Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з вимогами визначити за [PERSON], померлою 30.12.2011 частку земельної ділянки площею 0, 0389 га, у спільному сумісному майні земельної ділянки, площею 0,0848 гектарів, кадастровий 0510137000:03:033:0227, що розташована в м. Вінниці по 2-му провулку [PERSON] №3 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового господарських будівель та споруд, яка належала їй на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 405526, виданого Вінницькою міською радою 15.10.2007 року на праві спільної сумісної власності із [PERSON]. Позовні вимоги аргументовані тим, що 30.12.2016р. померла [PERSON], яка була матірю. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері. Частину майна, а саме 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 3 по 2-му провулку [PERSON], який розташований в м. Вінниці позивач вже успадкував, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом НМЕ 512216. Також до обєму спадкового майна після смерті матері входить частина від земельної ділянки площею 0,0848 гектарів, кадастровий номер 0510137000:03:033:0227, що розташована з м. Вінниці по 2-му провулку Д. Нечая, № 3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала спадкодавиці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 405526, виданого Вінницькою міською радою 15.10.2007 року на праві спільної сумісної власності із [PERSON] без визначення часток. Позивач вказує, що після смерті матері звернувся до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, яка постановою від 29.09.2017 року відмовила у вчинені нотаріальної дії, оскільки не визначено частки померлої в спільному майні. Представник позивача надав до суду заяву в якій просив суд справу розглянути без його участі позов підтримує в повному обсязі, судовий збір просить суд залишити за позивачем. Відповідач надав до суду нотаріально посвідчену заяву в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, справу просить суд розглянути без його участі. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] . ( а. с.4) Як вбачається із свідоццтва рпо смерть серія І-АМ, № 370568 [PERSON] померла 30.12.2016р. ( а.с. 3) Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 25.09.2017 року за реєстровим позивачем успадковано після смерті [PERSON] 1/4 частки житлового будинку що знаходиться за адресою м. Вінниця 2-1 провул. [PERSON] 3. (а.с.5-6 ) Постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 25.09.2017р. №2389/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0848 гектарів, кадастровий 0510137000:03:033:0227, що розташована в м. Вінниці по 2-му провулку [PERSON] №3 (а.с.10-12) Судом встановлено, що будинок №3 в м. Вінниці по 2-му провулку Д. Нечая належить [PERSON] в частці 1/4 та [PERSON] в частці 3/4, що підтверджено документами, що містяться в матеріалах справи. ( а.с. 28-30) Належність [PERSON] вказаної вище земельної ділянки підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія: ЯД, № 405526. (а.с. 31-32) Суд бере до уваги, що між сторонами спору погоджено та закріплено межі земельної ділянки, що підтверджується актом від 27.07.2006р. ( а.с.33) З метою повного та об'єктивного розгляду судом досліджувались матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO], померлої 30.12.2016р. (а.с. 59-93) ч1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ч1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. ч1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. ст. 355, 356,358, 319 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше 5 (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна юність на майно. Власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них на праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. ч.2 ст. 358 ЦК України встановлено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. ч.3 cт. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо, а отже позов підлягає задоволенню. За змістом ст. ст. 355, 356,358, 319 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше 5 (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна юність на майно. Власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них на праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Відповідно до ст. 370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням сі правовідносини, що випливають з права на спадкування. Згідно із ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. ч.1 ст. 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судом, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved