Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки та піклування Чортківської міської ради Тернопільської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини та виготовлення проїзного документа. В позовній заяві позивачка вказала, що з 14 лютого 2009 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 квітня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Влітку 2016 року позивач має можливість виїхати на відпочинок із дитиною за кордон. Однак, для виїзду за кордон дитини необхідно подати у відповідні державні органи нотаріально засвідчений дозвіл на оформлення проїзного документа та виїзд за кордон від батька, тобто від відповідача [PERSON], проте, останній такий дозвіл оформити відмовляється. Тому [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з метою відпочинку та лікування, а також на виготовлення проїзних документів її неповнолітньому сину [PERSON] без згоди та супроводу батька. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінила позовні вимоги. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за межі України, а саме: в Італію в період з 10 липня 2016 року по 01 вересня 2016 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнає. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки та піклування Чортківської міської ради Тернопільської області не заперечує проти задоволення позову, оскільки, задоволення позову відповідатиме інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, врахувавши думку представника органу опіки та піклування Чортківської міської ради Тернопільської області про задоволення змінених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що змінені позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до принципу 8 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина повинна за всіх обставин бути серед тих, хто першими одержують захист і допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що з 14 лютого 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду в справі № 1915/4757/2012 від 09 квітня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачка 20 вересня 2014 року вдруге одружилася з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №125335 від 18 березня 2016, актовий запис №244. Дружині присвоєно прізвище «Артеменко». Позивачка має намір вивезти дитину за кордон під час літніх канікул для оздоровлення, розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших країн та її духовного збагачення, зокрема, в Італійську Республіку, але відповідач не дає дозвіл на виїзд сина. Комісія з питань захисту прав дитини своїм рішенням від 30 травня 2016 року надала дозвіл [PERSON] на відкриття візи та перетин кордону для малолітнього сина [PERSON] без дозволу батька [PERSON]. Згідно із ч.1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частина 1 статті 31 Конвенції вказує, що кожна дитина має право на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно вимог ч. 2 \~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду \~в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених \~постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, проїзний документ дитини (дитячий паспорт) може бути виготовлений на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, відмова відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон його малолітньої дитини, порушує права дитини, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved