Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

В січні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 13.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу у відповідних органах. Від таких відносин вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На теперішній час відносини між ними припинені. Дитина після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні просив частково задовольнити позовні вимоги позивачки та призначити розмір аліментів на утримання дитини, [PERSON], у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу). При цьому, вказав, що він завжди цікавився станом доньки, завжди намагався брати участь у вихованні та утриманні доньки, проте позивачка періодично перешкоджала цьому, порушувала графік побачень з донькою. Він неодноразово звертався до служби у справах дітей щодо цього питання та навіть до правоохоронних органів. При цьому, надавав позивачці допомогу на утримання дитини добровільно. У деяких випадках він перераховував кошти на рахунок позивачки, іноді надавав допомогу готівкою, харчовими продуктами, одягом, подарунками тощо. Через те, що позивачка перешкоджає його спілкуванні з донькою, він навіть не має можливості передавати донці подарунки та необхідні їй речі. Через те, що позивачка не завжди витрачає отримані від нього кошти на дитину за призначенням, та не бажає, щоб він бачився з дитиною, він не перераховує кошти на її рахунок, а надає допомогу при побаченнях з дитиною. Позивачка наполягає на аліментах у розмірі 1000 грн. на місяць, але на даний час він проживає разом із непрацездатними батьками, які знаходяться на його утриманні. Крім того, він має ще одну малолітню дитину, [PERSON], [INFO], на яку також сплачує аліменти. При цьому, він офіційно працевлаштований та його щомісячний дохід складає приблизно 1800 грн. Тому, виплачувати 1000 грн. щомісяця він не має можливості. Через це, він зможе сплачувати 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цієї суми, він за можливості буде забезпечувати дитину продуктами, одягом тощо, оскільки він не заперечує проти сплати аліментів, адже не ухиляється від своїх батьківських обов'язків, і незважаючи на всі можливі перешкоди з боку позивачки намагається брати участь у вихованні доньки, та в міру своїх можливостей буде матеріально її забезпечувати. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні позивачки, добровільно допомогу на її утримання відповідач надає, але не регулярно. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обовязком, у звязку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка просила суд визначити аліменти в твердій грошовій сумі, а відповідач, в свою чергу, заперечував проти цього та просила стягнути з нього аліменти у частині від заробітку, оскільки він офіційно працевлаштований. Так, судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та має постійне джерело доходу у вигляді заробітної плати. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вищевказане свідчить про те, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі є необґрунтованими. При цьому, судом встановлено, що на утриманні відповідача також перебуває малолітня дитина: [PERSON], [INFO], батьком якої він є, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-АП № 244001, виданим 05.06.2012 року Виконавчим комітетом Рівнівської сільської ради Красногвардійського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 16 від 05.06.2012 року (а.с.27). На її утримання з відповідача стягнуті аліменти рішенням Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 28 лютого 2013 року по справі №109/621/2013-ц. Тобто, зазначені обставини вказують на те, що заявлені позивачкою вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів в частині від заробітку відповідача та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 16 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. При цьому, слід звернути увагу, що вже після звернення позивачки до суду, а саме 17 січня 2017 року, відповідач допомагав позивачці продуктами на суму у розмірі 188,81 грн., що визнавалося не заперечувалося позивачкою. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В свою чергу, відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Серії АА № 097819 від 11.11.2016 року. У звязку з вищевказаним, суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial