Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом, уточненим в процесі судового розгляду, до [PERSON], третя особа: Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про встановлення батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на її утримання. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] в період з квітня 2011 року по травень 2011 року вони мали фактичні шлюбні відносини без реєстрації шлюбу. В травні 2011 року вона дізналась, що вагітна. Відповідач в цей час, працюючи моряком, пішов у рейс, під час перебування у якому надавав позивачці матеріальну допомогу. Після повернення, проживши з позивачкою та дитиною два тижні, покинув їх та відмовився надавати будь-яку допомогу. У неї від відповідача народився син [PERSON], [INFO], реєстрацію народження якого здійснено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження дітей серії І-НО№443893, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Відповідач не спілкується з позивачкою та дитиною, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Вони мешкають окремо. Просить винести рішення, яким встановити, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]; зобов'язати Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області внести відповідні зміни в актовий запис №338 від 13.03.2012 року про народження [PERSON], [INFO], та вказати батьком дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2012 року до повноліття дитини, та аліменти на її утримання в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.02.2012 року до досягнення дитиною трьох років, витрати на проведення судово-медичної експертизи в сумі 3189,98 грн., витрати на проїзд до експертної установи в сумі 298,82 коп., витрати зі сплати судового збору стягнути на користь держави. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, з наданих показів та долучених письмових пояснень вбачається, що він дійсно зустрічався деякий час з позивачкою, проживали разом, мали інтимні стосунки, потім відносини не склалися і він пішов. Він має сумнів, що дитина його, оскільки ще в 20 років йому було встановлено діагноз безпліддя. Крім того, повідомив, що має захворювання повторний гострий ілеофеморальний флеботромбоз на фоні підгострого флеботромбозу стегнової та підколенної вен правої ноги, у звязку з чим немає можливості працевлаштування, а також потребує постійних та значних витрат на придбання лікарських засобів, медичних препаратів та проведення медичних процедур, тому має скрутне фінансове становище. Представник третьої особи - Відділу Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника на розсуд суду згідно чинного законодавства. Вислухавши думку позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], який народився 17 лютого 2012 року, записані: [PERSON] Василівна, батько [PERSON] (свідоцтво про народження, серія 1-НО №443893, видане 13 березня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції у Донецькій області), що підтверджує факт, що позивачка [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON] Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Стаття 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. У відповідності до ст.125 СК України, якщо мати та батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини визначається: за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; за рішенням суду. На підставі ст.128 СК України за відсутності заяв батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. [PERSON] про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до статті 135 СК України. Відповідно до ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до висновку експерта №118 від 19 березня 2015 року (судово-імунологічна (генетична) експертиза), встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с.106). Суд критично оцінює пояснення відповідача щодо не визнання батьківства відносно малолітнього [PERSON], [INFO], бо в судовому засіданні з огляду на матеріали справи, пояснення сторін, а саме, що сам відповідач не заперечував про те, що мав інтимні стосунки з позивачем, та достовірність батьківства підтверджується висновком експерта №118 від 19.03.2015 року, що не підлягає сумніву, і суд приймає вказаний доказ по справі. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо того, що мав інтимні стосунки з позивачем в період, вказаний позивачем, інших заперечень ані формального характеру, ані документального підтвердження, які б спростовували цей факт не встановлено. Згідно Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (дата підписання Україною 21.02.1990 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), вбачається, що Організація Обєднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, впевнені в тому, що сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобовязання в рамках суспільства, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, вважаючи, що дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Обєднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Пунктами 4,5,9 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 Сімейного кодексу приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 Сімейного кодексу). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою, зокрема, одним із батьків. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Приймаючи до уваги вищевикладене, дослідивши вищевикладені докази, які є належними та допустимими, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт батьківства [PERSON], [INFO], відносно [PERSON], [INFO], тому позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню, внаслідок чого відповідні зміни необхідно внести до актового запису про народження [PERSON] Відносно позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2012 року до повноліття дитини, суд приходить до наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в долі від доходу його матері чи батька. Малолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом із матір`ю, що підтверджується довідкою ЖКП «Жилкомплекс» (а.с.19). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] працездатний, моряк, працює бортмеханіком. При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача проти позову щодо скрутного фінансового становища (а.с.94-95), та приймає як формальне пояснення щодо його матеріального стану, оскільки ніяких документів щодо вказаних фактів суду не надано. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, оскільки факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] є підтвердженим, відповідач працює, має дохід, не надав суду доказів про знаходження на його утриманні інших осіб, виходячи з принципу пріоритетності забезпечення інтересів дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON], [INFO], аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], на користь позивача в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 червня 2014 року, до повноліття дитини, оскільки позивачем не надано доказів застосування вимог ч.2 ст.191 СК України стягнення аліментів за минулий час. Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача [PERSON], оскільки згідно ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ст.ст.84,86,88 СК України. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, що передбачено вимогами ст.84 ч.4 СК України. Позивач [PERSON] не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною (а.с.7), яка мешкає разом із нею та отримує щомісячну мінімальну допомогу на дитину (а.с.10). На підставі наведенного, суд вважає можливим задовольнити позов частково, сятгнувши із відповідача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи із дати звернення до суду 10.06.2014 року, до досягнення дитиною трьох років, тобто до 17.02.2015 року, оскільки позивачем не надано доказів застосування вимог ч.2 ст.191 СК України стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) ст. 5 ч. 1 п. 3 від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі ст. 88 ч. 2 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача варто стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. - за вимоги немайнового характеру про встановлення батьківства та 243,60 грн. за вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, а всього 487,20 грн. Відповідно до вимог позивача щодо стягнення витрат за проведення судової експертизи в сумі 3189,98 грн. з відповідача на її користь, суд приходить до наступного. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п.45: Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи (частина друга статті 86 ЦПК) і настають наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК. Законом не заборонено оплатити витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо відшкодування їй витрат на проведення судової експертизи, виходячи з того, що на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина, позивач знаходиться в відпустці по догляду за дитиною, не працює, і з викладених обставин працювати не має можливості на цей час, отримує допомогу як одинока матір, що не дозволяє їй в повному обсязі утримувати дитину належним чином, і вказана сума надвелика в її стані. Хоча відповідно до ст.86 ч. 2 ЦПК України і обумовлено, що кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи, але відповідно до матеріального стану сторін, і виходячи з того, що відповідач має можливість відшкодувати позивачеві витрати на проведення судово-медичної експертизи, та згідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати: витрати на проведення судово-медичної експертизи в сумі 3189,98 грн., витрати на проїзд до експертної установи в сумі 298,82 грн., а всього 3488,80 грн. (а.с.139-142). На підставі ст.ст.84,86,88,91,125,128,134-135,180-182,191 СК України,

Outcome: partial