Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В травні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого 08 січня 1969 року [PERSON] та померлої 31 серпня 2015 року [PERSON] на домоволодіння № 162 по вул. Юності в м. Дніпро, яке складається з: літ А-1 - житлового будинку, прибудови літ. А1-1, підвалу під А-1, житловою площею 62,5 кв.м., загальною площею 117,1 кв.м., ганку літ. а, сараю літ. Ж, ганку літ. ж, літньої кухні літ. Д, ганку літ. д, сараю літ. З, вбиральні літ. И, гаражу літ. К, ями оглядової п/д К, душу літ. Н, навісу літ. С, навісу літ. Р, вхід у теплицю літ. П, теплиці літ. Л, погребу літ. М, № 1-15 - споруд, І - мостіння. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 08 січня 1969 року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої належало домоволодіння № 3а по вул. Перекопській в с. Краснопілля. За заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.1972 року від імені дружини [PERSON] та дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], видане свідоцтво про право на спадщину за законом Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20.01.1972 року за реєстровим № 1-239, на майно померлого 08 січня 1969 року [PERSON]. 31 серпня 2015року померла мати позивачки - [PERSON]. За заявою про прийняття спадщини за законом від [PERSON], 06 жовтня 2015 року було заведено спадкову справу № 645/2015 на майно померлої 31 серпня 2015 року матері [PERSON]. 09 березня 2016 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори розглянувши заяву [PERSON], щодо вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 162, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності, після померлої 31 серпня 2015 року [PERSON], відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, в звязку з тим, що [PERSON] надано договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за кількістю кімнат від одної до пяти включно, посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18.10.1957 року за реєстровим № 1-15229, виданий на імя [PERSON], на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності, буд. 162, але він не зареєстрований у відповідному органі, що передбачено ст. 182 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, позивачка була вимушена звернутися в суд. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Представник [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду клопотання, в якому вже вдруге просила відкласти розгляд справи. Також, надала суду письмові заперечення, в яких просила відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог та зазначила, що реєстрація права власності на момент виникнення правовідносин була обовязковою, а як вбачається з матеріалів справи, право власності на житловий будинок, розташований по вул. Юності № 162, у м. Дніпропетровську, у встановленому законом порядку та у відповідному органі померлим [PERSON] за час життя не зареєстровано. Крім того, позивачкою наданий договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за кількістю кімнат від одної до пяти включно, посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 1957 року за реєстровим № 1-15229, виданий на імя [PERSON], на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юності, буд. 162. Згідно п. 15 вищезазначеного договору забудовник зобовязаний був зареєструвати договір у відповідному відділі комунального господарства або відповідному бюро технічної інвентаризації. Зазначені умови договору [PERSON] не було виконано. Отже, право власності на домоволодіння за вищевказаною адресою за спадкодавцем належним чином не оформлено. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, квартиру, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємців переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. У звязку з тим, що право власності на спірне домоволодіння не було належним чином зареєстроване за спадкодавцем, тому таке право не є таким, що увійшло до спадкової маси, а отже, не може бути набуте позивачкою. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 08 січня 1969 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] VІІІ-ЧК № 538009 (а.с.16). Крім того, 31 серпня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 653153, виданим 04.09.2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 6816 від 04.09.2015 року (а.с.15). Судом встановлено, що позивачка є рідною дочкою померлих [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії ІІ-УР № 443562, виданим 21.04.1960 року Красногвардійським ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 850 від 21.04.1960 року, та свідоцтво про укладання шлюбу Серії ІІ-КИ № 332958, згідно якого вона змінила своє дівоче прізвище «Сагайдак» на «Мостепан» (а.с.23). Після їхньої смерті відкрилася спадщина на належне їм майно, яке, зі слів позивачки, серед іншого, складається з домоволодіння № 162 по вул. Юності в м. Дніпро. При цьому, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] депутатів трудящих № 300 від 11.06.1957 року, [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці № 3а по вул. Перекопській, площею 1200 кв.м. (а.с.5). Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 17 червня 1957 року - [PERSON] була надана земельна ділянка по вул. Перекопській № 3а в с. Краснопілля, площею 1200 кв.м. для індивідуального будівництва житлового будинку. Даний договір було посвідчено Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 1957 року за реєстровим № 1-15229 (а.с.6-7). Вказану земельну ділянку було передано [PERSON], що підтверджується актом від 15 липня 1957 року (а.с.8). Проект будівництва житлового будинку № 3а по вул. Перекопській в с. Краснопілля, був затверджений рішенням виконкому [PERSON] депутатів трудящих (а.с.95), після чого [PERSON] за свої кошти побудував житловий будинок з господарськими спорудами на відведеній земельній ділянці загальною площею 1200 кв.м., яка розташована по вул. Перекопській, 3а. Розпорядженням [PERSON] міського голови від 08.09.2009 року за № 873-р домоволодінню по вул. Перекопській № 3а в с. Краснопілля було присвоєно адресу: вулиця Юності будинок 162. Спадщину після смерті [PERSON], померлого 08 січня 1969 року, успадкувати його дружина - [PERSON], [INFO], та діти: [PERSON] (на теперішній час [PERSON]), [INFO]; [PERSON], [INFO]; та [PERSON], [INFO] (на теперішній час [PERSON] а.с.23), про що 20.01.1972 року їм було видане свідоцтво про право на спадщину за законом Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-239 (а.с.91). На підставі вищевказаного, позивачка, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своїх батьків - [PERSON], померлого 08 січня 1969 року, та [PERSON], померлої 31 серпня 2015 року. На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 645/2015, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.62-92). Проте, 09 та 11 березня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] були винесені постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 08 січня 1969 року, та [PERSON], померлої 31 серпня 2015 року, на домоволодіння № 162 по вул. Юності в м. Дніпро, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.17-18). У звязку з вказаними обставинами, позивачка була вимушена звернутися до суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що спірне домоволодіння було побудовано батьками позивачки - [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі, тобто таке майно належало їм як подружжю в рівних частках, але за свого життя вони не зареєстрували у відповідних органах своє право власності на вказане спадкове домоволодіння, що підтверджується й листом Комунального підприємства «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради від 27.02.2009 року за № 2276, в якому зазначено, що відомості щодо реєстрації права власності на домоволодіння № 162 по вул. Юності в м. Дніпро в інвентаризаційній справі відсутні (а.с.86). Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно технічного паспорту на домоволодіння № 162 по вул. Юності в м. Дніпро, складеного станом на 18.09.2015 року, вона складається з: літ А-1 - житлового будинку, прибудови літ. А1-1, підвалу під А-1, житловою площею 62,5 кв.м., загальною площею 117,1 кв.м., ганку літ. а, сараю літ. Ж, ганку літ. ж, літньої кухні літ. Д, ганку літ. д, сараю літ. З, вбиральні літ. И, гаражу літ. К, ями оглядової п/д К, душу літ. Н, навісу літ. С, навісу літ. Р, вхід у теплицю літ. П, теплиці літ. Л, погребу літ. М, № 1-15 - споруд, І - мостіння (а.с.11-13). При цьому, згідно висновку з технічної інвентаризації від 28.09.2015 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] та техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], прибудови та перебудови у вказаному домоволодінні не належать до самочинного будівництва (а.с.14). У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Відповідно до [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Така ж позиція зазначена у [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-11-598 від 12.02.2013 року «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва». Таким чином, з урахуванням вищевказаного, встановлено, що після смерті батьків позивачки, відкрилася спадщина на належну їм майно, яке серед іншого, складається й з домоволодіння № 162 по вул. Юності в м. Дніпро. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, судом встановлено, що позивачка від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого батька та матері, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після померлого 08 січня 1969 року [PERSON] та померлої 31 серпня 2015 року [PERSON] на домоволодіння № 162 по вул. Юності в м. Дніпро, яке складається з: літ А-1 - житлового будинку, прибудови літ. А1-1, підвалу під А-1, житловою площею 62,5 кв.м., загальною площею 117,1 кв.м., ганку літ. а, сараю літ. Ж, ганку літ. ж, літньої кухні літ. Д, ганку літ. д, сараю літ. З, вбиральні літ. И, гаражу літ. К, ями оглядової п/д К, душу літ. Н, навісу літ. С, навісу літ. Р, вхід у теплицю літ. П, теплиці літ. Л, погребу літ. М, № 1-15 - споруд, І - мостіння. На підставі викладеного та

Outcome: approved