Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

В січні 2011 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ВАТ «Комерційний банк «Надра», яке змінило своє найменування на ПАТ «Комерційний банк «Надра», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зміну позову: стягнути з відповідача на свою користь донараховані проценти за договором строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поповнення» № 860137 від 09 червня 2008р. (далі по тексту - договір) за період з 27 серпня 2009р. по 30 грудня 2010р. в розмірі 1731355,31 грн., 3% річних в розмірі 579953,68 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2187811,62 грн. за період з 10 червня 2008р. по 30 грудня 2010р. Справа неодноразово розглядалась судами. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 09 червня 2008р. між сторонами було укладено договір, відповідно до якого вона передала відповідачу грошову суму вкладу в розмірі 6773981,0 грн. строком до 09 червня 2009р. під 19 % річних, проте після закінчення строку дії договору, відповідач свої зобов'язання не виконав, суму вкладу з нарахованими відсотками не повернув, у зв'язку з чим позивачка змушена була звернутись до суду. При цьому позивачка зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2009р., яке набрало законної сили, з ПАТ «КБ «Надра» на її користь стягнуто суму неповернутого своєчасно банківського вкладу в розмірі 6773981,0 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1281555,16 грн. за період з 10 червня 2008р. по 26 серпня 2009р., а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зазначене судове рішення оскаржене не було та набуло законної сили. 20 січня 2010р., а виконане було відповідачем лише 05 вересня 2011р. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повнмоу обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про зміну позову, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначаючи, що вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими, а також звертала увагу суду, що у відповідача, як банківської установи розпочата процедура банкрутства, і відповідно до вимог Закону вимоги позивачки не можуть бути задоволені судом. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що 09 червня 2008 р. між сторонами укладено договір, відповідно до умов якого позивачка передала, а банк прийняв суму вкладу у розмірі 6773981,0 грн. зі строком повернення 09 червня 2009 р. з виплатою вкладнику відсотків за процентною ставкою 19 % річних. Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору відкривається вкладний (депозитний рахунок) № 860137 на ім'я вкладника, який закривається після закінчення строку дії договору та/або повернення коштів вкладнику. Пунктами 4.2, 4.4 договору передбачено, що проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, що передує його поверненню вкладникові або списанню з вкладного рахунка вкладника. Проценти нараховуються щомісячно в кожний останній робочий день місяця. Сплата нарахований процентів за користування вкладом здійснюється в кінці строку договору шляхом перерахування на рахунок. Згідно з п. 3.4.4 договору банк зобов'язується сплатити проценти і повернути вклад шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника або на інших умовах за згодою сторін в день настання дати повернення вкладу, зазначеної у п. 2.2, а також у випадку дострокового розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За змістом ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1 ч. 5 цієї ст. 36 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015р. № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 р. № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний Банк «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Комерційний банк «Надра». 23 квітня 2015р. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 85 «Про продовження строків тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра», яким у відповідача було продовжено тимчасову адміністрацію до 05 червня 2015р. 05 червня 2015р. рішенням № 113 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частиною 5 цієї статті передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду. За змістом ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. При цьому ч. 5 ст. 45 цього Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи, що з 05 червня 2015р. у відповідача розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення позовних вимог, враховуючи вимоги ст. ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Outcome: dismissed