Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

В травні 2019 р. [PERSON] звернулася до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. В позові [PERSON] вказала , що 20.03.2017 р. вона позичала [PERSON] кошти в сумі 1800 грн. строком на 2 місяці , тобто до 20.05.2017 р., про що остання написала розписку. Однак, станом на травень 2019 р. кошти їй не повернуті. В позасудовому порядку , відповідач кошти не повертає .Просила стягнути з відповідача грошові кошти за борговою розпискою у сумі 1800 грн. , а також інфляційні втрати за період з 01.05.2017 р. по 01.04.2019 р. у розмірі 487,00 грн., та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі106,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позов просить задовольнити . Відповідач у відкрите судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом порядок, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини Частина 1 статті 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неопопдатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За положеннями зазначених вимог закону договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтвержуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підтвердження своїх доводів щодо укладення договору позики позивач [PERSON] надала суду розписку, яка підписана відповідачем [PERSON] . Згідно з наданою розпискою від 20.03. 2017 р. позивач [PERSON] надала в борг [PERSON] 1800 грн. строком на 2 місяці , з дня написання вказаної розписки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою ВСУ в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15. Відповідно до положень ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивачем наданий розрахунок , що інфляційні втрати за період з 01.05.2017 р. по 01.04.2019 р. складають 487,00 грн. та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі106,00 грн. Оскільки грошові кошти не були повернуті у визначений ст. 1049 ЦК України строк, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період з 01.05.2017 р. по 01.04.2019 р. у розмірі 415 грн.20 коп., та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі104,00 грн., згідно розрахунку виконаним судом. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надала достатньо доказів на підтвердження позовних вимог та позов підлягає частковому задоволенню , а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у сумі 1800 грн. , а також інфляційні втрати за період з 01.05.2017 р. по 01.04.2019 р. у розмірі 415 грн.20 коп., та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі104,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial