overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання не-дієздатною матері [PERSON], [INFO] та призначення її опікуном. На обґрунтування своїх вимог заявником зазначено, що [PERSON] хворіє на стійке хронічне психічне захворювання та перебуває на облі-ку в Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері з 2017 року. Про неї піклується заявник, яка створила їй належні умови для проживання та матеріа-льне забезпечення, в звязку з чим просить визнати [PERSON] недієздатною та призначити її опікуном. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельниць-кої міської ради в судове засідання не зявився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності та проти задоволення заяви не заперечує, крім того на-дав суду подання з клопотанням про встановлення опіки над [PERSON] та при-значити [PERSON] опікуном над її матірю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок ви-знання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільно-процесуальним кодексом України. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON], 17 вересня 1936 року наро-дження, дійсно з 2017 року перебуває під диспансерним наглядом Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру, хворіє хронічним психічним захво-рюванням, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, у звязку з чим, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 529 від 07 вересня 2017 року [PERSON] хворіє психічним захворюванням, у вигляді орга-нічного розладу особистості судинного ґенезу з вираженими змінами та періодич-ними психотичними включеннями, внаслідок чого не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. Таким чином, [PERSON] слід визнати недієздатною та встановити над нею опіку. Разом з тим, умови проживання [PERSON] та її характеристика дають під-стави вважати можливим виконувати нею опікунські обов'язки щодо її матері [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явленого позову позивач вказала, що з 19 грудня 2008 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 314. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Фактично припинили сімейні відносини. Причиною розпаду сім'ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись нею. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з'явилась. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно зі ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Причиною розпаду сім'ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.12.2007 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя не склалося у зв'язку із втратою взаємної поваги та відсутністю порозуміння. Спільного господарства не ведуть. Майнового спору немає. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить шлюб з відповідачем розірвати, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Відповідно до заяви позивачка просила про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, згідно заяви, позов визнав. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.12.2007 р. , подружжя має неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. За домовленістю сторін дитина проживає разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі ст. ст.\~21,\~24,\~110,\~112,\~113 СК України\~та ст. ст.\~10,\~60,\~212,\~214,\~ ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона постійно проживає в зазначеній квартирі, в якій зареєстровані [PERSON] її донька та відповідач [PERSON] її онук. Відповідач, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в квартирі не проживає вже тривалий час. Також вказувала на те, що відповідач з 2008 року не проживає в квартирі, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги, однак залишається зареєстрованим у вказаній квартирі. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 13.01.1992 р. [PERSON] Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради був виданий Ордер на право заселення житлового приміщення за №59 на склад сімї із 4 особи, відповідно до якого в квартиру [ADDRESS] заселились [PERSON], [PERSON] її донька, та відповідач її онук [PERSON] Квартира [ADDRESS] не приватизована. Власником особового рахунку є [PERSON], [INFO] Згідно Довідки ОСББ «Херсонське шосе 32» виданої за № 24 від 31.05.2017 р. в зазначеній квартирі зареєстровані: позивачка [PERSON], її донька [PERSON], а також відповідач по справі [PERSON] Відповідно до Акту про не проживання складеного ОСББ «Херсонське шосе 32» від 29.11.2016 р. [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2008 року (понад 8 років). З пояснень позивачки вбачається, що відповідач в 2008 році переїхав в інше постійне місце проживання, його особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги він не оплачує. Вказані обставини також підтверджені у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач з 2008 року в квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі немає, він не несе витрати по оплаті комунальних\~ послуг, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування будин-ком № [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власником будинку № [ADDRESS] і за даною адресою зареєстрований, однак не проживає по-над один рік з початку 2000 року брат [PERSON], витрати на утримання бу-динку не несе, порушуючи права позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав та пояснив, що дійсно з 2000 року в будинку сестри не проживає, оскільки після одруження пе-реїхав в будинок дружини де і проживає до сьогоднішнього дня. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд при-ходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] є власником будинку № [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрова-ний, однак не проживає понад один рік з початку 2000 року брат [PERSON], витрати на утримання квартири не несе, порушуючи права позивача. Ці обставини підтверджуються: копією технічного паспорту на будинок № [ADDRESS]; договором дарування вказано-го будинку від 31 травня 2008 року; показами свідків сусідів [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо, в судовому засіданні пояснили, що відповідач пі-сля одруження в 2000 році переїхав жити в будинок дружини по [ADDRESS], де і проживає до сьогоднішнього дня. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, кори-стується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і вла-сником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік в будинку № [ADDRESS], за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останнього таким, що втратив право на користування вказаною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування кварти-рою № 25 по вул. М.Гречко, 1 в м. Хмельницькому. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] і за даною адресою зареєстрований, однак не проживає по-над один рік з початку 2006 року син [PERSON], витрати на утримання кварти-ри не несе, порушуючи права позивача. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце розгляду справи належ-ним чином, в судове засідання не зявився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній да-них та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов під-лягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований, однак не проживає понад один рік з початку 2006 року син [PERSON], витрати на утримання квартири не несе, порушуючи права позивачів. Ці обставини підтверджуються: копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; договором міни вказаної квар-тири від 02 березня 1996 року; актом ЖЕК № 5 від 24 травня 2017 року про не проживання відповідача. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, кори-стується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і вла-сником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік в квартирі [ADDRESS], за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останнього та-ким, що втратив право на користування вказаною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право на користування житлом, а саме: квартирою №86 в будинку №12 по вулиці Перемоги у м. Хмельницькому. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власницею квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована однак не проживає понад рік відповідачка бабуся позивача, а тому позивачка просить усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом. В судове засідання позивачка не зявилась, однак представником подано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач, який повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не зявився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована однак не проживає понад рік відповідачка бабуся позивача, витрати на утримання квартири не несе, порушуючи тим самим права позивача. Дані обставини підтверджуються: технічним паспортом на квартиру; довідкою від 15 червня 2017 року №3185; актом обстеження житлових умов про фактичне проживання від 15 вересня 2016 року та від 20 вересня 2017 року. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік в квартирі [ADDRESS], за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останню такою, що втратила право на користування квартирою №86 в будинку №12 по вулиці Перемоги у м. Хмельницькому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2 000 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з вини [PERSON], яка мешкає поверхом вище в квартирі № 7 по вул. Шевченка в м. Хмельницькому, 28 лютого 2017 року мало місце затоплення її квартири № 5, по вул. Шевченка, 40, в м. Хмельницькому, внаслідок чого стеля та стіни ванної кімнати потребують відновлювального ремонту, а тому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальних збитків 2 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач, яка повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не зявилась. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 5, по вул. Шевченка, 40, в м. Хмельницькому. В свою чергу, [PERSON] є власником квартири № 7 цього ж будинку, яка розташована поверхом вище. 28 лютого 2017 року, внаслідок негерметичного підключення сифона до душової кабіни в квартирі відповідача, мало місце затоплення квартири [PERSON] У звязку з цим, квартира позивача потребує відновлювального ремонту, вартість якого становить 2 000 грн. Ці обставини підтверджуються: правовстановлюючим документом на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON]; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON]; актом ЖЕК № 2, який вказує на факт та причини затоплення квартири [PERSON] У відповідності до ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оцінюючи встановлені обставини та надані докази суд приходить до висновку, що затоплення квартири № 5, вул. Шевченка, 40 в м. Хмельницькому, сталося з вини власника квартири № 7 цього ж будинку [PERSON], яка не вжила необхідних заходів для належного утримання сантехнічного обладнання. У звязку з цим, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода вартість відновлювального ремонту ванної кімнати, яка становить 2 000 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000 грн. щомісячно. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 15 травня 2012 року і до повноліття дитини. Позивач просить збільшити розміру стягуваних аліментів до 1 000 грн., посилаючись на те, що донька часто хворіє, а також виникають інші потреби дитини в зв'язку із збільшенням її віку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що в зв'язку із збільшенням витрат на дитину її матеріальне становище погіршилося. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів, в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.192 СК України «Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них». Судом об'єктивно встановлено, що в зв'язку із збільшенням вікових потреб дитини, витрати, які несе мати на її утримання значно перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в зв'язку з чим матеріальне становище позивача погіршується, а тому розмір стягуваних аліментів слід збільшити. При визначенні розміру аліментів судом враховується матеріальне становище сторін, а тому розмір аліментів слід збільшити до 1 000 грн. При цьому суд визначає розмір аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки відсутні відомості про регулярний дохід відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки Діани, [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30 січня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 14 грудня 2016 року і до повноліття дитини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 червня 2017 року розмір стягнення аліментів з відповідача збільшено до 1 000 грн. щомісячно. Позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів до 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно, посилаючись на те, що донька часто хворіє, виникають інші потреби дитини в зв'язку із збільшенням її віку, а також те, що відповідач офіційно працевлаштувався і його дохід збільшився. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності та просить вимоги позову задовольнити. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не зявився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів, в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Судом обєктивно встановлено, що в зв'язку із збільшенням вікових потреб дитини, витрати, які несе мати на її утримання значно перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в зв'язку з чим матеріальне становище позивача погіршується, відповідач офіційно працевлаштувався та його доходи значно збільшились, а тому розмір стягуваних аліментів слід збільшити. При визначенні розміру аліментів судом враховується матеріальне становище сторін, а тому розмір аліментів слід збільшити до 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно. При цьому суд визначає розмір аліментів в частці, оскільки довідка з місця роботи відповідача свідчить про його регулярний дохід.

Outcome: approved