Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - заявник) звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просив суд встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , що померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] , з 19 вересня 1990 року по день смерті [PERSON] [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] . За вказаною адресою заявник постійно проживав разом з матір`ю, батьком [PERSON] та рідними сестрами [PERSON] і [PERSON] (надалі по тексту - заінтересовані особи). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, що складається з частини квартири [ADDRESS] . Заповіт [PERSON] не складала, а заявник є одним із спадкоємців за законом. На час відкриття спадщини, заявник проживав разом з матір`ю, що підветджується наданими доказами та показаннями свідків. 02.04.2020 року заявник звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, нотаріус в усінй формі відмовив заявнику у вчиненні нотаріальної дії, оскільки строк звернення звернення був пропущений, а доказів постійного проживанння із спадкодацем на час відкриття спадщини не надано. У зв`язку з цим, заявник звернувся до суду із вказаною заявою, оскільки без встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. В судовому засіданні заявник заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Заінтересована особа 1 та він же як представник малолітніх заінтересованих осіб 2,3 заяву підтримав та просив її задовольнити, оскільки заявник увесь час від народження проживав разом із покійною матір`ю та з ними в одній квартирі. Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що заявник почав проживати з матір`ю за адресою [ADDRESS] з самого народження і проживав увесь час до смерті матері в 2019 році. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що за адресою [ADDRESS] , заявник проживає увесь час. Раніше проживала там спадкоємець [PERSON] . Як відомо свідку, то у заявника іншої сім`ї немає і ця квартира є його постійним місцем проживання. Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи 1, пояснення свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові, зокрема, для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження № [NUMBER] від 05.10.1990, актовий запис №2430, заявник [PERSON] є рідною сином [PERSON] та [PERSON] . [INFO] мати заявника - [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 29.07.2019 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 12720. Як вбачається з наданих квітанцій, то заявник постійно ніс витрати з утримання квартири [ADDRESS] , а з договору дарування від 22.10.2003 року видно про отримання заявником в дар від померлого спадкоємця [PERSON] - 1/; частини вказаної квартири. Заявник пояснила в судовому засіданні, що проживала разом з матір`ю на момент її смерті, а тому вважала, що після відкриття спадщини прийняла її, хоча юридично не оформила. Факт проживання заявника з померлою [PERSON] також підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Крім того, на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства з матір`ю, а також в подальшому на підтвердження дій, що свідчать про фактичний вступ заявника у володіння спадковим майном, останній надав копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за період з часу смерті спадкодавця і по данний час. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За умовами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , що померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] , з 01 січня 2014 року по день смерті [PERSON] ( [INFO] ), а тому вказана заява є частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Зокрема, такий факт судом встановлюється період понад п`ять років до смерті спадкодавця, оскільки інший більш ранній період проживання з спадкодавцем належним чином не доведено. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial