Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

В червні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , просив суд визнати недостовірною інформацію опубліковану та поширену « [INFO] на сайті «Youtube», а саме - на власному Youtube - каналі користувача [PERSON] ( [PERSON] ) « [PERSON] » у відео, яке містило висловлювання та супроводжувались зображенням фото позивача з надписом «Я не паникую, на тролейбусах ворую»: «Сейчас я вам покажу два троллейбуса, эти два троллейбуса стоят одинаковую сумму денег, только вот этот вот отремонтировали за 4 миллиона гривен из фирмы ублюдошного депутата, который просто украл у нас эти четыре миллиона гривен, а вот этот вот, второй, купили за четыре миллиона гривен и двести тысяч». «Второй троллейбус за четыре миллиона гривен отремонтировал депутат от партии [PERSON] » «Четыре миллиона гривен из наших налогов украл конченный, мерзотный депутат от партии [PERSON] ». Позивач просив суд зобов`язати відповідача в тижневий термін із дня набрання чинності рішенням суду опублікувати спростування недостовірної інформації у спосіб, в який вона була поширена, тобто шляхом опублікування відео, на якому він особисто зачитує резолютивну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї позовної заяви, на його власному Youtube - каналі « [INFO] », без будь-яких редакційних або інших коментарів. А також просив стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 140 000 грн. та судовий збір. В обґрунтування вказав, що [INFO] на сайті «Youtube», а саме - на власному Youtube - каналі користувача [PERSON] ( [PERSON] ) під назвою « [INFO] » було опубліковано та поширено відео (посилання: [INFO] , на якому відповідач, знімаючи власний виступ, допустив образливі, нецензурні та такі, що принижують честь та гідність висловлювання, які супроводжувались демонстрацією фото позивача по справі, який на той час був депутатом від партії [PERSON] та звинуваченням у тому, що позивач вчинив злочин, а саме крадіжку чужого майна. Паралельно з розповіддю відповідач знімає на відео два тролейбуси, один «ЮМЗ TIP (Т2П)», на корпусі якого зазначено номер 009, описуючи його численні пошкодження, та зазначає, що нібито саме його було відремонтовано депутатом від партії [PERSON] за чотири мільйони гривень, та другий «Дніпро ТЮЗ», на корпусі якого зазначено номер [NUMBER] , який на вигляд є новим. Станом на 22.05.2020р. вказане відео має 1160 переглядів. 138 лайків та 6 дизлайків, тобто було переглянуте широким колом осіб. Вказане відео містить недостовірну інформацію з огляду на наступне. Позивач вказав, що він до 26.09.2019р. обіймав посаду депутата Криворізької міської ради від депутатської партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина», очолюваної в м. Кривому Розі [PERSON] . Крім того, позивач є засновником та з 31.07.2019р. - керівником ТОВ «ДІ ЕЛКОМ УКРАЇНА», яке на підставі договору на виконання робіт з капітального ремонту тролейбусів, укладених з Комунальним підприємством «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС» в 2019 року здійснило ремонт тролейбусів, що використовуються даним КП. Враховуючи вказане, а також зображення фото позивача на відео, можна однозначно встановити, що автор відео вів мову саме про позивача. При цьому, відповідач зазначив інформацію, яка не відповідає дійсності, оскільки: особисто позивач та ТОВ «ДІ ЕЛКОМ УКРАЇНА» не здійснювало ремонту зображеного на відео тролейбусу. Крім того, відповідач грубо порушив презумпцію невинуватості та за відсутності вироку суду звинуватив позивача в тому, що він нібито «викрав» 4 мільйони гривень. Твердження відповідача у відео, містять інформацію, яка порушує особисті немайнові права позивача, порочить його честь і гідність, формує хибну суспільну думку і створює уявлення про позивача, як про особу, що нібито вчинила дії, в яких вбачаються ознаки правопорушень. Поширена інформація дискредитує позивача як керівника підприємства, шкодить його діловій репутації, а також викликає неприхований осуд з боку оточуючих, зачіпає честь і гідність позивача як особистості, законослухняного громадянина. Твердження відповідача у відео зроблені в категоричній та однозначній формі, не посилаючись на джерела такої інформації та факти, які могли б їх підтвердити. Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги у зв`язку з тим, що він був ображений та принижений серед друзів, знайомих, колег теперішніх, колишніх та потенціальних, взагалі сторонніх людей, яку він оцінює в 140 000 грн. 30 червня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження в порядку загального позовного провадження. 10 серпня 2020 року відповідачем надано відзив, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вказавши, що відсутня передбачена законом сукупність умов для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача. В інформації у відеоролику відсутні будь - які відомості про особу позивача, його імені, анкетних даних, чи інших відомостей, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати. Твердження позивача про поширення інформації саме про нього не відповідають дійсності, оскільки фотографія особи, яка з`являється на 01:03 хв. вказаного відео та зникає на 01:04 хв. є заретушованою, що унеможливлює ідентифікувати на ній саме позивача. Інформація у відеоролику є лише критикою та оцінкою дій відповідальних посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також інших організацій до предмету відання яких належить розподілення коштів місцевого бюджету, у тому числі на ремонт та придбання громадського транспорту, що належить до комунальної власності міста. При цьому така критика стосується дій посадовців в цілому та не стосується конкретно особи позивача, оскільки на опублікованому відео відсутня будь - яка інформація особисто про нього. Позивач до 26.09.2019 р. обіймав посаду депутата Криворізької міської ради, а з 31.07.2019 р. обіймає посаду керівника ТОВ «ДІ ЕЛКОМ УКРАЇНА», а отже є публічною особою в розумінні положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також належним чином не обґрунтовані. 31 серпня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому посилаючись на обставини, викладені у позові, вказали, що відео, поширене відповідачем містить розбірливе зображення позивача на фото, а «ретушування» фото полягає у зображенні над головою позивача струмоприймачів тролейбуса, що лише вказує на явний прояв зневаги та глузування з боку відповідача. При цьому, відповідач недвозначно говорить про депутата від партії [PERSON] , діяльність якого має відношення до ремонту міських тролейбусів. Правові норми, якими регламентується порядок спростування недостовірної інформації, не передбачають обов`язкового зазначення імені чи будь-яких інших анкетних даних для можливості ідентифікації певної особи, якої стосується недостовірна інформація. В даному випадку, з огляду на сукупність перелічених фактів не виникає будь-яких сумнівів, що мова в зазначеному відео йде саме про [PERSON] і на відповідному фото зображений саме він. Відповідач висловив твердження в категоричній та однозначній формі, користуючись принизливими епітетами, звинуватив позивача у крадіжці чотирьох мільйонів гривень. Ураховуючи характер використаних мовних засобів, категоричність і однозначність відповідних словосполучень, інформація, яка була поширена відповідачем щодо позивача, є твердженням про факти, яких не існувало, і не може розглядатись як критика чи оціночне судження. 03 листопада 2020 року представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, в якому вказано, що позивачем не надано доказів поширення інформації, яка стосується безпосередньо нього. В інформації, яку позивач вважає недостовірною відсутні фактичні твердження про те, що саме громадянин [PERSON] вчинив злочин або інше правопорушення, внаслідок якого були завдані збитки на вказану суму. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності, а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть до некоректної критики. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Представник третьої особи до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, пояснень до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виходячи з наведених конституційні положень, суд має забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, що був опублікований і тим самим поширений відповідачем 17 травня 2020 року на власному «Youtube» каналі « [INFO] » ( [PERSON] ) « [PERSON] » вбачається, що на 01:03 хвилині відеоролику з`являється фото із зображенням позивача по справі, яке супроводжується написом: «Я не панікую на тролейбусах ворую», також на 02:15 хвилині вказаного відео знову з`являється зображення фото позивача з написом: «Я не панікую на тролейбусах ворую», яке також супроводжується висловлюванням автора відео з 02:12 хвилини по 02:18 хвилину наступного змісту: «Четыре миллиона гривен из наших налогов украл конченый, мерзотный депутат от партии [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, сторонами по справі визнані обставини щодо перебування позивача на посаді депутата Криворізької міської ради від депутатської партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина», очолюваної в м. Кривому Розі [PERSON] . Крім того, як пояснив представник відповідача у судовому засіданні фотозображення позивача, яке використане у відеоролику було скопійоване з офіційного сайту Криворізької міської ради, яке перебувало в загальному доступі. Суд відхиляє твердження відповідача та його представника про те, що фото позивача по справі було заретушоване автором відео та унеможливлює ідентифікацію особи, оскільки на переконання суду зображення позивача є чітким та дозволяє будь-якому глядачу вільно розпізнати риси обличчя та зовнішність особи позивача. Суд також погоджується з доводами представника позивач про те, що «ретушування» фото, про яке вказує відповідач та яке полягає у зображенні над головою позивача струмоприймачів тролейбуса і жодним чином не приховує рис обличчя позивача, свідчить про явну зневагу та глузування над особою позивача з боку відповідача. Оцінюючи інформацію, яка на думку позивача порочить його честь, гідність та ділову репутацію, суд зазначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Як встановлено судом з наданих позивачем доказів, [PERSON] з 31.07.2019р. є керівником ТОВ «ДІ ЕЛКОМ УКРАЇНА» (а.с.14-15), що також не заперечувалось сторонами по справі. 27.03.2019 року між ТОВ «ДІ ЕЛКОМ УКРАЇНА» та КП «Міський тролейбус» укладено Договір на виконання робіт з капітального ремонту тролейбусів (а.с.23), згідно Акту приймання-передачі від 24.12.2019 року ТОВ «ДІ ЕЛКОМ УКРАЇНА» здійснило ремонт тролейбусу ЮМЗ Т-2 інв.(борт) № 017 в кількості 1 шт. та тяговий двигун ЄД-139 інв.№810 в кількості 1 шт.(а.с.24), а згідно Акту приймання-передачі від 23.10.2019 року ТОВ «ДІ ЕЛКОМ УКРАЇНА» на виконання умов вищевказаного Договору було здійснено ремонт тролейбусу ЮМЗ Т-2 інв.(борт) № 643 в кількості 1 шт. та тяговий двигун ЄД-138 інв.№542 в кількості 1 шт.(а.с.25). Як встановлено судом за наслідками перегляду відео, відповідачем продемонстровано два тролейбуси, на корпусі одного зазначено номер 009 та вказано, що нібито саме його було відремонтовано депутатом від партії [PERSON] за чотири мільйони гривень, а також продемонстровано другий тролейбус, на корпусі якого зазначено номер [NUMBER] . При цьому, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин здійсненого ремонту вказаних у відео тролейбусів, а також відомостей про осіб, які проводили ремонтні роботи та вартості проведених робіт з ремонту, саме вказаних на відео тролейбусів - відповідачем та його представником до суду не надано. Натомість позивачем надано докази на підтвердження недостовірності інформації, викладеної у відео. Однак суд не може погодитись з вимогою позивача щодо необхідності спростування інформації, яка викладена на 01:16-01:22 хвилинах відео наступного змісту: «Второй тролейбус за четыре миллиона гривен отремонтировал депутат от партии [PERSON] », оскільки з відозапису вбачається, що вказане речення є неповним та було продовжено відповідачем наступним висловлюванням: «... ну или Юлии Тимошенко, какая разница», а отже повне змістовне навантаження речення в цілому не дає змоги дійти висновку про те, що вказана інформація стосується саме позивача у справі. Крім того, з інформації на відео, яку просив спростувати позивач наступного змісту: «Сейчас я вам покажу два троллейбуса, эти два троллейбуса стоят одинаковую сумму денег, только вот этот вот отремонтировали за 4 миллиона гривен из фирмы (образивий вислів) депутата, который просто украл у нас эти четыре миллиона гривен, а вот этот вот, второй, купили за четыре миллиона гривен и двести тысяч», також не можливо зробити висновок про те, що вказана інформація стосується саме позивача у справі, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому, суд не може вважати оціночними судженням висловлювання відповідача, яке міститься з 02:12 хвилини по 02:18 хвилину наступного змісту: «Четыре миллиона гривен из наших налогов украл конченый, мерзотный депутат от партии [PERSON] », які одночасно на 02:14 хв. супроводжуються демонстрацією фотозображення позивача із зображенням тролейбусних токоприймачів на голові та написом: «Я не панікую на тролейбусах ворую», оскільки допущені відповідачем зображення та висловлювання, на думку суду, є неприпустимо образливими, принизливими та такими, що порочать честь та гідність позивача як фізичної особи, спотворюють та негативно впливають на соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, в тому числі осіб, які переглядають вказане відео і за своїм змістом та смисловим навантаженням виходять за межі загальноприйнятних допустимих морально-етичних категорій оціночних суджень. Крім того, подібні висловлювання порочать діловою репутацію позивача як керівника підприємства, що надає послуги з ремонту обладнання, в тому числі тролейбусів, а висловлювання в частині викрадення грошових коштів не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та порушують презумпцію невинуватості, передбачену ст.62 Конституції України та ст.17 Кримінального процесуального кодексу України. Суд відхиляє твердження відповідача про те, що поширена ним інформація жодним чином не порушує прав позивача, оскільки [PERSON] , зайнявши політичну посаду, зокрема депутата місцевої ради, повинен був усвідомлювати, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Суд зазначає, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. В частинах 1 та 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Відповідно до ч. 2 ст. 30 вказаного оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Разом з тим, у рішенні від 28.03.2013 р. у справі «Новая Газета и Бородянский против России» Європейський Суд з прав людини відзначив особливу роль професії журналіста у суспільстві; визнав і право журналіста на оціночні судження, але із застереженням, що вони повинні базуватися на хоча б мінімальному наборі фактів, тому що в протилежному випадку таке судження буде зловживанням свободою слова. ЄСПЛ виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, Європейський Суд з прав людини, за умови посиленого захисту ним свободи слова, визнав саме зловживанням свободою слова висловлення саме оціночних суджень, а не фактичних тверджень, які не базуються на хоча б мінімальному наборі фактів. Аналіз наведених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що відповідач поширив недостовірну інформацію про позивача, яка містить брутальні, принизливі та образливі висловлювання, що порушують честь та гідність, а також ділову репутацію позивача у справі і не можуть вважатись оціночними судженнями, що застосовуються для оцінки дій публічної особи. Пунктами 24 і 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, у разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Таким чином, поширена відповідачем недостовірна інформація підлягає спростуванню у такий самий спосіб, як і була поширена, а саме шляхом розміщення на сайті «YouTube» на власному «YouTube» каналі відповідача тижневий термін з дня набрання рішенням законної сили відеозапису, на якому відповідач повідомляє зміст резолютивної частини даного рішення суду в тижневий термін з дня набрання рішенням законної сили. У пункті 19, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В розумінні п.4 ч.2 ст. 23 ЦПК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що неправомірними діями відповідача [PERSON] , які полягали у поширенні недостовірної інформації, позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача, що призвело до приниження його честі та гідності, а також завдало негативного впливу його діловій репутації та призвело до моральних страждань і переживань. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості суд вважає за необхідно визначати розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 10000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 140 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покалсти на відповідача.

Outcome: partial