Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

В червні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що 5 липня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, з 19 травня 2016 року вони мешкають в різних містах України. Діти проживають з матірю і перебувають на її утриманні, відповідач коштів на утримання дітей регулярно і добровільно не дає. Так як [PERSON] працює неофіційно і отримує гідний дохід, позивачка просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, у позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] позов визнає частково, посилаючись на те, що в даний час він не працює, а тому не має можливості сплачувати аліменти в тому розмірі як вимагає позивачка. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 5 липня 2008 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви відповідач коштів на утримання дітей не дає, хоча відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України як батько зобовязаний утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 550 гривень щомісячно на кожну дитину. При цьому суд враховує, що згідно довідки Пробіжнянської сільської ради № 1028 від 23 червня 2016 року відповідач не працює. У відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 551 гривню 20 копійок судового збору.

Outcome: approved