Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 28.11.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд: розірвати шлюб, зареєстрований сторонами 08.01.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, залишивши їй прізвище « [PERSON] ». На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що між нею та Відповідачем 08.01.2015 р. було зареєстровано шлюб; від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , проте останнього часу стосунки сторін розладились, зникло почуття взаєморозуміння і поваги, спільне життя не склалося. Ухвалою суду від 11.12.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у загальному позовному провадженні, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 21.01.2020 р.; ухвалою суду від 21.01.2020 р. справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 04.02.2020 р. У судове засідання 04.02.2020 р. Позивач не з`явилася, до суду подала заяву з проханням проводити розгляд без її участі (а.с. 34), долучила докази на підтвердження місця проживання неповнолітньої дитини (а.с. 35). Відповідач 04.02.2020 р. також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, проти задоволення заперечень не має (а.с. 36). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України); у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4), зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією її паспорту громадянина України (а.с. 5), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією його паспорту громадянина України (а.с. 8) та наданою суду в порядку статті 187 ЦПК України інформацією органу реєстрації (а.с. 14-15), 08.01.2015 р. зареєстрували шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 28.05.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1 (а.с. 11). Від зазначеного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.05.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 646 (а.с. 10), яка проживає разом з Позивачем у с. Косівка Володарського району Київської області, що підтверджено копією довідки виконавчого комітету Косівської сільської ради Володарського району Київської області від 24.01.2020 р. № 16 (а.с. 35). Як зазначено Позивачем у позовній заяві та не спростовувалося Відповідачем, який подав письмову заяву про визнання позову, на даний час спільне життя сторін не склалося, своє подальше спільне життя як подружжя обидва вважають неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Зогляду на викладене та зважаючи на небажання сторін примиритися, їх окреме на тепер проживання, що вбачається з адрес їх проживання, зазначених у позовній заяві (а.с. 2), отримання ними за цими адресами судових документів (а.с. 32, 33), суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем та задоволення позову, залишивши Позивачеві прізвище « [PERSON] » згідно з позовною заявою (а.с. 2, 21). За імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України з Відповідача стягуються судові витрати на користь Позивача. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, частину третю статті 7 Закону України «Про судовий збір» про повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved