Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернувся із позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 07 травня 2011 року між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано шлюб, державну реєстрацію якого здійснив Виконавчий комітет Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, актовий запис №01 від 07 травня 2011 року. Від вказаного шлюбу дітей немає, спір про поділ спільного майна відсутній. Як зазначає в позовній заяві позивач, що спільне життя з відповідачем не склалося тому, що в них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Відповідач не поділяє з ним розуміння важливості наявності гармонії в сімейних відносинах, а також розуміння про те, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Ще однією важливою на думку позивача причиною прийняття ним рішення про розірвання шлюбу є те, що на час його перебування на заробітках відповідач зраджувала його, що для нього є неприпустимим. З відповідачем мешкає окремо на протязі останніх трьох років, протягом яких не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не підтримують зв`язок, не спілкуються. Відповідач виїхала проживати в с.Точилове Ананьївського району Одеської області. Крім того, позивач також зазначає, що на даний час він мешкає у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, яка чекає від нього дитину, тобто в нього є інша сім`я, а дитина яка народиться має право на повноцінну та міцну сім`ю, але через зареєстрований шлюб між ним та відповідачем, він з теперішньою цивільною дружиною немає можливості офіційно зареєструвати їхні сімейні відносини, тобто зареєструвати між ними шлюб. Позивач вказує, що відповідач уникає та не бажає спілкуватися з ним щодо вирішення питання про розірвання шлюбу, однак причини цього йому не відомі. Позивач у судове засідання, що призначене на 30 січня 2020 року на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений належним чином, про що свідчить в матеріалах справи поштове повідомлення, з якого вбачається, що позивач отримав 07 грудня 2019 року рекомендоване відправлення за вихідним номером 491/1004/19/10161/2019, в якому містилася копія ухвали суду від 04 грудня 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 30 січня 2020 року (а.с.23). При цьому, в матеріалах справи міститься клопотання позивача від 21 жовтня 2019 року про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.5). Також, в позовній заяві позивач вказав, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення в разі повторної неявки відповідача в судове засідання на розгляд справи (а.с.2). Відповідачка у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена належним чином, про що свідчить в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання нею рекомендованого відправлення за вихідним номером 491/1004/19/10160/2019, в якому містилася копія ухвали суду від 04 грудня 2019 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 30 січня 2020 року (а.с.22). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, заяву позивача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача відповідачки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Головуючим суддею по справі 28 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 04 грудня 2019 року та встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачкою у встановлений судом строк в ухвалі про відкриття провадження відзив на позовну заяву до суду не було подано, тому відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що це вже не перша неявка відповідачки у судове засідання. Так, як будучи належним чином сповіщеною про проведення підготовчого судового засідання призначеного на 04 грудня 2019 року відповідачка до зали судового засідання не з`явилася (а.с.14). Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачкою відзиву на позов, з урахуванням заяви позивачки, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачки, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 2017 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.3). Відповідачка [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується наданою до суду 24 жовтня 2019 року довідкою Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.9). Встановлено, що 07 травня 2011 року позивач та відповідачка уклали шлюб, котрий був зареєстрований Виконавчим комітетом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис за №01 в Книзі реєстрації шлюбів, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 11 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.4). За ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивача, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved