Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 03.09.08р. між ним та страховиком ЗАТ СК «ВУСО», правонаступником якого є ПрАТ СК «ВУСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 033518-02-23-01, об'єктом якого є автомобіль ЗАЗ, держаний номер [NUMBER], придбаний у кредит в АКБ «Правекс-Банк». 05.09.08р. між ним та відповідачем укладено додатковий договір до договору добровільного страхування наземного транспорту № 033518-02-23-01, яким попередній договір викладено у новій редакції. Зобов`язання за даним договором по сплаті страхового платежу ним виконано, що підтверджується відповідними квитанціями. 17.10.08р. мало місце ДТП, в результаті якого було пошкоджено застрахований автомобіль (пошкоджені передні центральна, права, ліва та верхня частини автомобіля). Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 22.10.08р. винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] На виконання умов договору позивачем 17.10.08р. телефоном та шляхом надання заяви повідомлено відповідача про настання страхового випадку, на вимогу представників відповідачів надано автомобіль для огляду та оцінки матеріального збитку, а також пакет документів для підтвердження обставин страхового випадку. Між тим, страхове відшкодування, в строки, передбачені договором, йому не було виплачено, а 17.02.09р. отримано лист відповідача в якому зазначено про відмову у виплаті страхового відшкодування через недостовірність заявлених ним (позивачем) обставин ДТП. Вважав дії ПрАТ «СК «ВУСО» протиправними, оскільки листом від 02.12.08р. відповідач повідомив ПАТ «Правекс-Банк» про пошкодження автомобіля, переданого позивачем в заставу банку в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором та визначив, що розмір матеріальної шкоди складає 18 456грн. 79коп. Просив стягнути з ПрАТ «СК ВУСО» на його користь грошові кошти у сумі 30 330грн. 73коп., моральну шкоду у розмірі 5 000грн., вартість охорони автомобіля у розмірі 5 775грн. 50коп. (а.с.1-3). Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», третя особа: ПАТ КБ «Правекс-Банк» про стягнення сум страхового відшкодування відмовлено. Ухвалою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 20.06.12р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04 грудня 2012 року залишено без задоволення. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення ст.224 ЦПК України ухвалив заочне рішення без згоди позивача (апелянта); суд, за наявності в матеріалах справи листа ПрАТ «СК «ВУСО» №22 від 02.12.08р. до ПАТ КБ «Правекс-Банк», в якому відповідачем було визначено розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, не витребував та не дослідив висновки експертизи, якою дана шкода визначена та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Апелянт в судове засідання апеляційного суду не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, рішення суду просив залишити без змін. Представник третьої особи також в судове засідання апеляційного суду не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.2008 року між ЗАТ СК «ВУСО» (правонаступником якого є ПрАТ СК «ВУСО») та позивачем по справі був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №033518-02-23-01, об'єктом якого є автомобіль ЗАЗ д/н [NUMBER] придбаний у кредит взятий в АКБ «Правекс-Банк». 05.09.2008 року між відповідачем (ПрАТ СК «ВУСО») та позивачем укладений додатковий договір до договору добровільного страхування наземного транспорту № 033518-02-23-01, яким попередній договір було викладено у новій редакції. 17.10.2008 року настав страховий випадок, а саме ДТП за участю застрахованого автомобіля позивача. Внаслідок ДТП вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження передньої центральної частини, передньої правої частини, передньої лівої частини, передньої верхньої частини, що підтверджується довідкою №8251557 про ДТП від 21.10.2008 року та постановою у справі про адміністративне правопорушення Хмельницького міськрайонного суду від 22.10.2008 року, відповідно до якої винним у вчиненні ДТП було визнано [PERSON], який керував даним транспортним засобом. Позивач телефоном повідомив відповідача про пригоду та 17.10.2008 року подав письмову заяву про настання страхового випадку. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, пославшись на ст.ст.57, 58, 60 ЦПК України, виходив з ненадання позивачем доказів на підтвердження спричинення при ДТП матеріальної шкоди на зазначену в позові суму та причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою. Дане рішення (як зазначено вище) ухвалене при заочному розгляді справи. Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну чи юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також змінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За правилами ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Статгею 991 ЦК України та ст.26 Закону України «Про страхування» встановлено перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Також згідно ст.988 ЦК України страхова виплата не може перевищувати розміру реальних збитків. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З наявної в матеріалах справи копії листа №471 від 17.02.09р. (а.с.9 зв.бік) вбачається, що підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування стали порушення позивачем по справі п.11.1.3 Договору страхування, а саме: заявлені обставини ДТП не відповідають характеру ушкоджень автомобіля або є недостовірними. Відмову саме з даних підстав позивач вваж є незаконною з підстав зазначених в позові. Між тим, з наданого в судовому засіданні апеляційного суду копії страхового акту №898-02 від 18.02.09р., затвердженого зам. голови правління ЗАО СК «ВУСО» Степаненко Є.І., вбачається, що ДТП яка сталася - кваліфікована як страховий випадок, але комісія прийняла рішення про відмову у виплаті [PERSON] страхового відшкодування на підставі п.п.11.1.3., 11.1.15., 11.7. та 11.6. Договору страхування (а.с. ). Зокрема п.п.11.1.15 п.11.1 Договору (в редакції затвердженої додатковою угодою від 05.09.2008р., а.с.6, 7) передбачено відмову у виплаті страхового відшкодування в разі грубого порушення водієм забезпеченого транспортного засобу Правил дорожнього руху України (та підтверджується документами компетентних органів). Таке порушення Правил як виїзд на смугу зустрічного руху у місці де такий виїзд заборонено, визначено Договором страхування як грубе порушення (п.11.1.15.). Як вказано вище, з копії постанови про адміністративне правопорушення Хмельницького міськрайонного суду від 22.10.2008 року вбачається, що гр.[PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що трапилось 17.10.2008р. в м.Хмельницькому, і який, керуючи застрахованим транспортним засобом, в порушення вимог п.2.3 Правил дорожнього руху України, пересік суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху де, не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з іншим автомобілем (а.с.8). Тобто в судовому засіданні апеляційного суду встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (наданими до суду першої інстанції та прийнятими судом апеляційної інстанції згідно ч.2 ст.303 ЦПК України), що водієм застрахованого автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], допущено грубе порушення ПДР України, що згідно Договору страхування укладеному між сторонами є підставою для відмови у страховій виплаті. Дані заперечення відповідача надані суду апеляційної інстанції є обґрунтованими і заслуговують на увагу. Суд першої інстанції, розглянувши справу в заочному порядку, був позбавлений можливості повно та всебічно з'ясувати зазначені обставини справи та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності спричинення матеріальної та моральної шкоди позивачу та причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову про стягнення на користь позивача страхової виплати в розмірі 30330,73грн. з підстав викладених в даному рішенні. Відмовляючи у задоволенні позову в основній частині, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди та стягнення витрат з охорони автомобіля, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Заперечення позивача, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд, за наявності в матеріалах справи листа ПрАТ «СК «ВУСО» №22 від 02.12.08р. до ПАТ КБ «Правекс-Банк», в якому відповідачем було визначено розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, не витребував та не дослідив висновки експертизи, якою дана шкода визначена - не впливають на висновок суду (по суті позову) про відмову в його задоволенні з підстав викладених в даному рішенні. Доводи скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу в заочному порядку без його (позивача) згоди, спростовуються заявою останнього що міститься на а.с.80. Враховуючи наведене та

Outcome: partial