Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS]. Вона в усній формі дозволила у вказаній квартирі проживати своєму братові [PERSON], який проживав в ній до 16.05.2014 року. В 2006 році брат уклав шлюб із [PERSON], яка після його смерті продовжує проживати у спірній квартирі, відмовляється пускати до квартири власницю [PERSON] та ігнорує усні вимоги виселитись з незаконно займаної квартири. Неодноразово в письмовій формі [PERSON] направлялась вимога виселитись з спірної квартири, а також з цього приводу на дії [PERSON] [PERSON] звернулась до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з письмовою заявою про кримінальне правопорушення. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та виселити [PERSON] з вказаної квартири. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд за згоди представника позивачки, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідачки, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 20.02.2003 року, зареєстрованим КМ БТІ 21.02.2003 року за реєстровим № 11-185 (а.с.6). Згідно довідки форми-3, виданої ЖБК «Газприлад» 03.06.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка є власником особового рахунка (а.с.9). Судом встановлено, що позивачка в усній формі надала дозвіл своєму братові [PERSON] проживати у спірній квартирі, який проживав у ній до моменту смерті до 15.05.2014 року. Після смерті [PERSON] в спірній квартирі залишилась проживати його дружина [PERSON]. Як вбачається з доданої до матеріалів справи вимоги, [PERSON] в письмовій формі повідомила [PERSON] про вимогу звільнити квартиру, яка на праві власності належить позивачці (а.с.18), проте така не була виконана та відповідачка продовжує проживати у спірній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності з ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, право відповідачки користуватися спірною квартирою, існувало лише за наявності у неї права власності на вказану квартиру, після відчуження квартири та за відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право відповідачки на користування цим житлом. Враховуючи те, що відповідачка незаконно володіє і користується спірною квартирою, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині виселення відповідачки з спірної квартири підлягають до задоволення. Стосовного вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користуватись спірною квартирою, слід зазначити наступне. Як вбачається з довідки форми-3 відповідачка [PERSON] не зареєстрована в [ADDRESS] і не має права користуватись спірним житловим приміщенням. Враховуючи те, що особу неможливо позбавити того права, якого вона не має, тому у задоволенні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування спірною квартирою слід відмовити. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 243,60 грн. з кожного.

Outcome: partial