Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 29.07.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за ним право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також на земельну ділянку площею 0,1099 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається із зазначеної земельної ділянки і житлового будинку. Спадкоємцями першої черги є Позивач як син померлого, а також Відповідачі: [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (дочка померлого). Для отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріуса, проте та відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою суду від 14.08.2019 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачам строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 16.09.2019 р. (з урахуванням описки, виправленої ухвалою суду від 15.08.2019 р.). У підготовче судове засідання 16.09.2019 р. учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Представник Позивача 12.08.2019 р. і 16.09.2019 р. подав заяву до суду заяву з проханням проводити розгляду без його участі (а.с. 37, 66). Також Відповідачі подали до суду 12.08.2019 р., 18.08.2019 р. та повторно 29.08.2019 р. заяви про розгляд справи без їх участі, зазначивши про визнання позовних вимог (а.с. 35, 36, 64, 65). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією технічного паспорту (а.с. 69-73), належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.11.1995 р., виданого виконавчим комітетом Володарської селищної ради Київської області на підставі рішення цієї ради від 09.10.1995 р. № 58, що підтверджено копією цього свідоцтва (а.с. 26) та інформацією Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 02.09.2019 р. вих. № 2211 (а.с. 68). Відповідно земельна ділянка загальною площею 0,1099 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, також належить [PERSON] , що підтверджено копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 891167 (а.с. 21). Власник названого спірного майна- [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] , виданого 11.12.2018 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 104 (а.с. 20). Позивач - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6), є сином спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 20.08.1963 р. Володарським селищним бюро ЗАГС Київської області, актовий запис № 55 (а.с.8), згідно з яким батьком його є [PERSON] . Відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-17), також є дочкою [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого Володарським районним бюро ЗАГС Київської області 14.12.1967 р., актовий запис № 54 (а.с. 19). Відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), є колишньою дружиною [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про розірвання їх шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23.10.2018 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 23 (а.с. 12). За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не склав, згідно з копією його спадкової справи, надісланої приватним нотаріусом Бабак В.С. (а.с. 50-63) на відповідний запит суду (а.с. 43) із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернувся Позивач [PERSON] (а.с. 51), Відповідач [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини (а.с. 52), Відповідач [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, водночас до суду подала заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с. 36, 64). Приватним нотаріусом Бабак В.С. було відмовлено Позивачеві в оформленні спадщини через втрату оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 27, 63). Також до позовної заяви додано примірник газети «Голос Володарщини » від [INFO] р. [NUMBER] з оголошенням про недійсність згаданих вище правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 38). Таким чином, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що Позивач є єдиним спадкоємцем після померлого [INFO] [PERSON] ,який звернувся до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право спадщину, яке йому не видано через відсутність належних правовстановлюючих документів (оригіналів) на спадкове майно. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з нормами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). При цьому спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України); спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що Позивач як син померлого спадкодавця, що звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене вище спадкове майно (житловий будинок та земельну ділянку). Таким чином, визнання Відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачами позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідачів на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося. Проте, зважаючи на визнання Відповідачами позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та вбачає підстави для повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. На підставі наведеного та відповідно до статей 78, 81 Земельного кодексу України, статей 16, 328, 373, 1220, 1223, 1225, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved