Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14 жовтня 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області було зроблено актовий запис за № 225. Від спільного проживання у них з відповідачем [INFO] народився син - [PERSON] , який після припинення подружніх сімейних стосунків із відповідачем залишився проживати разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у них із відповідачем неодноразово виникали конфліктні ситуації, оскільки відповідач нерідко приходив додому в стані сп`яніння, поводився неправомірно, ображав та принижував її. Зазначає, що 2016 року фактично припинили подружні сімейні стосунки, а рішенням Нетішинськго міського суду від 07.04.2017 року шлюб між було розірвано. Вказує, що відповідач свої власні інтереси завжди ставив вище інтересів сім`ї, зокрема не допомагав їй доглядати за сином, не цікавився життям сина, не проводив із ним годин дозвілля. Стверджує, що син [PERSON] підріс і витрати на його утримання суттєво збільшились, отримуваної нею заробітної плати стало недостатньо для того, щоб вона могла забезпечити себе та сина навіть самим необхідним. Слід зауважити, що не тільки суттєво збільшились витрати на утримання сина, а з кожним днем збільшуються витрати на забезпечення гармонійного розвитку сина. Таким чином, змушена забезпечити можливість займатись фізичним спортом, забезпечити сину умови для розвитку його природних здібностей. Окрім того зазначає, що з часомможе виникнути потреба в поліпшенні їх житлових умов. Ухвалою суду від 01.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у визначені судом дату та час в судове засідання не з`явився, своїх заперечень або відзиву на позов до суду не надав, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено судом у встановленому законом порядку, через розміщення оголошення на офіційному сайті суду. З урахуванням наведеного та відповідно до ч.3 ст.131, статтей 223, 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність можливості та правових підстав для розгляду справи за відсутності в судовому засіданні сторін, їх представників в порядку заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи та здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду від 07.04.2017 року між сторонами розірвано шлюб (а.с.4). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження від 12.04.2015 року, актовий запис №45 (а.с.3). Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дитини, що регулюються положеннями сімейного законодавства України. Відповідно до ст.180, ч.1 ст.182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно роз`яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що обоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду вказаний розмір аліментів відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дітей та є таким, що не поставить в тяжке матеріальне становище сторони. Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для того, щоб допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, передбаченого цим рішенням суду.

Outcome: approved