Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

До Волноваського районного суду Донецької області звернувся [PERSON] із позовною заявою [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, Орган опіки та піклування Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, Новотроїцька селищна рада про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час перебування із відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який залишився проживати з матір`ю після розірвання шлюбу. Починаючи з моменту припинення спільного проживання - квітень 2020 року, відповідач грубо порушує його право на участь у спілкуванні та вихованні дитини, перешкоджає його спілкуванню з сином у його вільний від роботи час, який він бажає цілковито приділити дитині. Неодноразові бесіди з відповідачем не увінчались успіхом, так як вона категорично не бажає допускати його та його батьків - дідуся та бабусі до дитини. Відповідач не бажає узгоджувати з ним в договірному порядку на взаємно зручних умовах дату та час зустрічей батька з дитиною, заблокувала його та його рідних номери телефону, чим вносить стрес у його життя й свідомо чинить перешкоди у повноцінним побаченнях батька з сином, позбавляє можливості спілкуватись з ним та виховувати його належним чином. За даних обставин позивач, просить суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, з боку матері дитини, шляхом визначення батькові способу спілкування та виховання дитини шляхом систематичних побачень з дитиною, а саме: на території його (позивача) місця проживання за попереднім погодженням з відповідачем, з 10-00 години ранку суботи до 20-00 години неділі два рази на місяць без присутності відповідача, з урахуванням здоров`я, потреб та інтересів дитини. Перебування дитини на території його (позивача) місця проживання протягом двох тижнів один раз на два календарних місяці. Перебування дитини на території місця проживання позивача протягом двох тижнів один раз на два календарних місяці у присутності матері або без її присутності (за її бажанням). Тимчасове перебування сина на території місця проживання позивача протягом тижня під час зимових канікул та тимчасове перебування сина з позивачем без присутності відповідача щороку протягом кожного липня з метою оздоровлення дитини. Необмежене спілкування дитини з позивачем, його батьками та сестрою засобами телефонного поштового електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та сином. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалу суду від 13.05.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Копія позовної заяви була отримана відповідачем 15.06.2021 р., про що мається позначка у повідомленні (а.с.28). Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, у якому було вказано про часткове визнання позовних вимог, оскільки, на думку відповідача, вона не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з сином, а навпаки готова сприяти колишньому чоловіку у спілкуванні з їх сином, однак останній, за весь період їх окремого проживання не виявив бажання приїхати до місця їх проживання у її батьків, про яке позивачу було достеменно відомо. Відповідач вважає, що запропонований позивачем час зустрічей повинен коригуватися в залежності від стану здоров`я дитини та його графіку. Їх сину лише 2 роки тому всі побачення повинні бути в її присутності. Також батько не обізнаний про раціон харчування дитини, який є специфічних з урахуванням віку. Сам батько дитини зловживає алкоголем, що й було однією з причин їх розлучення, тому довірити йому сина вона не взмозі. Вважає, що зустрічі дитини за місцем проживання батька можливі лише після того як син подорослішає, вона також не заперечує проти спілкування батька з сином за допомогою телефону та електронних засобів, однак, це може бути не цікавим дитині у такому віці. Позивач надав відповідь на відзив в якому вказав, що відповідачем нічим не доведено факт зловживання ним алкоголем, та на спростування цього твердження, ним надається сертифікат нарколога про його стан здоров`я. Також позивач зазначає, що він розуміє фізичні потреби сина, повноцінно може забезпечити йому прийом їжі та сну. А позивач в свою чергу як мати може йому розповісти що буде найкращим для їх дитини. До того ж під час шлюбу він залишався наодинці із сином у ще меншому віці, ніж він зараз й добре піклувався про нього. Також позивач бажає проводити час з дитиною без присутності матері, без оточення її родичів, гуляти з сином на вулиці, в парках тощо. Він має всі можливості та умови для забезпечення потреб дитини і бажає це робити. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника [PERSON] . Присутня у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] із врахуванням змісту відзиву відповідача на позов. Представник третьої особи Новотроїцька селищна рада, будучи сповіщеним про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представники третіх осіб у справі - служби у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації Донецької області та органу опіки та піклування Волноваської районної державної адміністрації, будучи належним чином сповіщеними про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явились. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] зазначила, що є матір`ю позивача у справі - [PERSON] та бабусею дитини - [PERSON] . Підтвердила обставини та факт здійснення її невісткою [PERSON] перешкод у сплікуванні з дитиною, які збігаються із змістом позову. Суд, дослідивши докази, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження виданим Печерським районним у місті Київі відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №1615 (а.с.61). 10.09.2020 р. на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області №221/3661/20 шлюб між сторонами розірвано ( а.с.63). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні й мають право спілкування з дитиною, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] бажає спілкуватися з дитиною як за місцем свого проживання, так й за місцем проживання дитини з матір`ю, а відповідач [PERSON] проти такого спілкування на даний час заперечує і вважає, що батько може спілкуватись із дитиною лише у її присутності, а за місцем свого мешкання лише після того як дитина подорослішає. З акту обстеження житлово-побутових умов від 02.09.2020р.та від 21.07.2021р. вбачається, що комісією було обстежені умови проживання батька та складено Акт, згідно якого Позивачем створені належні умови для перебування дитини у батька за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, наявні підстави для визначення судом способу спілкування батька з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю, оскільки неврахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування відповідача з дитиною виключно за домовленістю з позивачем, може протиправно обмежити права [PERSON] щодо участі у вихованні дитини. Суд, також враховує, вік дитини, якому виповнилось лише 2 роки, що дає підстави суду визначити різний спосіб участі батька у вихованні дитини, а саме у віці до 3 років та після досягнення дитиною 3 років, оскільки проведення на час розгляду справи зустрічей батька з дитиною без присутності матері за його місцем проживання може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, не має повноцінного контакту з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, має можливість морально підготувати дитину до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з сином. Суд вважає, що саме такий спосіб участі батька у вихованні сина, спілкуванні з ним, як до досягнення дитиною трирічного віку: кожну другу та четверту суботу кожного місяця з 10-00 години до 16-00 години та кожну другу та четверту неділю кожного місяця з 10-00 години до 16-00 години за місцем проживання матері [PERSON] , разом із сином. Після досягнення дитиною трирічного віку: кожні два календарні місяці протягом двох тижнів в присутності матері (за її бажанням бути присутньою), за місцем проживання батька; щорічно, протягом тижня, під час зимових канікул, за місцем проживання батька, без присутності матері дитини, якщо це не перешкоджає навчальному або виховальному процесу у дошкільному та шкільному закладах; щорічно, протягом липня, під час літніх канікул, за місцем проживання батька, без присутності матері дитини, якщо це не перешкоджає навчальному або виховальному процесу у дошкільному та шкільному закладах - відповідає інтересам дитини, сприятиме налагодженню контакту дитини з батьком та буде достатнім для повноцінної участі останнього в розвитку і вихованні дитини, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог позивача про надання можливості необмеженого спілкування дитини із бабусею, дідусем та тіткою телефоном та поштою та засобами електронного зв`язку - суд доходить висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки вказані позивачем особи не є сторонами даного провадження, тому суд не має підстав встановлювати імовірність порушення їх прав у даному провадженні. При цьому, вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню та наданню права необмеженого спілкування батькові з сином засобами телефонного та електронного зв`язку у зручний для дитини час, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною, за згодою дитини. Суд також наголошує на те, що у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, відповідач не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні сина. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору, внесеного сторонами. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог [PERSON] , судові витрати покладаються на відповідача [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що під час подачі позовної заяви, [PERSON] було сплачено 908,00 грн., а її позов вимоги були задоволені частково, з відповідача на його користь підлягає стягненню 754,40 грн.

Outcome: partial