Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який в подальшому направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. В позові вказала, що вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 561 від 19.07.2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , 2014 року народження. Протягом останнього часу сімейне життя у сторін почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подружжя має протилежний погляди на сімейне життя та шлюб, а тому до примирення не прагнуть. Також, між сторонами було досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини з того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні тощо. Дитина залишиться проживати з матір`ю, при цьому батько має право бачитись в оговорений час. Враховуючи те, що подальше спільне життя буде суперечити інтересам позивача, спільне господарство не ведеться, [PERSON] просить розірвати шлюб. [PERSON] та [PERSON] до початку проведення підготовчого судового засідання подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до наявного в матеріалах справи оригіналу свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 19.07.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 561. Від шлюбу мають сина [PERSON] , 2014 року народження , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 02.09.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені вже декілька років, у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, внаслідок чого втратився інтерес один до одного. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом встановлено, що подружжя не підтримує сімейних (шлюбних) стосунків, що свідчить про те, що сім`я розпалася та існує формально. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач не просить відновити дошлюбне прізвище, суд залишає за нею прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved