Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , 3-тя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля. В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що він придбав автомобіль ВАЗ, модель 21063 СЕДАН -В, 1988 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований у Дергачівському МРЕВ при УДАІ ГУМВС у Харківській області. Згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу [NUMBER] від 11.05.2004 року автомобіль на час укладення угоди купівлі-продажу належав відповідачу [PERSON] Згідно довіреності, повноваженнями якої були знімати з обліку автомобіль, підписувати договори щодо його розпорядження та користування вказаним автомобілем й ряд інших повноважень, котрі притаманні власнику транспортного засобу, які були вказані в довіреності, [PERSON] передав у власність [PERSON] вказаний автомобіль. [PERSON] надав довіреність [PERSON] строком до 20.07.2020 року з правом передоручення. В подальшому [PERSON] уклав договір купівлі-продажу автомобіля із торгівельною фірмою «Автолюбитель». 27.03.2018 року [PERSON] став власником вищевказаного автомобіля, придбавши його торгівельній фірмі «Автолюбитель». Відповідно до вимог ст.ст.328, 210 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, затвердженого постановою КМУ від 11.11.2009 року за №1200 та порядку державної реєстрації, зняття з обліку автомобілів, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КАУ від 7 вересня 1998 року за №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Постановою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.05.2017 року на все майно, що належить [PERSON] , був накладений арешт. Але, про це йому стало відомо лише 27.03.2018 року. Адже, він вважав, що угода купівлі-продажу автомобіля здійснилась. Позивач передав грошові кошти продавцю торгівельній фірмі «Автолюбитель», отримавши в свою чергу автомобіль. Отже, згідно статті 655 ЦК України між ними був укладений договір купівлі- продажу автомобіля. Адже договір купівлі- продажу-це угода за якою продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно й сплатити за нього певну грошову суму. Угоду вони уклали, а відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації , зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388, державна реєстрація здійснюється протягом 10 днів після укладання договору. Позивач не міг здійснити реєстрацію, оскільки автомобіль був арештований. Придбававши автомобіль, а саме 27.03.2018 року, [PERSON] звертався до територіального сервісного центру ГУ МВС України в Харківській області для переоформлення на себе зазначеного автомобіля, й дізнався, що автомобіль під арештом. На даний час позивач позбавлений права здійснювати будь-які правочини щодо вказаного автомобіля, оскільки до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені відомості щодо його арешту та заборони відчуження, чим порушуються його права власника. [PERSON] звертався до начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про зняття арешту з автомобіля ВАЗ 21063, 1988 року випуску, білого кольору, шасі(кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий, реєстраційний номер [NUMBER] , який він придбав 27.03.2018 року, але йому було відмовлено. Позивач просить суд, визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21063, 1988 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], тип ТЗ легковий, реєстраційний номер [NUMBER] , який він придбав 27.03.2018 року у торгівельній фірмі «Автолюбитель»; зняти арешт з автомобіля ВАЗ 21063,1988 року випуску, білою кольору, шасі(кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий, реєстраційний номер [NUMBER] , який був накладений Постановою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.05.2017 року . В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій суду заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити, справу розглянути за його відсутності, без фіксації технічними засобами, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. Про поважні причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутності в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було встановлено, що позивач придбав автомобіль ВАЗ, модель 21063 СЕДАН -В, 1988 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований у Дергачівському МРЕВ при УДАІ ГУМВС у Харківській області. Згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу [NUMBER] від 11.05.2004 року автомобіль на час укладення угоди купівлі-продажу належав відповідачу [PERSON] Згідно довіреності, повноваженнями якої були знімати з обліку автомобіль, підписувати договори щодо його розпорядження та користування вказаним автомобілем й ряд інших повноважень, котрі притаманні власнику транспортного засобу, які були вказані в довіреності, [PERSON] передав у власність [PERSON] вказаний автомобіль. [PERSON] надав довіреність [PERSON] строком до 20.07.2020 року з правом передоручення. В подальшому [PERSON] уклав договір купівлі-продажу автомобіля із торгівельною фірмою «Автолюбитель». 27.03.2018 року [PERSON] став власником вищевказаного автомобіля, придбавши його торгівельній фірмі «Автолюбитель». Постановою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.05.2017 року на все майно, що належить [PERSON] , був накладений арешт. Придбававши автомобіль, а саме 26.02.2018 року, [PERSON] звертався до територіального сервісного центру ГУ МВС України в Харківській області для переоформлення на себе зазначеного автомобіля, й дізнався, що автомобіль під арештом. На даний час позивач позбавлений права здійснювати будь-які правочини щодо вказаного автомобіля, оскільки до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені відомості щодо його арешту та заборони відчуження, чим порушуються його права власника. [PERSON] звертався до начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про зняття арешту з автомобіля ВАЗ 21063, 1988 року випуску, білого кольору, шасі(кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий, реєстраційний номер [NUMBER] , який він придбав 27.03.2018 року, але йому було відмовлено. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦПК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.30 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість зняття арешту в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права, а відтак і про задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 328, 334, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved