Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 06.06.2019 надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.11.2020 суддею Цитульським В.І. прийнято справу до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До судового засідання сторони не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили. Від позивача на ас.15 мається заява про розгляд справи за її відсутності. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. Так, позивачем зазначено, що вона є власником квартири [ADDRESS] в якій є зареєстрованим відповідач. З огляду на те, що відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, не проживає в квартирі понад один рік, вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом, оскільки факт його реєстрації обмежує її права на вільне розпорядження належною їй власністю. Відповідач до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії корінця ордера №38 виданого 25.04.2012, [PERSON] надано право на зайняття житлової площі ( [ADDRESS] ). Згідно з копією довідки №980 наданої КП «Жилсервіс-5» ДМР 28.05.2019 та відповіді з адресно довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] рахується зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] . Норми права, що застосував суд. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до роз`яснень, що містяться у п.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновок. З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] , який, виходячи з позиції позивача зазначеної у позові, є колишнім членом її сім`ї, не проживає у квартирі [ADDRESS] , та приймаючи до уваги відсутність зі сторони позивача клопотань про виклик свідків на підтвердження обґрунтування доводів викладених у позові і будь-яких фактичних даних, які свідчать про обрання відповідачем іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо), позовна заява є такою, що не може бути задоволена.

Outcome: dismissed