Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про захист прав споживачів та стягнення коштів. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 26 грудня 2013 р. між мною та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у Житомирському відділенні «Індиго» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений депозитний договір (вклад «СТАНДАРТ») № SAMDNWFD0070045919200 на суму 4000,00 доларів США, строком на 1 рік та відсотковою ставкою 10% річних. У зв'язку з необхідністю отримання коштів на лікування, він, на початку березня 2014 р. звернувся до вищевказаного відділення банку із заявою про дострокове розірвання договору. 12 березня 2014 р. кошти в розмірі 4025,68 дол. США були перераховані з депозитного рахунку № 26357623107423 на його банківську карту 6762462081173921. У цей же день він зміг отримати лише частину коштів у розмірі 1500 дол. США. За рештою коштів він прибув у відділення банку 23.04.2014 р. [PERSON] ж він довідався, що на його поточному рахунку залишилось лише 1033,87 дол. США (з них 1025,68 дол. США - не отриманий вклад), а 1500,00 дол. США він, за поясненнями працівників банку, отримав 13.04.2014 р. Розмістивши 23.04.2014 р. залишок коштів у розмірі 1033,87 дол. США на депозитному вкладі «Стандарт, 3 міс.» він отримав запевнення від працівників банку, що вони розберуться з питанням зникнення його коштів, які він не знімав 13.04.2014 р. В подальшому він неодноразово звертався до працівників відділення банку з приводу зниклих 1500,00 дол. США але його лише запевняли, що кошти він отримав самостійно і жодних розслідувань з цього приводу не проводилось. 20.10.2014 р. він звернувся до відділення банку з письмовою заявою про надання йому копії чеку від 13.04.2014 р. з метою зясувати чий підпис проставлено на ньому але в цьому йому було відмовлено. 29 жовтня 2014 р. з приводу зникнення 1500,00 дол. США у Житомирському відділенні «Індиго» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», він звернувся до Житомирського міського відділу поліції де 30.10.2014 р. було порушено кримінальне провадження № 12014060020006100 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На початку листопада 2014 р. він звернувся до служби безпеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою перегляду запису відеоспостереження його присутності у відділенні банку 12 та 13 березня 2014 року. Із запису було всчтановлено, що 12 березня 2014 р. він дійсно був у відділенні банку а 13 березня 2014 р. його у відділені не було і в подальшому, на запит поліціїї про долучення вказаного диску до матеріалів кримінального провадження, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповів, що відеозапис зберігається протягом місяця і тому його неможливо надати. Після непоодиноких вимог, служба безпеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» провела перевірку по факту зняття 12 та 13 березня 2014 р. його коштів. Під час перевірки було встановлено, що 13.03.2014 р. під час отримання 1500,00 дол. США не була проведена валідація клієнта, тобто відсутні підтверджуючі фото- чи відеодокази його присутності у відділенні банку «Індиго». За правилами банківського обслуговування в ПАТ КБ «Приватбанк», наявність підпису клієнта на чеку є обовязковою, при виконанні видаткової операції в касах банку передбачена процедура фотографування клієнта, що є обов'язковою умовою завершення операції на будь-яку суму. Ця процедура була порушена. Також не вдалося встановити чи надходило йому смс-повідомлення з ОТР паролем для підтвердження операції зняття готівкових коштів з банківської карти через касу. Він наполягає на тому, що смс-повідомлення з ОТР паролем йому не надходило бо він не знімав 13.04.2014 р. кошти і тому наполягає на їх поверненні відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив просив відмовити за безпідставністю, надав відзив на позовну заяву. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Оцінивши докази на підставі ст. 263 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Такі ж самі положення містяться в п.3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 за № 516, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 за № 1256/8577. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ч. 2 ст. 1058 ЦК України), що виключає можливість відступлень в договорі від умов про розмір процентів та від інших умов, які встановлені банком, оскільки умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Згідно зі ст. ст. 610 та 611 ч. 4 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення грошового внеску. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між Позивачем та Відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Позивач по справі є вкладником ПАТ «КБ «Приватбанк», 26 грудня 2013 року в Житомирському відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Індіго» було укладено договір №SAMDNWFD0070045919200 «Стандарт», за яким клієнт передав Банку грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США, як вклад на строк 366 днів по 26.12.2014 р. з процентною ставкою 10%. Для зарахування вкладу Банком [PERSON] був відкритий особовий рахунок №26357623107423, на який згідно умов договору було перераховано 4000,00 доларів США. Проценти по вказаному вкладу зараховуються на відкритий рахунок/картку №6762462081173921 (референс договору SAMDN11000071766130). Згідно п.9 зазначеного договору у сторін є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Таким чином позивачем доведено факт укладання договору банківського вкладу (депозиту) та внесення ним коштів на рахунок Банку, відповідач дану обставину не оспорює. В судовому засіданні досліджувався висновок Служби Безпеки банку «Про результати перевірки по факту зняття 13.03.2014 р. депозиту клієнта [PERSON], ІПН [NUMBER] та правомірності дій співробітників Банку» від 