Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 21673,71 грн., інфляційних нарахувань у сумі 4370,59 грн. та трьох процентів річних у розмірі 598,51 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 04.10.2005 року відповідач набув у власність на підставі договору дарування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з фактичним наданням послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем на ім'я відповідача було відкрито особовий рахунок, на якому обліковуються нарахування, здійснені оплати, наявна заборгованість та інша інформація. У період з 01.02.2014 року по 01.03.2017 року позивач надавав відповідачу вказані послуги на загальну суму 21673,71 грн. Відповідач свої зобов'язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не виконав, тому утворилася заборгованість у розмірі 21673,71 грн. За період з 01.02.2014 року по 01.03.2017 року інфляційні нарахування складають 4370,59 грн. та три відсотки річних складають 598,51 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач причини неявки суду не повідомила. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82460666 від 15.03.2017 року квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON]. Підставою виникнення права власності є договір дарування №1-1868, виданий 04.10.2005 року, Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою. Факт надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води підтверджується актами №0209 про включення теплоустановок у будинку [ADDRESS] від 29.10.2014 року, 22.10.2015 року, 24.10.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 01.02.2014 року по 01.03.2017 року за [PERSON], що є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] утворилася заборгованість у розмірі 11625,67 грн., інфляційні нарахування за сказаний період складають 4370,59 грн. та три відсотки річних - 598,51 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 та п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Частиною. 1 та ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. Споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. У відповідності до зазначених норм закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі 221/515/15. Аналізуючи викладене вбачається, що за період з 01.02.2014 року по 01.03.2017 року позивачем за адресою: [ADDRESS] надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказані послуги відповідачем не оплачувалися в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі у розмірі 21673,71 грн., інфляційні нарахування за сказаний період складають 4370,59 грн. та три відсотки річних - 598,51 грн. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що обставини, викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №1120 від 03.04.2017 року про сплату судового збору в розмірі 911 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 911 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved