Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва було подано вказаний позов, в якому позивач просив щодо наступного. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності: -на ? частину квартири [ADDRESS]; -на ? частину автотранспортного засобу марки Renault моделі Kangoo (тип загальний легковий пасажирський - В), номер шасі - [NUMBER], рік випуску - 2007, колір - жовтий. В обгрунтування позову зазначено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 28.08.2007 року. У період перебування у шлюбі сторонами було придбано, зокрема наступне майно: - квартиру [ADDRESS] - згідно з договором купівлі - продажу від 20 березня 2015 року; - автотранспортний засіб марки Renault моделі Kangoo (тип загальний легковий пасажирський - В), номер шасі - [NUMBER], рік випуску - 2007, колір - жовтий, який з номерним знаком [NUMBER] був зареєстрований на [PERSON] згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого у 2014 році. Вказане майно позивач просить поділити згідно з вищенаведеними позовними вимогами, посилаючись на норми СК України. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити вимоги цього позову з підстав, зазначених в його обгрунтування. У судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позову. Просила визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], а решту залишити відповідачу з виплатою позивачу грошової компенсації, посилаючись на користування спірною квартирою сином [PERSON]. Крім того, відповідач пояснила, що у грудні 2015 року було виписано довідку-рахунок щодо вказаного автомобіля та вказаний спірний автомобіль було відчужено та оформлено на [PERSON] у січні 2016 року, про що позивачу відомо. При цьому, з пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що сторона позивача визнає, що на даний час спірний автомобіль відчужений [PERSON](при цьому, позивач у 2016 році бачив вказаний спірний автомобіль вже з іншими номерними знаками),при цьому, відповідно до положень ст.61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, висновки щодо існування вказаної обставини узгоджуються також і з тим фактом, що у судовому засіданні жодна сторона не підтримала жодного клопотання щодо витребування інформації щодо належності спірного автомобіля на даний час. Проаналізувавши наведені дані, враховуючи положення ч.2 ст.64 СК України, дослідивши всі інші матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 28.08.2007 року (копія свідоцтва а.с.6). У період перебування у шлюбі сторонами було придбано, зокрема наступне майно: - квартиру [ADDRESS] - згідно з договором купівлі-продажу від 20 березня 2015 року, в якому покупцем вказано [PERSON] а.с.11, 12; - автотранспортний засіб марки Renault моделі Kangoo (тип загальний легковий пасажирський - В), номер шасі - [NUMBER], рік випуску - 2007, колір - жовтий, який з номерним знаком [NUMBER] був зареєстрований на [PERSON] згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого у 2014 році (копія свідоцтва а.с.9, 10), який було відчужено відповідачем. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проте, стороною відповідача не доведено обставини щодо користування спірною квартирою сином [PERSON] (як і наявність обставин щодо торкання його прав та інтересів щодо вказаного у запереченнях предмету судового розгляду), оскільки з наявної копії листа Дарницького районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві від 11.09.2015 року вбачається, що останній у спірній квартирі не зареєстрований, крім того, доказів щодо його проживання у ній відповідачем не зазначено та не надано всупереч вищенаведеним положенням ст.60 ЦПК України. Разом з тим, з положень ст.60 Сімейного Кодексу України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З положень ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, вбачається, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Як роз»яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11: вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми; у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При цьому, жоден з подружжя не вчинив вищевказаних дій. На підставі викладеного, враховуючи всі положення ст.ст.68-71 Сімейного Кодексу України, положення ст.61 ЦПК України, суд вважає, що належить позов задовольнити частково: -в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; -в порядку поділу майна подружжя залишити право власності за [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], і огульні заперечення відповідача не спростовують такого висновку суду. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити як у безпідставних. Відповідно до ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 3445 грн. стягнути на користь позивача з відповідача, решту судового збору зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial