Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

В січні 2019 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕСТ» до [PERSON] , в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування, в порядку регресу в розмірі 10 702 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.07.2017 року в м. Дніпро по вул. Січеславська Набережна, сталася ДТП за участю гр. [PERSON] та гр. [PERSON] Учасники ДТП [PERSON] та [PERSON] , відповідно до п.33.1 ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», склали повідомлення про ДТП (Європротокол) від 06.09.2017 року, в якому [PERSON] визнав свою вину в ДТП. Транспортний засіб [PERSON] був застрахований в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту №ПС-000002-А/17/ДП2/ПП від 17.01.2017 року. Позивачем сплачено потерпілому [PERSON] страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 30390 грн, та таким чином відшкодовано збитки. В той же час, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № АК/7420157, який діяв на час настання ДТП. ПрАТ «СК «УНІКА» 31.10.2017 року було виплачено позивачу 19688 грн., з урахуванням чого, розмір невідшкодованого збитку внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] складає 10701 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач, на підставі ст. 993, ч.1 ст.1191 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування» змушений звернутися за відновленням свого порушеного права до суду з позовом, у якому прохає стягнути з відповідача 10702 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та відшкодувати судові витрати по справі. 08 лютого 2019 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито спрощене позовне провадження у справі. 02 квітня 2019 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника відповідача, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.06.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА». Представником відповідача 21 березня 2019 року було надано відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість, зазначав, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВВТЗ можлива лише за умов, передбачених договором чи випадків, встановлених у ст.37 ЗУ «Про ОСЦПВВТЗ», коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Представником позивача 27.08.2019 року було надано суду письмові пояснення, в яких ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» зазначає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки 10702 грн. є різницею між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування та страховою виплатою за полісом страхування відповідальності. Фактично така різниця виникла у зв`язку з тим, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за договором майнового страхування визначав вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, а ПрАТ «СК «УНІКА» - з урахуванням цього коефіцієнта, а тому різницю має сплатити винна особа. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, але від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій він просив суд розглядати справу за відсутності сторони відповідача та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Позивач у судове засідання не з`явився, але від його представника раніше надходили письмові пояснення та клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа у судове засідання не з`явилася, булу повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.09.2017 року у м. Дніпро по вул. Січеславська Набережна, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а його власнику було завдано матеріальних збитків. Відповідно до п. 33.1. ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ») [PERSON] та [PERSON] спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 06.09.2017 року (Європротокол), в якому [PERSON] визнав свою вину в ДТП. Зазначена обставина визнана сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Транспортний засіб «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту «ПРОГРАМА «ПАРТНЕР» №ПС-000002-А/17/ДП2/ПП від 17.01.2017р. Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач ПрАТ «СК «ІОНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 30390 грн., як еквіваленту вартості відновлювального ремонту, визначеного згідно рахунків № 073 від 13.09.2017 року та № 074 від 21.09.2017 року. Відповідно до страхового полісу серії № АК/7420157, який діяв на дату настання зазначеної ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , ( [PERSON] ) була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА», тобто страховиком відповідача з страховим лімітом 100 000 грн. 31 жовтня 2017 року ПрАТ «СК «УНІКА» було виплачено страхове відшкодування на користь ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» в розмірі 19 688 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.10.2017 року. Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати недоотриманого страхового відшкодування у розмірі 10 702 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань : 1)Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; 2) Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; 3) Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У цій справі третя особа як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула право регресу до останнього самим лише фактом сплати страхового відшкодування страховику потерпілого. Таке право третя особа могла би набути, відшкодувавши потерпілому завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону. Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Щодо особи, яка є належним відповідачем по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Положення ч.1 ст.991 ЦК України та ст.37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», містять підстави, з яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків та ін. В свою чергу, ст.38 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачає випадки, з підстав яких, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц. Вищенаведеним спростовуються доводи позивача, щодо того, що відповідач зобов`язаний сплатити суму 10 702 грн. яка є різницею між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування та страховою виплатою страховика за полісом страхування відповідальності, у зв`язку з врахуванням коефіцієнту зносу, оскільки відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВВТЗ можлива виключно за умов, передбачених договором чи випадків, встановлених у ст. 37 ЗУ «Про ОСЦПВВТЗ», коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати позивача по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed