Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

В червні 2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], ЖБК «Нива» про визнання права власності на 1/2 частину квартири та визначення місць для проживання, посилаючись на те, що право власності [PERSON] на 1/2 частини квартири ґрунтується на тому, що квартира фактично придбана та оплачена за рахунок спільних коштів. В період оплати позивач [PERSON] працював і щомісячно отримував заробітну плату, яка витрачалась на утримання сім`ї та оплату рахунків по утриманню квартири. Приймаючи до уваги кількість проживаючих та площу кімнат пропонував розподілити їх для проживання наступним чином кімнату площею 17.1 кв.м. виділити [PERSON] та його родині, кімнату площею 12,7 кв.м. [PERSON] та [PERSON], а кімнату площею 7,4 кв.м. [PERSON], а кухню, коридор, ванну, вбиральню, кладову та два балкони залишити у спільному користуванні. У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою про визнання його та [PERSON] співвласниками квартири з розміром частки по 1/2 кожному та визначити мешканцям кватири конкретні кімнати для проживання. Ухвалою суду від 18.07.2014 року провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] щодо визнання місця проживання - закрити, в зв'язку з відмовою від позовних вимог, провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] та [PERSON] співвласниками квартири з розміром частки по 1/2 частки кожному - закрити, в зв'язку з тим що є рішення суду, яке набрало законної сили по справі з приводу спору між тими самими сторонами про той самий спір і з тих підстав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали. Позивач - відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява, в якій останній вказує, що відкликає свій підпис з позовної заяви та просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачі [PERSON] та її представник [PERSON], відповідачка [PERSON], позов визнали частково та просили провадження в частині визнання [PERSON] та [PERSON] співвласниками квартири з розмірами частки по 1/2 кожному заперечували в зв'язку з тим, що з цього приводу є рішення суду та просили закрити провадження в справі в цій частині, не заперечували проти виділення у користування [PERSON] кімнату площею 7,4 кв.м., а кухню, коридор ванну, вбиральню, шафу залишення у спільному користуванні. В іншій частині позовних вимог просили відмовити, оскільки інші користувачі квартири не ставлять питання про визнання порядку користування квартирою. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, в судовому засіданні встановлено, що в період часу з 18 червня 1983 року по 15 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 15 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ, виданим 15 червня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. У 1988 році [PERSON] вступила до Житлово-будівельного кооперативу «Нива» та стала його членом, вказане підтверджується довідкою № 76 від 26.06.2012 року, виданою Житлово-будівельним кооперативом «Нива», з якої вбачається, що [PERSON] є членом ЖБК «НИВА» та зареєстрована у кв. [ADDRESS], особовий рахунок відкритий на її ім'я. паєнагромадження за вказану квартиру повністю виплачені. Квартира приватизована. Технічний паспорт і свідоцтво про право на власність знаходяться в квартиронаймача. Протоколом № 8 засідання виконавчого комітету Полтавської міської Ради народних депутатів від 20 квітня 1989 року було вирішено затвердити список членів ЖБК «Нива» на 160 квартир згідно з додатком до даного рішення. Із списку громадян на заселення житлового будинку на 160 квартир по [ADDRESS], який є додатком до вищевказаного рішення, вбачається, що в кв. № [ADDRESS] мають засилитися [PERSON] - одержувач квартири, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. З 06 травня 1989 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками № 62 від 12 червня 2012 року та № 76 від 26 червня 2012 року, виданими Житлово-будівельним кооперативом «Нива». Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 грудня 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства квартира [ADDRESS], загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., та складається з: 1-коридору площею 8,6 кв.м., 2-кімната площею 12,7 кв.м., 3-вбиральні площею 1,0 кв.м., 4-ванної площею 2,6 кв.м., 5-кімнати площею 7,4 кв.м., 6-кімнати площею 17,1 кв.м., 7-кухні площею 9,1 кв.м., 8-шафи площею 0,4 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м, лоджії площею 2,7 належить на праві приватної власності [PERSON]. Вказана квартира знаходиться у житлово - будівельному кооперативі «Нива». Вказане свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради № 493 від 21 листопада 2006 року. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29.10.2013 року по цивільній справі № 1616/ 5263/2013, провадження № 2/553/745/2013, за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, Ленінської районної у м. Полтаві ради, Управління житлово-комунального господарства м. Полтави, Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], Житлово-будівельний кооператив «Нива», [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Ленінського райвиконкому № 493 від 21.11.2006 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2006 року, визнання недійсними записів у технічному паспорті на квартиру [ADDRESS], визнання недійсним рішення КП ПБТІ «Інвентаризатор» про реєстрацію права власності [PERSON], визнання недійсною реєстрацію права власності за [PERSON] на [ADDRESS], визнання, що [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з розміром часток ? кожному, зобов'язання КП ПБТІ «Інвентаризатор» внести зміни до технічного паспорту на [ADDRESS] та зустрічним позовом [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житлово-будівельний кооператив «Нива» до [PERSON] про втрату права на жиле приміщення кооперативної квартир. Відмовлено [PERSON] в поновленні строків для звернення до суду за безпідставністю. В задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, Ленінської районної у м. Полтаві ради, Управління житлово-комунального господарства м. Полтави, Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], Житлово-будівельний кооператив «Нива», [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Ленінського райвиконкому № 493 від 21.11.2006 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2006 року, визнання недійсними записів у технічному паспорті на квартиру [ADDRESS], визнання недійсним рішення КП ПБТІ «Інвентаризатор» про реєстрацію права власності [PERSON], визнання недійсною реєстрацію права власності за [PERSON] на [ADDRESS], визнання, що [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з розміром часток 1/2 кожному, зобов'язання КП ПБТІ «Інвентаризатор» внести зміни до технічного паспорту на [ADDRESS] відмовлено за безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Зустрічний позов [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житлово-будівельний кооператив «Нива» до [PERSON] про втрату права на жиле приміщення кооперативної квартири задоволено повністю. Визнано [PERSON] таким, що втратив право на жиле приміщення в кооперативній квартирі [ADDRESS] та право користування даною квартирою. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 15.01.2014 року по вищевказаній справі апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29.10.2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради № 493 від 21.11.2006 року та свідоцтво про право власність на нерухоме майно від 04.12.2006 року, серії ЯЯЯ № 839676, видане Управлінням житлово-комунального господарства, в частині визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Визнано квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Крім того, відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON]. Як вбачається з довідок наданих [PERSON], останній в період часу з 1995 року по 2001 рік працював на ліквідованому підприємстві ОАО «Полтаванафтопродукт», а з 20.03.2002 року по 01.07.2007 року працював на підприємстві «Торговій Дім «Полтаванапфтопродукт» та отримував заробітну плату на вищевказаних підприємствах. Крім того, з відповіді начальника Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області вбачається, що заяву [PERSON] від 27.02.2014 року по факту невиконання [PERSON] рішення суду та обмеження останнього в доступні до квартири було розглянуто та у зв'язку із відсутністю підстав внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які б вказували на наявність кримінального правопорушення заява була розглянута згідно Закону України «Про зверення громадян» та «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі міністерства внутрішніх справ України». Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1-5 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частинами 1 - 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Більш того, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Крім того, ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Згідно ст.155 ЖК України, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995р., визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині виділення у користування [PERSON] у квартирі [ADDRESS] для проживання кімнату площею 7,4 кв.м., а кухню, коридор, ванну, вбиральню, шафу залишити у спільному користуванні. Відмовити у залишенні у спільному користуванні двох балконів, які знаходяться не в кімнаті, яка виділяється останньому, в іншій частині вимог щодо виділення кімнат [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовити, оскільки останні не виявили свого бажання про визнання порядку користування квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: partial