Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем та визначити місце проживання (за домовленістю між сторонами) дитини. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою спільне життя не склалося через постійні конфлікти, образи, непорозуміння один одного. Син проживає за своїм власним бажанням з позивачем по справі. Відповідач не заперечує. Просить справу розглянути та задовольнити його позовні вимоги. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], місцем проживання якого, після розірвання шлюбу, просить визначити його (позивача) місце проживання, оскільки спору про визначення місця проживання дитини між ними як батьками немає. Спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, між ними також немає. В судове засідання позивач не з'явився, суду надав заяву, згідно якої просить розгляд справи провести за його відсутності, де також вказав, що свої вимоги підтримує, просить позов про розірвання шлюбу задовольнити, а також просив залишити проживати сина [PERSON] з ним. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де також вказала, що позов визнає й проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої сумісної дитини [PERSON], разом з батьком не заперечує. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відтак, оскільки сторонами визнані і не оспорюються фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення без з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини…, та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 16.02.1991 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису № 19, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.11.2013 року.(а.с.10). Від указаного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], який народився [INFO] (що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] місце реєстрації Відділ реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського управління юстиції Одеської області на підставі актового запису № 184 від 26.11.2003 року(а.с.4). Батьками дитини являються сторони по справі. Неповнолітня дитина, на даний час проживає з батьком, позивачем по справі, що підтверджується довідкою № 2780 від 24.12.2015 року. Відповідно наданим до суду заявам сторони миритися не бажають, наполягають на розірванні шлюбу. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини, якій виповнилося по 12 років, суд виходить з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дітей, принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України), за якими місце проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини, та, ураховуючи особисте добровільне побажання малолітньої дитини проживати разом із батьком, дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання цієї дитини з батьком. Отже, при виконанні своїх обов'язків, батьки повинні думати про дитину і розуміти всі можливі наслідки, що можуть мати місце і негативний вплив, що стосується дитини і пов'язаний з розлученням чи окремим проживанням батьків і дитини. У випадку якщо такі події неминучі, батьки зобов'язані спільно визначити місце проживання дитини і домовитись про участь кожного у її вихованні. Це, зокрема, можна зробити шляхом укладення договору.(а.с.12). Так, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, оскільки сім'я розпалася остаточно, сторони втратили один до одного почуття довіри, поваги та любові, тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільним побутом не пов'язані, а спору про поділ спільного сумісного майна подружжя чи про визначення місця проживання дитини між ними немає. За таких обставин суд вважає, що перспектив для збереження сім'ї та примирення подружжя немає. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідачем в заяві вказано про залишення їй прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, відповідачу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається - «Піньковська». На підставі ст.ст. 24, 105 ч.3, 109,110, 112,113, 157, 160 Сімейного кодексу України, ст.29ЦК України,

Outcome: approved