Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Голова ліквідаційної комісії УДСО при УМВС України в Івано-Франківській області підполковник поліції [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення збитків. Позовні вимоги мотивував тим, що 19.04.2013 року між УДСО при УМВС України в Івано-Франківській області, Рівненським Вищим професійним училищем ДДСО при УМВС України та [PERSON] було укладено договір №402 про навчання кандидата на службу в ОВС України. Відповідно до укладеного договору, позивач взяв на себе зобовязання оплатити училищу вартість навчання відповідача за професією охоронник та призначити його на посаду для проходження служби в ОВС України, а відповідач зобовязувався пройти навчання в училищі та після закінчення навчання прибути на роботу до позивача, де відпрацювати не менше трьох років. Зі сторони позивача було виконано всі зобовязання, покладені на нього укладеним договором, а відповідач відпрацював в УДСО при УМВС України в Івано-Франківській області тільки 1 рік та 6 місяців, оскільки, наказом №7 о/с від 27.01.2015 року був звільнений за власним бажанням. Позивачем на навчання відповідача було витрачено 11 953,56 грн., відповідач відпрацював половину встановленого договором строку, а тому відповідач у відповідності до п.2.4 договору, зобовязаний відшкодувати позивачу 5 978,68 грн., що відповідає 1 року та 6 місяцям. Оскільки, відповідачем вказану суму збитку не відшкодовано в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з наведеним позовом, яким просив стягути її в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, просила задоволити. Крім цього, надала суду копію рапорту від 27.01.2015 року, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути позивачу заборгованість за здійснення його навчання в розмірі 5 978,68 грн. до 01.08.2015 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, суду повідомила, що причиною звільнення відповідача було невиконання ДСО при УМВС України в Івано-Франківській області умов договору №402 та вступ на військову службу за контрактом до НГ України 06.02.2015 року. Зокрема позивачем заробітна плата виплачувалась невчасно, відповідачем не сплачувались соціальні внески. Крім цього, позивачем не надано доказів про оплату училищу саме 11 953,56 грн. за навчання. Укладення договору №402 з умовою обовязковості відпрацювання або відшкодування вартості навчання призводить до порушення конституційного права на працю, оскільки, примусова праця заборонена чинним законодавством. На підставі вищенаведеного просила в задоволенні позову відмовити. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про навчання кандидата на службу в ОВС України. 19.04.2013 року між Управлінням державної служби охорони при УМВС України в Івано-Франківській області, Рівенським Вищим професійним училишем ДДСО при МВС України та [PERSON] було укладено договір №402 про навчання кандидата на службу в ОВС України. Відповідно до п.п.1.2, 1.4 Договору, Позивач зобовязався оплатити у повному обсязі Училищу вартість навчання (11 953,56 грн.) Відповідача за професією охоронник, а також призначити Відповідача на посаду для проходження служби в ОВС України. Згідно з умовами Договору (п.2.3), Відповідач зобовязався пройти навчання в Училищі та по закінченню навчання прибути на роботу до Позивача і відпрацювати у Позивача мінімум 3 роки (а.с.4, 5). Посилання представника відповідача на те, що сума оплати за навчання в розмірі 11 953,56 грн. є необгрунтованою, оскільки, плата за навчання за професією Охоронник становить 5 900,00 грн. на рік (денна форма) та 3 800,00 грн. (заочна форма), не заслуговує на увагу, оскільки, вказана сума включає виплату стипендії, проведення навчання та утримання в навчальному закладі працівника, була зазначена в трьохсторонньому договорі, який в тому числі підписав і відповідач, а отже, погодився з нею. 29.07.2013 року Відповідача прийнято на службу в ОВС України на посаду міліціонера спеціального підрозділу груп затримання (на правах взводу) окремого батальйону міліції Управління Державної служби охорони при УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.9). Наказом Управління державної служби охорони при УМВС України в Івано-Франківській області №7 о/с від 27.01.2015 року Відповідача звільнено із служби в ОВС України за пунктом ж ст. 63 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 №114, за власним бажанням (а.с. 10). Представником відповідача в судовому засіданні зазначено, що дійсною причиною звільнення відповідача стало невиконання позивачем своїх зобовязань, зокрема щодо виплати йому заробітньої плати. Однак, у відповідності до довідок про доходи [PERSON] за період з серпня 2013 року по грудень 2013 року, січня 2014 року по грудень 2014 року та з січня 2015 року по лютий 2015 року заборгованість по виплаті заробітної плати/грошового утримання відсутня (а.с.50-52). Час проходження служби відповідача в УДСО при УМВС України в Івано-Франківській області склав 1 рік 6 місяців, на навчання відповідача позивачем згідно укладеного договору витрачено 11 953,56 грн. Пунктом 2.4 Договору передбачений обовязок відповідача відшкодувати позивачу витрати останнього на проведення навчання підповідача в училищі у випадку звільнення підповідача з роботи за власним бажанням. Враховуючи суму коштів витрачених на навчання позивачем та кількість часу фактично відпрацьованого відповідачем, сума невідшкодованих збитків складає 5 978,68 грн. та відповідає терміну 1 рік 6 місяців (а.с.13). Таким чином, пропорційно до відпрацьованого [PERSON] часу в підрозділах позивача відповідач зобовязаний відшкодувати 5 978,68 грн. збитків, завданих порушенням умов договору. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з п.4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання у відповідача настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема відповідач зобовязаний відшкодувати понесені збитки. Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Положенням про Державну службу охорони при МВС України, яке затверджене постановою КМУ від 10.08.1993 року №615 Про заходи щодо вдосконалення охорони обєктів державної та інших форм власності визначені правові засади господарської діяльності підрозділів ДСО. Одним із основних завдань Державної служби охорони є розроблення заходів реалізації єдиної на території України концепції охорони обєктів усіх форм власності та громадян. Виконуючи поставлені державою завдання по забезпеченню надійної охорони державних (та інших) обєктів і безпеки громадян, підрозділи ДСО здійснюють свою господарську діяльність на засадах госпрозрахунку виключно за рахунок коштів, які надходять по укладених договорах та інших джерел фінансування не мають. Враховуючи те, що Управління ДСО при УМВС України в Івано-Франківській області існує на засадах самофінансування, невиконання субєктами господарювання своїх зобовязань перед Позивачем перешкоджає нормальному функціонуванню цього підрозділу ДСО, чим завдається шкода інтересам держави. 27.01.2015 року сторонами було підписано протокол внесення змін до договору підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органах внутрішніх справ України, відповідно до якого сторони погоджуються на компенсацію витрат, які здійснив підрозділ у звязку з виплатою стипендії, проведення навчання та утримання в навчальному закладі працівника у сумі 5 978 грн. 68 коп., що є вирахованою пропорційно до відпрацьованого часу в підрозділі Управління Державної служби охорони при УМВС України в Івано-Франківській області, який станом на 27.01.2015 року складає 01 рік 06 місяців 00 днів (а.с. 71). Того ж дня, відповідачем було написано т.в.о. начальника УДСО при УМВС України в Івано-Франківській області підполковнику поліції [PERSON] рапорт, відповідно до якого він зобовязався повернути позивачу заборгованість за здійснення його навчання в розмірі 5 978,68 грн. до 01.08.2015 року (а.с.70). Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України). Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача до [PERSON] про стягнення збитків завданих невиконанням умов договору є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до 526, 527, 610, 611, 623 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 60, 118-120 ЦПК України,

Outcome: approved