Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтований тим, що з 13.10.2001 по 08.08.2014 позивач із відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Вінницьким міським судом Вінницької області 08.08.2014. Від шлюбу мають двох дітей: доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу за погодженням батьків залишилися проживати з відповідачкою у їх спільній квартирі. Протягом першого року після розірвання шлюбу спілкування з доньками майже припинилось, оскільки відповідач була проти зустрічей та спілкування. В подальшому після звернення позивача у службу у справах дітей та відповідного впливу зі сторони спеціалістів служби на відповідачку, побачення та спілкування з дітьми стали регулярними, діти часто залишались та ночували за місцем проживання позивача у його квартирі. Також позивач зазначив, що більшу частину часу проводить з дітьми, матеріально піклується та забезпечує їх усім необхідним, регулярно сплачує аліменти в належному розмірі. З народження доньок належно виконує свої батьківські обов'язки, постійно проявляє турботу, сприяє фізичному, моральному, духовному розвитку, піклується про їх здоров'я, підтримує постійний зв'язок з навчальними закладами, вчителями та вихователями, є членом батьківського комітету класу та школи. Відповідачка не має постійного місця роботи, стабільного та достатнього доходу для матеріального забезпечення дітей, не може дати дітям належного виховання та розвитку, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дітей умов проживання. Позивач проживає разом із своїми батьками у трикімнатній квартирі, яка обладнана до потреб дітей, має власний автомобіль, його робочий день чітко нормований, він матеріально забезпечений, спиртними напоями не зловживає, не палить, добре відноситься до дітей. Позивач зазначає, що враховуючи повідомлені ним обставини та інтереси своїх доньок, вважає за необхідне визначити місце їх проживання разом із ним з метою забезпечення належних умов проживання та виховання дітей. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визначення місця проживання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 09.11.2018 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даною ухвалою суду до участі у справі залучено Службу у справах дітей Вінницької міської ради, яку зобов'язано надати суду висновок щодо розв'язання спору, а також запропоновано учасникам справи надати заяви по суті та докази. 22.11.2018 відповідачем на адресу суду, у строк встановлений судом ухвалою суду від 09.11.2018, направлено відзив (отримано судом 23.11.2018). У відзиві відповідач зазначила, що не згодна із позовними вимогами, оскільки викладені позивачем обставини не відповідають дійсності. Крім того, дії позивача вносять розлад у сім'ю відповідачки, псують психіку дітей, наносять їм психологічні травми, направлені на розрив зв'язків між дітьми та їх матір'ю. Позивачем не наведено жодної виняткової обставини та не надано жодного доказу, який би стверджував про протиправну поведінку матері відносно своїх доньок, та не наведено жодної причини, яка б вказувала на необхідність зміни місця проживання дітей. 05.12.2018 позивачем до суду подано відповідь на відзив із викладенням пояснень і міркувань щодо наведених відповідачкою у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. 16.01.2019 Службою у справах дітей Вінницької міської ради надано суду висновок від 04.01.2019 № 01-00-011-488 щодо розв'язання спору. Ухвалою суду від 16.01.2019 викликано в судове засідання свідків, вирішено заслухати дітей, а також запропоновано відповідачу надати заперечення на відповідь на відзив, закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті. У строк, встановлений вищевказаним судовим рішенням, 23.01.2019 судом отримано від відповідачки заперечення на відповідь на відзив із викладенням своїх пояснень і міркувань щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень і міркувань і мотиви їх відхилення. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, і просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, аргументуючи мотивами, викладеними у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримала висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 04.01.2019 та просила врахувати його при вирішенні спору. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2001, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2014 (справа № 127/13888/14-ц), яке набрало законної сили 19.08.2014. (а.с. 12) В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 46-47) Згідно із довідками про реєстрацію місця проживання особи № 48396, № 48397 від 27.09.2018 та № 46223 від 18.09.2018, виданими Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 48-50) Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27800581 від 13.01.2016, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується інформацією розміщеною у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. (а.с. 64) Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 45003, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради 12.09.2018, та довідкою № 5439, виданою МКП «ЖЕК № 15» 12.09.2018, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 8-9) На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 22) Вінницьким міським судом Вінницької області 04.11.2014 ухвалено рішення у справі № 127/21317/14-ц про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, починаючи з 03.10.2014 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, яке набрало законної сили 15.11.2014. (а.с. 118-119) Згідно із довідкою № 28, виданою Виробничим підрозділом Вінницької дистанційної колії РФ «Південно-західна залізниця» 11.09.2018, [PERSON] працює з 11.09.2015 заступником начальника дистанції колії. (а.с. 15) Відповідно до довідки про доходи № 146 та звіту про здійснені відрахування та виплати № 147, виданих Виробничим підрозділом Вінницької дистанційної колії РФ «Південно-західна залізниця» 11.09.2018, [PERSON] стабільно отримує заробітну плату, із якої здійснюються відрахування на сплату аліментів. (а.с. 16-17) Згідно характеристик № 29 від 11.09.2018 та № 1074 від 16.10.2018, виданих з місця роботи [PERSON], останній за період своєї роботи характеризується позитивно, ділові якості проявляє на найвищому рівні, в колективі користується повагою та авторитетом. За характером спокійний та врівноважений, від підлеглих працівників має лише позитивні відгуки. У [PERSON] роз'їзний характер роботи. (а.с. 13, 92) Згідно характеристики, наданої МКП «ЖЕК № 15» від 26.09.2018 за № 805, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з донькою та батьками у трикімнатній квартирі і за час проживання, зі слів мешканців будинку, скарг та нарікань на нього не надходило. Компрометуючі матеріали з правоохоронних органів до МКП «ЖЕК № 15» на [PERSON] не надходили. (а.с. 14) Відповідно до сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 14.09.2017 серії 1ОААЕ № 865508 та медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 4 НТН № 154136 від 14.09.2017 наркологічні та психіатричні протипоказання до виконання роботи та провадження відсутні. (а.с. 19-20) Згідно із висновком медичної комісії КП «МКДЦ» від 14.09.2018, [PERSON] придатний до роботи. (а.с. 21) Згідно із довідкою № 1/09/18, виданою ФОП [PERSON] 25.09.2018, [PERSON] працювала з 07.08.2015 по 03.08.2018 продавцем продовольчих товарів і звільнилась за власним бажанням. За період роботи зарекомендувала себе позитивно; добросовісна; до виконання посадових обов'язків відносилась відповідально; в колективі із співробітниками підтримувала дружні стосунки; порушень трудової дисципліни не було; до дисциплінарної відповідальності не притягувалася; шкідливих звичок не має. (а.с. 58) Згідно із довідкою про доходи № 6, виданою ФОП [PERSON] 24.09.2018, [PERSON] стабільно отримувала заробітну плату. (а.с. 59) Відповідно до довідки № 52, виданої ПТ «Ломбард «Заставно-кредитний дім» 25.09.2018, [PERSON] працює на посаді оцінювача-експерта з 10.09.2018 з окладом згідно штатного розпису. (а.с. 57) Згідно характеристики, наданої МКП «ЖЕК № 15», [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із доньками у трикімнатній квартирі і за час проживання, зі слів мешканців будинку, скарг та нарікань на неї не надходило. Компрометуючі матеріали з правоохоронних органів до МКП «ЖЕК № 15» на [PERSON] не надходили. (а.с. 63) Відповідно до медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 2ААЛ № 726472 від 27.09.2018 психіатричні протипоказання до виконання та провадження державної служби відсутні. (а.с. 61) Відповідно до сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 27.09.2018 серії 2РРС № 462975 наркологічні протипоказання до виховання дітей та провадження відсутні. Ознак алкоголізму, наркоманії, токсикоманії не виявлено. (а.с. 62) Згідно із довідкою, виданою КП ВОНД «Соціотерапія» 27.09.2018, [PERSON] на диспансерному обліку в КП ВОНД «Соціотерапія» не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не зверталась. (а.с. 60) Відповідно до довідки № 454, виданої КЗ «Загальноосвітня школа І ступеня № 5 ВМР» 16.11.2018, [PERSON] з 01.09.2016 по 25.05.2018 навчалася у школі № 5. (а.с. 56) Згідно із довідкою № 355, виданою КЗ «Загальноосвітня школа ІІ-ІІІ ступенів № 31 ВМР» 12.09.2018, [PERSON] навчається у 5-Д класі школи № 31. (а.с. 10) Відповідно до характеристики, виданої вищевказаним навчальним закладом, [PERSON] навчається у школі № 31 з п'ятого класу, дитина, зокрема, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця з високим та достатнім рівнем знань, до навчання ставиться дуже відповідально, легко сприймає новий матеріал, виявляє логічне та образне мислення, має гарну пам'ять, систематично виконує домашні завдання, має багато друзів серед однолітків, активна у спілкуванні, займається у різних гуртках та секціях. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки, постійно підтримує зв'язок із школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори, є членом батьківського комітету класу і школи. (а.с. 18) Згідно із довідкою № 355, виданою КЗ «Загальноосвітня школа І ступеня № 5 ВМР» 12.09.2018, [PERSON] навчається у 1-Е класі школи № 5. (а.с. 11) Згідно із консультативними висновками Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова АМН України від 13.09.2011, від 17.07.2012, від 13.02.2014, рішенням ЛКК № 163 від 27.10.2011, виписки з історії розвитку дитини, рішенням ЛКК від 17.11.2017, випискою із медичної картки хворого № 4856 від 03.01.2018, [PERSON] страждає на множинний дефект міжшлуночкової перегородки в м'язовій частині. (а.с. 68- 77) Відповідно до виписки із медичної картки хворого № 12483, [PERSON], перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.10.2018 по 17.10.2018 із діагнозом функціональна диспепсія, функціональний закреп, абдомінальний біль. (а.с. 89) Згідно із повідомлення первинної профспілкової організації Вінницької дистанції колії № 27 від 02.10.2018, [PERSON] на протязі останніх років неодноразово звертався до профспілкового комітету з проханням надання йому сімейних путівок на бази відпочинку з метою відпочинку та оздоровлення себе та своїх дітей, але постійно скасовував попередні замовлення та відмовлявся від путівок, посилаючись на те, що мати дітей не дає дозвіл на відпочинок разом із дітьми. (а.с. 24) Згідно повідомлення Вінницького міського відділу УМВСУ у Вінницькій області від 07.10.2014, із [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру та винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства у сім'ї. (а.с. 52) 10.10.2014 [PERSON] звернувся до служби у справах дітей ВМР із заявою про врегулювання конфліктної ситуації між ним та [PERSON] (а.с. 186) 04.11.2014 [PERSON] було повідомлено службою у справах дітей ВМР про зняття із розгляду вищевказаної заяви на його прохання. (а.с. 187-188) 31.10.2014 [PERSON] звернувся до служби у справах дітей ВМР із заявою про визначення місця проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] із ним, а також проханням у сприянні врегулювання конфліктної ситуації із [PERSON] (а.с. 189-191) Вінницьким міським відділом УМВСУ у Вінницькій області від 23.10.2014 повідомлено, що із [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки та винесено офіційне застереження про неприпустимість вчинення насильства у сім'ї. (а.с. 53) Згідно повідомлення Лівобережного відділення поліції ВВП від 15.06.2018, із [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки. (а.с. 54) 20.09.2018 [PERSON] звернулася до керівництва [PERSON] із повідомленням про те, що [PERSON] чиняться щодо неї протиправні дії, які відбуваються у його робочий час. (а.с. 102) Згідно повідомлення Лівобережного відділення поліції ВВП від 03.10.2018, із [PERSON] було проведено бесіду та наголошено на зміст ст.ст. 141, 153, 157 СК України, а також роз'яснено [PERSON], що у разі неможливості дійти згоди щодо виховання спільних із [PERSON] дітей та спілкування із ними, можливість звернення до органів опіки та піклування ВМР або до суду. (а.с. 55) Згідно повідомлення Лівобережного відділення поліції ВВП від 03.10.2018, із [PERSON] було проведено бесіду та наголошено на зміст ст.ст. 141, 153, 157 СК України, а також роз'яснено [PERSON], що у разі неможливості дійти згоди щодо виховання спільних із [PERSON] дітей та спілкування із ними, можливість звернення до органів опіки та піклування ВМР або до суду. (а.с. 104) Судом встановлено, що після припинення спільного проживання між батьками дітей склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що пов'язані із вихованням дітей. Батьки дітей проживають окремо, згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, не дійшли. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. У відповідності до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Враховуючи вищезазначене, а також те, що діти у віці семи та одинадцяти років можуть висловити свою думку та сформулювати погляди згідно свого віку, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дітей. В судовому засіданні малолітня [PERSON] зазначила, що навчається у школі № 31 в п'ятому класі, з вересня місяця 2018 року проживає разом із батьком, бабусею та дідусем, а раніше проживала з мамою та молодшою сестрою [PERSON]. Також повідомила, що проживати із татом захотіла сама. Зі слів дитини їй спокійно та комфортно саме з батьком, з яким вони розуміються. Дитини висловила бажання проживати із батьком. Також, судом було заслухано думку малолітньої [PERSON], яка зазначила, що навчається в першому класі школи № 5, проживає разом із мамою та бабусею, вчиться на відмінно, мама постійно робить з нею уроки, грається та гуляє, бачитися із татом та сестрою мама не забороняє. Також зазначила, що хотіла би проживати разом із старшою сестрою і мамою. В ході судового засідання допитано свідка [PERSON], яка повідомила, що знає [PERSON] протягом семи років, їх діти товаришують. Зазначила, що маму дітей ніколи не бачила. [PERSON] водив [PERSON] на танці, до басейну. Також свідок повідомила, що зі слів її доньки, мама [PERSON] не пустила на змагання. За заняття танцями платив батько, він відвідував збори. Також свідок повідомила, що зі слів її чоловіка, [PERSON] оплачував відвідування [PERSON] басейну. Свідок зазначила, що зі слів [PERSON], мама не пустила дітей на море разом із батьком. Також свідок повідомила, що її чоловік працював на Укрзалізниці разом із [PERSON] і їй не відомо з якого часу вони знайомі. В ході судового засідання допитано свідка [PERSON], яка пояснила, що знайома із дітьми позивача, які часто відвідували магазин в якому вона працює два роки. Свідок зазначила, що раніше діти часто відвідували магазин, останній час заходить тільки [PERSON]. Свідок повідомила, що одного разу Софійка прийшла до магазину заплакана і сказала, що мама не пускає її до папи ночувати. З батьком у дітей гарні стосунки. Свідок [PERSON] пояснив, що раніше проживав в одному дворі разом з [PERSON] та [PERSON], добре знає дітей, оскільки їх діти товаришують, перебуває у дружніх відносинах із [PERSON] Зазначив, що відносини батька з дітьми хороші. Особисто чув як [PERSON] говорила батькові про те, що хоче проживати із ним. Також свідок зазначив, що йому відомо, що [PERSON] проживає з батьком, а [PERSON] із мамою. Повідомив, що особисті відносини між [PERSON] та [PERSON] йому не відомі, знає, що вони розлучені, проживають окремо більше чотирьох років. Вказав, що молодшу дитину бачить рідко. Зі слів [PERSON] та [PERSON] мама не пускає [PERSON] до батька та сестри. Також свідок зазначив, що рідко бачив [PERSON] із дітьми, про стосунки дітей із мамою йому не відомо. Повідомив, що особисто бачив синяк на руці [PERSON], яка сказала, що це шарпнула її мама. Також, в ході судового засідання допитано свідка [PERSON], який суду повідомив, що дану сім'ю знає близько восьми років, оскільки вони проживали по сусідству, разом гуляли із дітьми. Зазначив, що батько завжди гуляє з дітьми, до розлучення [PERSON] також гуляла із дітьми, а після розлучення він її не бачив. Свідок повідомив, що відносини батька із дітьми хороші Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом особливу увагу звернуто на ті покази свідків, які посилались на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 09.11.2018 було роз'яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, покази свідків, думку дітей, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 13.10.2001 до 08.08.2014, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 08.08.2014. З вересня місяця 2018 року малолітня [PERSON] проживає разом із батьком, а малолітня [PERSON] - разом із матір'ю. Позивач зареєстрований та проживає у належній його матері на праві власності трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], працює в Виробничому підрозділі Вінницька дистанція колії РФ «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» де отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи та на обліках у лікаря нарколога і психіатра не перебуває. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 позивач сплачує відповідачці аліменти на утримання двох малолітніх доньок у розмірі 1/3 частки від свого заробітку (доходу) щомісяця. Відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає у належній їй на праві власності трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], з 07.08.2015 по 03.08.2018 працювала продавцем продовольчих товарів у ФОП [PERSON], а з 10.09.2018 працює в ПТ «Ломбард «Заставно-кредитний дім» на посаді оцінювача - експерта де отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи та на обліках у лікаря нарколога і психіатра не перебуває. Судом прийнято до уваги, що вирішуючи даний спір, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх дітей. При цьому судом враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини і її прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. В ході розгляду справи судом встановлено, що малолітня [PERSON], якій вже виповнилось 11 років, значно більше прихильна до батька, ніж до матері, має з ним більш тісний емоційний зв'язок та виявила бажання проживати разом із батьком. Малолітня ж [PERSON], якій сім років, виявила бажання проживати разом із мамою та сестричкою. Також, судом встановлено, що обоє батьків належно піклуються про своїх дітей, приділяють їм належну увагу по мірі своїх можливостей, тобто не ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, спілкуються із дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, виявляють інтерес до їх внутрішнього світу. Посилання позивача на те, що діти з радістю проводять із ним час, що саме він приділяє належну увагу вихованню і навчанню доньок, підтримує постійний зв'язок із навчальними закладами, вчителями, що він є членом батьківського комітету класу та школи, характеризують його як турботливого батька, однак не можуть свідчити, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Твердження позивача про те, що відповідачка не має постійного місця роботи, доходу, а тому не може забезпечити належні умови проживання дітей були спростовані відповідачкою належними і допустимими доказами. Твердження позивача про те, що відповідачка не може дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні повного матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дітей умов проживання, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Щодо матеріального забезпечення дітей, то це обов'язок батьків, покладений на них обох законом. Судом не встановлено, що проживання із матір'ю або батьком є непридатним та/або неблагополучним для дітей. Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок № 01-00-011-488 від 04.01. 2019 щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дітьми, брати участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. (а.с. 122-125) Згідно із вищевказаним висновком, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], із батьком [PERSON] та недоцільним визначити місце проживання із батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов'язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Однак, суд погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей. Тому, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги значно більшу прихильність [PERSON] до батька, ніж до матері, з яким у неї більш тісний емоційний зв'язок та, яка виявила однозначне бажання проживати разом саме із батьком, суд вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком. Також судом враховано особливі потреби малолітньої [PERSON], пов'язані з її віком та те, що їй найбільш необхідна материнська турбота і піклування, а тому місцем проживання малолітньої [PERSON] слід визначити саме з матір'ю. Враховуючи вищезазначене, підстав для визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком, суд не вбачає. Однак, це не перешкоджає позивачу при досягненні дитиною відповідного віку, коли вона самостійно, вільно та свідомо зможе висловити та реалізувати своє бажання - залишатися з батьком без ризику для її інтересів, вимагати відповідної зміни порядку спілкування із дитиною та визначення її місця проживання. Визначаючи місце проживання дітей, враховуючи наявність спору між батьками, судом прийнято до уваги, що за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа з якою має проживати дитина. Тому, враховуючи положення ст. 161 СК України, ч. 1 і ч. 6 ст. 29 ЦК України, Конституції України та ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд не зазначає конкретну адресу визначеного судом місця проживання дітей. В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3). Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що обоє батьків зобов'язані приймати участь в утриманні і вихованні дітей і не поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку своїх доньок. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися у відповідності до ст.ст. 158 та 159 СК України до органу опіки та піклування або до суду для усунення цих перешкод. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 704, 80 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією від 18.10.2018. (а.с. 1) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 352, 40 гривень, а судовий збір в сумі 352, 40 гривень слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: partial