Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 01.12.2016 року [PERSON] позичив у нього в борг 11000 доларів США, що за курсом НБУ на теперішній час складає 317512,80 грн. (2886,48 грн. за 100 доларів США «Урядовий курєр» від 25.01.2017 року), зобовязавшись повернути йому гроші до 31.12.2017 року. Це підтверджується його розпискою від 01.12.2016 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. Ще до звернення до суду ним приймались заходи досудового врегулювання спору, однак на його неодноразові прохання про добровільну сплату боргу нічого конкретного не обіцяє і боргу не віддає. Внаслідок цього він також несе моральні страждання, які полягають в тому, що з-за цього в них в сімї почалися сварки, він вимушений відмовляти собі у всьому, зокрема в придбанні потрібних продуктів харчування, одежі, взуття, не може спокійно спати, хвилюється, що відповідач не віддає йому гроші. Моральну шкоду він оцінює в 10\~000 грн.. Тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 11000 доларів США, що за курсом національної валюти України складає 317512,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а всього 327512,80 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що 01.12.2016 року позивач позичив відповідачу кошти в розмірі 11 тисяч доларів США, який останній зобовязувався повернути в строк до 31.12.2017 року, однак до теперішнього часу кошти не повернуті. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] взяв в борг 11000 доларів США в [PERSON], які зобовязався повернути до 31.12.2017 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується письмовою розпискою від 01.12.2016 року. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 01.12.2016 року та після звернення позивача до суду з позовом про стягнення коштів в січні 2018 року, [PERSON] не повернув позивачу кошти. Вказані обставини підтверджуються: розпискою від 01.12.2016 року. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~за\~договором\~позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші\~речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1\~ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі » згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 01.12.2016 року в сумі 291940 грн., що еквівалентно станом на 30.03.2018 року 11000 доларів США по курсу 26,54 грн. за 1 долар США. В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди передбачена ст.1167 Цивільного кодексу України, яка застосовується до деліктних (позадоговірних) зобов'язань, не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки відносини між сторонами врегульовані договором позики, яким відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди не передбачена та сторонами не обумовлювалась. Не передбачена така форма відповідальності і безпосередньо положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють відносини сторін у договорі позики (ст.ст.1046-1053 ЦК України). Тому в частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2919,40 грн. (327512,80/100=3275,13; 291940/3275,13=89,14%; 3275,13/100х89,14%=2919,4). На підставі викладеного та

Outcome: partial