Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області в порядку окремого провадження надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Територіальна громада села Михайлівці в особі Михайловецької сільської ради, про встановлення факту смерті. Заява мотивована тим, що [INFO] помер дядько заявника - [PERSON] , [INFO] . В лютому 2007 року заявник з родиною поховала [PERSON] на сільському кладовищі в с. Михайлівці Мурованокуриловецького району. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. До спадкового майна належить право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Звернувшись до Мурованокуриловецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) з метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , заявнику було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Зважаючи на те, що заявник не може у встановленому законом порядку зареєструвати факт смерті дядька та отримати письмову відмову органів ДРАЦС, з метою захисту своїх законних прав та інтересів вирішила звернутись до суду з заявою про встановлення смерті, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті дядька надасть можливість отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка. В судовому засіданні заявник підтримала заяву в повному обсязі, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у заяві, зазначивши, що на час смерті дядька його паспорт був у жакеті, в якому його і поховали разом із паспортом і тому відсутні документи про його смерть. Представник заінтересованої особи - Територіальної громади села Михайлівці в особі Михайловецької сільської ради в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності із зазначенням, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Вислухавши заявника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним. Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є племінницею [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 7-12) Згідно листа Мурованокуриловецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 12.03.2019 року, заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із відсутністю відповідних документів для державної реєстрації смерті. (а.с. 18) Згідно довідки виконавчого комітету Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 18.11.2019 року, племінниця [PERSON] - [PERSON] є спадкоємицею за законом. (а.с. 15) Також, в довідці виконавчого комітету Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 18.11.2019 року зазначено, що [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно похований на сільському кладовищі № 1 в селі Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області. (а.с. 16) На запит суду 22.09.2020 року на адресу суду надійшов лист з Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, з якого вбачається, що сільська рада не володіє документами, які б підтвердили факт смерті [PERSON] (.а.с. 58) Однак, в довідці виконавчого комітету Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 28.09.2020 року, зазначено, що [PERSON] захоронений на кладовищі с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області. (а.с. 64) Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (з внесеними змінами від 09.09.2011року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі, якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК України. Пунктом 8 частини 1 цієї статті визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до статті 17 Закону України від 01.07.2010, № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Проте, заявником не надано жодного доказу (довідка про смерть, лікарське свідоцтво) на підтвердження факту смерті померлої [PERSON] . Відповідно до п.2.1 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. У разі поховання померлого закладом охорони здоров`я - останній обов`язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті. Крім того, Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Однак, заявником не додано доказів, а саме лікарського свідоцтва про смерть за формою №106/о, яке відповідно до законодавства необхідно родичам померлого для поховання. Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Доказами в розумінні ст.76 ЦПК України є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Посилання заявника на те, що документи, які додані до заяви можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності, а саме довідками Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області та фотознімками пам`ятника [PERSON] з цвинтаря, суд не приймає до уваги, оскільки з поданих документів не можливо достовірно встановити поховання особи. Тому, зазначене, суд не приймає до уваги, оскільки такі посилання не можуть бути підставою для встановлення факту смерті [PERSON] , а отже, заявником не надано належних доказів, що є порушенням вимог ст.77 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не ґрунтуються на вимогах закону; докази, надані заявником не можуть бути прийняті судом за достовірні, тобто, як такі, які достовірно свідчать про смерть особи. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок заявника. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed