Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

В червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26 502 грн. 86 коп. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами у справі був укладений договір №2024284 від 03.03.2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. В свою чергу, на підставі заяви про встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, банком (позивач) з відповідачем був укладений додатковий договір №1, що є невідємною частиною договору №2024284 від 03.03.2014 року. Відповідно до основного договору та додаткового договору до нього, відповідачеві було відкрито кредитну лінію з лімітом в сумі 16 000 грн. із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 24% та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом. Для користування кредитною лінією було відкрито картковий рахунок. Під час укладення договору для можливості користуванням картрахунком відповідачу була видана платіжна картка. Відповідно до п.4.4 договору, відповідач зобовязався у разі виникнення заборгованості погасити заборгованості шляхом поповнення рахунку у безготівковому порядку чи шляхом внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним. Але у порушення умов Договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість перед банком в розмірі 26 502,86 грн. На підставі викладеного, з урахуванням розрахунків станом на 16.01.2017 року, загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 26 502,86 грн., з яких 15 999,42 грн. - тіло кредиту, 6 203,91 грн. - заборгованість по відсотках за кредитом, 3 586,28 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 713,25 грн. - три відсотки річних. Наведені вище факти підтверджені доданими до позовної заяви банківськими виписками. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у її відсутності суду не надавала, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу на підставі ст.224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, 03.03.2014 року між сторонами був укладений договір №2024284 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. (а.с.7). В свою чергу, на підставі заяви про встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, банком (позивач) з відповідачем був укладений додатковий договір №1, що є невідємною частиною договору №2024284 від 03.03.2014 року. (а.с.8). Відповідно до основного договору та додаткового договору до нього, відповідачеві було відкрито кредитну лінію з лімітом в сумі 16 000 грн. із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 24% та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом. Для користування кредитною лінією було відкрито картковий рахунок. Під час укладення договору для можливості користуванням картрахунком відповідачу була видана платіжна картка. Однак, внаслідок порушення [PERSON] п.4.4 договору та додаткової угоди до нього щодо повної та своєчасної сплати кредитних платежів, у відповідача виникла заборгованість перед банком в розмірі 26 502,86 грн. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, перевіривши представлений банком розрахунок заборгованості за кредитним договором №2024284 від 03.02.2014 року, що укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», та [PERSON], судом встановлено, що станом на 16.01.2017 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 26 502,86 грн., з яких 15 999,42 грн. - тіло кредиту, 6 203,91 грн. - заборгованість по відсотках за кредитом, 3 586,28 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 713,25 грн. - 3% річних. (а.с.9-11). Доказів зворотного, зокрема, доказів повного чи часткового погашення кредитної заборгованості, відповідачем суду не представлено. При цьому, під час вирішення спору судом враховано приписи ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також, кредитори, зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ). В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ). Однак, як вбачається з положень зазначеного вище Закону, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування неустойки, а саме, пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. В той же час, нараховані позивачем, окрім основної заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом, інфляційне збільшення заборгованості в сумі 3 586 грн. 28 коп. та три відсотки річних від суми заборгованості в сумі 713 грн. 25 коп., штрафними санкціями або пенею в розумінні ст.549 ЦК України не являються. З огляду на наведене, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом. Згідно з ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 600 грн. судового збору.

Outcome: approved