Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини , в якому просила шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 07 червня 2012 року, актовий запис № 191 - розірвати; позбавити [PERSON], [INFO], уродженця і жителя м. Дніпропетровська, батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO]; змінити прізвище дитини [PERSON], [INFO] на «[PERSON]». В обґрунтування позову вказала, що з 07 червня 2012 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого [INFO] народилася донька [PERSON]. Зазначила, що з перших днів подружнього життя у них була дружня сім'я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного. Однак, проживаючи однією сім'єю виявилося, що вони з чоловіком мають зовсім різні погляди на сімейно-шлюбні відносини. Вони не могли знайти спільної мови та досягти згоди у питаннях, що стосувалися їх сім'ї. Шлюбно-сімейні відносини припинені з вересня 2013 року, спільне господарство не ведеться, спільного сімейного бюджету не мають, шлюб існує формально. Не виконує відповідач і свої обов'язки по вихованню та утриманню їх спільної дитини, вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з матір'ю. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Вона з дитиною проживає з батьками, у будинку, що належить її батькам, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона, мати, [PERSON], батько участі в цій сфері життя дитини не приймає. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Тому, на підставі вищевикладеного, позивачка просила суд їх шлюб з відповідачем розірвати та позбавити останнього батьківських прав відносно їх спільної дитини - доньки [PERSON], [INFO], та змінити прізвище дитини [PERSON], [INFO] на «[PERSON]». Позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Адвокат відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] надав суду нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що визнає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], просив справу слухати за його відсутністю. Представник Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації у судовому засіданні вважав позов про позбавлення батьківських прав обґрунтованим. Вислухавши пояснення сторін,їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 07 червня 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить актовий запис № 191 від 07 червня 2012 року (а.с.13). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.14). З перших днів подружнього життя сторони мали дружню сім'ю, засновану на почуттях любові, поваги та вірності один до одного. Однак, проживаючи однією сім'єю виявилося, що подружжя має зовсім різні погляди на сімейно-шлюбні відносини. Шлюбно-сімейні відносини припинені з вересня 2013 року, спільне господарство сторони не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають, проживають окремо, шлюб існує формально. За період часу, що сторони проживають окремо, примирення між ними не настало, що свідчить про те, що їх сім'ю зберегти не можливо. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім'я сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. У відповідності з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1589 від 21 листопада 2012 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], а матір'ю є [PERSON] (а.с.14). Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні. Батько з дитиною не проживає, не цікавиться життям та здоров'ям доньки, тривалий час нехтує своїми обов'язками з виховання та утримання дитини, не приймає участі у підготовці доньки до самостійного життя, не здійснює відносно дитини належного батьківського піклування. [PERSON] повністю піклується про доньку, займається її вихованням, розвитком та матеріально забезпечує її всім необхідним. [PERSON] надав суду нотаріально посвідчену заяву, відповідно до змісту якої, він не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO] (а.с.68). Таку позицію відповідача підтвердив у судовому засіданні його адвокат. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. У відповідності з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності ,як позбавлення батьківських прав. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку № 1-39-138/0/290-14 від 27 січня 2014 року Дніпропетровська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його дитини [PERSON], [INFO] (а.с.24-25). Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку,що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, свідомо самоухилився від виховання та матеріального забезпечення дитини, не піклується про життя та здоров'я своєї доньки, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO] та на підставі ст.148 Сімейного кодексу України змінити прізвище дитини на «[PERSON]». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved