Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON]В звернулася до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про продовження госпіталізації у психіатричному закладу у примусовому порядку [PERSON], 16.11.1957року народження. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON], 16.11.1957 р.н, що мешкає за адресою: Запорізький р-н, с. Зоряне, вул. Бойко, 4, знаходиться на стаціонарному лікуванні з 05.12.2016. З юнацьких років страждає на параноїдну шизофренію. Багаторазово лікувалась у психіатричних стаціонарах. Захворювання має безперервний перебіг, сформовано грубий дефект особистості. Являється інвалідом 2 групи. Згідно Рішення Мелітопільського міського суду від 06 травня 1997 року визнана недієздатною. З того часу знаходиться у КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР. Згідно Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2011 опікуном призначено директора КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР [PERSON]. Остання госпіталізація з 06.11.2014 по 02.12.2014 з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцінаторно-маячний синдром, дефект змішаного типу. Теперішня госпіталізація повязана з погіршенням психічного стану: злобна, імпульсивна, гримасує, ймовірно побилась з кимось із підопічних . Доставлена спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги № 9 лікар [PERSON], за направленням лікаря-психіатра будинку-інтернату [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, кататоно-параноїдний синдром. Госпіталізована за заявою опікуна [PERSON] [PERSON] добровільну інформовану згоду на госпіталізацію. Згідно висновків комісій лікарів-психіатрів від 05.12.2016 та 29.05.2017 визнана як така, що, страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним перебігом, дефект змішаного типу, небезпечна для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Згідно рішень Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 р. та 30.05.2017 р. застосовувалась та продовжувалась примусова госпіталізація. На проведеному лікуванні психічний стан залишається нестабільним. Поведінка дезорганізована, оголюється, кричить, місця не утримається, кидається на лікарів та медичний персонал, стрибає на ліжку, крутить дулі, рве постільну білизну та одяг, називає себе «хазяйкою рабів», стверджує, що «зїла Сталіна» і тд. Критичні функції грубо порушені. 13.11.2017р. була знову оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним перебігом, дефект змішаного типу. За психічним станом представляє небезпеку для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Заінтересована особа не зявилась в судове засідання. [PERSON] у судовому засіданні не надала пояснення, оскільки перебуває в тяжкому психічному стані. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про продовження госпіталізації у психіатричному закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 13.11.2017 року, [PERSON], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, дефект змішаного типу, внаслідок чого пацієнтка представляє небезпеку для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Примусова госпіталізація її доцільна, потребує продовження примусової госпіталізації. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] з юнацтва страждає на вищезазначений психічний розлад, на даний час психічний стан останньої погіршився, внаслідок чого вона не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, в звязку з чим на підставі п.4 Рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 № 2-рп/2016 і ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричній лікарні для обстеження та лікування, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved