Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

В січні 2015 року ПАТ «СК «Українська страхова группа» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] страхового відшкодування в порядку регрессу в сумі 31090 грн. 27 коп. та судових витрат по справі. В обгрунтування позову зазначає, що 31.07. 2014 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Duster», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON] та який визнаний судом винним у скоєній ДТП. Позивач зазначає, що із [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу № 43-2840-13-00005, відповідно до якого останній застрахував свій транспортний засіб «Renault Duster», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 09.09.2014, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Renault Duster», складає 31090,27 грн., які 09.09.2014 року позивач на виконання умов договору страхування транспортного засобу перерахував на рахунок ТОВ «Арма Моторс» за ремонт автомобіля «Renault Duster», що підтверджується платіжним дорученням № 22250, та які просить стягнути з [PERSON] як з особи, винної у скоєнні ДТП. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Українська страхова група» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортній пригоді і притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому він є належним відповідачем по справі і відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України з нього необхідно стягнути на користь страхової компанії витрачені на страхове відшкодування кошти. В апеляційному суді [PERSON] просив відхилити апеляційну скаргу ПАТ «СК «Українська страхова група», а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційним суд приходить до наступних висновків. Зважаючи на приписи ст. 303 ЦПК України та перевіряючи доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи позивачеві неодноразово роз»яснювалось право залучити в якості співвідповідачів по справі ПрАТ «СК «Україна» та МТСБУ та уточнити позовні вимоги, але своїм правом позивач не скористався. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «Україна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50000 грн,, поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АI/0693172 є чинним, розмір шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не перевищує розміру страхового відшкодування, а тому підстави для задоволення позову до [PERSON] - відсутні. Проте, апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на таке. 31 липня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Богатирська, 42 в м. Києві, скоїв зіткнення з належним [PERSON] та під керуванням останнього автомобілем «Renault Duster», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault Duster» отримав механічні пошкодження, вартість ремонту підтверджується рахунком ТОВ «Арма Моторс» від 06.08.2014 року. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.10). Ця постанова суду [PERSON] не оскаржувалась, набрала законної сили та відповідно до ст. 61 ЦПК України є преюдиціальною при вирішенні цієї цивільної справи. Зазначені обставини в апеляційному суді [PERSON] не оспорював і не заперечував. Апеляційним судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та нульовою франшизою, що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0693172, що відповідач в апеляційному суді не спростовував (а.с.25-26,44). 05.09.2013 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування транспортного засобу № 43-2840-13-00005 «Щасливе КАСКО» відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодовувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу (а.с.3). 31 липня 2014 року [PERSON] звернувся із заявою ПАТ «СК «Українська страхова група» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.4-5). Відповідно до страхового акту № ДККА-38785 від 09 вересня 2014 року та згідно розрахунку суми страхового від 09.09.2014 р. розмір страхового відшкодування страховиком визначено у сумі 31090 грн. 27 коп. (а.с.6 та на звороті). Згідно платіжного доручення № 22250 від 09 вересня 2014 року, ПАТ «СК «Українська страхова група» на виконання умов договору страхування транспортного засобу від 05 вересня 2009 р. № 43-2840-13-00005 перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Арма Моторс» страхове відшкодування у розмірі 31090 грн. 27 коп. за ремонт належного [PERSON] пошкодженого автомобіля «Renault Duster», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8,9). Зазначені обставини в апеляційному суді [PERSON] не спростовував і не заперечував. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений законодавцем у ст. 16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України). Як визначено приписами ч. 2 ст. 31 ЦПК України право визначення предмета і підстав позову належить позивачеві. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно до вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України від «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач виплатив ТОВ «Арма Моторс» страхове відшкодування у розмірі 31090 грн.за ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Renault Duster», державний реєстраційний номер [NUMBER] ьу розмірі 31090 грн. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто зворотної вимоги, яка також передбачена загальною нормою ч.1 ст. 1191 ЦК України. З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, укладеним між відповідачем та ПрАТ «СК «Україна» стороною якого потерпілий не був. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відтак, відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції не забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, безпосередньо особою, яка завдала шкоди, - [PERSON], на підставах, передбачених законом. Суд помилково не врахував, що деліктні зобов'язання відповідача як особи, винної у скоєнні ДТП, не припинились, право вимоги про повернення сплаченого страхового відшкодування залишилося дійсним і підлягало судовому захисту. При цьому суд цьому не навів правової норми, на підставі якої відмовлено позивачу у захисті його права в обраний ним спосіб, у той час як факт сплати позивачем вартості ремонту пошкодженого автомобіля та вина відповідача останнім не оспорюються. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 31090 грн. 27 коп. страхового відшкодування, сплаченого позивачем ТОВ «Арма Моторс» за ремонт належного [PERSON] автомобіля. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 310 грн. 90 коп. та за розгляд справи в апеляційному суді - 341 грн. 99 коп.

Outcome: approved