Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулось акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Свою позовну заяву обґрунтовувало тим, що 11.07.2019 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 15_0134. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальнику (відповідачу [PERSON] ) на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно пунктів 2.2, 2.3 кредитного договору кредит надається в загальному розмірі 80000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення не пізніше 10 липня 2024 року. Кредит надається на споживчі цілі. Свої зобов`язання перед позичальником банк виконав у повному обсязі та надав відповідачу обумовлені кредитні кошти, однак, останній, порушивши п.п 3.3.3, 4.3.2 кредитного договору, встановлених термінів повернення наданого кредиту (основної суми) та сплати відсотків за кредит не дотримується у зв`язку з чим із червня 2020 року у позичальника почала утворюватися заборгованість за кредитом, що стало підставою для відкликання кредиту. Станом на 08.09.2020 року заборгованість за кредитом склала 78078,02 грн., в тому числі: 66214,17 грн. - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу); 11741,68 грн. - загальна сума прострочених чергових платежів по нарахованих відсотках; 79,78 грн. - загальна сума 3 % річних від прострочених сум заборгованості по кредиту; 42,39 грн. - загальна сума 3 % річних від прострочених сум заборгованості по відсотках. Таким чином позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит № 15_0134 від 11.07.2019 року в розмірі 102130,08 грн. та здійснити розподіл судових витрат. В позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 03.11.2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Копія ухвали про відкриття провадження від 03.11.2020 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачу направлялася за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, яке співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Клопотань сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, заяв від відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За таких обставин, суд прийняв рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно дослідивши і оцінивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2019 року [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» досягли згоди щодо врегулювання усіх майнових та організаційних аспектів на наведених умовах та уклали договір про споживчий кредит № 15_0134 з додатками до нього (далі - договір) (а.с. 8-13). Згідно п. 2.1 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник мав право отримати та зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки, кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано в загальному розмірі 80 000, 00 грн. (вісімдесят тисяч гривень) на строк 60 (шістдесят) місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10 липня 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору (п. 2.2 договору). Кредит надано на споживчі цілі, що слідує з п.п. 2.3 договору. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 (п`ятдесят шість) процентів річних. Така процентна ставка є фіксованою згідно п.п. 2.4.1 договору. Зокрема, п.п. 2.4.2 та 2.4.3 договору визначено порядок нарахування та сплати процентів за кредитом. Пунктом 3.3 договору урегульовано порядок повернення позичальником кредиту, процентів та інших платежів за цим договором. Так, п.п. 3.3.1 визначено, що всі платежі за договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійної винагороди, штрафних санкцій тощо) здійснюються шляхом списання банком в договірному порядку коштів з поточного рахунку. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого згідно з цим договором (п.п. 3.3.2 договору). Відповідно до п.п. 3.9.1 договору банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або договорами забезпечення (за наявності) та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати повернення суми кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором); строк сплати яких ще не настав у повному обсязі, в тому числі, але не виключно, у разі якщо відбулася будь-яка з наступних подій: затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом на один календарний місяць; неподання позичальником на вимогу банку документів, що стосуються його фінансового стану. Виконання позичальником вимоги банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, строк сплати яких не настав, що містяться у вимозі банку, направленій позичальнику, відповідно до цього пункту договору, є зміною терміну остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Сторони домовились, що вказана в цьому пункті зміна терміну, на який надано кредит, не є зміною банком в односторонньому порядку умов договору (п.п. 3.9.2). 08.07.2019 року [PERSON] підписав кредитну заяву № 408139033 та отримав паспорт споживчого кредиту, а також ознайомився з додатком до паспорту споживчого кредиту, що містив графік платежів станом на 09.07.2019 року, що засвідчив своїм підписом на зазначених документах (а.с.15-16; 17). Позивач свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконав, надавши відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що підтверджується меморіальним ордером № 15_0134 від 11 липня 2019 року та розрахунком заборгованості згідно з кредитним договором № 15_0134 від 11 липня 2019 року (позичальник [PERSON] ) станом на 08.09.2020 року (а.с. 6-7; 18). Проте, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість (6-7). Відповідач, як встановлено, в добровільному порядку заборгованість не погашає. Статтею 55 Конституції України гарантовано право особи на судовий захист. Кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутисядо суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Зі змісту статті 610 ЦК України слідує, що під порушенням зобов`язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В частині 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, за встановлених судом обставин, відповідач [PERSON] скористався наданим банком кредитом, проте ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом, яка станом на 08.09.2020 року склала 78078,02 грн., в тому числі: 66214,17 грн. - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу); 11741,68 грн. - загальна сума прострочених чергових платежів по нарахованих відсотках; 79,78 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 42,39 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача відповідачем суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Розмір заборгованості у сумі 102130,08 грн., який у прохальній частині позовної заяви просить стягнути позивач, не підтверджений наявними у справі письмовими доказами, зокрема, суперечить долученому у якості доказу розрахунку заборгованості згідно з кредитним договором № 15_0134 від 11 липня 2019 року станом на 08.09.2020 року (а.с. 6-7). Крім того, суд звертає увагу і на те, що у самій позовній заяві вказано, що станом на 08.09.2020 року заборгованість за кредитом склала 78078,02 грн., так само як і ціну позову при зверненні до суду позивачем було визначено у розмірі 78078,02 грн. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» належить стягнути заборгованість у розмірі 78078,02 грн., що відповідає матеріалам справи та доведено долученими до позовної заяви доказами, відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в сумі 1606,97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial