Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню, психічно хвора з 1984 року. З 12.07.2017 року знаходиться на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. [PERSON] багаторазово лікувалася у психіатричних стаціонарах із галюцинаторною, афективно-маячною симптоматикою. Захворювання має безперервний перебіг. Сформований грубий процесуальний дефект. Згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2005 року [PERSON] визнана недієздатною. Згідно з розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації від 22.06.2005 року № 1114р, опікуном хворої призначена її матір [PERSON] Згідно З рішенннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 року, 26.10.2016 року, 18.04.2017 року, до [PERSON] застосовувалася примусова госпіталізація. Останнє стаціонарне лікування з 13.04.2017 року по 24.05.2017 року з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, афективно-маячний синдром. Теперішня госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану: протягом тижня не спить, поводить себе неадекватно, б'є вікна, кричить, проявляє агресію до матері, не пускає матір додому. Була доставлена спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги у стані психомоторного збудження. Згоду на госпіталізацію не дала. Госпіталізована за заявою матері-опікуна, як страждаюча на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих. У приймальному відділенні була неадекватною, висловлювалась незмістовно, проявляла розірваність мислення та мови, намагалася вдарити матір. У відділенні залишалася збудженою, плювалася, кричала, намагалася битися з персоналом, називала себе іншим іменем, не виконувала інструкції. 12.07.2017 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-маячний синдром. За психічним станом представляє небезпеку для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації останньої. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечувала. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 12.07.2017 року, теперішній стан хворого [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-маячний синдром. За психічним станом представляє небезпеку для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 2). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved