Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

В серпні 2020 року адвокат Петренко П.І., в інтересах [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» суму збитків завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка становить 57 075 грн. 59 коп. та суму понесених позивачем судових витрат. Свої вимоги, позивач обґрунтовує наступним, 14 жовтня 2019 року в м. Бориспіль відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Mercedes-Benz», під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai», під керуванням [PERSON] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 04.11.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. 29 жовтня 2019 року [PERSON] надіслав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 11 листопада 2019 року ФОП [PERSON] за попередньою домовленістю із [PERSON] , провів оцінку вартості збитків нанесених власнику пошкодженого колісного транспортного засобу. Позивач з відповідним звітом звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» з заявою про виплату страхового відшкодування та погодження сумою матеріального збитку. Проте відповідач повідомив, про відсутність правових підстав для виплати йому страхового відшкодування. Таким чином, на думку позивача відповідач не правомірно відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.25). 02 жовтня 2020 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду від представника відповідача ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» надійшов відзив. В обґрунтування якого останній вказає на те, що позивач в порушення п. 34.2 ст. 34 Закону 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надав оцінювачу [PERSON] , який діє на підставі укладеного договору з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», на огляд транспортний засіб ані на телефонний ані на електронний запит. У Акті огляду, наданому оцінювачем, зазначено, що автомобіль для огляду не надано, проведення оцінки є неможливим. На підставі наведеного, позивачеві було відмовлено у виплаті страхового відшкодування (а.с. 62-64). 05 жовтня 2020 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.59). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відмова у виплаті страхового відшкодування є правомірною, у зв`язку з тим, що їх представник не мав доступу до автомобіля та не міг визначити причини настання страхового випадку та розмір завданих збитків. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Судом встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019 року [PERSON] визнано винним в скоєні правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.8). Зі змісту даної постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019 року вбачається, що 14.10.2019 року о 22 год. 14 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Київський Шлях 47, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. [NUMBER] , у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.12.3 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Автомобіль марки «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , належить позивачеві [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.7). Автомобіль «Mercedes-Benz» д.н.з. [NUMBER] , яким в момент дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] , є забезпеченим транспортним засобом відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 VI (зі змінами та доповненнями), що підтверджується полісом № АО/1446134 від 25.07.2019 року (а.с.9). За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн. Строк дії полісу до 25.07.2020 року включно. 29 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.68-69). 05 листопада 2019 року за власної ініціативи [PERSON] уклав договір з ФОП [PERSON] №0220-VV (а.с.11). Пунктом 1.2 вище вказаного договору передбачено, що замовник замовляє виконавцю виконання наступних робіт щодо транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] визначення матеріальних збитків Замовника на дату ДТП. 11 листопада 2019 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] проведено визначення матеріальних збитків Замовника на дату ДТП та передано Позивачу звіт № 0220-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (а.с.34-52). Відповідно до Звіту вартість матеріального збитку становить 47 147,54 грн. 15 листопада 2019 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та погодження із сумою матеріального збитку (а.с.15). Відповідач листом від 25.11.2019 №25/11/19/7 повідомив Позивача про відсутність правових підстав для виплати йому страхового відшкодування (а.с.16). Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Петренко П.І., в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду за захистом прав позивача з даним цивільним позовом. За положеннями ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Закон України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Відповідно положень ст. 3, 6 Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-VI (зі змінами та доповненнями, надалі Закон 1961-VI), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Вказаній нормі кореспондують положення ст. 22 Закону 1961-VI відповідно до яких у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 29 Закону 1961-VI встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 33.1.4 ст. 33 Закону 1961-VI визначено обов`язок водія транспортного засобу причетного до ДТП невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно з пунктом 34.2 ст. 34 згаданого Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Пунктом 34.3 встановлено, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Так, як вже зазначалось вище, водій, причетний до ДТП, зобов`язаний протягом трьох робочих днів надати письмове повідомлення про ДТП, оскільки згідно п. 34.2 ст. 34 Закону 1961-VI протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Проте, як встановлено в ході судового розгляду, позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 29 жовтня 2019 року. Крім того встановлено, що відповідач намагався в строк визначений п. 34.2 ст. 34 Закону 1961-VI, направити свого оцінювача для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Проте як слідує з повідомлення [PERSON] , власник транспортного засобу Хюндай Акцент д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не надав автомобіль для огляду ані на телефонні ані на електронні запити. Власнику також було запропоновано надати автомобіль для огляду 11.11.2019 року телеграмою, але автомобіль для огляду не був наданий (а.с.70). Вище вказане також підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 11.11.2019 року, відповідно до якого авто для нагляду не надано. Проведення незалежної оцінки не можливо у зв`язку з відсутністю об`єкта оцінки (а.с.71), специфікацією замовлення №91392 до електронного повідомлення №000167 (а.с.83), копією електронного повідомлення №000167 (а.с.84). Належних доказів звернення до відповідача у відповідності до вимог ст. 33.1.4, ст. 33 та отримання відмови страховика від проведення розслідування відповідно до вимог ст. 34 Закону 1961-VI позивачем не надано. Навпаки, з матеріалів цивільної справи встановлено, що позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» у місті Києві із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду лише 29 жовтня 2019 року, тобто через п`ятнадцять днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, що вже є порушенням п. 33.1.4 ст. 33 Закону 1961-VI. Крім того, позивач в порушенні п. 34.2 ст. 34 Закону 1961-VI, уникав зустрічі із представником ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», для визначення причин настання страхового випадку та розмір збитків, проте самостійно звернувся до іншого оцінювача та отримав звіт №0220-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власником пошкодженого колісного транспортного засобу. Такого висновку суд дійшов, виходячи з того, що на момент ДТП позивачу дійсно було відомо про наявність у іншого винуватця ДТП [PERSON] чинного договору (полісу) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та позивач неодноразово направлялися повідомлення про оцінку його транспортного засобу. Проте, ніхто і ніщо не заважало позивачу в подальшому в межах визначених Законом 1961-VI (ст. 33.1.4, ст. 33 Закону), звернутися до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» з повідомленням про настання страхового випадку та надати транспортний засіб для оцінки. За таких обставин, доводи [PERSON] про те, що він самостійно провів визначення розміру шкоди, не дає йому права стверджувати, що ним дотримано порядок, визначений Законом, так як позивач повинен був надати автомобіль для оцінки призначеному страховиком представнику. І тільки в разі нез`явлення представника страхової компанії (МТСБУ) в 10-денний термін для огляду транспортного засобу, потерпілий, яким в даному випадку є позивач, мав право самостійно провести визначення розміру шкоди. Імперативними приписами вказаного Закону чітко визначено, що саме страховик (МТСБУ), а не позивач, здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП, у зв`язку суд приходить до висновку про те, що визначення розміру матеріальної шкоди здійснено позивачем у спосіб, не передбачений Законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про те, що в даному випадку страхова компанія була позбавлена можливості визначити причини настання страхового випадку та розмір збитків та обґрунтовано відмовила позивачу у здійсненні страхового відшкодування. У статті 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), якими є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Вищевикладені обставини свідчать про те, що позивачем були порушені п.п. 37.1.3. п. 37.1 ст. 37 Закону 1961-VI, які виразились у невиконанні потерпілим [PERSON] своїх обов`язків, визначених цим Законом, і які призвели до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на його користь матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в сумі 57075,59 грн. у встановлений ЦПК України спосіб є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати пов`язані із сплатою судового збору покладаються на позивача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed