Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди її батька. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 21.06.2005 року у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 1064.Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Також, позивач має сина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO] Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось, і тому позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Участі у вихованні дитини відповідач майже не бере, дитиною майже не цікавиться. Два роки тому мати позивача вимушена була переїхати в Російську Федерацію щоб доглядати свою тітку і не має змоги приїхати в м. Вінниця. Мати позивача запросила її разом із дітьми приїхати на відпочинок до неї. Однак, для виїзду [PERSON] необхідна нотаріально посвідчена згода обох батьків. Позивач таку згоду надала, а отримати її від відповідача не може. Позивач вважає, що неможливість взяти дозвіл відповідача на поїздку дитини за кордон суперечить інтересам дитини, для якої ця поїздка є доцільною і корисною. Крім того, [PERSON] планує разом з дитиною в майбутньому періодично їздити до матері у Російську Федерацію, а тому у [PERSON] може неодноразово виникати необхідність перетинати кордон України. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про надання дозволу на виїзд за кордон України до будь-яких країн неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], [INFO], на три роки від дня набрання рішенням суду законної сили, а також надання дозволу на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон України неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], [INFO] Ухвалою суду від 04.03.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Службу у справах дітей Вінницької міської ради. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач позов не визнав. Зазначив, що погоджується на виїзд дитини за кордон лише на літні канікули. Також зазначив, що він не проти надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон України їх неповнолітньому сину, однак позивач не зверталась до нього із таким проханням. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 21.06.2005 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 21.06.2005 року, актовий запис № 1064. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 7) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11.08.2005 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) Згідно довідки № 522 від 19.02.2015 року, виданої МКП «ЖЕК № 7», в квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], (власник), [PERSON], [INFO], (дочка), [PERSON], [INFO], (онук), [PERSON], [INFO] (онук). (а.с. 10) Згідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до положень Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проти надати згоду на виїзд їх спільного із позивачем неповнолітнього сина за кордон, однак лише на період літніх канікул. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами та доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом звернуто увагу на те, що позивачем не зазначено ні держави прямування, ні відповідного часового проміжку перебування у цій державі дитини. За змістом Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути обов'язково зазначено державу прямування і відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Таким чином, визначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі дитини є забезпеченням повернення дитини до держави її постійного місця проживання, дотриманням інтересів дитини та, зокрема в даному випадку, прав відповідача. Тому, визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування і відповідного часового проміжку перебування у цій державі є обов'язковим. Окрім того, суду не надано належних доказів, які б свідчили про те, що відповідач чинить перешкоди у виїзді дитини за кордон чи виготовленні проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон України. Відповідно до п. 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07.05.2014 року, для виїзду за кордон особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, оформляється паспорт на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Відповідно до підпункту 2 п. 20 вище вказаного Порядку, особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. Пунктами 22 та 23 вище вказаного Порядку чітко передбачено перелік документів, які подаються для оформлення паспорта для виїзду за кордон. Отже, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07.05.2014 року, не передбачено надання дозволу на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон, зокрема, тим з батьків, з ким дитина не проживає. Окрім того, сторони по справі визнали, що позивач не зверталась до відповідача із проханням надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон, а батько неповнолітнього - відповідач по справі, не відмовляється надати такий дозвіл в разі необхідності. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку про відмову у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України до будь-яких країн неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на три роки від дня набрання рішенням суду законної сили, а також у наданні дозволу на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон України неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], [INFO] Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed