Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до Березанської міської ради Київської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла двоюрідна баба позивача - [PERSON] . За відсутності у [PERSON] інших спадкоємців, позивач являється спадкоємцем п`ятої черги за законом, як двоюрідний внук померлої; нещодавно позивач виявив державний акт на право власності на землю від 15.06.1998, яка належить померлій [PERSON] належить земельна ділянка. До того часу позивач не знав про існування правовстановлюючих документів на спадкове майно, адже при житті баба нічого про них не згадувала. У відповідь на звернення позивача до нотаріальної контори державним нотаріусом було відмовлено в оформленні його спадкових прав у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що знаходження ним правовстановлюючого документу на спадкове майно померлої [PERSON] є законною підставою для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Вказані причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачка вважає поважними, тому, посилаючись на положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України, просить визначити йому додатковий строк тривалістю у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні пред`явлений позов підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просив задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином відповідно до вимог ч. 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.41,52,54,52). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, 16.04.2021 через канцелярію суду представник відповідача подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності їхнього представника (а.с.34,43,46,53). За наведених обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних учасників справи на підставі ч. 2 ст. 211, ч. 1 ст. 223, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , 05.03.1998 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Березанської міської ради Київської област, актовий запис № 60 (а.с.7). Згідно наданої суду копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 098274, виданого Березанською міською Радою народних депутатів 15.06.1998 на підставі рішення виконкому Березанської міської Ради народних депутатів № 175 від 23.12.1996, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га в межах згідно з планом за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого бюро ЗАГС виконкому Березанської районної Ради депутатів трудящих 06.05.1958, актовий запис № 40, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). За повідомленням Центрального державного історичного архіву України за вих. № 02-61 від 13.01.2021, [PERSON] та [PERSON] також є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Березанського м/виконкому Київської області 20.01.1997, актовий запис № 17 (а.с.9). Згідно з архівною довідкою Державного архіву Київської області Київської обласної державної адміністрації за вих. № 01-43/2445(1)/1 від 08.12.2020, в книзі реєстрації актів про народження за 1938 рік по м. Березань Київської області виявлено актовий запис про народження № 236 від 07.12.1938, в якому зазначено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11,13). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27.12.2018 Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 224 (а.с.12). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Березанською селищною радою Баришівського району Київської області 07.9.1976, актовий запис № 140, [PERSON] є батьком позивача - [PERSON] (а.с.14). Згідно відповіді Березанської міської державної нотаріальної контори за вих. № 197/01-16 від 09.04.2021, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 64294574 від 09.04.2021 (а.с.44-45). Згідно з листом завідувача Березанської міської держнотконтори Тищенко Н. В. за вих. № 462/02-16 від 28.11.2020, у відповідь на усне звернення [PERSON] було повідомлено, що в передбачений чинним законодавством строк останній не звернувся до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та не надав документів, які б свідчили про його постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відтак, спадщину не прийняв, що не дає можливості реалізувати йому право на спадкування, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.17). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. За змістом ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктами 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що його норми застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У сті до роз`яснень, наведених в п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 (далі - лист ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013), при обґрунтуванні застосування правил книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, слід враховувати, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Аналогічний правовий висновок міститься також в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року у справі № 450/2737/14-ц (провадження № 61-557св18), 05.09.2018 року у справі № 667/8257/13-ц (провадження № 61-9324св18), від 01.11.2018 року у справі № 2-о-14/11 (провадження № 61-17452св18). Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. При цьому, як визначено положеннями ч. 2 ст. 1220 ЦК України та було передбачено ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Враховуючи вказане, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась у період чинності ЦК УРСР 1963 року, упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, відтак, спадщина перейшла до держави відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, до відносин спадкування, що є предметом даного спору, підлягає застосуванню законодавство, що діяло на час відкриття спадщини - [INFO] , а саме ЦК УРСР в редакції від 27.12.1996. Статтею 549 ЦК УРСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 статті 550 ЦК УРСР передбачено, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку. Відтак, нормами ЦК УРСР не було передбачено надання додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 18.01.2018 в справі № 556/1354/15-ц, висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України. У відповідності до роз`яснень абз. 4 п. 2 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, не підлягають задоволенню позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 , відсутні підстави для застосування до даних правовідносин положень ЦК 2004 року, в тому числі, щодо кола спадкоємців, строків прийняття спадщини, а також встановлення додаткового строку для її прийняття відповідно до ст. 1272 ЦК України. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна. Аналогічна позиція висловлювався Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 06.02.2018 у справі № 180/1163/16-ц, від 05.12.2018 у справі № 717/1796/16-ц, від 26.02.2020 у справі № 286/27/18, від 02.09.2020 в справі № 761/10023/13-ц. При цьому, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, наданий суду акт обстеження житлово-побутових умов № 3121 від 28.11.2020 щодо вступу позивача в управління та володіння спадковим майном, а також квитанція від 24.11.2020 про сплату позивачем земельного податку, жодним чином не доводять та не спростовують обставини, що входять до предмету доказування в даній справі, окрім того, акт обстеження за своїм змістом є письмовими свідченнями осіб, які не були допитані в судовому засіданні, що не узгоджується з принципом безпосередності дослідження доказів, відтак, як докази розцінюються судом критично (а.с.15-16). За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність та недоведеність. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed