Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В січні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Мотивуючи вимоги тим, що з 17 вересня 2005 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2011 року було розірвано. Від даного шлюбу у позивача та відповідач [INFO] народився син [PERSON]. Позивач вказує, що відповідач з 2011 року не приймає жодної участі у вихованні дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не відвідує сина, не цікавиться його здоров'ям, фізичним станом, моральним та духовним розвитком, особистим життям, не сплачує аліменти. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина, що змушує її звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. (а.с.21). 20 червня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. (а.с.39-40). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності зі змісту якої убачається, що він визнає позов. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином. До суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у відсутність представника, зі змісту якої убачається, що позов та висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 04 травня 2018 року підтримує у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 17 вересня 2005 року перебували у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 913 (а.с.9). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Україна (а.с.11). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10) Спільний син [PERSON] проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи [NUMBER] від 11 грудня 2017 року (а.с. 14). Відповідно до характеристик, виданих гімназією № 191 ім. П.Г. Тичини та Дитячо-юнацькою спортивною школою з боротьби та боксу на [PERSON], [INFO] убачається, що його батько відповідач [PERSON] ні разу до школи не приходив, навчанням і вихованням сина не цікавився, батьківські збори не відвідував. (а.с.12-13). На підставі виконавчого листа від 18 жовтня 2011 року, виданого Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с.60-61). Станом на 01 вересня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів на дитину складає 39 905,00 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, за період з 30 серпня 2011 року по 31 серпня 2018 року, виданою головним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Катюковим В.М. від 21 вересня 2018 року (а.с.57). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], суду показав, що він є другом сім'ї з 2012 року, ніколи не бачив та не чув про рідного батька [PERSON] та щоб [PERSON] брав участь у вихованні своєї дитини. Як убачається із висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва про позбавлення банківських прав (затверджений протоколом засідання комісії № 6 від 25 квітня 2018 року) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с.35-36). Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проявляє батьківського піклування щодо сина, батьківських обов'язків не виконує, умовами проживання, вихованням, станом здоров'я не цікавиться, не піклується про його інтелектуальний та фізичний розвиток, матеріально не утримує, проживає окремо. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За положеннями ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на кожну із сторін. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Доказів, які б спростовували дані обставини суду не надано. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виховання дітей і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Крім того, за положеннями ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав до суду у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи наведене та

Outcome: approved