Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

В серпні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що відповідач [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 19.03.2008 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому банк змінював кредитний ліміт, у зв`язку з чим надав відповідачу кредитні карти з кінцевим строком дії до вересня 2017 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення та ініціативою банку. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 21.06.2018 року у сумі 14 219,99 грн., з яких 4893,06 грн., 1571,94 грн. відсотків за користування кредитом, 6839,75 грн. нараховано пені, а також штрафи - 290,0 грн. фіксована частина, 665,24 грн. процентна складова, яку банк просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав суду пояснення, в яких вказав, що 06.02.2017 року він зверонувся із заявою про збільшення кредитного ліміту та отримав кредитну карту «Універсальна Соld» з кредитним лімітом 5000 грн., тому визнає позов в частині сплати тіла кредиту в сумі 4893,06 грн., 1571,94 грн. нарахованих відсотків та штрафів 250 грн. фіксована частина, 665. 24 грн. процентна складова. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши доводи представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.03.2011 року між банком та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За вказаним договором [PERSON] отримав в банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній в свою чергу зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені Умовами та правилами надання банківських послуг. В подальшому банк змінював кредитний ліміт, у зв`язку з чим надав відповідачу кредитні карти з кінцевим строком дії до серпня 2020 року. Пунктом 2.1.1.2.2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що картка є власністю банку і видається у тимчасове користування. Згідно пункту 2.1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг, при перевипуску карти до закінчення її терміну дії клієнт повинен звернутись у відділення банку. ПАТ КБ «Приватбанк» надано довідку б/н відповідно до якої зазначено, що [PERSON] отримав наступні кредитні картки : 19.03.2008 року - № [NUMBER] та 06.02.2017 року за № [NUMBER] з терміном дії до 08.2020 року; Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувшись до суду вказував на порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, несвоєчасне повернення коштів та наявність заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором, не повернув грошові кошти у визначений договором строк, чим порушив права ПАТ КБ «Приватбанк». 5.Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до змісту ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розрахунку заборгованості заборгованість за кредитом становить 4893,06 грн. та 1571,94 грн. нарахованих відсотків. Тому означені позовні вимоги щодо стягнення вказаної заборгованості підлягають задоволенню. Щодо стягнення з позичальника пені в сумі 6839.75 грн. та штрафів відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 250 грн. штраф (фіксована частина) та 665,24 грн. (процентна складова), судом враховується наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідач на підставі пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Крім того, у пункті 2.1.1.7.6 кредитного договору визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн + 5 % від суми позову). Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому позовні вимоги щодо стягнення пені задоволенню не підлягають задоволенню. 6.Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 792,9 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial