Суд вважає, що розгляд справи можна провести за відсутності представників прокуратури Косівського району Івано-Франківської області та служби у справах дітей Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, надіславши їм копію рішення невідкладно після його виготовлення. Заслухавши представника позивача, врахувавши викладену стороною відповідачів позицію щодо спору, показання відповідача [PERSON] як свідка, висновок служби у справах дітей Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, повно та всебічно з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] виникли цивільні правовідносини та існує спір з приводу законності переміщення дитини на територію іншої держави, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, не підлягає доказуванню обставина перебування малолітнього [PERSON], [INFO], на території України та проживання його за адресою: [ADDRESS] оскільки визнається сторонами. Визнається сторонами також обставина не набрання в даний час законної сили рішенням суду в Чеській Республіці щодо передання дитини відповідачу [PERSON] на виховання. Визнається обставина батьківства [PERSON] та материнства [PERSON] щодо малолітнього [PERSON], [INFO], та обставина чеського громадянства дитини. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Згідно ст. 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не буде вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення. З огляду на наведену вище встановлену обставину проживання [PERSON], [INFO], на території України за адресою: [ADDRESS] разом з відповідачем [PERSON], та відсутність у сторони відповідачів доказів законності переміщення дитини з території Чеської Республіки на територію України, суд вважає також встановленою обставину неправомірності утримування [PERSON], який здійснив незаконне переміщення дитини, та [PERSON], на території України громадянина Чеської Республіки дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим ця вимога позову підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Суд вважає, що доводи сторони відповідача щодо необхідності відмови у задоволенні позову внаслідок пропущення річного строку на звернення у відповідності до ч. 1 ст. 12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, є необґрунтованими, і позовні вимоги про повернення дитини підлягають розгляду з огляду на положення ч. 2 ст. 12 зазначеної Конвенції, відповідно до яких судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, про який йдеться в попередньому пункті, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Враховуючи досліджений висновок № 50/08-14 від 28.08.2014 року комісії з питань захисту прав дітей Косівської райдержадміністрації, пояснення та показання [PERSON], суд вважає, що вимога позову про допущення рішення у частині повернення дитини до негайного виконання до задоволення не підлягає, оскільки існують дані про те, дитина вже прижилася у своєму новому середовищі за адресою: [ADDRESS] За таких обставин,

Outcome: partial