Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що є власником Ѕ частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , в якому зареєстрований також її онук [PERSON] . Відповідач не проживає за вказаною адресою більше трьох років, проте залишається зареєстрованим в будинку, участі в утриманні якого не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.09.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 22-23/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 29-30/. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2016 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №176392260 від 06.08.2019 року /а.с. 12-15/. Згідно відповіді на запит суду управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 03.09.2019 року за вказаною адресою також зареєстрований з 26.03.2009 року [PERSON] , [INFO] /а.с. 20/. Відповідно до довідки Квартального комітету №3 Фортечного району м. Кропивницький №453 від 06.08.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , 1925 року народження, [PERSON] , 1993 року народження /а.с. 8/. Як вбачається з акту від 06.08.2019 року, складеного головою квартального комітету №3 Фортечного району м. Кропивницького Головко О.М., відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року, його речі відсутні, місце проживання невідоме /а.с. 9/. Вказані обставини в судовому засіданні були підтверджені також показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved