Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ «Ощадбанк» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON] 08.02.2008 року було укладено договір іпотечного кредиту № 1346, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 505 000, 00 гривень зі сплатою 15 % річних за користування кредитом з терміном остаточного погашення до 08.02.2036 року на придбання двохкімнаткої квартири. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 646 від 08.02.2008 року. Також, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 601 від 08.02.2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] систематично порушував свої договірні зобов'язання щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, у зв'язку із чим прокурор Ленінського району м. Вінниці звернувся в інтересах банку до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом про солідарне стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором з відповідачів. 03.04.2009 року судом позов задоволено та постановлено рішення, яке набрало законної сили 14.04.2009 року, про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 65 638, 27 гривень, з яких: основний борг - 16 451, 76 гривень, проценти - 45 645, 59 гривень, пеня - 3 540, 92 гривень. 26.04.2010 року судом за позовом прокурора в інтересах банку постановлено рішення, яке набрало законної сили 08.07.2010 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 605 881, 91 гривень, з яких: основний борг - 503 416, 00 гривень, проценти - 91 981, 26 гривень, пеня - 10 484, 65 гривень. 09.06.2011 року судом за позовом прокурора в інтересах банку постановлено рішення, яке набрало законної сили 20.06.2011 року, про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості та штрафу в розмірі 89 842, 23 гривень, з яких: 21 477, 33 гривень - проценти, 68 364, 90 гривень - штраф. Дані рішення виконувались в примусовому порядку органами ДВС. Предмет іпотеки було реалізовано на прилюдних торгах 20.08.2012 року, від реалізації якого позивачем було отримано кошти в сумі 228 536, 15 гривень, які 13.09.2012 року зараховані банком в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON], з яких - 136 554, 89 гривень - на погашення основного боргу, 91 981, 26 гривень - на погашення процентів. Оскільки кредитний договір діючий, банк продовжує нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитом. Загальна сума заборгованості за кредитом складає 645 739, 66 гривень. Згідно договору поруки поручитель зобов'язується перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього. На адресу [PERSON] банком 23.09.2013 року направлено вимогу про повернення простроченої заборгованості, а на адресу [PERSON] - вимогу про усунення порушень. Дані вимоги залишились без належного реагування. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року та договором поруки № 646 від 08.02.2008 року в сумі 202 407, 94 гривень, з яких: прострочені проценти за користування кредитними коштами - 202 407, 94 гривень; стягнення з [PERSON] на користь позивача штрафу за порушення договору поруки № 646 від 08.02.2008 року в сумі 20 240, 79 гривень. В ході розгляду справи представник позивача зменшила позовні вимоги. Просила солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року та договором поруки № 646 від 08.02.2008 року в сумі 179 511, 73 гривень, з яких: прострочені проценти за користування кредитними коштами - 179 511, 73 гривень; стягнути з [PERSON] на користь позивача штраф за порушення договору поруки № 646 від 08.02.2008 року в сумі 17 951, 17 гривень. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві і в заяві про зменшення позовних вимог та просила вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав. Надав суду письмові заперечення. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.02.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 1346, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит в сумі 505 000, 00 гривень зі сплатою 15 % річних на придбання двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] строком на 28 років з остаточним погашенням не пізніше 08.02.2036 року . (а.с. 7-9) Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені в додатку № 1 та в додатку № 2 до договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року. (а.с. 10-14) 08.02.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 609. Згідно цього договору [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] 08.02.2008 року за реєстровим № 606. Обумовлена ціна предмету іпотеки - 605 270, 00 гривень. (а.с. 15-16) 08.02.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 646, відповідно до якого останній зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 1346 від 08.02.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому. (а.с. 17-18) 03.04.2009 року рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яке набрало законної сили 14.04.2009 року, було солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» прострочену заборгованість за договором кредиту в сумі 65 638, 27 гривень та судові витрати. 26.04.2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яке набрало законної сили 08.07.2010 року, в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року в загальній сумі 605 881, 91 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 08.02.2008 року. 09.06.2011 року рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яке набрало законної сили 20.06.2011 року, солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в сумі 89 842, 23 гривень. (а.с. 19-23) Так, вище зазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема було встановлено: згідно заяви про видачу готівки від 08.02.2008 року [PERSON] отримав в касі банку 505 000, 00 гривень; [PERSON] неналежним чином виконував умови кредитного договору. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 1.8. договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року позичальник зобов'язується проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1 503, 00 гривень не пізніше останнього робочого дня звітного місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 08 лютого 2036 року. Відповідно до п. 1.6.1 вище зазначеного договору нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником щомісячно в сумі 6 416, 00 гривень не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Перша сплата процентів в сумі 4 346, 31 гривень на умовах цього договору має бути здійснена в строк до 29 лютого 2008 року включно. Сплата нарахованих процентів проводиться шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 08 лютого 2036 року. Згідно п. 1.7. договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року сплата процентів, нарахованих банком на залишок заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в установах ВАТ «Ощадбанк». Найменування банку з ВАТ «Державний ощадний банк України» було змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується Статутом банку. (а.с. 42-58) Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 1346 від 08.02.2008 року сума боргу [PERSON] по процентах за користування кредитом становить 179 511, 73 гривень. (а.с. 106) Судом встановлено неналежне виконання [PERSON] умов договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року. На виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 26.04.2010 року Ленінським ВДВС ВМУЮ було реалізовано іпотечне майно. На користь позивача ДВС перераховано суму в розмірі 228 536, 15 гривень в рахунок погашення заборгованості по договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року. (а.с. 24-25) Пунктом 1.8. договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року визначено порядок зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості кредиту та сплати процентів за користування ним. Тому, у відповідності до вище зазначеної умови кредитного договору, позивачем було визначено черговість погашення грошових зобов'язань, а саме: в рахунок погашення заборгованості по процентах за користування кредитом - 91 981, 26 гривень (розмір встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.04.2010 року); в рахунок погашення заборгованості по кредиту - 136 554, 89 гривень. (а.с. 106) Судом прийнято до уваги, що згідно рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.04.2009 року з відповідачів солідарно стягнуто прострочену заборгованість, яка виникла станом на 10.02.2009 року; згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.04.2010 року - в рахунок погашення заборгованості по договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року в сумі 605 881, 91 гривень, яка складається з: тіло кредиту - 503 416, 00 гривень, з яких 29 978, 58 гривень прострочена заборгованість, 91 981, 26 гривень - відсотки за користування кредитом, з яких 80 395, 79 гривень прострочені та 10 484, 65 гривень пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки; згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.06.2011 року - заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 89 842, 23 гривень. Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його відповідність умовам договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року. Судом прийнято до уваги відображення та врахування позивачем суми, отриманої від реалізації предмета іпотеки на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 26.04.2010 року. Сума заборгованості по процентах за користування кредитом, що є предметом спору, нарахована за період з 26.04.2011 року по 31.12.2013 року, а не з 2009 року, як зазначено представником відповідача в письмових запереченнях на позов. Такі твердження представника відповідача спростовуються як рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.06.2011 року, за яким заборгованість по процентах стягнута станом на 26.04.2011 року, так і розрахунком заборгованості станом на 16.01.2014 року, наданим позивачем. Згідно п. 3.1. договору поруки № 646 від 08.02.2008 року поручитель відповідає по зобов'язаннях по кредитному договору перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, а саме: всім належним йому майновими коштами та всіма активами, що належать йому на праві власності, незважаючи на термін, коли і як вони були придбані і на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. Позивачем на адресу відповідачів направлялись вимоги про необхідність погашення заборгованості по кредиту, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 30-31) Однак, вимоги позивача залишені відповідачами без належного реагування. Відповідно до п. 3.3. вище зазначеного договору поруки в разі невиконання або неналежного виконання поручителем зобов'язань, що передбачені п. 2.5 даного договору, поручитель сплачує кредитору штраф в розмірі 10% від суми несплаченого платежу. Згідно довідки-розрахунку, наданої позивачем, сума нарахованого [PERSON] штрафу на підставі п. 3.3. договору поруки № 646 від 08.02.2008 року становить 17 951, 17 гривень. (а.с. 107) Судом перевірено розрахунок нарахування неустойки [PERSON] в зв'язку з неналежним виконанням умов вище вказаного договору поруки і встановлено його відповідність цим умовам та вимогам чинного законодавства України. Клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені та процентів за користування кредитом є необґрунтованим та безпідставним. По-перше: позивачем взагалі не заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на користь банку пені. По-друге: відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по процентах за користування кредитом заявлені в межах строків позовної давності. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Твердження представника відповідача про припинення зобов'язань є безпідставними, оскільки зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, зокрема рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, тобто не виконання його боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання, зокрема, процентів за користування кредитом, передбачених договором, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. На вище зазначене також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року (із змінами). Суд не приймає до уваги письмові заперечення представника відповідача в частині припинення договору поруки № 5811293 від 07.11.2007 року, оскільки такий договір не є предметом дослідження по даній справі і жодного відношення до спірних правовідносин не має. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Договір про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року, а так само й договір поруки № 646 від 08.02.2008 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Твердження представника відповідача про порушення судом правил підсудності є безпідставними. По-перше: при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом було встановлено підсудність даної цивільної справи Вінницькому міському суду Вінницької області, враховуючи положення ЦПК України. По-друге: ухвала суду від 05.02.2014 року про відкриття провадження у справі в зв'язку з недотриманням правил підсудності не оскаржувалась, як то передбачено п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України. По-третє: враховуючи, що місцем реєстрації [PERSON] є [ADDRESS], а [PERSON] - «був зареєстрований по [ADDRESS], вибув - [ADDRESS]», що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області, судом прийнято до уваги положення ч. 9 ст. 110 ЦПК України. Також, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно був зареєстрований по [ADDRESS], про що зокрема зазначено в довіреності на представництво його інтересів в суді, однак на даний час ніде не зареєстрований. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що в порушенням умов договору про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року (п. 8.4.), [PERSON] не повідомив банк про зміну адреси місця проживання. Доказів адреси місця проживання/реєстрації [PERSON], що не відноситься до територіальної підсудності Вінницького міського суду Вінницької області, відповідачем та його представником суду надано не було. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з [PERSON], та [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» простроченої заборгованості по процентах за користування кредитом за договором про іпотечний кредит № 1346 від 08.02.2008 року в розмірі 179 511 (сто сімдесят дев'ять тисяч п'ятсот одинадцять) гривень 73 копійки. Також, з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню штраф за порушення умов договору поруки № 646 від 08.02.2008 року в розмірі 17 951 (сімнадцять тисяч дев'ятсот п'ять) гривня 17 копійок. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню судовий збір в сумі 1 795, 51 гривень. Також, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 179, 51 гривень. Судовий збір в сумі 251, 86 гривень підлягає поверненню позивачу, в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved