Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 23 664,87 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 05.07.2010. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000, 00 грн, що підтверджується довідкою про заміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення п. 2.1.1.5.5 договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. В редакції умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0 % - для картки «Універсальна голд». Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 31.05.2021 має заборгованість - 23 664, 87 грн, яка складається з наступного: 5 571,03 грн - заборгованість за тілом кредита; 18 093,84 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0, 00 грн - нарахована пеня; 0.00 грн - нарахована комісії. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання. З урахуванням вищезазначеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі - 23 664,87 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08 жовтня 2021 року на 11 годину 00 хвилин. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглядати за його відсутності з постановленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи належним чином, про що в справі мається поштове повідомлення про отримання судової повістки 13 серпня 2021 року. Про поважні причини неявки відповідач суду не повідомила, відзив на позов не подала. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути у відсутності відповідача, на підставі тих доказів, які надані до матеріалів справи, в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач [PERSON] уклали договір б/н від 05.07.2010, відповідно до якого остання отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 8 000 гривень. З позову вбачається, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань станом на 31.05.2021 відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі 23 664 грн 87 коп., яка складається з: - 5 571 гривня 03 копійки - заборгованість за тілом кредита; - 18 093 гривні 84 копійки - заборгованість за нарахованими відсотками; -0.00 гривень - нарахована пеня; -0.00 гривень - нарахована комісія. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. З анкети-заяви вбачається, що заява оформлена 05.07.2010; містить підписи [PERSON] і працівника банку. Із наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації вбачається, що [PERSON] за вказаним кредитним договором видавалась одна кредитна картка, термін дії останньої встановлено до листопада 2015 року. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу за вказаним кредитним договором встановлювалися такі кредитні ліміти: 29 грудня 2012 року - 800 гривень, 29 грудня 2012 року - 300 гривень (зменшення кредитного ліміту), 26 липня 2013 року - 4 000 гривень (збільшення кредитного ліміту), 27 липня 2013 року - 4 000 гривень, 02 серпня 2013 року - 8 000 гривень (збільшення кредитного ліміту), 16 січня 2014 року - 7 320 гривень (зменшення кредитного ліміту), 11 березня 2014 року - 6 790 гривень (зменшення кредитного ліміту), 26 травня 2014 року - 6 440, 00 гривень (зменшення кредитного ліміту), 29 липня 2014 року - 5 890, 00 гривень (зменшення кредитного ліміту), 21 серпня 2014 року - 5 580, 00 гривень (зменшення кредитного ліміту), 06 листопада 2019 року - 0.00 гривень (зменшення кредитного ліміту). За таких обставин вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредита є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками та пені суд відмовляє у задоволені цих вимог з наступних підстав. У Анкеті-заяві позичальника від 05 липня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 липня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд дійшов висновку, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такий висновок зроблений у постанові ВС від 12.02.2020 справа №365/159/19. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Як доказ, заборгованості за тілом кредиту та відсотками, банк надав суду виписку за кредитним договором відносно [PERSON] станом на 01.06.2021, згідно якої остання дата операції по картці виконана банком 16.10.2020 та залишок після операції складає -23 664, 87 гривень. З наданої виписки не можливо встановити яким чином проводилося нарахування відсотків за користування кредитом; яку процентну ставку використовував банк; дані щодо нарахування пені взагалі відсутні. Будь-яких інших доказів щодо нарахування відсотків та пені матеріали справи не містять. Відповідного розрахунку у якому відображено: період нарахування відсотків; відсоткова ставка, яка використовувалась банком для нарахування процентів за кредитним договором; розмір пені, порядок та період її нарахування - суду не надано. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками та пенею є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Так як суд задовольняє позов частково, то з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у розмірі 534, 39 грн (5 571, 03 х 2 270,00: 23 664, 87 = 534,39). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Outcome: partial