Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

В червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.04.2017 року вона уклала з відповідачем ФОП [PERSON] договір (особистий номер замовлення BA/D-0043), на виконання робіт з виготовлення та передання у власність дверей вхідних металевих на суму 5900 грн., договір (особистий номер замовлення BA/D-0042) на виконання робіт з виготовлення та передання у власність дверей міжкімнатних на суму 2800 грн. та договір № BA/SP-0212 про передання у власність позивача метало-пластикових виробів на суму 4500 грн. Позивач зобов'язана була сплатити вартість замовлених виробів та послуг, а відповідач зобов'язаний передати у власність замовлені вироби і установити вироби. Позивач оплатила відповідачу вартість замовлених виробів в загальній сумі 13200 грн., а відповідач до теперішнього часу умови договору не виконав. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору щодо виконання робіт, позивач просила суд стягнути грошові кошти, сплачені за договорами в сумі 13200 грн., пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення в сумі 83952 грн., неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен день прострочення в сумі 2798,40 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та розірвати укладені з відповідачем договори. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки згідно його преамбули, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав. Відповідно до вимог п.п.1 та 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно Аналізу судової практики Верховного суду України з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів за 2009-2012 рр. (розділ Докази), зазначено, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Судом встановлено, що 28.04.2017 року між сторонами був укладений договір (особистий номер замовлення BA/D-0043) на виконання робіт з виготовлення та передання у власність дверей вхідних металевих на суму 5900 грн., в той же день між сторонами був укладений договір (особистий номер замовлення BA/D-0042) на виконання робіт з виготовлення та передання у власність дверей міжкімнатних на суму 2800 грн. і договір № BA/SP-0212 про передання у власність позивача метало-пластикових виробів на суму 4500 грн. (а.с. 5-7). Згідно із п. 3.2 договорів (особистий номер замовлення BA/D-0042 і BA/D-0043) від 28.04.2017 року та п. 3.1.2 договору № BA/SP-0212 від 28.04.2017 року позивач зобов'язана була сплатити вартість замовлених виробів та послуг, а відповідач зобов'язався передати у власність замовлені вироби протягом 31 робочого дня з моменту повної оплати і установити вироби. Позивач сплатила відповідачу вартість замовлених виробів в загальній сумі 13200 грн., а відповідач до теперішнього часу умови договору не виконав. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно із п. 4.2 (особистий номер замовлення BA/D-0042 і BA/D-0043) від 28.04.2017 року та п. 4.3 договору № BA/SP-0212 від 28.04.2017 року, у разі невиконання продавцем строків поставки виробів, він зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен день прострочення. Оскільки, позивач виконав свої зобов'язання та сплатив грошову суму, зазначену у договорах, а відповідач свої зобов'язання у строк, встановлений договором, не виконав, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, сплачені за договорами в загальній сумі 13200 грн. (5900 грн. + 2800 грн. + 4500 грн. = 13200 грн.). Крім того, за період з 05.11.2017 року по 05.06.2018 року з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 83952 грн. (30+31+31+28+31+30+31 = 212 днів х 396 грн. (3 % загальної вартості замовлення) = 83952 грн., а також неустойка в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен день прострочення в сумі 2798,40 грн. (212 днів х 13,2 грн. (0,1% від вартості договору) = 2798,40 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачці моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Договорами на виконання робіт, що укладені між позивачем та відповідачем, не передбачено відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Проте за матеріалами справи такі обставини відсутні. Отже, судом не встановлено передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з договорів виконання робіт. У відповідності до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial