Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Позовні вимоги мотивовані тим, що неповнолітній [PERSON] є сусідом [PERSON] 23.11.2014 року [PERSON] проник до будинку [ADDRESS], що є будинком [PERSON], звідки викрав 12 000, 00 гривень та 3 200, 00 доларів США. Згодом, 29.12.2014 року [PERSON] знову проник до будинку [PERSON] і викрав 50, 00 доларів США та 2 000, 00 гривень. Таким чином в [PERSON] було викрадено 63 097, 00 гривень, що встановлено вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2015 року по справі № 127/7252/15-к. За скоєний злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, [PERSON] засуджений до 4 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Ще під час судового розгляду кримінальної справи позивачу повернуто 400, 00 гривень, тому суму позову [PERSON] зменшив на 400, 00 гривень і ціна позову становить 62 697, 00 гривень. Повертати інші викрадені кошти [PERSON] та його мати [PERSON] відмовились, повідомивши, що в них немає таких грошей. Вище викладено й стало підставою для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення з [PERSON] та його законного представника [PERSON] 63 097, 00 гривень матеріальної шкоди, завданої злочином. В ході розгляду справи позивачем було зменшено позовні вимоги, а саме: позивач просив стягнути з [PERSON] та його законного представника [PERSON] 62 697, 00 гривень матеріальної шкоди, завданої злочином. В судовому засіданні позивач зменшені позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його законний представник - співвідповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечували. [PERSON] визнала позовні вимоги в повному обсязі. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] не пред'являв цивільний позов до [PERSON] в кримінальному провадженні. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/7252/15-к від 05.06.2015 року, який набрав законної сили 07.07.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. (а.с. 2-3) Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2015 року встановлено скоєння злочину [PERSON], [INFO], тобто неповнолітнім. Згідно ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року (із змінами) звернув увагу на те, що при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами. Так, вироком Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/7252/15-к від 05.06.2015 року, який набрав законної сили 07.07.2015 року, було встановлено, що [PERSON] викрав у [PERSON] 63 097, 00 гривень, чим завдав останньому матеріальну шкоду. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та його законним представником [PERSON] було повернуто [PERSON] грошові кошти в розмірі 400, 00 гривень. Таким чином станом на день розгляду справи до відшкодування підлягає матеріальна шкода в розмірі 62 697, 00 гривень. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наявність спричинення позивачу матеріальної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача - [PERSON] та вину останнього в її заподіянні. Суд прийшов до висновку, що позивачем доведено й обґрунтовано розмір матеріальної шкоди в сумі 62 697, 00 гривень. Отже, відповідно до положень ст.ст. 1166, 1177, 1179 ЦК України майнова шкода в розмірі 62 697, 00 гривень має бути відшкодована в повному обсязі особою, яка її завдала, тобто [PERSON] Відповідачем суду не надано доказів відсутності його вини за завдану позивачу шкоду. Однак, під час розгляду справи судом з'ясовано, що неповнолітній [PERSON] на даний час не працює, доходів не має, за ним не зареєстровано право власності на майно, на яке може бути звернуто стягнення. Таким чином, неповнолітній [PERSON] не має майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, тому ця шкода має бути відшкодована в повному обсязі його матір'ю [PERSON], з якою він проживає і яка займається його вихованням. Батько [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, у шлюбних відносинах із [PERSON] не перебуває та не проживає з ними. Враховуючи вище викладене, принцип диспозитивності, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину в сумі 62 697 (шістдесят дві тисячі шістсот дев'яносто сім) гривень 00 копійок. В задоволені позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] слід відмовити, враховуючи викладене вище. Позивач на час звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 626, 97 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial