Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

В січні 2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, просив здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши квартиру [ADDRESS] (колишня назва вул. [PERSON]) в м. Кременчуці обєктом спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці за кожним на квартиру [ADDRESS]. Зазначив, що з 17.04.1999 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.01.2018 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. За час шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS]. Питання про поділ майна, що було придбано в період шлюбу в добровільному порядку не було вирішено. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про визнання позову, проти розподілу спільного майна не заперечувала. Представник третьої особи Управління державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 17.04.1999 року сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Палацом шлюбів м. Кременчука 17.04.1999 року, актовий запис за № 248 (серії І-КЕ № 039214). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.01.2018 року (справа № 524/7711/17) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час спільного проживання у шлюбі сторонами була придбана у власність 02 липня 2004 року квартира [ADDRESS] (колишня назва вул. [PERSON]) в м. Кременчуці, що підтверджується договором купівлі- продажу, посвідченим 02.07.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 9914. Договір купівлі- продажу даної квартири був оформлений на імя [PERSON] В добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна подружжя сторонам не вдалося. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 61 СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя має рівні права на майно. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,\~2\~ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.\~3\~ст.\~368\~Цивільного Кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.\~2\~ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності,вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Із справи вбачається, що позивачем по справі [PERSON] сплачено судовий у розмірі 1 742,26 грн. та у розмірі 704,80 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0.951405352.1 від 29.01.2018р та квитанцією № 0.0.951405778.1 від 29.01.2018р . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені ним судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved