Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

До Деражнянського районного суду Хмельницької області звернувся позивач із вказаною вище позовною заявою, яку відповідною ухвалою суду було прийнято до розгляду, відкрито провадження в зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні прокурор свої позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав. Представники відповідачів позову не визнали, надіслали до суду письмові відзиви, а також усно пояснили суду, що ті обставини, на які посилається прокурор в обґрунтування його вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому в задоволенні даного позову слід відмовити, оскільки прокурором не доведено попередньої належності спірного майна державі в особі УРСР, тому норма про автоматичне віднесення спірного майна до державної власності України в даному випадку застосуванню не підлягає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Так, судом об`єктивно встановлено, що рішенням Виконавчогокомітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 01.10.1981 № 311 надано дозвіл обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок користуватись водоймою на р. Вовк у смт. Летичів загальною площею 150 гектарів. Цим же рішенням зобов`язано обласний рибокомбінат передати на баланс обласної організації УТМР греблю на вказаній водоймі. В подальшому громадська організація «Хмельницька обласна організація УТМР» через Товарну біржу «Подільська» продала зазначену гідроспоруду (шлюзний міст та земляну греблю, 1957 року введення в експлуатацію) [PERSON] . За інформацією Товарної біржі «Подільська» біржова угода купівлі-продажу не укладалась та на біржі не реєструвалась, покупцем [PERSON] сплачено кошти у сумі 153 000 грн. за придбаний об`єкт, що підтверджується листами Товарної біржі «Подільська» від 19.09.2019 N 37 та від 26.09.2019 N 38. Рішенням Летичівської селищної ради від 13.06.2019 Ng 142 Хмельницькій обласній організації УТМР на будівлю гідротехнічної споруди присвоено поштову адресу - [ADDRESS] копії рішення селищної ради, технічних характеристик гідроспоруд ставка та актів технічного стану об`ектів долучаються до позовної заяви, оригінали документів знаходяться у Летичівській селищній раді та відповідачів). 06.08.2019 громадською організацією «Хмельницька обласна організація УТМР» в особі голови президії ради громадської організації «Хмельницька обласна організація УТМР» Сагайдака Г.А. та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу зазначеного вище майна. За п. 1.2 договору вартість майна, яке є предметом даного договору, становить 168 300 гривень. Згідно із п. 2.4 договору на момент підписання даного договору вартість майна згідно із протоколом проведення торгів Товарною біржею «Подільська» від 26.07.2019 оплачена повністю. Згідно із п. 3.1- 3.2 договору передача об`єкта продажу здійснюється продавцем покупцю в 2-денний термін після повної сплати вартості об`єкта продажу, визначеного п. 1.2 цього договору; передача об`єкта продажу продавцем і прийняття його покупцем засвідчується передавальним актом, який підписується сторонами. Згідно із п. 12.1 цього договору такий вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.04.2020 №206981671 право приватної власності на спірні споруди греблі та водоскиду по [ADDRESS] не зареєстровано. Так, право власності чи інші речові право на зазначене майно у Державному реєстрі прав не зареєстровано, оскільки згідно із ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі. В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Подільною е річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною відповідно, яку не можна поділити без втрати такого призначення (ст. 183 ЦК України). Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Прокурором в позовній заяві було висловлено думку про те, що дійсним власником спірного майна є держава Україна в особі Фонду державного майна України, оскільки зазначене майно на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 01.10.1981 року № 31 перебувало в Хмельницькій обласній організації УТМР лише на балансі на праві користування. Разом з тим, посилаючись на п. 3 Статуту Українського товариства мисливців і рибалок, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 25.09.1980 року № 540 Українське товариство мисливців і рибалок відповідно до покладених на нього завдань користується закріпленими мисливськими і риболовними угіддями для ведення мисливського і рибного господарства та розвитку мисливського і рибальського спорту, прокурор залишив поза увагою, що вказані обмеження не стосуються майна організації. Крім того, суд вважає вимогу про витребування майна на користь держави Україна в особі Фонду державного майна України такою, що не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства. Так, ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, законом встановлено лише три умови за яких можливе витребування майна у набувача. Водночас, оскільки підстави 1) та 2) взагалі не стосуються спірних правовідносин, натомість щодо підстави 3) «вибуло з володіння власника або особа, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом», прокурором не надано жодних доказів, які б підтверджували б, що на момент укладення Договору купівлі-продажу, майно було передано продавцю без згоди власника майна чи вибуло з володіння Хмельницької обласної організації УТМР не з їхньої волі. Натомість згідно рішення Виконкому Хмельницької обласної ради від 01.10.1981 р. греблю було передано продавцю у законний спосіб за рішенням (з волі) уповноваженого органу. В подальшому спірне майно вибуло у продавця за його волею згідно договору від 6 серпня 2019 р., тому, майно не було загублено власником, не було викрадене у власника та не вибуло з володіння, а ні власника, а ні володільця без їх волі. В свою чергу, посилання позивача на те, що Хмельницька обласна організація УТМР не мала права відчуження спірного майна водяної греблі та водоскиду як єдина підстава задоволення позову є необґрунтованим, оскільки нормою ст. 388 ЦК України передбачено, що відчужувачем є саме та особа, яка не мала права його відчужувати. Таким чином, оскільки Хмельницька обласна організація УТМР не мала права відчужувати вказане майно і застосувати ч. 1 ст. 388 ЦК України для повернення такого майна власнику, то підстави для витребування майна у даному випадку згідно вказаної норми відсутні, оскільки спірне майно переходило з відома і згоди уповноважених на володіння суб`єктів. Разом з тим, п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду, цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Тому, вимога про витребування у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь держави Україна в особі Фонду державного майна України (код ЄДРПОУ ) споруду №1 - водоскид (шлюзний міст, довжина водоскиду 42 м, 1957 року введення в експлуатацію) та спорудv № 2- землянv греблю, довжина 585 м, 1957 року введення в експлvатацію, що розташовані на [ADDRESS] є незаконною та задоволенню не підлягає. В свою чергу, вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд звертає увагу на положення п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова пленуму ВСС України), якою визначено, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Вказана правова позиція також викладена у Постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справа № 522/11532/15-u. Водночас, навіть у Постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 640/10207/15-ц, на яку посилається у відповіді на відзив прокурор міститься позиція Суду про недопустимість одночасного подання до суду віндикаційного позову з вимогами про визнання недійсними правочинів за ст. 215, 216 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу споруди № 1- водоскиду (шлюзний міст, довжина водоскиду 42 м, 1957 року введення в експлуатацію, що розташовані на [ADDRESS] , укладений 06.08.2019 року між Громадського організацією «Хмельницька обласна організація Українського товариства мисливців та рибалок» та [PERSON] є також незаконною та необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає. Вирішуючи заявлені вимоги про визнання права власності на майно за державою Україна в особі Фонду державного майна України, суд дійшов висновку, що вона також спростовується положеннями, викладеними у наданому до суду відзиві відповідача, а також аргументами викладеними вище, оскільки прокурором не доведено попередньої належності спірного майна державі в особі УРСР, тому норма про автоматичне віднесення спірного майна до державної власності України в даному випадку застосуванню не підлягає. Так, відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності е право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВС України передбачено, що особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Так, згідно позовної заяви та відповіді на відзив позивач посилається на Закон України «Про управління об`єктами державної власності», як на підставу набуття права власності на належне мені майно. В свою чергу, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що Громадська організація «Українське товариство мисливців та рибалок» є засновником Хмельницької обласної організації УТМР. Згідно Статуту громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок» з останніми змінами від 12.07.2016 року та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство утворюється з організаційно-правовою формою - громадська організація. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України про «Про управління об`єктами державної власності» визначено повний перелік об`єк-тів управління державної власності, майно, що передане громадським організаціям згідно вказаного переліку не значиться, а тому до об`єктів управління державної власності не відноситься. Крім того, відповідно до пп. «б» п. 8.1. Статуту громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок» з останніми змінами від 12.07.2016 року передбачено, що об`єктами права власності товариства є, зокрема майно необхідне для здійснення статутної діяльності, набуте від вступних та членських внесків, безкоштовно передане громадянами, підприємствами, установами та організаціями, а також придбане за рахунок коштів отриманих від господарської діяльності госпрозрахункових підприємств або надане державою. Товариство самостійно володіє, користується та розпоряджається об`єктами власності. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про громадські об`єднання» передбачено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об`єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об`єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про визнання права власності держави Україна в особі Фонду державного майна України (код ЄДРПОУ 00032945) на споруду № 1- водоскид (шлюзний міст, довжина водоскиду 42 м, 1957 року введення в експлуатацію) та споруду № 2- земляну греблю, довжина 585 м, 1957 року введення в експлуатацію, що розташовані на [ADDRESS] є незаконною та необґрунтованою. Враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем своїх позовних вимог та хибність твердження, про те, що спірне майно земляної греблі та водоскиду е державною власністю та вибуло у приватну власність [PERSON] , всупереч вимог ст. 317-318, 324, 326 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», без згоди власника майна - держави в особі Фонду державного майна України, тому в задоволенні позову заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Фонду державного майна України до Громадської організації «Хмельницька обласна організація Українського товариства мисливців та рибалок» та [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, визнання права власності та витребування майна на користь держави, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed