Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що за час спільного проживання з відповідачем виявилося, що у них різні погляди на життя. Крім того, позивачка стверджує, що протягом тривалого часу подружжя спільно не проживає, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу є малолітня дитина. Ухвалою судді від 22.09.2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судове засідання позивач не з`вилася, проте подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також зазначила, що позовні вимоги до відповідача підтримує повністю з викладених в позовній заяві підстав. Крім того, як вбачається у клопотанні, після розірвання шлюбу позивачка надалі бажає йменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання також не з`явився, проте подав заяву, в якій просить про розгляд справи за його відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом об`єктивно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 12.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис №1243, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.06.2015 року. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Судом приймаються\~до уваги\~такі доводи,\~оскільки вони\~не заперечуються\~відповідачем і\~будь-яких\~належних та\~допустимих доказів\~на їх\~спростування ним\~не подано.\~Позивач на\~розірванні шлюбу\~наполягає,\~відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки доказів, що шлюбні стосунки між ними не припинені суду не надав. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп Дослідивши матеріали справи та письмове клопотання позивача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved