Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . За життя її мати склала заповіт, за яким все належне їй майно вона заповіла позивачці. У встановлений шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини за заповітом та була заведена спадкова справа після смерті спадкодавця. На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем в будинку [ADDRESS] був зареєстрований її син, відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який на час відкриття спадщини є пенсіонером, тобто непрацездатної особою за віком. 22 червня 2020 року державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Відмова нотаріусу мотивована тим, що відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець [PERSON] непрацездатний за віком, який був зареєстрований зі спадкоємцем на час відкриття спадщини за однією адресою має право на обов`язкову частку у спадщині. Оскільки [PERSON] не заявив протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця про відмову від неї, а спадкоємець [PERSON] подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини за заповітом, вони вважаються таким, що прийняли спадщину. На підставі цього нотаріус вважає, що позивачка не може бути єдиним спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] та видати їй свідоцтво про право на спадщину на цілу частку спадкового майна, на думку нотаріусу, неможливо. Не погоджуючись із обставинами, викладеними в постанові нотаріуса, позивачка наголошує на тому, що її рідний брат [PERSON] , починаючи з 2006 року фактично проживав разом із своєю сім`єю за іншою адресою: по [ADDRESS] матір залишилась проживати одна в будинку [ADDRESS] . Також зазначає, що, починаючи з травня 2014 року [PERSON] разом із своєю сім`єю взагалі виїхав з міста Маріуполя. Посилаючись на положення статей 1241, 1268-1270 ЦК України, вказує про те, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця складають особливу групу спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, однак спадщина не переходить до такого спадкоємця автоматично, та він зобов`язаний звернутися у встановленому законом порядку до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини. Оскільки відповідач, який має право на обов`язкову частку у спадщині при спадкуванні за заповітом [PERSON] не проживав на час відкриття спадщини з спадкодавцем [PERSON] та не подав у строки визначені статтею 1270 ЦК України заяву про прийняття спадщини, то на думку позивачки, вона має право, як єдиний спадкоємець за заповітом, успадкувати все майно, яке залишилось після смерті матері. На підставі цього просила встановити факт, того, що [PERSON] , [INFO] , не проживав постійно на час відкриття спадщини разом із [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] , в цілому на житловий будинок разом з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок, зазначений на плані літ.Б-1, житловою площею 24,3 кв.м, нежитлова прибудова літ.Б1-1, прибудова літ.б1-1, ганок літ.б, погріб Б1/п, гараж літ.Л-1, сарай літЗ-1, усього загальною площею 63,4 кв.м. Позивачка в судове засідання не прибула, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її особистої присутності. Представник позивачки адвокат Рябоконь С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Також подав заяву про розгляд справи без його присутності. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим з повідомленням поштовим відправленням, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов або письмових пояснень по справі не надіслав. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 18 серпня 2014 року. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Іллічівським ЗАГС 04.02.1953 року, [PERSON] є дочкою [PERSON] . Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014809308 від 09 грудня 2014 року дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] [PERSON] , яка 12 травня 1973 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №00014825273 від 12 грудня 2014 року наявний актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу дружина змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] . Отже вказані письмові докази свідчать, що позивачка є дочкою [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі\~ №39157480 від 12.12.2014 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа 733/2014. Згідно з спадковою справою 733/2014, наданою державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернулась позивачка [PERSON] . За життя [PERSON] залишила нотаріально посвідчений заповіт від 29 квітня 2013 року, за яким на випадок смерті заповіла все своє майно на ім`я позивачки - [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право власності № [NUMBER] , виданого Ждановським міським відділом комунального господарства 30 березня 1984 року, та зареєстрованого в Маріупольському БТІ 02 квітня 1984 року за №31546, [PERSON] на праві особистої приватної власності належить домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на будинок [ADDRESS] , виготовленого ККП «Міське Бюро технічної інвентаризації Маріупольска нерухомість» 13.11.2019 року та листа відповіді БТІ від 13.11.2019 року №4521, вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ.Б-1, житловою площею 24,3 м2,\~ нежитлової прибудови літ.Б-1, прибудови літ.б1-1, усього загальною площею 63,4 м2, ганок літ.б, погріб літ.Б1/п, гараж літЛ-1, літній душ літ.К-1, сарай.З-1, огорожа №1. Нежитлова прибудова літ.Б1-1, прибудова літ.б1-1, погріб літ.Б1/п, ганок літ.б включені до загального складу домоволодіння на підставі рішення Іллічівського виконкому від 21.03.1984 року за №б/н. Гараж літ.Л-1 побудований до 1992 року. Літній душ літ.К-1 не потребує прийняттю в експлуатацію. Згідно з домовою книгою на будинок та довідкою відділу аналітичного забезпечення департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 25.11.2019 року №089-29.01.-02925 за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті спадкодавця [INFO] були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , також на праві власності належить 27/50\~ частки житлового будинку за номером [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 березня 2002 року. Постановою нотаріусу державного нотаріусу Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 22 червня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] з тих підстав, що позивачка не є єдиною спадкоємицею, оскільки [PERSON] є непрацездатним за віком та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця про відмову від неї, і тому вважається таким,\~ що прийняв спадщину. З цих підстав позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна. Згідно з довідкою, виданою головою КСН «сел.Волонтерівка» від 26.11.2014 року, [PERSON] проживала одна в будинку за адресою: [ADDRESS] а с 10.02.1978 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами покійної [PERSON] і проживають по [ADDRESS] відповідно, підтвердили факт того, що проживаючи поруч по сусідству тривалий час вони бачили, що до серпня 2014 року в будинку по [ADDRESS] проживала лише [PERSON] , яка померла [INFO] . В будинку вона проживала постійно сама. З 2013 року вона захворіла та за нею доглядала її дочка [PERSON] . Син покійної - на ім`я [PERSON] ніколи із матір`ю не проживав, а разом із своєю сім`єю постійно проживав окремо в будинку [ADDRESS] . Але з травня 2014 року він разом із сім`єю переїхав на постійне проживання до Російської Федерації та більше до будинку не повертався. Також в травні 2014 року в будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] працівниками поліції проводились обшуки, але [PERSON] із сім`єю вже не було за місцем постійного проживання в місті Маріуполі. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; а місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Також відповідно до частини 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Аналіз наведених норм права дозволяє зробити суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного не проживання відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] станом на 15 серпня 2014 року - день смерті спадкодавця [PERSON] . Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього (з травня 2014 року виїхав з Маріуполя) , протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину. Згідно ст.1298 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. При вирішенні спору суд також виходить з наступних положень Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1ст.1270). У пункті 19 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення про те, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до встановлених судом обставин, та зазначених положень законодавства суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення факту не проживання відповідачем постійно на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та не прийняття ним спадщини, оскільки [PERSON] попри наявність реєстрації в будинку [ADDRESS] фактично не проживав в даному будинку на день відкриття спадщини, а до травня 2014 року проживав разом із своєю сім`єю в будинку [ADDRESS] та після цього взагалі змінив місце проживання та виїхав за межі України. Отже, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що на час відкриття спадщини та протягом шести місяців після цього відповідач разом зі спадкодавцем постійно не проживав та не подавав нотаріусу заяву про прийняття її спадщини, що надає підстави стверджувати, що відповідач не проживав постійно зі спадкодавцем на день її смерті (час відкриття спадщини) та відповідно не може вважатися таким, що прийняв її спадщину. Встановлення цього факту має своїм наслідком виникнення у позивачки права на спадкування за заповітом спадкодавця всієї її спадщини без виключення з неї обов`язкової частки відповідача. Як встановлено судом за життя спадкодавець [PERSON] видала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно позивачці [PERSON] . За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У зв`язку із тим, що позивачка своєчасно звернулася до нотаріусі із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та інших спадкоємців, які б у встановленому законом порядку звернулися із заявами про прийняття спадщини, судом не встановлено, тому спадкові права позивачки підлягають судовому захисту та за нею слід визнати у порядку спадкування за заповітом право власності на спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору при подачі позову, в сумі 1840,80 гривень.

Outcome: approved