Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

В червні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, в якому просила визнати за нею, [PERSON] право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0566 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована та території Садівничого товариства «Строитель» Слобожанська селищна рада Дніпровський район Дніпропетровська область; визнати за нею, [PERSON] право власності на дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами за [NUMBER], що знаходиться в Дніпропетровській області Дніпровському районі смт. Слобожанське Садівниче товариство «Строитель» загальною площею 140 кв.м.; зняти арешт з нерухомого майна - земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0566 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована та території Садівничого товариства «Строитель» Слобожанська селищна рада Дніпровський район Дніпропетровська область, що було накладено 23 січня 2018 року постановою про арешт майна боржника Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., серія та номер 55607943; зняти арешт з нерухомого майна дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами за [NUMBER], що знаходиться в Дніпропетровській області Дніпровському районі смт. Слобожанське Садівниче товариство «Строитель», загальною площею 140 кв.м., що було накладено 23 січня 2018 року постановою про арешт майна боржника Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., серія та номер 55607943. Адвокат позивачки [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі (а.с.107). Адвокат відповідача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.106), позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.85). Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. надав суду лист про розгляд справи без його участі (а.с.108). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті. Встановлено, що Постановою Господарського суду Запорізької області від 08 грудня 2010 року фізичну особу-підприємця [PERSON] (ідентифікаційний номер за ДРФО [NUMBER]) визнано банкрутом, та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.94-96). Ліквідатором банкрута було призначено арбітражного керуючого [PERSON] (ліцензія Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України серії AB № 545798 від 05.08.2010 року, ідентифікаційний номер за ДРФО - [NUMBER]). 13 травня 2011 року Товарною біржею «Придніпров'є» проведено продаж з прилюдних торгів земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 0,0566 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована та території Садівничого товариства «Строитель» Слобожанська селищна рада Дніпровський район Дніпропетровська область та дачного будинку загальною площею 140 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами [NUMBER], що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район смт. Слобожанське Садівниче товариство «Строитель». 17 травня 2011 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON], в особі арбітражного керуючого ліквідатора банкрутства [PERSON] (продавцем) з однієї сторони та [PERSON] (покупцем) з другої сторони був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 0,0566 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована та території Садівничого товариства «Строитель» Слобожанська селищна рада Дніпровський район Дніпропетровська область (а.с.12), та дачного будинку загальною площею 140 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами [NUMBER], що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район смт. Слобожанське Садівниче товариство «Строитель» (а.с.14-15). Договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Долгопятою С.О., зареєстровані в Реєстрі відповідно за №716 та №715. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна: земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 0,0566 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована та території Садівничого товариства «Строитель» Слобожанська селищна рада Дніпровський район Дніпропетровська область та дачного будинку загальною площею 140 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами [NUMBER], що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район смт. Слобожанське Садівниче товариство «Строитель» - застосовано арешт (а.с.54-56). Вказане обтяження було зареєстровано 24 січня 2018 року за №24509101, на підставі постанови Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича про арешт майна боржника від 23 січня 2018 року, серія та номер: 55607943 (а.с.53). Встановлено, що арешт на належне позивачці нерухоме майно був накладений приватним виконавцем в рамках Виконавчого провадження №55607943 (а.с.50), відкритого на підставі Виконавчого напису №28767 виданого 06 грудня 2017 року (а.с.49). На момент винесення постанови (23.01.2018 року), [PERSON] була власницею вищевказаного будинку та земельної ділянки згідно договорів купівлі-продажу (а.с.12,14-15). Окрім того, як вбачається з самої Постанови, приватний виконавець наклав арешт не на майно боржника [PERSON], а на майно котре належало [PERSON] згідно Договорів купівлі-продажу. Таким чином, нерухоме майно, яке знаходиться в арешті, безперечно є власністю [PERSON], тому її право власності на майно підлягає захисту в порядку, передбаченому чинним законодавством. На час виникнення спірних правовідносин 17 травня 2011 року, питання щодо моменту набуття права власності на нерухоме майно за договором було врегульоване ст. 182, 210, 334, 640, ст. 657 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 657 ЦК України (в редакції на час вчинення договорів купівлі-продажу) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 1. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції діючий на час виникнення спірних правовідносин) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Положенням п.1 ч.1 ст. 4 цього ж Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема фізичним особам, а саме права власності на нерухоме майно. Як було встановлено у ході судового розгляду, договори купівлі-продажу спірних садового будинку та земельної ділянки були укладені та нотаріально посвідчені 17 травня 2011 року і у той же день було здійснено державну реєстрацію цих договорів (а.с.13,16). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.5 постанови від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК України). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст. 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем. У разі укладання нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. Аналіз наведених правових актів станом на час виникнення спірних правовідносин з урахуванням внесених до них подальшому змін дає підстави обґрунтовано стверджувати, що на час укладення [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку паралельно існували дві легальні процедури визнання державою права власності особи на нерухоме майно, набуте за договором: державна реєстрація правочину з придбання цього нерухомого майна і державна реєстрація речових прав на набуте нерухоме майно. При цьому, за змістом діючих та той час нормативних актів, державна реєстрація договору та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації договору, не мала правовстановлюючого значення. Такий стан речей існував до 01 січня 2012 року, тобто до набрання чинності Законом України №1878-VІ від 11 лютого 2010 року, яким скасована державна реєстрація правочинів (пункт 3 розділ І). З матеріалів справи вбачається, що позивачка стала законним володільцем придбаного нерухомого майна: земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 0,0566 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована та території Садівничого товариства «Строитель» Слобожанська селищна рада Дніпровський район Дніпропетровська область та дачного будинку загальною площею 140 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами [NUMBER], що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район смт. Слобожанське Садівниче товариство «Строитель» з 17 травня 2011 року (момент державної реєстрації договору купівлі-продажу (а.с.13,16). Також згідно інформації з наданого приватним виконавцем Виконавчого провадження №55607943 (а.с.43-75) вбачається, що сторонами ВП №55607943 є: боржник - [PERSON] та стягувач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», провадження перебуває на виконанні. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що на момент винесення постанови про арешт нерухомого майна, позивачка набула прав володільця спірного майна, тому її права щодо цього нерухомого майна підлягають захисту. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно зі ст. 9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства, яке підлягає обов'язковому застосуванню при вирішенні (в тому числі й цивільних справ) виходячи з приписів ст. 2, 8 ЦПК України. Статтею 41 Конституції України встановлено, що відповідно до діючого законодавства України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Протоколом №1 від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод введена в дію норма міжнародного права, яка ратифікована Державою Україна, Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності [PERSON], внаслідок чого позивачка позбавлена змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що на момент винесення приватним виконавцем постанови про обтяження спірного нерухомого майна (23 січня 2018 року) позивачка набула права власності на вищезазначене спірне майно (17 травня 2011 року), та приймаючи до уваги, що державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування арешту, що обмежує права позивачки як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивачки як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов є законним і обґрунтованим, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 2334 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved