Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

В січні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 105000 грн. Позов обґрунтований наступним. 28 квітня 2012 р. [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 105000 грн. Борг відповідач зобов'язався повернути в строк до 15 жовтня 2012 р., однак у встановлений строк борг не повернув. Таким чином відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України є підстави стягнути з відповідача суму позики в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснила, що ще у лютому 2012 р. відповідач звернувся до неї з проханням надати гроші, які він мав намір вкласти в інвестиційний фонд. Так як грошей у неї не було, відповідач запропонував взяти кредит, пообіцявши повертати його. На це вона погодилася і підписала кредитний договір на 150000 грн. З отриманих в кредит коштів 45000 грн. вона залишила собі, а 105000 грн. передала особисто [PERSON], на підтвердження чого останній написав розписку. Зобов'язань по поверненню кредиту відповідач не виконав і борг не повернув. Пізніше вона з'ясувала, що таким же чином [PERSON] позичив гроші у багатьох людей, передав їх шахраю, а борги не повернув. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на те, що насправді грошові кошти позичав не він, а [PERSON], який і зобов'язався їх повернути, проте отримувати від останнього розписку [PERSON] відмовилась. Пояснив, що 28 квітня 2012 р. він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 90000 грн. для передачі [PERSON], що і зробив. Йому відомо, що приблизно через два тижні позивач передала [PERSON] особисто ще 15000 грн., хоча мала передати 30000 грн. Вказав також, що розписку про одержання грошей в борг він писав не в день одержання грошей, а значно пізніше - у вересні 2012 р., під психологічним примусом позивача та її чоловіка. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 28 квітня 2012 р. [PERSON] надала [PERSON] в борг у грошові кошти в сумі 105000 грн., який зобов'язався повернути борг до 15 жовтня 2012 р. Вказана обставина підтверджується власноручною розпискою [PERSON] про одержання грошей (а.с. 3). Враховуючи положення ч. 2 ст. 1047 ЦК України, розписка [PERSON], яка посвідчує передання йому [PERSON] грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідач посилається на одержання грошей в меншій сумі, ніж зазначено в розписці, написання розписки під впливом психічного насильства та в іншу дату, ніж у ній зазначено. Однак дата написання розписки не має значення для вирішення даного спору, а належних та допустимих доказів на підтвердження безгрошовості та застосування насильства [PERSON] не надав. Показання допитаної на прохання відповідача його колишньої дружини [PERSON] про те, що у вересні 2012 р. [PERSON] кричала і лаялась, змушуючи написати розписку, а її чоловік погрожував кулаком, не є доказом вчинення правочину під впливом насильства, оскільки зі слів самого відповідача гроші [PERSON] йому передала значно раніше, тобто правочин вчинено ще у квітні 2012 р., а у вересні було лише складено документ, який посвідчив факт укладення договору позики. Те, яким чином позичальник [PERSON] розпорядився отриманими в борг грошовими коштами, - використав їх сам чи передав іншій особі, не має значення для вирішення даного спору, так як написавши розписку, він зобов'язався повернути борг, і в силу ст.ст. 526, 527, 528 ЦК України свій обов'язок він зобов'язаний виконати особисто, оскільки інше не встановлено договором і законом, та не випливає із суті зобов'язання та звичаїв ділового обороту. Правовідносини, які випливають із договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. На підставі договору позики та у відповідності з вимогами ст.ст. 1046, 1049, 1048 ЦК України позичальник [PERSON] зобов'язаний повернути позикодавцеві [PERSON] борг у строк до 15 жовтня 2012 р. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] своїх грошових зобов'язань у встановлений строк не виконав, що не заперечується відповідачем, і підтверджується наявністю у позивача розписки. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, - зокрема сплатити суму боргу. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved