Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Будьонівської районної у місті Донецьку раді, [PERSON], [PERSON] про виділення частки померлого із спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 6 вересня 2010 року у віці 32 року в Німеччині помер його син [PERSON], 14.07.1978р.н., після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з належної спадкодавцю частки двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 40,6 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м. Дана квартира належить на праві спільної сумісної власності йому, його дружині [PERSON], сину [PERSON] та померлому сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 3366 від 04.01.1994р., виданого Фондом комунального майна. Вартість 1/4 частки вищевказаної квартири згідно висновку про вартість майна становить 28403,46 грн. На час відкриття спадщини він і спадкодавець були зареєстровані та проживали за вищевказаною адресою. З метою оформлення спадщини він звернувся до Девятої донецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За результатами його звернення 04.03.2011р. державним нотаріусом у Спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа № 50824535. Одна процедура оформлення спадщини у 2011 році не була закінчена, а вже 15.10.2014р. та частина м. Донецька, де знаходиться вищезазначена квартира, стала окупованою, і він у звязку з проведенням антитерористичної операції був вимушено переміщений до м. Івано-Франківська. Згідно листа вих. № 2582 від 04.10.2017р. державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва пр. право на спадщину у звязку з тим, що Девята донецька державна нотаріальна контора не функціонує, витребувати матеріали спадкової справи та вчинити необхідні дії для оформлення спадщини, що передбачені п.4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не вбачається за можливе, а тому спадкування даного майна можливе лише в судовому порядку. Оскільки дітей у спадкодавця не було, то він як його батько має право на спадкування за законом майна померлого [PERSON] у першу чергу. При цьому, оскільки він і спадкодавець на час відкриття спадщини проживали разом, а його дружина [PERSON] в установленому порядку відмовилась від прийняття спадщини на його користь, він є єдиним спадкоємцем першої черги. Враховуючи вищевикладене, за думкою позивача, існують правові підстави для виділу частки [PERSON] із спільної сумісної власності на квартиру визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на 1/4 частку вищезазначеної квартири, яка належала померлому [PERSON] На підставі наведеного позивач просив виділити частку померлого [PERSON] із спільної сумісної власності на квартиру № 5 по вулиці Римського-Корсакова в будинку № 8 у м. Донецьку в розмірі 1/4 частини та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 40,6 кв.м, що належала [PERSON], який помер 06.09.2010р. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви, в яких позов підтримали, просили справу розглянути за їх відсутності (а.с.90). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви, в яких позов визнали повністю, просили справу розглянути за їх відсутністю (а.с.50, 55). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю її представника (а.с.76). Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. 6 вересня 2010 року в Німеччині помер [PERSON], що підтверджується витягом з Книги реєстрації смертей, актовий запис № S 16/2010 (а.с.4-9). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на житлового будинку № 16, який розташований у м. Покровську, пр. Володимира на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 14.02.1994р., виданого Фондом комунального майна згідно з розпорядженням від 04.02.1994р. № 3366 (а.с.18). Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано в КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 17.11.2006р. за реєстраційним номером 16778107, номер запису 20 в книзі 4/26дк-79, за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.20). Позивач та відповідач [PERSON] є батьками померлого 06.09.2010р. [PERSON], отже є спадкоємцями за законом першої черги спадкування (а.с.11). Після смерті [PERSON] позивач фактично прийняв спадщину, так як на день його смерті був зареєстрований та мешкав із ним за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно відповіді Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори вих. № 2582 від 04.10.2017р. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на підставі поданих ним документів не представляється можливим тих підстав, що з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 26307061 від 04.03.2011р. вбачається, що 04.03.2011р. в Девятій донецькій державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 92/2011 після смерті [PERSON]. З поданих документів неможливо встановити коло спадкоємців, родинних відносин між спадкоємцем на покійним, прийняття спадкоємцями спадщини в порядку ст.1268 ЦК України. Також неможливо встановити обсяг спадкового майна, зокрема, у спільній власності з іншим особами. Згідно відомостей Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Девята донецька державна нотаріальна контора не функціонує і витребувати з неї матеріали спадкової справи також не представляється можливим. Рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання шляхом визнання права власності на спадкове майно (а.с.10). Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок йог смерті (ч.1 ст.1218 УК України). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верхового Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7 у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦПК України одним із способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За повідомленнями Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 19.02.2018р. № 505/01-16 згідно проведеної перевірки та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50963327 від 19.02.2018р. спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Девятою донецькою державною нотаріальною конторою, що знаходиться за адресою: м. Словянськ, вулиця К. Маркса, будинок 31, тому інформацію щодо кола спадкоємців, які звернулись із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, вона не володіє (а.с.62-64). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50963299 від 19.02.2018р. заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Отже, позивач в установлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON], однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у спадковій квартирі у зв'язку з відсутністю процедури видачі свідоцтва про право на спадщину при подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, яка на теперішній час знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що права позивача на спадкування є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання на ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] загальною площею 40,6 кв.м., після смерті його сина [PERSON], який помер 06.09.2010р. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Положеннями ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Аналіз зазначених норм означає, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, можливий за наявності у позивача цивільної правоздатності. У разі смерті співвласника виділ його части у натурі з нерухомого майна неможливий. На підставі наведеного позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст.328, 392, 1216, 1217, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: partial