Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

В травні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив суд стягнути з [PERSON], код [NUMBER], на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Компанія з Управління Активами «Прімоколект - Капітал» заборгованість за Договором позики № 01/10-01 від 01.10.2013р. у розмірі 48 670 (сорок вісім тисяч шістсот сімдесят) грн. 40 коп. (де 20 000,00 грн. - основна заборгованість, 27 090,40 грн. - 20% річних та 1580,00 - інфляційне збільшення боргу); стягнути з [PERSON], код [NUMBER], на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Компанія з Управління Активами «Прімоколект - Капітал» заборгованість за Договором позики № 01/10-02 від 01.10.2013р. у розмірі 100,00 грн. А також просив судові витрати покласти на відповідачів. Позов обґрунтований тим, що 11 серпня 2010 року відповідно до Наказу № 09-К та Протоколу загальних зборів учасників № 7, Генеральним директором ТОВ «КУА «Прімоколект - Капітал» був обраний [PERSON] 01 жовтня 2013 року ТОВ «КУА «Прімоколект - Капітал» та [PERSON] уклали Договір позики № 01/10-01, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] безпроцентну поворотну позику, у розмірі 240 000,00 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути її у повному обсязі до 31 жовтня 2015 року (п. 1.1. Договору). При цьому, ТОВ КУА «Прімоколект - Капітал» у повному обсязі виконало свої зобов'язання за договором та перерахувало на користь [PERSON] кошти у розмірі 240 000 грн., що підтверджується банківською випискою 01.10.2013. 01 жовтня 2014р. позивач та [PERSON] уклали Додаткову угоду до Договору позики № 01/10-01. Так, Додатковою угодою було змінено п. 5.2. Договору та викладено його у наступній редакції: «сума позики підлягає поверненню шляхом щомісячної сплати Позичальником суми у розмірі не менше ніж 10 000 грн. на користь ТОВ «КУА «Прімоколект - Капітал» за наступними реквізитами...» Таким чином, з 01 жовтня 2014р. сторони Договору позики змінили спосіб погашення заборгованості замість утримання із заробітної плати на самостійну оплату коштів на розрахунковий рахунок позивача. З метою забезпечення виконання Договору позики, 01 жовтня 2013р. позивач та гр. [PERSON] уклали Договір поруки № 01/10-02, відповідно до умов якого, остання поручилася перед позивачем за належне виконання [PERSON] обов'язків за Договором позики № 01/10-01 від 01.10.2013р. Відповідно до розмір майнової відповідальності поручителя обмежується сумою, що не може перевищувати 100,00 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] свої зобов'язання за Договором позики належним чином не виконав, в результаті чого станом на 25.05.2016 виникла заборгованість в сумі 48 670 грн. 40 коп., яка складається з: 20 000,00 грн. - основна заборгованість; 27 090,40 грн. - 20% річних; 1580,00 - інфляційне збільшення боргу. При цьому, станом на 25 травня 2016оку [PERSON] не виконала покладені на неї зобов'язання за Договором Поруки, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 100,00 грн. 00 коп. Виходячи з цих обставин, позивач просив задовольнити позов. 30.09.2016 відповідачем [PERSON] були надані до суду заперечення, в яких вона просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї заборгованості в розмірі 100,00 грн., оскільки нею була сплачена дана сума, в підтвердження чого надала квитанцію від 23.08.2016. Разом з цим, 05.09.2016 представник позивач подав до суду уточнено позовну заяву, в якій підтвердив сплату [PERSON] заборгованості за Договором поруки в сумі 100,00 грн. Враховуючи це, уточнив вимоги та просив суд стягнути з [PERSON], код [NUMBER], на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Компанія з Управління Активами «Прімоколект - Капітал» заборгованість за Договором позики № 01/10-01 від 01.10.2013р. у розмірі 48 670 (сорок вісім тисяч шістсот сімдесят) грн. 40 коп. (де 20 000,00 грн. - основна заборгованість, 27 090,40 грн. - 20% річних та 1580,00 - інфляційне збільшення боргу), а також судові витрати у розмірі 689,00 грн. покласти на [PERSON] та судові витрати в розмірі 689,00 грн. покласти на [PERSON] Ухвалою судді від 21 червня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Встановлено, що 01.10.2013 року між ТОВ «КУА «Прімоколект - Капітал» та [PERSON] було укладено Договір позики № 01/10-01, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] безпроцентну поворотну позику, у розмірі 240 000,00 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути її у повному обсязі до 31 жовтня 2015 року. Згідно з п. 2.1, 5.1 Договору позики сума позики за договором становить 240000,00 грн. позичальник зобов'язаний повернути суму позики не пізніше 31 жовтня 2015 року. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив. Свої зобов'язання за договором позивач виконав, надавши [PERSON] позику у сумі 240000,00 грн. В свою чергу умови договору [PERSON] не виконує, а заборгованість за Договором позики не сплачує. Відповідно до п. 6.1 Договору при простроченні повернення позики чи її частини або не повернення позики у терміни, обумовлені в п. 5.1 даного Договору, позичальник сплачує щомісячно штраф у розмірі 20% річних від суми позики вказаної у п. 2.1 Договору починаючи з дати прострочення. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання) Відповідно до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за Договором позики належним чином не виконав, в результаті чого станом на 25.05.2016 останній має прострочену заборгованість в розмірі 48 670 грн. 40 коп., яка складається з: 20 000,00 грн. - основна заборгованість; 27 090,40 грн. - 20% річних; 1580,00 - інфляційне збільшення боргу. В підтвердження вказаної заборгованості, позивачем надано розрахунок заборгованості за Договору позики № 01/10-01 від 01.10.2013. З метою забезпечення виконання Договору позики № 01/10-01 від 01.10.2013, 07.12.2009 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки № 01/10-02, відповідно до умов якого остання поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі Договору позики. При цьому, у відповідності до п. 1.1 Договору поруки [PERSON] був встановлений розмір обсягу майнової відповідальності в сумі, яка не може перевищувати 100,00 грн. Судом встановлено, що вказаний розмір своєї заборгованості перед ТОВ «КУА «Прімоколект - Капітал» [PERSON] був сплачений, що підтверджується квитанцією №0.0.605587470.2 від 25.08.2016, у зв'язку з чим позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] суми боргу в сумі 100,00 грн, але просив стягнути з останньої судові витрати в сумі 689,00 грн. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд вважає, що, оскільки відповідач зобов'язання за Договором позики до цього часу не виконав, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, а також наявними в матеріалах справи доказах, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що [PERSON] своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України [PERSON] не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Разом з цим, враховуючи, що заборгованість перед позивачем відповідачем [PERSON] погашена після відкриття провадження, отже, відсутній предмет спору між позивачем та цим відповідачем, суд дійшов наступного висновку щодо стягнення судового збору з [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, згідно п. 4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що ТОВ «КУА «Прімоколект - Капітал» був сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3064 від 27.05.2016. При цьому, аналізуючи вказані вище норми ЦПК України, суд вважає за доцільне при вирішенні питання про стягнення судового збору з [PERSON] здійснити розрахунок із застосуванням ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з чого випливає сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] в розмір 1,41 грн., відповідно до наступного розрахунку: 1) 1378,00 грн. (сплачений судовий збір) х 100,00 грн. (вимоги до [PERSON].) = 137800,00 грн., і поділити на 48 770,40 (ціна позову) = 2,82 грн. (сума судового збору за позовні вимоги до [PERSON].); 2) 50% від 2,82 грн. = 1,41 грн. (сума, що підлягає поверненню позивачу з державного бюджету). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що позивач відмовився від позовних вимог до [PERSON], а також враховуючи вказаний розрахунок повернення частини сплаченого судового збору, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1375,18 грн. на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved