Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, яким є квартира [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вказана квартира належить на праві господарського відання КП «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1». На підставі ордеру №050480 від 16.12.1986 року у квартиру заселився [PERSON] .. Однак [INFO] [PERSON] помер, а в квартирі залишилася проживати його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до «Поквартирної картотеки «Ф-17» у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, хоча вони фактично за місцем реєстрації не проживають та участі в утриманні квартири не приймають. Крім того, протягом більше двох років відповідачами не сплачувалась плата за утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 2560,36 грн. З огляду на наведене, позивач просив усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою, а також примусово зняти їх реєстраційного обліку у ній. Ухвалою судді від 20.11.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити їх в повному обсязі із підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві господарського відання комунальному підприємству Деражнянської міської ради «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» згідно рішення тридцять четвертої сесії Деражнянської міської ради від 18.12.2009 року №14. На підставі ордеру на житлове приміщення серії ХМО №050480, у квартиру заселився та став там проживати [PERSON] . Однак [INFO] [PERSON] помер, а в квартирі залишилася проживати його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з поквартирною карткою форми [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що усі вказані особи за місцем їх реєстрації фактично не проживають та участі в утриманні квартири не приймають, що позбавляє його можливості у повній мірі реалізувати права щодо розпорядження квартирою та у зв`язку з чим наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Суд вважає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки вони підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачами не подано. Так, судом встановлено, що протягом 2015-2018 року представниками комунального підприємства «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» та Деражнянської міської ради неодноразово проводилися обстеження фактичного проживання в квартирі [ADDRESS] , під час яких було встановлено, що відповідачі у зазначеній квартирі фактично не проживають, особистих речей не зберігають та участі в утриманні квартири не беруть. Ці обставини, зокрема, підтверджуються актами обстеження фактичного проживання, складеними 14.01.2015 року, 04.05.2017 року та 22.12.2017 року комісією в складі працівників КП «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» та заступника Деражнянського міського голови. Такі ж обставини підтвердив у судовому засіданні представник позивача, який крім того пояснив, що внаслідок не проживання відповідачів без поважних причин понад встановлені законодавством строки у квартирі [ADDRESS] обмежуються права КП «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» щодо розпорядження такою квартирою, яка є комунальною власністю. В силу абзацу 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.08.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт непроживання відповідачів за місцем їх реєстрації, тобто у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, з`ясувавши причини відсутності відповідачів у квартирі, що належить позивачу на праві господарського відання, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України як на підставу його позовних вимог та приходить до висновку, що відповідачі не проживають у такій квартирі без поважних причин понад встановлені законодавством строки, у зв`язку з чим втратили право користування житлом. При цьому, посилання позивача на норми ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України є безпідставними і такі норми не підлягають застосуванню при вирішенні даної справи судом, оскільки вони регулюють питання втрати права на користування житлом членів сім`ї власника житла, тоді як в даному випадку відносини, що склалися між сторонами, стосуються прав користування житлом членів сім`ї наймача. З огляду на наведене, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, реєстрація відповідачів у вказаній вище квартирі обмежує права позивача та позбавляє його можливості у повній мірі реалізувати права щодо розпорядження квартирою, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування таким житловим приміщенням. Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved