Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

В уточненій позовній заяві вказано, що згідно договору дарування на житловий будинок, виданого 30 квітня 1993 року, зареєстрованого за місцем реєстрації у бюро технічної інвентаризації за реєстром № 4170, позивачка є власником будинку, розташованого у м. Василівка по вулиці Молодіжна, 11. Крім [PERSON] в цьому будинку з 18.01.2003 року зареєстрований відповідач за його бажанням, але він фактично не мешкає у будинку [PERSON] з лютого 2014 року, не сплачує ніяких коштів на утримання будинку та комунальні послуги. Позивачка неодноразово зверталась до [PERSON] знятися з реєстрації у її будинку, тому що їй необхідно вирішувати питання щодо житлової субсидії, але відповідач не реагує на її прохання. [PERSON] на теперішній час не є членом сімї позивачки та ніяких особистих речей у її будинку немає, тому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею житловим будинком за адресою: Запорізька область, м. Василівка, вул. Молодіжна, б. 11, визнавши [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за вищевказаною адресою. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, але до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та копія газети «Запорізька Правда» від 17 серпня 2017 року № 33 (23768). Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, згідно ст. ст. 76, 169, 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу та винести заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Крім того, враховуючи думку позивачки, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 12 серпня 2000 року одружились [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 055057, виданого 12 серпня 2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського районного управління юстиції Запорізької обл. (а.с. 5). Так, судом встановлено, що позивачці на праві власності належить будинок № 11, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Василівка, вулиця Молодіжна, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 30 квітня 1993 року та зареєстрованого у реєстрі за № 540 (а.с.3, 4). Згідно довідки № 5563 від 22 червня 2017 року, виданої Василівською міською радою Запорізької області, за адресою: Запорізька область, м. Василівка, вулиця Молодіжна, 11 зареєстровані: [PERSON], [PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] син (а.с. 4). Відповідно до акту обстеження фактичного проживання [PERSON] за адресою: м. Василівка, вул. Молодіжна, 11, 20 червня 2017 року, складеного головою квартального комітету та у присутності сусідів: [PERSON] і [PERSON], встановлено, що за даною адресою [PERSON] зареєстрований, але не проживає з лютого 2014 року, виїхав до Росії на постійне місце проживання (а.с. 6). Відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим у зазначеному вище будинку та не бажає знатися з реєстрації добровільно. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, у звязку з не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Позивач, як власник вказаного житла, має право, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України, володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Його право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України, позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач [PERSON] не проживає у вказаному житловому приміщенні, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених\~ст. 71 ЖК України\~немає, участі в оплаті комунальних послуг кімнати відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, права позивача, як власника кімнати, захищаються державою. При цьому, суд враховує, що ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач [PERSON] не надав суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову (якщо такі є). На підставі ст.ст. 29, 316-319, 325, 386, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved