Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в квартирі [ADDRESS] та зобовязати Вільногірську міську раду Дніпропетровської області укласти з нею договір найму зазначеного вище житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначила, що в квартиру вона вселилась у 1989 році зі своїм сином [PERSON], як співмешканка [PERSON] за його згодою та на підставі заяви, яку він подав до житлово-комунальної служби. З того часу вона, її син та [PERSON] проживали в квартирі на підставі договору найму житла, який було укладено з відповідачем. Відповідач кілька років тому з реєстраційного обліку знявся та виїхав. Позивач та її сини зареєстровані та постійно проживають в [INFO]. Також позивач зазначила, що їй було відмовлено в укладанні договору найма житла, оскільки відповідач за ордером одержав квартиру і договір з ним вже укладено. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обґрунтування підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що фактично з 1989 р. проживала у спірній квартирі. Квартира на цей час є комунальною власністю. Вона мешкає в ній, доглядає за квартирою, проводив оплату за житло і комунальні послуги, ніякого іншого житла у власності або користуванні вона не має. Позивач не проживає в квартирі тривалий час без поважних причин, з реєстрації знявся добровільно. Позовна заява в частині вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за клопотанням позивача залишена без розгляду. Місце проживання та реєстрації відповідача не відомо (а.с. 20), тому в порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України [PERSON] повідомлявся через оголошення у газеті. Представник Вільногірської міської ради позов в частині зобовязання укласти договір не визнав, просив в його задоволенні в цій частині відмовити. Комунальне підприємство «Жилсервіс» (далі КП «Жилсервіс») подало до суду письмові пояснення в яких проти задоволення позову в частині зобовязання укласти договір заперечувало. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання зявилися, позов підтримали. В подальшому [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на теперішній час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [INFO], що підтверджується довідками про склад сімї від 06.05.2015 року за вих. № 1457 та від 24.09.2015 року за вих. № 1870. Позивач [PERSON] зареєстрована 18.04.1989 року, [PERSON] 10.10.1993 року, [PERSON] зареєстрований 05.01.2005 року (а.с. 12, 49). Згідно акту № 1152 від 08.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] прописані і проживають в [INFO], до 1989 року у вказаній квартирі мешкав [PERSON], який був виписаний (а.с. 9). Позивач пояснила, що була зареєстрована в квартирі на підставі договору піднайму. Примітка про укладення договору піднайму міститься в копії поквартирної картки на спірне житло, яка надана КП «Жилсервіс» (а.с. 47). Копію такого договору суду не надано. Квартира [ADDRESS] на теперішній час перебуває у комунальній власності, що вбачається з типового договору від 28.01.1982 року. Те, що в договір вписана [PERSON] не свідчить про те, що вона є наймачем спірної квартири і сама позивач на цьому не наполягає (а.с. 32, 33). 18.10.2012 року між КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення [ADDRESS]. Того ж дня між тими самими сторонами укладено договір № 6684 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 7, 8). Відомостей про те, що на теперішній час договір розірвано суду не надано, а сама позивач не є стороною вказаного договору. Сплата комунальних послуг позивачем підтверджується копіями відповідних чеків, однак ці докази суд не приймає до уваги, оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування, тому є неналежними доказами (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що позивач живе в квартирі [ADDRESS] з 1988 або 1989 року, вона та сам [PERSON] в квартирі зареєстровані, іншого житла не мають. [PERSON] більше двадцяти років проживає у цій квартирі, сплачує комунальні послуги. [PERSON] припинив проживати в квартирі більше двадцяти років тому. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених \~позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Згідно ст. 106 ЖКУ повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Вимога позивача про зобовязання укласти з нею договір найму житлового приміщення не ґрунтується на вказаній вище нормі, оскільки на теперішній час не встановлено, що позивач була членом сімї наймача, і таке питання позивачем перед судом не ставиться. Тому наразі для укладення з нею договору найму житла немає підстав. Крім того обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, як зобовязання укласти договір, не є ефективним, враховуючи положення діючого законодавства щодо свободи договору, тобто таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Виходячи з цього, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed