Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до ПАТ «Страхової компанії «ТАС» про стягнення не виплаченої страхової виплати та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 18.01.2006р. між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» був укладений договір страхування життя №АВ 0010049, яким було застраховано життя [PERSON], вказаний договір укладено на 10р. 25.02.2015р. страхувальник помер. Відповідно до договору страхування життя, вигодонабувачем за даним договором являється позивач, донька померлого. В зв?язку з цим позивачем у відповідності до п. 16.2.2. Правил страхування життя, позивачем 28.02.2015 р. в телефонному режимі (за номером гарячої лінії відповідача) було повідомлено про настання смерті страхувальника і надано відповідачу необхідні документи для отримання страхової виплати. Позивач вказує, що факт внесення страхувальником страхових внесків випереджаючи графік (наперед), а саме: за договором страхування життя було сплачено 10 років (до 18.01.2016 року), наперед було сплачено три страхових платежі: у 2007 році у розмірі двох річних внесків на загальну суму 2000 дол. США (15.01.2007 р. та 17. 09.2007 p.), двох річних внесків у 2008 році (29.01.2008 р. та 01.10.2008 p.). Страхувальником у другому та третьому році дії договору страхування життя було сплачено страхові платежі в розмірі по 2000 дол. США замість належних за графіком щорічних внесків в сумі 1000 дол. США. Таким чином, станом на 01.10.2008 року (третій рік дії договору страхування) були внесені внески за пять років, які планово потрібно було сплатити не пізніше 18.10.2010 року. Відповідачем відмовлено позивачу у страховій виплаті посилаючись на пункт 6.2.3. Правил страхування, якими встановлено, що підставою для відмови у страховій виплаті є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обєкт страхування, а саме страхувальник при укладанні договору страхування життя (Поліс №АВ0010049 від 18.01.2006р.) у заяві на страхування життя №007603 від 17.01.2006 року не вказав, що він мав скарги з приводу здоровя посилаючись на лист № 334 від 31.03.2015 року, отриманий від Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниці, з якого відповідачу стало відомо, що страхувальнику було вперше встановлені діагнози: в 1979 р. та в 1984 р. при стаціонарному лікуванні з приводу захворювань, наявність яких має істотне значення для оцінки страхового ризику при укладанні договору страхування. Відмову відповідача вважає безпідставною та необгрунтованою оскільки вважає, що відповідачем неналежним чином вивчено всі обставини справи. Позивач повідомляє, що страхувальник був повністю здоровою людиною і не мав скарг з приводу свого здоровя та не звертався до медичних установ у 1979 p. та у 1984 р., проте, якщо навіть і припустити той факт що страхувальник звертався у вказаних роках до медичної установи, то такі звернення не вимагали постійного лікування та не носили характер постійних звернень, оскільки страхувальник жодного разу не скаржився на своє здоровя та не звертався до медичних установ. Вказані відповідачем звернення страхувальника до медичної установи у 1979 та 1984 p. і по день укладання договору страхування життя 18.01.2006 р. мають часовий проміжок у 27 років, тому не можуть взагалі мати істотного значення для оцінки страхового ризику при укладанні договору страхування життя. Позивач зазначає, що жодний медичний заклад станом на 2015 рік не може надати інформацію з приводу встановлених діагнозів у 1979 році та у 1984 році з огляду на строки зберігання медичних документів, які закінчились, будь то медична карта амбулаторного хворого чи медична карта стаціонарного хворого. Посилання відповідача на лист № 334 від 31.03.2015 року отриманий від Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниці, щодо встановлених Страхувальнику діагнозів, вважає безпідставним оскільки факт наявності встановленого діагнозу може підтверджуватись лише оригіналом епікризу підписаного лікуючим лікарем, завідуючим відділенням та затверджується відповідною печаткою. Позивач зазначає, про спричинення відповідачем їй моральної шкоди, яке виразилось в порушенні її звичного способу життя і нормальних життєвих звязків, неможливості продовження активного громадського життя; порушення відносин з оточуючими людьми, близькими та рідними, погіршення відносин у сімї, що викликані переживаннями за матеріальне становище; погіршення стану здоровя як морально так і фізично, необхідність постійно відлучатись від роботи з-за необхідності звернення до суду. Розмір компенсації понесених моральних страждань оцінює в 30 000,00 грн. Позивач повідомляє, що страхувальник, завжди був добропорядною, чесною людиною, а саме людиною з великої літери, яку поважали колеги та підлеглі, з якими він працював, мав бездоганну ділову репутацію та добропорядність на час укладання договору. За час своєї трудової діяльності страхувальник мав за свою сумлінну та бездоганну працю 22 подяки та 9 грамот, був нагороджений медаллю «Ветеран праці», що характеризує його як добропорядну та відповідальну людину. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач неодноразово збільшував позовні вимоги в заяві від 03.02.2016р. та від 06.04.2016р., зокрема в заяві від 06.04.2016р. просив суд стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] суму заборгованості по страховій виплаті в розмірі 234 630,80 грн., невиплаченої страхової виплати. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] пені в розмірі 8 713 (вісім тисяч сімсот тринадцять) 41 копійок по невиплаченій страховій виплаті. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] пені в розмірі 744 (сімсот двадцять чотири) гривень 24 копійок по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] втрат від інфляції в розмірі 42 914 (сорок дві тисячі девятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок по невиплаченій страховій сумі. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] втрат від інфляції в розмірі 4 307,97 (чотири тисячі триста сім) гривень 97 копійок, по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 6 535 (шість тисяч пятсот тридцять пять) гривень 11 копійок по невиплаченій страховій сумі. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 558 (пятсот пятдесят вісім) 50 копійок по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] 30 000 ( гривень 00 копійок моральної шкоди за понесені моральні страждання. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в обсязі відповідно до уточненої позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні проти визнання позову заперечував, з підстав, що вважає, що по-перше позивач не є споживачем послуг із страхування оскільки не укладала договору струхування життя з відповідачем, а тому її права як споживача порушені не були. Подруге, вважає, що оскільки [PERSON] було надано неправдиві відомості про наявність в нього захворювання діагностованого в 1984р. відповідачем правомірно відмовлено позивачу у виплаті сьрахової виплати, крім того відповідач зазначає, що наданння [PERSON] неправдивих відомостей про наявність в нього захворювання позбавила відповідача правильно оцінити старховий ризик. Також, відповідач вважає необгрунтованою вимогу про стягнення моральної шкоди. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що 18.01.2006р. між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» був укладений договір страхування життя ( ролі страхування №АВ 0010049), яким було застраховано життя [PERSON], вказаний договір укладено на 10р. Відповідно до Договору страхування життя, вигодо набувачем за даним договором являється позивач, донька померлого, що спростовує доводи відповідача проте, що позивач не є споживачем послуг із страхування. ( а. с. 11-20, ) Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №82 від 25.02.2015р. виданого КП ВМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та свідоцтва про смерть - [PERSON] помер 25.02.2015р. ( а. с. 21, 145, ) Позивач 02.10.2015р. звернулась до відповідача із заявою про страхову виплату в розмірі 9266,21 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 129 263, 96грн., та повернути сплачений страховий платіж ( резервну грошову суму станом на 25.02.2015р.) ( а. с. 23-25) Відповідно до п. 19.1. Правил страхування життя за програмою «ТАС-ЛАЙФ» від 17.12.2002 року (надалі - Правила страхування), при укладанні договору страхування життя страхувальник, за згодою застрахованої особи, має право призначити вигодонабувачів, яким надається право на отримання страхової виплати у випадку смерті [PERSON] особи та (або) коли застрахована особа жива. В листі від 21.10.2015р. відповідач відмовив позивачу у поверненні сплаченого страхувальником наперед страхового платежу, з тих підстав, що останній страховий внесок в розмірі 1000, 00 дол. США був сплачений страхувальником за період страхування з 19.01.2015р. до 18.01.2016р. ( періодичність сплати внесків, визначена умовами договору страхування- «щорічно»). Саме протягом такого періоду і настав страховий випадок. Тому страхових внесків, що сплачені наперед за період страхування, який ще не почався, за договором страхування немає, а отже обовязки страховика по поверненню сплачених внесків за договором страхування відсутні. ( а. с. 26) Листом відповідача від 27.04.2015р. № 1298 позивачу відмовлено у страховій виплаті на підставі пункту 6.2.3. Правил страхування, якими встановлено, що підставою для відмови у страховій виплаті є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обєкт страхування, а саме страхувальник при укладанні договору страхування життя (Поліс №АВ0010049 від 18.01.2006р.) у заяві на страхування життя №007603 від 17.01.2006 року не вказав, що він мав скарги з приводу здоровя посилаючись на лист № 334 від 31.03.2015 року, отриманий від Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниці, з якого відповідачу стало відомо, що страхувальнику було вперше встановлені діагнози: в 1979р. та в 1984р. при стаціонарному лікуванні з приводу захворювань, наявність, яких має істотне значення для оцінки страхового ризику при укладанні договору страхування. ( а. с. 22) З довідки виданої ПАТ «Страхової компанії «ТАС» від 25.09.2015р. вих. 5276 вбачається, що позивачу 14.09.2015р. виплачено викупну суму в розмірі 129263,96грн., що також підтверджено платіжним дорученням від 14.09.2015р. №3158. ( а. с. 149-150) Суд бере до уваги, що заявлена ціна позову повністю підтверджена вказаним позивачем в позові розрахунком. ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у звязку з приниженням честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Ст. 525 ЦК України, визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 527 ЦК України, встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Страховик, згідно із ч. 3 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно із ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно із ст. 992 ЦК України визначено, що в разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати, страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі встановленому договором або законом. Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата- грошова сума, яка виплачується відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно ч.3 ст. 20 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату, або виплату страхового відшкодування в передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати ( страхування відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки ( штрафу, пені) розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п. 5.2. Правил страхування, страховий випадок - подія, передбачена Договором, яка відбулася та з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити страхову виплату вигодонабувачу. Одним із основних страхових випадків, відповідно до п. 5.3.4. Правил страхування є смерть [PERSON] особи, яка настала під час дії Договору. Порядок укладання договору страхування з фізичними особами визначений Правилами страхування, де у п. 12.1.4 чітко визначено, що для укладання Договору страхування Страховик може запросити додаткові документи, що характеризують ступінь ризику та (або) вимагати медичного обстеження застрахованої особи, пунктом 14.3.2. цих Правил передбачено, що при укладанні договору Страховик має право вимагати результати медичного огляду [PERSON] особи та інші документи, необхідні для оцінки ймовірності настання страхового випадку. У випадку якщо Відповідач мав сумніви з приводу стану здоровя Страхувальника під час укладання договору страхування життя, він мав повне право скористатися даними пунктами Правил та вимагати від останнього надати відповідні медичні документи або пройти медичне обстеження, на підставі яких здійснюється оцінка ризику щодо укладання договору страхування Згідно з ч.2. ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задововенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Суд погоджується з доводами позивача щодо того, що відмова відповідача в виплаті позивачу коштів з тих підстав, що страхувальник свідомо надав неправдиві відомості при укладанні договору страхування життя щодо обєкту страхування є необґрунтованою, крім того, відповідач зсилається на те, що страхувальник 27 років тому звертався до медичної установи (поліклініки за місцем реєстрації) проте, відповідно до п. 726 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом №41 від 20.07.1998 року «Про затвердження Переліку типових документів» Головного Архівного управління при КМУ визначено строки зберігання медичних карток (історії хвороби), а саме: Медичних карток стаціонарних хворих - 25 років. Медичних карток амбулаторних хворих - 5 років, а тому факт наявності встановленого [PERSON] може підтверджуватись лише епікризом завіреним належним чином, таким чином, суд критично оцінює посилання відповідача на лист №334 від 31.05.2015р. отриманий від КЗ «Центр первинної медико- санітарної допомоги №3» м. Вінниці, щодо встановленого стархувальнику діагнозу, як на підставу для відмови страхової виплати. Суд звертає увагу, що Порядком укладання Договору страхування з фізичними особами визначений Правилами страхування, п. 12.1.4 яких чітко визначено, що для укладання договору страхування страховик може запросити додаткові документи, що характеризують ступінь ризику та (або) вимагати медичного обстеження застрахованої особи, пунктом 14.3.2. цих Правил передбачено, що при укладанні договору страховик має право вимагати результати медичного огляду застрахованої особи та інші документи, необхідні для оцінки ймовірності настання страхового випадку. У випадку якщо відповідач мав сумніви з приводу стану здоровя страхувальника під час укладання договору страхування життя, він мав повне право скористатися даними пунктами Правил та вимагати від останнього надати відповідні медичні документи або пройти медичне обстеження, на підставі яких здійснюється оцінка ризику щодо укладання договору страхування, проте, відповідач на момент укладання договору страхування життя 18.01.2006 р. і по день смерті страхувальника 25.02.2015 p., не мав жодних сумнівів з приводу здоровя застрахованої особи, та не вимагав відповідних медичних документів. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] суму заборгованості по страховій виплаті в розмірі 234 630,80 грн., невиплаченої страхової виплати. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] пені в розмірі 8 713 (вісім тисяч сімсот тринадцять) 41 копійок по невиплаченій страховій виплаті. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] пені в розмірі 744 (сімсот двадцять чотири) гривень 24 копійок по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] втрат від інфляції в розмірі 42 914 (сорок дві тисячі девятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок по невиплаченій страховій сумі. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] втрат від інфляції в розмірі 4 307,97 (чотири тисячі триста сім) гривень 97 копійок, по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 6 535 (шість тисяч пятсот тридцять пять) гривень 11 копійок по невиплаченій страховій сумі. Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія ТАС (ЄДРПОУ 30929821) на користь [PERSON] 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 558 (пятсот пятдесят вісім) 50 копійок по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а. 2, п.5 вищевказаної норми обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, що виразилось в порушенні її звичного способу життя і нормальних життєвих звязків, неможливості продовження активного громадського життя; порушення відносин з оточуючими людьми, близькими та рідними, погіршення відносин у сімї, що викликані переживаннями за матеріальне становище; погіршення стану здоровя як морально так і фізично, на підтвердження даної вимоги позивачем надано реєстр витрат в аптеках по картці позивача із найменуванням лікарських препаратів, проте, з даних найменувань не вбачається, що ліки купувались саме для позивача і у звязку із спричиненням моральних страждань зі сторони відповідача, дослідивши матеріали справи оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, та їх тривалість вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, чудові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, таким чином, врахуваючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору суд вважає стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3004,05 грн. на користь держави.

Outcome: partial