12.02.2015 р. (а. с. 9-10). Із змісту висновку вбачається, що в результаті службової перевірки встановлено наступне: 05.03.2014 р. договір з клієнтом був достроково розірваний за заявою [PERSON]. Залишок, з врахуванням умов дострокового розірвання, склав 4025,68 доларів США. 12.03.2014 р. клієнт звернувся до заступника керівника Житомирського відділення «Індіго» [PERSON] з приводу зняття депозитних коштів. [PERSON] з депозитного рахунку 26357623107423 перевела на карту клієнта 6762462081173921 кошти в сумі 4025,68 доларів США. У зв'язку з встановленим лімітом НБУ на зняття валютної готівки (не більше 1500 доларів США), клієнту цього ж дня в касі відділення було видано 1500 доларів США. 13.03.2014 р. [PERSON] в касі цього ж відділення було знято ще 1500 дол. США. 23.04.2014 р. [PERSON] замість зняття решти суми, оформив новий депозитний договір на суму 1033,87 доларів США. Видача коштів відбувалася через касу відділення «Індиго» по карті для виплат клієнта 6762462081173921. Через вади правої руки, клієнт свій підпис в заявах на видачу готівки не ставив. З цього приводу позивач заперечував проти доводів відповідача так як не спростовуючи факту вадів правої руки, він наполягав, що при необхідності він постійно розписується правою рукою що продемонстрував під час судового засідання. Згідно процедури видачі, касир може видати кошти з карти тільки через pos-термінал (без присутності карти видача неможлива). При цьому, клієнту на його мобільний телефон приходить sms-повідомлення з ОТР паролем для підтвердження операції. У судовому засіданні позивач наполягав на тому, що смс повідомлення про зняття коштів на його мобільний телефон не надходило. Відповідно до\~п.1.14)\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні»,\~електронний платіжний\~засіб -\~платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Згідно п. п. 3.8. розд.3 Постанови НБУ №223 від 30.04.2010 р. (діяла на момент спірних відносин) на території України дозволяється видача готівки в іноземній валюті через каси уповноважених банків-емітентів за спеціальними платіжними засобами користувачів, яким емітенти відкрили рахунки в іноземній валюті, а також через каси уповноважених банків-еквайрів і небанківських фінансових установ за спеціальними платіжними засобами, що емітовані нерезидентами. В судовому засіданні оглядались оригінали заяв на видачу готівки від 12 та 13 березня 2014 р. В обох заявах вказаний дебет рахунку - №6762462081173921 та зміст операції: «[PERSON] фізичним особам за банківськими картками (SAMDN11000071766130)». Також на обох заявах відсутній підпис позивача, при цьому видачу коштів за 12.03.2014 р. [PERSON] підтверджує. Аналізуючи покази сторін та надані докази суд допускає присутність позивача 13.03.2014 р. у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Індиго» враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] має в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» картковий рахунок №5168757211466018 (референс договору SAMDNFF000098093154) на який зараховується пенсія. Відповідно до Заяви на видачу готівки від 13.03.2014 р., час 17:47:22 [PERSON] отримав кошти в розмірі 500,00 грн. з каси відділення. В даній заяві вказаний дебет рахунку - №5168757211466018 та зміст операції: «[PERSON] готівки за платіжними картками (особистими та корпоративними) через банкомати та каси бан (SAMDNFF000098093154)». Відповідно до виписки по картковому рахунку №5168757211466018, залишок коштів після здійснення їх видачі складав 16,40 грн. Час видачі коштів 13.03.2014 р. за картковим рахунком №6762462081173921 17:45:36, тобто видача коштів з обох рахунків проводилась послідовно з різницею в дві хвилини. Разом з тим, суд критично відноситься до довідів відповідача з цього приводу так як [PERSON] з заявою про несанкціоноване зняття коштів з карткового рахунку № 5168757211466018 до банку не звертався у звязку з тим, що смс, про зняття коштів, на його телефон не надходила. Суд критично відноситься до доводів відповідача, що станом на 23.04.2014 р. на картковому рахунку №6762462081173921 був залишок коштів в розмірі 1033,87 доларів США. На дану суму позивачем оформлено новий депозитний договір. Жодних письмових вимог про зникнення коштів позивачем до 20.10.2014 р. подано не було. Разом з тим позивач, не спростовуючи даних обставин, наполягав на тому що він неодноразово звертався до відповідача про повернення належних йому коштів про що свідчать і покази свідків [PERSON], [PERSON] (а. с. 83, 96). Суд вважає, що відповідачем не доведено що відповідач [PERSON] 13.04.2014 р. у Житомирському відділенні «Індиго» зняв зі свого рахунку 1500,00 дол. США. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Стаття 1074 ЦК України не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовим вкладом. Такі обмеження можливі лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених законом. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України банк використовує гроші клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження цими коштами. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону, у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 5 пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Розмір пені становить 16 425,00 доларів США, яка розрахована за формулою 1500 - сума боргу * 3 % / 365 - к-сть днів у році * 726 - кількість днів прострочки. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» інваліди II групи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях. Станом на 15.04.2016 р. офіційний курс гривні щодо долара США за даними Національного Банку України складає 2 564.7640 грн. за 100 доларів США. Враховуючи викладене, суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, а також, врахувавши обставини справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved