Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому довідки, виданої консульським відділом Посольства Республіки Узбекистан в Україні 05 квітня 2011 року, яким підтверджений факт відсутності у нього належності до громадянства Узбекистану. Через розбіжності в зазначенні місця його народження у згаданій довідці, військовому квитку та свідоцтві про народження, управління державної міграційної служби України відмовляється видати документ, що посвідчує його особу, в звязку з чим просить ухвалити рішення про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу. В судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні власних вимог з підстав, викладених в заяві. Представник зацікавленої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи Комсомольський міський сектор управління державної міграційної служби України в Полтавській області повідомлений в установленому законом порядку. Суд, дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: Згідно із представленим свідоцтвом про народження, [PERSON] народився 24 вересня 1963 року в сел. Буляково Чекмагушевського району Башкірської АРСР (а.с. 9). 17 червня 1992 року заявник зареєстрував шлюб з гр. [PERSON] (а.с. 3) і з 07.08.1992 року постійно проживає та значиться зареєстрованим в [INFO] (а.с. 14). 13 січня 2014 року за угодою сторін (ст. 36 КЗпП України) припинив трудові відносини з ВАТ «ПГЗК». Як пояснив суду заявник, протягом всього часу проживання та роботи на території України не має паспорта, в видачі якого на даному етапі управління державної міграційної служби України відмовляє через невизначеність статусу його належності до громадянства іншої країни. До суду заявником наданий єдиний документ, що посвідчує його особу військовий квиток, в якому місцем його народження зазначене м. Златоуст Челябінської області (а.с. 16), на підставі якого консульським відділом Посольства Республіки Узбекистан в Україні 05 квітня 2011 року була видана довідка, якою підтверджений факт відсутності у нього належності до громадянства республіки Узбекистан, і належність якої [PERSON] просить встановити судовим рішенням (а.с. 13). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З огляду на вищенаведене, належність [PERSON] довідки, виданої консульським відділом Посольства Республіки Узбекистан в Україні 05 квітня 2011 року підтверджена по справі доказами, які не викликають сумніву в своїй достовірності, що відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які визначають поняття належності та допустимості доказів, дає суду підставу для задоволення вимог заявника та встановлення факту належності йому довідки, якою підтверджений факт відсутності у нього належності до громадянства республіки Узбекистан. На підставі викладеного,

Outcome: approved