Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

В січні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2003 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач з грудня 2003 року, проте фактично не проживає у вказаній квартирі з березня 2013 року. На підставі викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2003 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]). Згідно довідки форми № 3 від 16 липня 2014 року у вказаній квартирі прописані зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як зазначає у позові позивач, [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, з часу розірвання шлюбу відповідач не проживає у квартирі, у тому числі і останній рік, будь-яких приватних речей відповідача у квартирі немає, за комунальні послуги також не сплачує. На підтвердження зазначеного позивач надав до суду акти ТОВ «Київжитлосвіт» від 18 вересня 2013 року, 06 листопада 2013 та 21 травня 2014 року. Таким чином, відповідач добровільно залишив квартиру, тривалий час в ній не мешкає, своєю реєстрацією в квартирі створює для позивача, як для власника житла, перешкоди. За ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місце проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі участі у витратах по утриманню квартири не приймають, за комунальні послуги не сплачують та не проживають у ній тривалий час. На підставі викладеного,

Outcome: approved