Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

В травні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що з 04 вересня 2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. 20 червня 2008 року шлюб між ними розірвано. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню дитини, що змусило її звернутися до суду. Так як він не працює, не має регулярного доходу, позивачка просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить стягувати аліменти з відповідача на утримання дочки в розмірі 2000 гривень та стягнути витрати, повязані з наданням юридичної допомоги в розмірі 250 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень, оскільки стабільного доходу немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04 вересня 2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. 20 червня 2008 року шлюб між ними розірвано, про що свідчить актовий запис №121 від 20 червня 2008 року зроблений в Книзі реєстрації про розірвання шлюбу. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки [PERSON] коштів на утримання дитини не дає, хоча відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України як батько зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного, враховуючи матеріальне становище відповідача, який має нерегулярний заробіток, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. У відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 640 гривень судового збору та враховуючи ст. 84 ЦПК України стягує з відповідача в користь [PERSON] пов'язані з наданням юридичної допомоги.

Outcome: partial