Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

В травні 2018р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 65-73 т. 1) до відповідача АТ «Креді Агріколь Банк», в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь 32991,9 грн. - основного боргу; 3859,83 грн. - пені 0,1 % за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до повернення відповідної суми на рахунок, за період з 05 січня 2018р. по 02 травня 2018р.; 1156,37 грн. - інфляційних нарахувань на основну суму боргу, за період з 05 січня 2018р. до 02 травня 2018р.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9800,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є клієнтом банку, на підставі договору про надання банківських послуг № 364938/3049869 від 23 грудня 2016р. На виконання цього договору відповідачем було надано позивачці дебетову картку «Visa Classic» № [NUMBER] , валюта «гривня». Під час закордонної подорожі в Італійській Республіці 31 грудня 2017р. у період часу за місцевим часом о 12:35 год. до 18:52 год., під час руху потягом сполученням м. Неаполь ст. Гарібальді - м. Сорренто, на мобільний телефон позивачки прийшли смс - повідомлення об 12:39 год., 12:57 год., 13:00 год., про списання з її банківської картки з відповідного рахунку грошових коштів, при цьому позивачка не ініціювала цю транзакцію і не придбавала будь-яких товарів. Об 12:56 год., 13:00 год. позивачка двічі телефонувала до банку з телефону свого приятеля з повідомленням про несанкціоноване списання коштів з її банківського рахунку. Не дивлячись на повідомлення позивачки про несанкціоноване списання коштів з її банківського рахунку, 04 січня 2018р. відповідачем були фактично списані та перераховані кошти в сумі 32991,9 грн. В досудовому порядку, відповідач відмовився відшкодувати позивачці суму коштів, яка була проведена через ПОС-термінал без запиту на введення Пін-коду. На думку позивачки така відмова банку є незаконною, а тому з метою захисту свого порушеного права позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 жовтня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 81-86 т.1), в якому відповідач проти позову заперечив, та зазначив, що позивачка підтвердила, що ознайомлена з умовами та згодна з ними, згідно договору про надання банківських послуг № 364938/3049869 від 23 грудня 2016р. Невід`ємною частиною цього договору є Правила комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до пункту 4.16.2.12. цих Правил, банк не несе відповідальності за збитки завдані Держателю в результаті незаконних дій, здійснених із застосуванням карти третіми особами. Відповідно до пункту 4.16.5.1. Правил, держатель відповідальний за сплату всіх операцій за картрахунком, що здійснювалися після викрадення/втрати карти, в тому числі у випадку: на момент здійснення будь-якої операції держатель не повідомив банк про викрадення/втрату картки; Відтак, на час укладення договору позивачка була обізнана з основними умовами договору. Підписання договору свідчить про прийняття на себе прав та обов`язків визначених договором та Правилами. В свою чергу, Правила чітко регламентують, що банк не несе відповідальності в разі здійснення будь-якої операції, якщо на момент її здійснення держатель не повідомив банк про викрадення/втрату картки. Позивачкою не були здійснені вказані дії по повідомленню банка. Також на думку сторони відповідача безпідставними є твердження про незаконність відповідача щодо списання з рахунку позивачки належних їй коштів без відповідних правових підстав, оскільки міжбанківський переказ, що здійснюється на підставі клірингових вимог, виконується в строк до трьох операційних днів. А позиція сторони позивача щодо незаконності списання коштів з її рахунку саме 04 січня 2018р., тобто після блокування платіжної карти, спростовується положеннями Постанови Правління НБУ від 05 листопада 2014р. № 705, тому, що транзакція мала місце до блокування платіжної карти. Кім того, на думку сторони відповідача помилковою є позиція сторони позивача, яка вважає, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». 01 листопада 2018р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 90, 91 т.1), в якій сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги, заперечувала проти відзиву на позов, зазначаючи, що положення Правил комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на які посилається сторона відповідача прямо суперечать нормам Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке затверджено Постановою Правління НБУ № 705 від 05 листопада 2014р. Також позивачці не зрозуміло, чому була проведена транзакція без використання Пін-коду. 20 листопада 2018р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 96-100 т.1), в яких відповідач не погодився з доводами сторони позивача, наведених у відповіді на відзив та зазначив, що вищезазначені положення Правил прийняті та затверджені у чіткій відповідності з пунктом 6 розділу 6 Постанови Правління НБУ № 705 яка встановлює, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Також відповідач вважає, що помилковою є позиція позивачки щодо обов`язковості введення Пін-коду при здійснені платіжної операції, та спростовується умовами Правил комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які прирівнюють підписання чеку ПОС-терміналу та введення Пін-коду. Тобто, 31 грудня 2017р. саме о 12:39 год. проводячи платіжну операцію в торгівельному центрі м. Неаполя Італійської Республіки, держатель надав згоду на проведення платіжної операції шляхом проставляння підпису на чеку ПОС-терміналу торговця. При цьому, відповідач звертав увагу суду, що при здійсненні ідентифікації платіжної операції, відповідальність за відповідність підпису на чеку ПОС-терміналу та порівняння його з підписом на картці держателя повністю полягає на Торговця. Тобто, саме бездіяльність позивачки, та не повідомлення правоохоронних органів Італійської Республіки призвела до виникнення вказаної ситуації, за яку банк, як емітент не несе відповідальності, оскільки оспорювана транзакція мала місце до звернення держателя у довідковий центр банку та блокування платіжної карти. 25 червня 2019р. на адресу суду надійшли відповіді на питання у формі заяви свідків від сторони відповідача (а.с. 214-216 т. 6). 31 серпня 2021р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача. 10 вересня 2021р. на адресу суду надійшла від представника позивача письмова відповідь на пояснення представника відповідача. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити, зазначаючи, що внаслідок численних порушень законодавства зі сторони відповідача позивачка втратила належні їй грошові кошти. Представник відповідача проти позову заперечила, з підстав, зазначених у відзиві на позов, відповіді на відзив, зазначивши, що саме бездіяльність позивачки призвела до втрати нею грошових коштів, не повідомлення позивачкою про обставини втрати нею банківської картки правоохоронні органи Італійської Республіки, а також безпідставне звинувачення співробітників банку у порушенні законодавства. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 цього Кодексу встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 ст. 1066 ЦК України встановлено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч. 1 ст. 1067 ЦК України). Відповідно до ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23 грудня 2016р. між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг № 364938/3049869 від 23 грудня 2016р. На виконання цього договору відповідачем було надано позивачці дебетову картку «Visa Classic» № [NUMBER] , валюта «гривня». Судом встановлено, і не оспорювалося представниками сторін в судовому засіданні, що 31 грудня 2017р. позивачка [PERSON] перебуваючи за кордоном в Італійській Республіці зателефонувала об 13:04 год. до довідкового центру відповідача та повідомила про викрадення її платіжної картки «Visa Classic», з якої о 12:39 год. цього ж дня здійснено транзакцію та списано 969,0 євро. На повідомлення позивачки, оператор довідкового центру здійснив призупинення (блокування) всіх фінансових операцій з цієї банківської картки, починаючи з 13:04 год. 31 грудня 2017р. 04 січня 2018р. позивачка особисто звернулась до відповідача із заявою про оскарження вищезазначеної транзакції (по списанню з її банківського рахунку 969,0 євро), у зв`язку з викраденням її платіжної картки. В судовому засіданні представник сторони відповідача зазначала, що списання належних позивачці грошових коштів відбулося у зв`язку з придбанням товару в Торгівельному центрі м. Неаполя Італійської Республіки 31 грудня 2017р. об 12:39 год. З метою перевірки зазначених у заяві позивачки обставин та належності дій Торговця при опрацюванні транзакції банком направлено запит до торговця. У відповідь на запит банку та підтвердження належної верифікації держателя карти (позивачки) Торговець надав фіскальний чек з підписом позивачки [PERSON] . Так, підписанням договору про надання банківських послуг № 364938/3049869 від 23 грудня 2016р. позивачка підтвердила, що ознайомлена з його умовами та згодна з ними. Невід`ємною частиною договору є Правила комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі по тексту - Правила). Відповідно до пункту 4.16.2.12. Правил, банк не несе відповідальності за збитки завдані Держателю в результаті незаконних дій, здійснених із застосуванням карти третіми особами. Відповідно до пункту 4.16.5.1. Правил, держатель відповідальний за сплату всіх операцій за картрахунком, що здійснювалися після викрадення/втрати карти, в тому числі в наступних випадках: -на момент здійснення будь-якої операції держатель не повідомив Банк про викрадення/втрату картки; -операція була здійсненна протягом 30-ти хвилин після отримання Банком через Довідковий центр усної заяви від держателя про викрадення/втрату карти; -якщо дії чи бездіяльність держателя призвели до втрати карти, розголошення ПіНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію. Згідно Правил міжнародної платіжної системи «Visa» відповідальність сторін по шахрайських трансакціях здійснених в ПОС-терміналах визначається та береться до уваги сторонами (банк-емітент та банк-еквайєр) до ініціювання процедури оскарження спірного платежу (Сhargeback). Представник відповідача наголошувала, що верифікація позивачки Торговцем відбувалась за підписом останньої, а на момент проведення транзакції вона не була спірною і про це не було заявлено клієнтом до банку. Відповідно до п. 4.1.1.10. Правил, введення Пін-коду під час проведення операції є рівноцінним підпису Держателя карти. Держатель не повинен зберігати Пін-код разом з карткою у легкодоступних для третіх осіб місцях , а також писати його на картці. Згідно з п. 4.1.7.2. Правил встановлено, що проводячи розрахунки, не слід випускати карту з поля зору, допускати ситуації, за яких можливе несанкціоноване копіювання реквізитів карти третіми особами. Держатель карти повинен перевірити чек або Сліп, який йому надається, підписати його та отримати свій примірник. Підписанням чека ПОС-терміналу або Сліпа Держатель погоджується з умовами проведення операції та підтверджує правильність її суми, яка була списана з Картрахунку. Також представник відповідача наголошувала, що з невідомих банку причин 29 грудня 2017р. позивачкою було знято всі ліміти (з використання сум грошових коштів) по належній їй картці «Visa Classic», які використовувались як додатковий механізм захисту. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь з відповідача - 32991,9 грн., оскільки в судовому засіданні не встановлено, що списання грошових коштів позивачки з її банківського рахунку 31 грудня 2017р. відбулася внаслідок дій/бездіяльності співробітників банку. Доводи сторони позивача, щодо обов`язковості введення Пін-коду при здійснені платіжної операції, судом оцінюються критично та спростовується умовами Правил, які прирівнюють підписання чеку ПОС-терміналу та введення Пін-коду. Не погоджується суд, і з твердженнями сторони позивача, що ідентифікація позивачки пі час здійснення операції з транзакціїї грошових коштів за її підписом повинна була проведена банком, оскільки такі функції не покладаються на банк. Не заслуговують на увагу посилання сторони позивача про неправомірність дій відповідача щодо фактичного списання коштів з банківського рахунку позивачки по оспорюваній транзакції 04 січня 2018р., оскільки такі посилання суперечать Постанові Правління НБУ від 05 листопада 2014р. № 705, тому, що транзакція мала місце до блокування платіжної карти позивачки. Як і не підлягають задоволенню решта позовних вимог, які є похідними від першої вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь суму коштів у розмірі 32991,9 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

Outcome: dismissed