Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

В травні 2019 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 08.05.1993 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем, про що у Солом`янському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у м. Києві, зроблено відповідний актовий запис № 730. Від вказаного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалось. З квітня 2011 року сторони по справі спільного господарства не ведуть та проживають окремо, примирення між ними неможливе, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 10.05.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Під час підготовчого засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові. Просив позов задовольнити, шлюб укладений з відповідачем розірвати. Відповідач у свою чергу під час підготовчого засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав суду письмову заяву. Строк на примирення просив не надавати, оскільки у цьому немає сенсу, так як вони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 08.05.1993 року у Солом`янському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у м. Києві, про що зроблений відповідний актовий запис за № 730, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Спільних дітей сторони не мають. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З наданих пояснень представника позивача та відповідача вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, представник позивача на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved