Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

В травні 2015 р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: [PERSON] (далі по тексту - третя особа 1), ПрАТ «Страхова компанія «Статус» (далі по тексту - третя особа 2), в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 11009,53 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 5000,0 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 13 червня 2014 р. о 17.50 год. на вул. О.Теліги в м. Києві внаслідок порушення відповідачем ПДР України сталась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за якої відповідач керуючи автомобілем марки «Шеврове», д.н. [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота Королла», д.н. [NUMBER], який належить позивачці. На момент ДПТ цивільно-правова відповідальність відповідача «нібито» була застрахована у третьої особи 2, на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 червня 2013р. Зазначила, що відповідач не повідомив страхову компанію про страховий випадок, та порушив вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Постановою Національного комітету фінансових послуг від 10 грудня 2013 р. було анульовано ліцензію ПрАТ «СК «Статус» на ведення страхової діяльності, а з 03 квітня 2014 р. ПрАТ «СК «Статус» позбавлена членства в МТСБУ. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 р. відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно Звіту визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту складає 10288,13 грн. Крім того, згідно акту виконаних робіт експертні послуги становили 500,0 грн., витрати на оплату телеграми відповідачу становили 60,12 грн., витрати за зняття та установку бампера становили 161,28 грн. На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України позивачка просила суд позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в ньому та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме в частині стягнення суми франшизи в розмірі 500,0 грн., а в іншій частині позовних вимог заперечили. У поданих письмових пояснення вказали, що позивачці з самого початку було відомо про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у третьої особи 2. На протязі трьох днів позивачка повинна була звернутись до ПрАТ «СК «Статус» з заявою про відшкодування страхового відшкодування. Однак цих дій позивачка не вчинила, а звернулась до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди тільки з відповідача. Вважають, що відшкодувати позивачці заподіяну шкоду при ДТП має страхова компанія в межах суми страхового ліміту, а з відповідача підлягає стягненню лише розмір франшизи. Також вважають, що грошова оцінка спричиненої шкоди, значно завищена і не відповідає дійсним розмірам спричиненої шкоди та проведена установою, яка не має відповідної ліцензії. Заявлену позивачкою моральну шкоду вважають надуманою та такою, що протирічить ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Треті особи 1, 2 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд з урахуванням думки сторін, вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 13 червня 2014 р. на перехресті вул. вул. О.Теліги - Дорогожицька в м. Києві сталася ДТП, за участі автомобіля «Шевролет», д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля «Тойота Королла», д.н. [NUMBER], під керуванням позивачки. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 4 липня 2014 року винним у скоєнні ДТП визнано відповідача за ст. 124 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанови суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Судом встановлено, що автомобіль марки «Тойота Королла», д.н. [NUMBER], який належить позивачці на праві власності отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділу ДАІ Шевченківського РУГУ МВС в м. Києві від 13 червня 2014р. (а.с.9). Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку. завданого власнику транспортного засобу № 1400 від 03 жовтня 2014р., складеного оцінювачем - СПД-ФО [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 10288,13 грн. (а.с.18-19). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент її настання була застрахована у третьої особи 2 та підтверджується Полісом АС/4461050 від 27 червня 2013р. Відповідно до п. 3 умов договору страхування - поліс АС/4461050, у випадку настання страхового випадку, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілому становить 50000,00 грн., франшиза 500 грн., Також судом встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг своїм розпорядженням анулювала ліцензію ПрАТ «Страхова компанія «Статус», з 12 грудня 2013р. З наведеного вище вбачається, що на момент ДТП, а саме 13 червня 2014 р. у третьої особи 2 була відсутня ліцензія, однак це не звільняє останню від обов'язку виконати свої зобов'язання за укладеним договором. Відповідно до положень п. «г» пп. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності; У судовому засіданні не встановлено, що третя особа 2 визнана банкрутом чи ліквідована, а отже відповідно до положень ст. 526 ЦК України має виконувати свої зобов'язання за договором належним чином. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Частиною 1 ст. 988 ЦК України передбачений обов'язок страховика здійснити страхову виплату. У відповідності до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 500,0 грн. (франшизи), при цьому судом враховано, що укладений між відповідачем та третьою особою 2 договір страхування є дійсним та набув чинності на час настання ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд при визначенні розміру завданої позивачці моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачем адміністративного правопорушення позивачка зазнала майнових втрат внаслідок пошкодження її майна, зазнала неприємних емоцій та душевних страждань, був змінений її звичайний спосіб життя. Заявлений позивачкою розмір компенсації завданої моральної шкоди, суд вважає завищеним, оскільки значних вимушених змін в її життєвих стосунках не наступило. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, компенсацію моральної шкоди позивачці в розмірі 1500,0 грн., суд вважає достатньою для відновлення її нормальних життєвих зв'язків, організації праці та особистого життя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн.

Outcome: partial