Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі [INFO] народилась донька [PERSON]. 16.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3. Позивач з відповідачем проживають окремо, донька проживає з матір'ю. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Після розірвання шлюбу переїхав до м. Києва.З грудня 2007 року позивач з донькою проживає з її теперішнім чоловіком, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] в м. Вінниці. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем, дитиною і теперішнім чоловіком, [PERSON] склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав і не приймає. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Він свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, а тому позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Рішенням Муровано-Куриловецького районного суду Вінницької області від 30.01.2006 року по цивільній справі № 2-34 було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на користь малолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку. У зв'язку із збільшенням вартості продуктів харчування, одягу, потреб дитини, збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину, позивач вважає за необхідне змінити розмір сплачуваних аліментів з 1/4 на 1/3 частину від усіх видів заробітку відповідача. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки з 1/4 на 1/3 частину усіх видів заробітку відповідача, щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування Вінницької міської ради за довіреністю Марценюк Л.Є. до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки. Згідно із ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3. (а.с. 6) Від шлюбу мають доньку -[PERSON], [INFO] (а.с. 7) 26.12.2007 року позивач по справі зареєструвала шлюб з [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № 4. (а.с. 8) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принциповеположеннявизначила, щодитина повинна зростати в умовахтурботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що станом на 30.03.2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання своєї доньки становить 51 961, 55 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком по сплаті аліментів від 11.07.2016 року. (а.с.10-11) Згідно із ч. 4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст.19 СК України). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.02.2018 року № 01-00-011-6101 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 84-85). З вище вказаного висновку також вбачається, що дитина [PERSON] фактично не знає свого батька [PERSON], оскільки не бачилася та не спілкувалася з ним більше 10 років. Дівчинка зазначила, що не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав. Про дані обставини дитина повідомила на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16.01.2018 року. Батько дитини на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даного питання. Так, дійсно, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з донькою, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до його неповнолітньої доньки, оскільки це викликано необхідністю. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, суд вправі змінити розмір аліментів, визначений судом, за позовом одержувача аліментів, однак лише в разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я боржника або стягувача. Обґрунтовуючи позов в частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів, позивач зазначила, що підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки, є зміна вартості продуктів, одягу, потреб дитини. Однак, судом не встановлено наявність чітко визначених ч. 1 ст. 192 СК України обставин необхідних для зміни розміру аліментів. Так, судом не встановлено з часу визначення судом розміру аліментів, необхідних для утримання доньки сторін по справі, зміну матеріального становища одержувача аліментів. Натомість, у неї змінився сімейний стан - 26.12.2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Щодо погіршення чи поліпшення стану здоров'я одержувача аліментів суду доказів не надано. Відомостей щодо матеріального та сімейного стану, стану здоров'я відповідача суду також не надано. Судом також прийнято до уваги те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Таким чином, суд дійшов до переконання, що вимога про збільшення розміру аліментів не підлягає задоволенню, у зв'язку із необґрунтованістю та недоведеністю. Належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ч. 1 ст. 192 СК України, суду не надано. Суд вважає, що розмір аліментів визначений за рішенням Муровано-Куриловецького районного суду Вінницької області від 30.01.2006 року, є достатнім для утримання дитини, адже утримання дитини у відповідності до ст. 180 СК України є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. В силу ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 640,00 грн. судового збору, понесені позивачем за звернення до суду, відповідно до пропорційно задоволених вимог. На підставівикладеного,

Outcome: partial