Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та процентів за користування позикою. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 09.11.2015 року уклав з [PERSON] договір позики за умовами якого він надав [PERSON] у борг 15 000 доларів США, які [PERSON] мала повернути [PERSON] 01.05.2016 року в доларах США або в гривнях по курсу на день повернення. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення коштів, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідачки заборгованість у розмірі 15 000 доларів США. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом надіслання повістки на зареєстроване місце проживання, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до розписки від 09.11.2015 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, які зобов'язався повернути 01.05.2016 року (а.с. 3). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено на підставі наданих позивачем доказів, те, що [PERSON] не виконала взяте на себе зобов'язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернула взяті у борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з нього заборгованості за договором позики та 3% річних в межах позовних вимог.

Outcome: approved