Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки без відшкодування понесених затрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2008 році між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Мишурин Ріг» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з умовами якого [PERSON] передав товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» земельну ділянку площею 1,2500 га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області строком на 10 років. 16 квітня 2013 року позивач повідомив орендаря про свій намір одноособово обробляти земельну ділянку, на, що орендар не надав свої згоду і жодних дій щодо розірвання договору сторонами не вчинялись. 5 жовтня 2013 року комісією у складі працівників товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Мишурин Ріг» було встановлено те, що на земельній ділянці, яка була передана в оренду, проведено передпосівні підготовчі роботи і здійснено посів озимої пшениці, про що було складено відповідний акт. З метою вирішення цього питання товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» зверталася до районної комісії по розгляду земельних питань при Верхньодніпровській державній адміністрації та Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області. 1 квітня 2014 року комісією у складі працівників товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг», землевпорядника Мишуринрізької сільської ради, відповідача та інших орендодавців, які мають у власності земельні ділянки на даному полі, було складено акт про те, що земельну ділянку засіяно саме відповідачем. Позивач намагався вирішити дане питання з відповідачем, проте [PERSON] відмовився звільнити земельну ділянку та продовжує обробляти її самостійно. Також позивачем зазначено, що ним належним чином виконувались умови договору щодо своєчасно сплати орендної плати. Таким чином, на думку позивача, відповідачем істотно порушуються умови договору, а тому з метою захисту своїх прав, як землекористувача позивач просив суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» земельною ділянкою площею 1,2500 га, розташованою на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, наданою за договором оренди та повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Мишурин Ріг» земельну ділянку площею 1,2500 га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з незаконного самовільного використання [PERSON] без відшкодування понесених затрат за час незаконного користування нею. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Також представник позивача зауважила, що між сторонами договору оренди не було досягнуто згоди щодо розірвання договору оренди, а тому використання відповідачем земельної ділянки, яка передана в оренду позивачу є порушенням умов договору. Права землекористувача захищаються на рівні з правами власника земельної ділянки, а тому позивач має всі законні підстави вимагати усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою та повернення її в користування орендарю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували. Відповідач суду пояснив, що весною 2013 року він звернувся до колишнього директора товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» із заявою про намір використовувати земельну ділянку особисто. [PERSON] проти цього не заперечувала та їй було відомо, що він обробляв після цього земельну ділянку. Жодних претензій до нього не було. Він не знав, що необхідно укладати будь-які додатково угоди для розірвання договору оренди, проте орендну плату за 2013 рік отримав. Просив суд відмовити у позові, оскільки йому необхідні гроші на лікування, а обробка земельної ділянки приносить йому додатковий дохід. Відповідач також вважає, що діяв правомірно, оскільки обробляв власну земельну ділянку. Представник відповідача суду пояснила, що в 2014 році істотно змінилися сімейні обставини відповідача, а тому він був змушений обробляти самостійно земельну ділянку. Орендодавця попередив про свій намір розірвати договір оренди, звернувшись до директора товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Мишурин Ріг» з відповідною заявою. Жодних заперечень проти дострокового розірвання договору у директора не було, а тому договір є розірваним, а вимоги позивача є незаконними. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. В 2008 році між [PERSON] (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким [PERSON] передав в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» земельну ділянку площею 1,2500 га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області строком на 10 років. Договір було зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру (а.с.6-8). Влітку 2013 року [PERSON] звернувся до директора товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» [PERSON] із заявою про намір самостійно обробляти земельну ділянку, яка була передана в оренду та просив не обробляти її в 2013 році (а.с.14). 5 жовтня 2013 року та 1 квітня 2014 року комісією у складі головного агронома, головного інженера, обліковця товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» було складено акти, в яких було зафіксовано, що на орендованих земельних ділянках проведено передпосівні роботи та засіяно озиму пшеницю. Засів поля проведено власниками паїв (а.с.15, 22). В судовому засіданні відповідач не заперечував факт того, що він самостійно обробляв земельну ділянку, яка була передана в оренду, а тому дана обставина у відповідності до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню. Тим самим позивачу чиняться перешкоди у користування орендованою земельною ділянкою, оскільки орендар позбавлений можливості обробляти земельну ділянку та використовувати її за цільовим призначенням у відповідності до умов договору оренди. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про те, що відповідач правомірно користується власною земельною ділянкою, оскільки договір було розірвано за згодою сторін з огляду на наступне. Згідно з п. 4 договору оренди земельної ділянки однією з підстав розірвання договору є взаємна згода двох сторін. В разі відсутності взаємної згоди сторін з питань зміни умов договору або його дострокового розірвання на вимогу орендодавця, дане питання вирішується тільки в судовому порядку. Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» визначено обов'язкову письмову форму договору оренди. Пунктом 4 договору також передбачено, що будь-які зміни або доповнення до договору здійснюються в письмовій формі та підписуються належним чином уповноваженими представниками сторін. Отже, договір оренди земельної ділянки можна вважати розірваним лише за умов взаємної згоди сторін, викладеній в письмовій формі та засвідченою підписами сторін. Окрім того ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що між орендодавцем та орендарем не було досягнуто згоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки у встановленій законом формі, не було проведено державну реєстрацію розірвання договору оренди, а тому не має підстав вважати, що договір оренди було розірвано. Свідок [PERSON] суду підтвердила, що вона не надавала згоду на дострокове розірвання договору оренди, а лише написала на заяві резолюцію «Розглянуто». Жодного договору зі [PERSON] про розірвання договору оренди не було укладено. Свідок підтвердила, що їй було відомо про те, що [PERSON] обробляє самостійно земельну ділянку і вона проти цього не заперечувала, проте з власниками товариства вона це питання не узгоджувала. На підприємстві жодних документів, які б підтверджували те, що договір розірвано не було, орендна плата за 2013 рік нараховувалась на була сплачена орендодавцю в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює головним агрономом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг». Йому не було відомо, що земельну ділянку, яку орендувало товариство обробляв [PERSON]. Лише наприкінці серпня 2013 року, коли вирішувалось питання з власниками, що де сіяти, він дізнався, що земельна ділянка засіяна власником, про що він повідомив власника товариства і про що пізніше було вкладено акт. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він звертався до директора товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Мишурин Ріг» від імені орендодавців із заявою про розірвання договору оренди. [PERSON] надала на це свою згоду і їй було відомо, що вони обробляють земельну ділянку. Ніхто їм не казав, що необхідно укладати додатково угоду про розірвання договору. Претензії до них стали висувати лише в квітні 2014 року. Отже, показання свідків не спростовують висновки суду про те, що згоди про розірвання договору оренди земельної ділянки у встановленій законом формі досягнуто не було. Доводи відповідача та його представник про те, що до квітня 2014 року жодних претензій з боку позивача до нього не було спростовуються матеріалами справи, зокрема матеріалами справи підтверджується, що 29 жовтня 2013 року виконавчий директор товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» звертався до районної комісії по розгляду земельних питань при Верхньодніпровській районній державній адміністрації із заявою про вирішення питання незаконного засіву орендованої земельної ділянки (а.с.16), а 20 грудня 2013 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» [PERSON] особисто зверталася до начальника державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області із заявою щодо незаконного засіву орендованих земельних ділянок. Факт ненадання згоди на дострокове розірвання договору оренди також підтверджується тим, що [PERSON] як директор товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишури н Ріг» особисто звернулася до суду з позовом до [PERSON], а її пояснення про те, що її примусили власники товариства подати до суду позовну заяву нічим не підтверджуються. Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що одним зі способів захисту прав орендаря є витребування орендованої земельної ділянки з будь-якого незаконного володіння та користування та усунення перешкод у користуванні нею. Згідно з ч. 1 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Самовільним зайняттям є заволодіння земельною ділянкою, яке здійснюється всупереч закону. [PERSON], обробляючи та засіюючи земельні ділянку, яка є його власністю, проте, яка була передана в оренду на підставі договору, самовільно зайняв її, а тому вимоги позивача про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та повернення йому земельної ділянки із незаконного використання є законними та обґрунтованими. Доводи відповідача про його скрутний маральний стан та його бажання самостійно обробляти земельну ділянку суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 627 Цивільного процесуального кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Мишурин Ріг» законним та обґрунтованими , а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved