Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» звернулось в суд з позовом про стягнення з [PERSON] в порядку регресу завданої майнової шкоди в сумі 6 800 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] з 26.10.2002 року по 18.12.2011 року працювала на посаді продавця продовольчих товарів на станції Ковель ДТГО «Львівська залізниця». 14.05.2010 року посадовими особами Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів у Волинській області було проведено перевірку кіоску № 5 в м.Ковелі по вул. Ветеранів 1-Д, де здійснює діяльність субєкт господарювання ДГТО «Львівська залізниця». Під час перевірки встановлено, що продавцем кіоску [PERSON] було продано пляшку пива неповнолітній особі. На підставі наведеного Регіональним управлінням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів у Волинській області було винесено рішення про застосування фінансових санкцій. Постановою у справі про адміністративне правопорушення № 350 від 26.07.2010 року Волинського обласного управління у справах захисту прав споживачів, відповідача за факт продажу пива особі, яка не досягла 18 років, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн. Регіональне управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів у Волинській області звернулось із позовом до ДТГО «Львіська залізниця» про стягнення заборгованості по фінансових санкціях в сумі 6 800 грн. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09. 2015 року стягнуто з ДТГО «Львівська залізниця» на користь держбюджету 6 800 грн. фінансових санкцій. Позивачем сплачено дані санкції платіжним дорученням № 1393 від 18.11.2015 року. За наведеного, в порядку\~ст. 1191 ЦК України, позивач просить в порядку регресу стягнути з відповідача 6 800 грн. шкоди завданої та виплаченої третім особам. В судове засідання представник позивача не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити повністю, судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, судом належним чином повідомлявся за реєстраційним місцем проживання про час та місце розгляду справи. Згідно статті 74 ч. 5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою реєстрації місця проживання, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Суд, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДГТО «Львівська залізниця» з 26.10.2002 року по 18.12.2011 року та працювала продавцем продовольчих товарів на станції Ковель. 14.05.2010 року вона продала неповнолітній особі пиво, за що було застосовано фінансові санкції до підприємства. Копією рішення Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів у Волинській області від 02.06.2010 року про застосування фінансових санкцій стверджується, що на підставі акта перевірки ДГТО «Львівська залізниця» № 109/32-01/01059900 від 14.05.2010 року встановлено факт продажу пива особі, яка не досягла 18 років та вирішено застосувати до ДГТО «Львівська залізниця» фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6 800 грн. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09. 2015 року стягнуто з ДТГО «Львівська залізниця» на користь держбюджету 6 800 грн. фінансових санкцій. Згідно платіжного доручення № 1393 від 18.11.2015 року позивачем сплачено фінансові санкції в розмірі 6\~800 грн. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов'язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України). Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Оскільки відповідач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Станція Ковель» ДТГО «Львівська залізниця» і вчинила адміністративне правопорушення під час виконання своїх трудових обовязків, то повинна нести матеріальну відповідальність в розмірі свого середнього місячного заробітку, що становить 1\~096.64 гривень Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial