Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, просила відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], у [PERSON] та повернути їй дитину за місцем її фактичного проживання. В обґрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що відповідач всупереч постановленому судовому рішенню про визначення місця проживання дитини з матір'ю, забравши 12 березня 2015 року сина з дитячого садка, до теперішнього часу його не повернув. В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та його представник проти позову заперечували як з тих підстав, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права, так у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Суду відповідач, зокрема, пояснив, що дитина категорично не бажає проживати разом з матір'ю, не сприймає її як члена своєї родини та бажає проживати разом з ним. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - вважала позов таким, що підлягає задоволенню. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує з рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25 листопада 2005 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Цим же рішенням шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набрало законної сили 08 квітня 2014 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року позов [PERSON] задоволений, визначене місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] за її місцем проживання. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовлено. Рішення набрало законної сили 28 жовтня 2014 року. Як слідує з матеріалів справи і таке визнано сторонами, 12 березня 2015 року [PERSON] у призначений для спілкування з дитиною день та час забрав [PERSON] з дошкільного навчального закладу та до теперішнього часу дитину матері не повернув. Дитина проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Разом з цим, в силу ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Дана норма права безпосередньо регулює правовідносини сторін по справі, а за такого твердження відповідача про те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту не ґрунтується на законі. Посилання відповідача на безпідставність позовних вимог також не знайшло свого підтвердження під час судового засідання. Згідно рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року [PERSON] має проживати з матір'ю. В той же час, відповідачем не представлено у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження того, що залишення [PERSON] за попереднім місцем проживання (з матір'ю) створюватиме реальну небезпеку для його життя та здоров'я а також того, що обставини змінилися так, що повернення дитини до матері буде суперечити її інтересам. За такого, позов в частині про відібрання дитини підлягає задоволенню. В той же час, вимога про повернення дитини за місцем проживання [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки, як установлено судом, дитина фактично мешкає з батьком та у такому контексті як просить позивач, виконання рішення про повернення дитини може виявитись неможливим. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу заподіяно немайнову шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи. При визначенні розміру компенсації суд враховує: характер дій особи, яка заподіяла шкоду; ступінь, характер та строк порушення способу життя позивача; З урахуванням цього суд вважає, що для відшкодування заподіяної моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію, розмір якої визначити в 500 грн. 00 коп., задовольнивши тим самим в даній частині позовні вимоги частково. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 365 грн. 40 коп. судового збору, а також на користь держави 121 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial