Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON]В звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що страждає хронічним психічним розладом з 2009 року. Сім разів лікувався стаціонарно у звязку з загостренням захворювання. У клінічній картині переважає афективно-маячна симптоматика з агресивними та аутоагресивними формами поведінки. Остання виписка 06.10.2017 року. Після виписки підтримуючу терапію не приймав. Зі слів матері [PERSON] [PERSON], стан її сина останні півтора місяці погіршився, поводиться неадекватно, погано спить, погрожує фізичною розправою їй та сусідам, у звязку з чим вона вимушена була викликати поліцію. Викликана бригада швидкої медичної допомоги 12.03.2018 року о 15 год. 20 хв. у супроводі матері доставлений в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, оглянутий черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення тяжкого психічного розладу з агресивними тенденціями. Категорично відмовляється від госпіталізації. Госпіталізований у примусовому порядку як особа, яка виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. 13.03.2018 року о 08 год. 30 хв. оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу з агресивними й аутоагресивними формами поведінки (агресія до матері, себе, погрози фізичної розправи на адресу сусідів). У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON] зазначив, що 13.03.2018 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу з агресивними й аутоагресивними формами поведінки. [PERSON] тривалий час перебуває під спостереженням лікаря-психіатра, на цей час являє потенційну соціальну небезпеку як для себе так і для оточуючих. Зацікавлена особа [PERSON] зазначила, що вона є матірю [PERSON], який останнім часом дуже агресивно себе поводе, постійно загрожує їй та сусідам. [PERSON] у судовому засіданні не надав пояснень, але поводився дуже агресивно. Прокурор заяву підтримла і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, законного представника особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 13.03.2018 року [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2009 року страждає хронічним психічним розладом, страждає на тяжкий психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу з агресивними й аутоагресивними формами поведінки. Його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, [PERSON] про те, що [PERSON]М вже сім разів проходив курс лікування у психіатричній лікарні, внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved