Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

В червні 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Провідна» (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2016 року о 16 год. 00 хв. по автодорозі Н-14 Олександрівка-Миколаїв на 9 км+300 м сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів, в тому числі належного Відповідачу КАМАЗ-5511 д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Так як на момент ДТП діяв договір обов'язкового страхування, укладений між Позивачем та Відповідачем, Позивачем здійснено страхове відшкодування іншому учаснику ДТП на загальну суму 46 185 грн. 30 коп. Оскільки постановою Кам'янського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2016 року адміністративне справа про правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно водія [PERSON] закрита на підставі ст. 38 КУпАП, Позивач просив суд в порядку ст. 38.1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнути на їх користь 8 868 грн. 87 коп. суми сплаченого страхового відшкодування та понесені витрати по сплаті судового збору. До суду надійшла заява представника Позивача про підтримання позовних вимог та слухання справи у його відсутність. Відповідач та його представник проти позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити через його необґрунтованість. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено під час судового розгляду, 17 грудня 2016 року о 16 год. 00 хв. по автодорозі Н-14 Олександрівка-Миколаїв на 9 км+300 м сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів, в тому числі належного Відповідачу КАМАЗ-5511 д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] На момент ДТП діяв договір обов'язкового страхування, укладений між Позивачем та Відповідачем. Позивачем здійснено страхове відшкодування іншому учаснику ДТП на певну суму. Постановою Кам'янського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2016 року адміністративне справа про правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно водія [PERSON] закрита на підставі ст. 38 КУпАП. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, лише встановивши вину, суд вирішує питання відшкодування шкоди і при вирішенні цього питання враховуються висновки експертиз, оскільки необхідно довести причинний зв'язок між ДТП і визначеними у висновку товарознавчої експертизи пошкодженнями автомобілів, а відповідно і сумою збитків. Недоведеність причинного зв'язку може бути підставою для відмови в позові. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини водія. Пред'являючи позов, представник Позивача не звернув уваги що у тексті постанови суду від 01 квітня 2016 року відсутні відомості про визнання водія [PERSON] винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Інші докази під час слухання справи про доведеність вини вказаного водія у ДТП стороною Позивача суду не надано, учасниками процесу клопотання про призначення відповідних експертиз не висловлювалось. Крім цього, сама позовна заява містить протиріччя у собі, так як в основній частині позову йдеться про встановлення страхового відшкодування у розмірі 46 185 грн. 30 коп., а в прохальній частині дана сума є відмінною - 8 868 грн. 87 коп. Таким чином, під час розгляду справи з урахування зібраних по справі доказів сторона Позивача не надала доказів на підтвердження вини водія [PERSON] у ДТП та розміру встановленого страхового відшкодування до стягнення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed