Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 29.12.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа (первісно визначена): Служба у справах дітей та сім`ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав, в якому Позивач просить суд: позбавити Відповідача батьківських прав відносно її дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачем у позовній заяві зазначено, що вони з Відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року за адресою: [ADDRESS] (на тепер Білоцерківський р-н), Київська обл.; [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Після його народження сторони деякий час проживали разом, однак стосунки почали погіршуватись через поведінку Відповідачки, яка стала вести розгульний спосіб життя, вживати алкогольні напої, перестала приходити додому ночувати; при цьому Відповідач перестала також турбуватись про дитину, проявляти до нього материнську ласку та любов, фактично покинувши його, а тому Позивач взяв на себе повністю всі обов`язки по вихованню сина та його утриманні. Надалі, коли стало зрозуміло неможливість спільного життя, Позивач у 2017 році разом із сином переїхав жити за адресою: [ADDRESS] , де зараз вони проживають, Відповідач проживає окремо. Позивач самостійно займається вихованням сина, допомагає йому мати - [PERSON] . Дитина повністю на утриманні Позивача, який забезпечує дитину всім необхідним для життя і розвитку, купує одяг, харчування, піклується про здоров`я, займається лікуванням. Відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, протягом трьох років повноцінно не спілкується з дитиною, уникає зустрічей, бачила сина за ей час лише кілька разів, не цікавиться фізичним і духовним розвитком дитини, його щоденними потребами, навіть не вітає його з днем народження. У 2019 році Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, який був судом задоволений, однак рішення суду Відповідач також не виконує, у зв`язку з цим утворилася заборгованість по сплаті аліментів, що складає 33 114,00 грн. (а.с. 1-6). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 02.02.2021 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 02.03.2021 р. (а.с. 30-32), відкладене на 29.03.2021 р. за клопотанням представника Позивача (а.с. 38-39); у підготовчому судовому засідання 29.03.2021 р. оголошено перерву до 23.04.2021 р. за клопотанням представника Позивача для з`ясування питання щодо залучення до участі в справі Третьої особи замість первісно визначеної Володарської районної державної адміністрації Київської області, повноваження якої припинено (а.с. 50). Ухвалою суду від 23.04.2021 р. за клопотанням представника Позивача (а.с. 58) замінено первісно визначену Третю особу на орган опіки та піклування Володарської селищної ради Київської області, підготовче судове засідання відкладено на 14.05.2021 р. (а.с. 60-62), надалі на 08.06.2021 р. через зняття справи з розгляду на підставі наказу голови суду від 14.05.2021 р. № 7-АС (а.с. 66-67). Ухвалою суду від 08.06.2021 р. справу призначено до судового розгляду по суті на 30.06.2021 р. (а.с. 76-77), відкладений на 06.08.2021 р. через неявку Відповідача. У судовому засіданні 06.08.2021 р. Позивач та його представник позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, вказавши на те, що Відповідач фактично самоусунулася від виховання та піклування за дитиною. Позивач додатково пояснив, що кілька років вони з Відповідачем проживали спільно, але потім вона почала вести розгульне життя (пила, гуляла, не приходила додому ночувати тощо), тому одного дня він забрав сина та переїхав їхати з її будинку до себе. Відповідач не вживала заходів щодо примирення, дитиною не цікавилася, стала проживати з іншим співмешканцем. Це було, коли дитині було десь 4-5 років. Зараз їх син піде вже у другий клас. Востаннє Відповідач приїздили до них десь 111-1,5 роки тому, це один раз за три останні роки. Крім того, син бачив її десь з півтора місяці тому випадково на вулиці, після таких випадкових зустрічей він дуже пригнічений. Відповідач у судове засідання 06.08.2021 р. не з`являлася, так сам як і в попереднє судове засідання 30.06.2021 р., підготовче судові засідання, про дату, час і місце засідань суду повідомлялася за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 29), судові повістки до суду поверталися з відмітками «адресат відсутній» (а.с. 36, 71-72), «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 47, 96-97); одна повістка була вручена, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 57). Також, беручи до уваги відсутність відомостей щодо адреси фактичного постійного місця проживання Відповідача, вона викликалася до суду в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошень про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 48-49, 53-54, 64-65, 73-74, 83, 86, 93, 99). За наведених обставин Відповідач вважається належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання та шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частини сьома, восьма, одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача та інших учасників справи, висловленою в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Представник Третьої особи Гоцалюк Н.В. у судовому засіданні 06.08.2021 р. підтримала позов з підстав, викладених у долученому до позовної заяви висновку первісно залученої до справи третьої особи - Володарської районної державної адміністрації Київської області (а.с. 13-14), про що до суду 15.06.2021 р. було також подано письмове звернення Володарської селищної ради Київської області (а.с. 94). Малолітня дитина, в інтересах якої вирішується поданий Позивачем позов, - [PERSON] , [INFO] , до суду не викликався з огляду на його вік (менше 10 років) з урахуванням позицій Верховного Суду (зокрема, постанова від 24.04.2019 р. у справі № 300/908/17). Суд, заслухавши пояснення та думки учасників справи, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (Відповідач) - є батьками їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 10.11.2017 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис від 13.05.2014 р. № 02 (а.с. 11). За загальними положеннями Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Національне законодавство України покладає на батьків обов`язки утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини визначені також Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з приписами частин першої, другої статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. На порушення наведених вимог Відповідач [PERSON] батьківських обов`язків щодо виховання і розвитку названої вище неповнолітньої дитини не виконувала і не виконує з огляду на таке. Як встановлено судом з характеристики Відповідача [PERSON] виконавчим комітетом Зрайківської сільської ради Володарського району Київської області за зареєстрованим місцем її проживання від 02.06.2020 р. № 105 (а.с. 15) та довідки виконавчого комітету цієї сільської ради від 02.06.2020 р. № 104 (а.с. 16), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою житлового будинку, що належить її покійній матері [PERSON] , а саме: [ADDRESS] ; разом з нею зареєстрований, але не проживає її неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] ніде не працює, вживає спиртні напої, веде розгульний спосіб життя; вихованням сина не займається із січня 2019 року, вихованням названої дитини займається його баба - [PERSON] , [INFO] , та батько дитини - [PERSON] , [INFO] (Позивач). За доданої до позовної заяви інформацією Національної поліції Відповідач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, у тому числі за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення («Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей») (а.с. 19, 20). Згідно з довідкою головного державного виконавця Володарського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.12.2020 р., копія якої додана до позовної заяви (а.с. 21), 11.09.2019 р. відкрито виконавче провадження № 60032735 про стягнення з [PERSON] (Відповідач) на користь [PERSON] (Позивач) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у встановленому розмірі, розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 11.09.2019 р. до 01.12.2020 р. становить 33 114 грн. Також Позивачем надано суду довідки Лобачівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - закладу дошкільної освіти Володарської районної ради Київської області від 02.03.2020 р. № 14 (а.с. 17) та від 25.02.2021 р. № 25 (а.с. 102) про те, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з 16.05.2018 р. відвідував дитячий садочок названого закладу освіти, на тепер навчається (за станом на час розгляду справи закінчив навчання) у 1 класі цього закладу. За характеристиками названого закладу освіти від 02.03.2020 р. (а.с. 18) та від 25.02.2021 р. (а.с. 101) [PERSON] зарекомендував себе старанним вихованцем, на заняттях уважний, дисциплінований, активний, старанно і охоче виконує завдання, навчальний матеріал сприймає добре; він є трудолюбивий, добросовісно виконує доручення; спокійний, зосереджений; має доброзичливі стосунки з однолітками, з повагою ставиться до вихователів, дорослих; допитливий, ввічливий; бере активну участь у класних і шкільних заходах; мати уваги сину не приділяє, не цікавиться його справами в школі, навчанням, не підтримує зв`язків з учителями; вихованням дитини займається батько. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідача за результатами встановлення аналогічних наведеним обставин і проведених з Відповідачем неодноразових бесід розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Володарській районній державній адміністрації Київської області 30.06.2020 р. (протокол № 5); за наслідками розгляду та проведених з Відповідачем бесід названою державною адміністрацією зроблено висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав від 09.07.2020 р. № 04-09/936 (а.с. 13-14), підтриманий залученим до участі в справі органом опіки та піклування Володарської селищної ради Київської області (а.с. 94). Відповідно до положень пункту 2 частини першої, частин третьої, четвертої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них; під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. На підставі частини першої статті 165 названого Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один із батьків. За роз`ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В усіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України). За встановлених судом обставин і наведених вище законодавчих підстав суд дійшов до висновку, що Відповідач на порушення вимог законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, в інтересах якого позов, оскільки фактично самоусунулася від виконання цих обов`язків протягом останніх щонайменше трьох років, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, про її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо, переклавши свої батьківські обов`язки повністю на Позивача, який турбується про дитину протягом всього часу його життя. Наведені обставини кожна окремо та у своїй сукупності, на переконання суду, є правовою підставою для позбавлення Відповідача батьківських прав відносно названої вище малолітньої дитини, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно з частиною шостою статті 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Водночас, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей; батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина четверта статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», частина друга статті 166, стаття 180 Сімейного кодексу України); при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (частина третя статті 166 Сімейного кодексу України). Проте, як було встановлено судом і наводилося вище, аліменти на утримання сина з Відповідача стягуються з 11.09.2019 р. (дата відкриття виконавчого провадження), відтак у цій справі судом не вирішується питання щодо стягнення аліментів. Крім того, за нормами статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, оскільки Позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особу з інвалідністю ІІ групи. Зважаючи на складність справи складання повного рішення суду в справі відкладено в межах десятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 25 Закону України «Про охорону дитинства», статей 150, 164-167 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved