Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом в якому зазначає, що позивачка та відповідач проживали однією сім'єю, [INFO] у позивача та відповідача народилася дитина [PERSON]. На даний час дитина проживає з позивачкою, та перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Посилаючись на те, що відповідач має можливість матеріально утримувати дитину,однак не виконує свої обов*язки щодо забезпечення усіх потреб дитини,в тому числі пов*язаних з розвитком та лікуванням дітини, в зв'язку із чим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 20.05.2014 року. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судових повісток. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідач вважається таким,що повідомлений належним чином та не з*явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], про що надано копію свідоцтва про народження. Крім того,матеріалами справи підтверджено,що неповнолітній [PERSON] має захворювання, потребує лікування. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вивчивши усі надані докази у сукупності, беручи до уваги матеріальне положення позивача, той факт що дитина має захворювання, позивач потребує матеріальної допомоги відповідача, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі, визначеній позивачем, та кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК видатки у вигляді судового збору, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки дитина проживає з позивачем.

Outcome: approved