Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про про компенсацію моральної шкоди в розмірі 125648 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.10.2017, позивач звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області [PERSON] при тривалому досудовому розслідуванні кримінального провадження за № 420172200000000834. Проте, прокуратурою Харківської області відомості, викладені в заяві про кримінальне правопорушення від 30.10.2017 в порушення ст. 214 КПК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були. 09.11.2017 слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова постановив ухвалу, якою зобов`язав компетентних осіб прокуратури Харківської області внести відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 30.10.2017. 14.11.2017 на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.11.2017 внесено відомості до ЄРДР за №42017220000001265, № 42017220000001266, № 42017220000001267 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 КК України. 16.11.2017 позивач звернувся до прокуратури Харківської області з заявою, з проханням виконати ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.11.2017, направити на адресу позивача витяг з ЄРДР, розпочати досудове розслідування та видати пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. Розглянувши заяву позивача від 16.11.2017, прокуратура Харківської області направила 30.11.2017 на адресу позивача листа, відповідно до якого, позивач не позбавлений звернутися зі скаргою до Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів та роз`яснено право оскаржити відповідь вищестоящому прокурору або до суду. Постановою від 26.12.2017 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №42017220000001265 від 14.11.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутност в діях слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 КК України закрити. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.01.2018, скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого першого СУ прокуратури Харківської області Шевченка А.В. від 26.12.2017 про закриття кримінального провадження №42017220000001265, задоволено. Позивач наголошує на тому, що в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню №42017220000001265 прокуратурою Харківської області нехтувались вимоги чинного законодавства та приймались незаконні рішення, що також завдало непоправимої шкоди моральному благополуччю позивача. На його думку, з вини слідчого, він був вимушений витрачати свій особистий час і звертатись до суду за захистом своїх прав. Тривалою бездіяльністю слідчим прокуратури Харківської області, позивачу спричинено глибокі моральні страждання, компенсацію яких він оцінює у розмірі 125648 грн. Прокуратурою Харківської області 26.06.2018, через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, відповідач вважає позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне: з матеріалів справи вбачається, що впродовж досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню з 14.11.2017 по 26.12.2017 слідчим прокуратури виносилась один раз постанова про закриття кримінального провадження, яка в подальшому була скасована, при цьому таке скасування відбулось не в зв`язку з незаконністю винесення постанови про закриття кримінального провадження Сама лише незгода позивача з прийнятим процесуальним рішенням не свідчить про незаконність дій органів прокуратури відносно [PERSON] , відповідно не встановлено факти незаконності дій з боку прокуратури при розслідуванні зазначеного кримінального провадження, тому підстави для відшкодування моральної шкоди прокуратурою Харківської області відсутні. 09.10.2018 через канцелярію суду надійшов відзив від представника Державної казначейської служби України, в якому він також заперечував проти задоволення вимог позивача, мотивуючи тим, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Представник прокуратури Харківської області заперечував проти задоволення позову, надавши пояснення відповідно до відзиву. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши доводи учасників справи, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.10.2017, позивач звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області [PERSON] при тривалому досудовому розслідуванні кримінального провадження за № 420172200000000834. Проте, прокуратурою Харківської області відомості, викладені в заяві про кримінальне правопорушення від 30.10.2017 в порушення ст. 214 КПК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були. 09.11.2017 слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова постановив ухвалу, якою зобов`язав компетентних осіб прокуратури Харківської області внести відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 30.10.2017. 14.11.2017 на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.11.2017 внесено відомості до ЄРДР за №42017220000001265, № 42017220000001266, № 42017220000001267 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 КК України. 16.11.2017 позивач звернувся до прокуратури Харківської області з заявою, з проханням виконати ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.11.2017, направити на адресу позивача витяг з ЄРДР, розпочати досудове розслідування та видати пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. Розглянувши заяву позивача від 16.11.2017, прокуратура Харківської області направила 30.11.2017 на адресу позивача листа, відповідно до якого, позивач не позбавлений звернутися зі скаргою до Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів та роз`яснено право оскаржити відповідь вищестоящому прокурору або до суду. Постановою від 26.12.2017 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №42017220000001265 від 14.11.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутност в діях слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 КК України закрити. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.01.2018, скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого першого СУ прокуратури Харківської області Шевченка А.В. від 26.12.2017 про закриття кримінального провадження №42017220000001265, задоволено. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Частиною 6 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3.\~19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд приходить до висновку про доведеність факту порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності відповідачів, про що свідчать відповідні судові рішення. Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку визначеному приписами КПК України, з заявами про усунення перешкод, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у зв`язку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково.\~ При цьому відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України та п. п. 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМ України від 03.08.2011 року №845, Державне казначейство України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України виплачує присуджену судом суму відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 зазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Щодо висновку спеціаліста від 21.07.2018, відповідно до якого, позивачу завдано моральну шкоду прокуратурою Харківської області, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, але всупереч цьому, спеціаліст не попереджений відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 78 ЦПК передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, отже суд не бере до уваги висновок експерта від 21.07.2018, яким встановлено моральну шкоду позивачу. Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини справи, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 6000 грн. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial