overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позовній заяві позивач вказав, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] був чоловіком його дочки [PERSON]. В 2008 році дочка розірвала з відповідачем шлюб і з цього часу він припинив користування житлом в його будинку і перейшов жити до батьків у с. Біла Чортківського району Тернопільської області. [PERSON] не має можливості оформити пільги на житло, а тому виникла необхідність у зверненні до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Скородинською сільською радою Чортківського району Тернопільської області 13 липня 2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7920783 від 29 липня 2005 року. З копії будинкової книги вбачається, що в домоволодінні позивача значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] У відповідності із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 23 травня 2008 року шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано. Актами про встановлення факту непроживання від 20 червня 2017 року, 16 січня 2018 року, 07 липня 2018 року встановлено, що [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач, колишній чоловік дочки позивача, не проживає в будинку останнього понад 10 років. Він припинив проживання в будинку після розірвання шлюбу з дочкою позивача. Їм не відомо про існування поважних причин того, що відповідач не користується житлом позивача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1523. Від сумісного життя сторони мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки вони є різними людьми з різними поглядами на життя. Сімя розпалась, шлюб носить лише формальний характер, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, але надав суду заяву, відповідно до якої позов підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, але надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримала в повному обсязі, яка по суті є заявою про визнання позову, просила розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 01.08.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1523 (а.с.10). Від сумісного життя сторони мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). Зі змісту\~позовної заяви\~суд встановив,\~що сімейне\~життя у\~сторін не\~склалось,\~оскільки вони\~є різними\~людьми з\~різними поглядами\~на життя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу на думку позивача неможливе і суперечитиме нормальному вихованню дітей, оскільки постійні сварки негативно впливають на їх психіку. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд неодноразово викликав позивача і відповідача до судового засідання, проте ні позивач, ні відповідач до суду не зявилися, але подавали через канцелярію суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. З урахуванням обставин справи суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і зберегти її неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.01.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 12. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки сторони мають різні характери, протилежні погляди на життя, по-різному уявляють сімейні відносини, внаслідок чого постійно виникають конфлікти. Сім'я фактично розпалась, шлюб носить лише формальний характер, тому позивач прийшов до висновку про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб. Справу просить розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, 05.01.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 12 (а.с.5). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сімейне життя у них не склалось, оскільки сторони мають різні характери, протилежні погляди на життя, по-різному уявляють сімейні відносини, внаслідок чого постійно виникають конфлікти. Сторони проживають окремо, шлюб існує лише формально, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і зберегти її неможливо, сторони примиритися не погодилися, тому шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити «[PERSON]». На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3011. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалось, оскільки вони мають різні погляди на життя, внаслідок чого постійно виникали сварки, конфлікти. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що сімя розпалась, оскільки проживають окремо, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON]\~в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутність, судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність, після розірвання шлюбу прізвище залишити «Нагорняк». Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані заяви сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 15.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3011 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Сімейне життя сторін не склалось, оскільки вони мають різні погляди на життя, внаслідок чого постійно виникали сварки, конфлікти, між ними зникли почуття любові та поваги. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і зберегти її неможливо, сторони примиритися не погодилися, тому шлюб необхідно розірвати. Після розірвання\~шлюбу прізвище відповідача залишити «Нагорняк». За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 13 травня 2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 15. Від спільного подружнього життя в них дітей немає. Після укладення шлюбу відповідач виїхав за межі України і на даний час вони не проживають разом. Їхні шлюбні відносини припинилися, сімя розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, від неї поступила письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 13 травня 2011 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 15. Від спільного подружнього життя в них дітей немає. Сторони разом не проживають на протязі сім років, спільного господарства не ведуть. Їх сімя розпалася, існує лише формально, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Миритись не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] предявив позов до [PERSON] та просить суд постановити рішення, яким розірвати укладений між сторонами шлюб, посилаючись на те, що з 1996 року подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подружжя проживає окремо та спільного господарства не веде. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, тому бажає розірвати шлюб з відповідачем. Справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні із викликом сторін. В судове засідання сторони не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач позов просить задовольнити, а відповідач зазначив про визнання позову (вхід. № № 45903/18, 51767/18). В ході розгляду справи суд встановив, що шлюб між сторонами [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано 27 березня 1982 року Київським районним у місті [PERSON] відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом № 272 (ПОВТОРНЕ свідоцтво про шлюб: серія І-ЖД №329207). Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON]. В серпні 2018 року [PERSON] подав позов про розірвання цього шлюбу. Станом на 17 грудня 2018 року позивач заяву не відізвав, що свідчить про незміну намірів позивача щодо розлучення. Відповідач [PERSON] позов визнала. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. В силу статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 24\~Сімейного\~кодексу\~України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 лютого 2018 року під час перевірки об'єкту відповідача в смт Клавдієве по вул. Старософіївська, 23 Бородянського району Київської області, виявлене порушення п.42 Правил користування електричною енергією для населення, а саме: самовільне підключення до електромережі енергопостачальної організації поза засобами обліку. Спожита електроенергія не обліковується. На підставі виявленого порушення складений акт про порушення. Оскільки відповідач самовільно підключив електроустановки до електричної мережі ПрАТ «Київобленерго» комісією з розгляду актів 06 березня 2018 року прийняте рішення, оформлене протоколом №0191 про визначення та нарахування вартості обсягу не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил електричної енергії, яка відповідно до розрахунку склала 8279,04 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму боргу та понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в ході перевірки об'єкту споживача [PERSON] в смт. Клавдієво по вул. Старософіївська, 23 Бородянського району Київської області виявлено самовільне підключення до електромереж електропередавальної організації. Спожита через самовільне підключення електроенергія не обліковувалась, споживач порушив ізоляцію ввідного дроту, за що рішенням комісії по нарахуванню збитків нарахований борг на суму 8279 грн. 04 коп., що підтверджується копіями договору про користування електричною енергією, акту та протоколу (а.с.13-19,5-7, 8). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки шкода заподіяна позивачу відповідачем не відшкодована, то суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача борг у розмірі 8279,04 грн. та, відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, з метою отримання банківських послуг підписав заяву від 05 лютого 2016 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом за користування кредитом на рік, на суму залишку заборгованості. Внаслідок невиконання умов договору відповідач, станом на 20 червня 2018 року має заборгованість в розмірі 11814,33 грн.. Оскільки відповідач заборгованість не повертає, просив стягнути з нього вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 10 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 05 лютого 2016 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту (10-26, 32-33). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-9) станом на 20 червня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 11814,33 грн. з яких: 3505,29 грн. - тіло кредиту; 3100,87 грн. - заборгованість за відсотками, 4169,39 грн. - пеня, 1038,78 грн. судові штрафи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву від 18 травня 2009 року згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18 червня 2018 року має заборгованість в сумі 14623,21 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 18 травня 2009 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями: заяви, довідки про умови кредитування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, нової редакції статуту (а.с. 16-32, 39-40). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.13-15) станом на 18 червня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 14623,21 грн. з яких: 7543,32 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5925,80 грн. - пеня, 1172,53 грн. - судові штрафи. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 450,368грн. з яких 7543,32 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 5925,80 грн. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial