Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Вінницької міської ради про визначення ідеальних часток співвласників в спільній сумісній власності на нерухоме майно і просили судухвалити рішення, яким визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] становить 1/3; визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] становить 1/3; судові витрати стягнути з відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1993 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . В травні 1999 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.04.2001 року було встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , згідно якого виділено [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 20,6 кв.м. з балконом 0,9 кв.м., а [PERSON] кімнату площею 13,1 кв.м., залишивши всі підсобні приміщення в загальному користуванні. Зобов`язано житлові органи Вінницького міськвиконкому укласти з [PERSON] і з [PERSON] окремі договори житлового найму. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] і її неповнолітній дочці [PERSON] в користуванні виділеною кімнатою і загальними приміщеннями. З 01.07.2001 року за позивачем [PERSON] закріплено окремий особовий рахунок квартиронаймача [NUMBER] та за відповідачем [PERSON] - [NUMBER]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.08.2018 року встановлено факт належності позивачу [PERSON] свідоцтва про право на житло від 29.01.1993 року. Протягом усіх цих років відповідач [PERSON] створює нестерпні умови спільного проживання за вказаною адресою та в зв`язку з неможливістю утримувати далі позивачі вирішили відчужити (продати, подарувати, тощо) свої частки у цій власності. Звернувшись до нотаріуса, вони отримали роз`яснення, що вчинити будь-які дії щодо своїх часток у нерухомому майні неможливо, оскільки у свідоцтві про право власності на житло не визначено ідеальних часток у спільному сумісному майні, тому позивачі звернулися до суду з даним позовом. Представник позивачів - адвокат Цвєтков О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити, стягнути судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи - виконавчого комітету Вінницької міської ради до судового засідання також не з`явилася, але надала суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи здійснити без участі представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивачів - адвоката Цвєткова О.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, від якого в них народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , у якому її батьками зазначено: батько - [PERSON] (відповідач по справі), мати - [PERSON] (позивач по справі) (а.с. 9). В подальшому шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано і відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] 24.12.1999 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище після одруження на « [PERSON] » (а.с. 10). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1993 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 29.01.1993 року №28, зареєстроване в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 19.02.1993 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири загальною площею 54,00 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Розмір часток співвласників у даній квартирі не визначений (а.с. 11). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.08.2018 року встановлено факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] , виданого 29.01.1993 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів (а.с. 18-19). Відповідно до технічного паспорта, квартира за адресою: [ADDRESS] розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку, має загальну площу 54 кв.м. та складається з 2 -х кімнат житловою площею 33,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 13,1 кв.м., 2-а кімната 20,5 кв.м., кухня площею 7,8 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридор 7,8 кв.м., вбудована шафа площею 0,6 кв.м., балкон 0,9 кв.м. (а.с. 12-13). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.04.2001 року по справі №2-2076/01 встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] згідно якого виділено [PERSON] і її неповнолітній дочці [PERSON] комнату площею 20,5 кв.м., з балконом, 0,9 кв.м., а [PERSON] кімнату площею 13,1 кв.м., залишивши всі підсобні приміщення в загальному користуванні. Зобов`язано житлові органи Вінницького міськвиконкому укласти з [PERSON] і з [PERSON] окремі договори житлового найму на виділені їм в користування кімнати. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] і її неповнолітній дочці [PERSON] в користуванні виділеною кімнатою і загальними приміщеннями в квартирі [ADDRESS] (а.с. 14). На підставі вказаного рішення суду, з 01.07.2001 року за позивачем [PERSON] закріплено окремий особовий рахунок квартиронаймача [NUMBER] та за відповідачем [PERSON] - [NUMBER] (а.с. 15-17). Судом оглянуто матеріали інвентаризаційної справи №18327 на 11 арк., з яких вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності сторін, частки співвласників не визначені. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Позивачі, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, посилаються на рівність часток співвласників. Жодних доказів щодо інших домовленостей між співвласниками суду не надано. Визначаючись щодо позовних вимог позивачів, суд враховує положення вказаних вище норм закону про рівність часток, а також те, що частки співвласників не визначені, а невизначення часток не дає можливості позивачам в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно, тому суд вважає необхідним визначити, що розмір частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] становить по 1/3 частки для кожного. При подачі позову до суду кожним з позивачів було сплачено судовий збір в розмірі по 768,40 грн. (а.с. 3), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved