Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд постановити рішення, яким надати дозвіл виготовлення проїзного документа для виїзду дитини, [PERSON], [INFO] за межі України без згоди [PERSON]. Дозволити виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], який народився в місті Кременчук Полтавської області [INFO], без згоди батька - [PERSON], у супроводі його матері [PERSON], на весь час до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 2020 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила суд її позов задовольнити посилаючись на обставини і підстави викладені в тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам в їх сукупності прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що з 03.07.1999 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] (світлокопія свідоцтва про народження - додається). 21.07.2010 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №174 (світлокопія свідоцтва про розірвання шлюбу - додається). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Після розірвання шлюбу син - [PERSON] проживає разом зі мною та знаходиться на моєму утриманні (світлокопія довідки про склад сім'ї - додається). Відповідач з нами не спілкується, участі в утриманні дитини не приймав, зареєстрований та мешкає за іншою адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Задля оздоровлення сина за кордоном, мною у відповідності до ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року, було оформлено на ім'я [PERSON] проїзний документ. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між: собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. З метою отримання від відповідача нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на виїзд сина за кордон я звернулась до відповідача, однак останній із незрозумілих причин не відповідає на мої звернення. Згідно ст.9 Сімейного Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Питання надання дозволу на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітнього сина сторонами в судовому засіданні врегульовано. Відповідно до ст.313 ЦК України, ст. 4.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди одного з батьків та супроводу другого з батьків. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989г., яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, суд вважає, що з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved