Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (виробнича травма) володільцем джерела підвищеної небезпеки. Мотивуючи свою заяву тим, що він перебував в трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СУХА БАЛКА», займаючи посаду вантажника - експедитора бази МТП ВАТ «Суха Балка». Перебуваючи у відрядженні 18.08.2005 року, згідно з наказом №46 від 18.08.2005 року, Позивач перебував у відрядженні до м. Харків для отримання товарно-матеріальних цінностей. Близько 16 год. 30 хвилин, внаслідок виникнення раптової несправності гальмівної системи автомобіля «АВІА-211 F» державний номер [NUMBER] , в якому знаходився Позивач, стався нещасний випадок, а саме: дорожньо-транспортна пригода (зіткнення «АВІА-211 F» державний номер [NUMBER] з автомобілем «Вольксваген LT-28» державний номер [NUMBER] ). В результаті нещасного випадку, Позивач отримав травму правої ноги, а саме: відкритий уламчастий злом правої велико-берцової кістки у нижній третині, обширна рвана рана в області правого голіно-стопного суглоба та синець на стопі. Висновком МСЕК від 07 грудня 2005 року йому первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та другу групу інвалідності з наступним переоглядом. При неодноразових переоглядах висновком МСЕК від 20 січня 2021 року йому встановлено 30 % втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності з наступним переоглядом. Вказує, що у зв`язку з нещасним випадком на виробництві він проходив тривалий процес лікування, вимушений був проходити стаціонарне лікування з приводу отриманих травм, проходив тривалі курси медичної реабілітації відчуває фізичні страждання, біль, обмежену рухливість. Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо у нічний час, порушується його сон, що призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, напруженого стану, стані роздратованості, неможливості швидкого пересування, що завдає йому великих моральних страждань. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 180 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача - адвокат Цуканова Наталія Володимирівна скористалася правом надання відзиву в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити та судові витрати з розглядом справи покласти на позивача. Вказала, що вимоги позивача не обґрунтовані, оскільки нещасний випадок стався з позивачем у відрядженні та під час перевірки технічного стану автомобіля «АВИА 211F» державний реєстраційний номер [NUMBER] (джерело підвищеної небезпеки) не було виявлено несправності гальмівної системи, а тому обов`язку відшкодування моральної шкоди на підприємство не покладається. Посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджуються жодними належними доказами. Твердження позивача про отримання дешевих страждань є недоведеними, та не можливо визначити розмірі душевного болю. Розмір моральної шкоди є необґрунтованою та завищеною, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Ухвалою суду від 03 серпня 2021 року відкладено розгляд справи у зв`язку із забезпеченням права позивача на подання відповіді на відзив. Станом на 17 серпня 2021 року відповідь на відзив від позивача не надходила, тому у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СУХА БАЛКА». Звільнено 31.08.2020 року за стоном здоров`я, що перешкоджає роботі на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України ( Наказ № 164-ОС від 31.08.2020 року), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книги позивача (а.с. 10-12). За результати проведеного компетентною комісією розслідування нещасного випадку, що стався 18.08.2005 року о 16:30 годині, при дорожньо-транспортній пригоді, було прийнято рішення визнати нещасний випадок, який стався з [PERSON] таким, що пов`язаний з виробництвом, про що свідчить Акт розслідування нещасного випадку від 23.08.2005 року. Причинами виникнення нещасного випадку є незадовільний технічний стан транспортних засобів (а.с. 17-20). Крім того, 25 серпня 2005 року складено акт № 11 форми Н-1 в якому зазначено обставини за яких стався нещасний випадок 18.08.2005 року. Причинами нещасного випадку: незадовільний стан транспортних засобів. Особами, які винні в настанні нещасного випадку є водій [PERSON] порушив вимоги ст.. 14 ЗУ «Про охорони праці», п. 12.3 Правил дорожнього руху» (а.с. 13-16). Відповідно до висновку МСЕК від 07.12.2005 року вперше позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 70% внаслідок трудового каліцтва та встановлено другу групу інвалідності (а.с. 23). При неодноразових переоглядах, висновками МСЕК від 04.03.2009 року, від 03.02.2010 року, від 25.01.2011 року, від 11.02.2012 року, від 09.01.2013 року, від 08.01.2014 року, від 21.01.2015 року, від 16.12.2015 року, від 11.01.2016 року, від 30.01.2019 року позивачу визначено 40% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності з наступним переоглядом ( а.с. 24-28). За результатами огляду 20.01.2021 року [PERSON] визначено 30 % втрати професійної працездатності з 01 січня 2021 року по 01 вересня 2021 року та другу групу інвалідності (відповідає третій групі по трудовому каліцтву) з наступним переоглядом 01.08.2021 року (а.с. 29). Приписами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, та встановлена вина лише позивача, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 закріплено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] перебував у відряджені у місті Харків на службовому автомобілі АВІА-211 F» державний номер [NUMBER] в якому раптово виникла несправність гальмової системи, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, однак перед поїздкою було технічний стан автомобілю та видано подорожній лист ( а.с. 17-18). Отже, обов`язок відшкодування моральної шкоди позивачу покладається на ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА». Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, первинно встановлений відсоток втрати працездатності 70% та другу групу інвалідності, позитивну динаміку відновлення здоров`я (останній огляд 30 % втрати ним професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності) з наступним переглядом, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у сумі 100 000 гривень. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1000 грн.

Outcome: partial