Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

В січні 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаючись на обставини вказані в позовній заяві, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, визначених в позові. Пояснили, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі позивачки як члени сім'ї власника, оскільки були невісткою та онуком. З травня 2013 року відповідачка із малолітнім [PERSON] не проживає у даній квартирі. Права позивачки порушуються тим, що в зв'язку з реєстрацією відповідача та її сина у спірній квартирі вона несе матеріальні витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг за житло, які нараховуються з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] повторно не з'явилась в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Треті особи в судове засідання не прибули, про час, дату та місце слухання справи повідомленні належним чином, при розгляді справи, покладалися на розсуд суду. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що відповідачка разом із сином з травня 2013 року не проживають у квартирі [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтями 64, 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Якщо особи, перестали бути членами сім'ї власника, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як власник та члени його сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] Відповідно до довідки від 25.12.2014 року виданої ТОВ «Житлорембудсервіс» відповідачка із сином [PERSON], значаться зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Таким чином, права позивачки порушуються тим, що реєстрація [PERSON] та її сина [PERSON] у спірній квартирі тягне за собою підвищений розмір комунальних витрат, що створює перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні належною на праві власності квартирою. У зв'язку з цим, посилання позивача на ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права користування та розпорядження, є обґрунтованим. Тому порушені права [PERSON] як власника квартири [ADDRESS] підлягають захисту. За таких обставин, враховуючи не проживання [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі більше року, що підтверджується актами про непроживання, суд з огляду на положення ст. 405 ЦК України приходить до висновку, що останні втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Отже позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved