Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала про те, що зареєстрована та постійно проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира є неприватизованою та належить до комунальної власності. Особовий рахунок по зазначеній квартирі оформлено на позивача на підставі Розпорядження Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації № 657 від 03.12.2018 року, після смерті бабусі позивача - [PERSON] . Разом з позивачем в квартирі зареєстровані ще четверо осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в зазначеній квартирі не проживають більше вісімнадцяти років та особистих речей в квартирі не мають, що підтверджується актом від 01.03.2019 року, який підписано сусідами по квартирі та затверджено начальником ЖЕД-313. Крім того, факт не проживання в квартирі понад вісімнадцять років підтверджується письмовими окремими поясненнями сусідів по квартирі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] переїхали до іншого місця на постійне місце проживання, однак продовжують бути зареєстровані за старою адресою реєстрації місця проживання і тим самим самоусунулися від участі у витратах по утриманню квартири, в якій вони зареєстровані. Тобто, відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою вони не цікавляться. Таким чином утримання квартири в належному стані, комунальні платежі здійснюються позивачем, що є для неї суттєвими затратами. Ухвалою судді від 07.08.2019 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові та просила його задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти вимог позову та вказував про те, що відповідач [PERSON] за домовленістю з іншими членами сім`ї наймача переїхав проживати до квартири дружини за адресою: [ADDRESS] зі збереженням місця реєстрації останнього у спірній квартирі. Крім того, після смерті попереднього наймача сторони по справі дійшли згоди про зміну договору найму житлового приміщення на позивача, за умови, що в дальшому буде вирішено питання про її приватизацію на всіх членів сім`ї наймача. У зв`язку із чим, відповідач [PERSON] надав письмову згоду про визнання позивача наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, що була подана останньою до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Вказана обставина також підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з розпорядження Деснянської Районної в місті Києві державної адміністрації від 03.12.2018 року, відповідно до якої позивачу дозволили змінити договір найму спірної квартири у зв`язку зі смертю попереднього наймача. Отже, позивач отримуючи письмову згоду від відповідача [PERSON] та подаючи її на розгляд в Деснянську РДА, визнала факт наявності у останнього прав та обов`язків члена сім`ї наймача квартири, тобто погодилась, що відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.03.1984 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів видано на ім`я [PERSON] ордер №5246 серії А на квартиру [ADDRESS] , на сім`ю в складі чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії заяви від 16.11.2018 року, яка адресована директору Комунального підприємства «Керуюча компанія» Бойко І.В. вбачається, що позивач після смерті своєї бабусі - [PERSON] просила надати їй дозвіл змінити договір найму вищевказаної квартири та укласти його з нею, у зв`язку зі смертю [PERSON] , яка була власником особового рахунку. Зі зміною договору найму на [PERSON] були згодні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії витягу з розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.12.2018 року №657 дозволено [PERSON] .К змінити договір найму трикімнатної квартири [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю її бабусі - [PERSON] - власника особового рахунку. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 5 осіб. Відповідно до Акту, підписаного мешканцями квартири [ADDRESS] та завіреного начальником ЖЕД-313 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаній квартирі. Згідно письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають. Відповідно до Акту, підписаного мешканцями квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та завіреного дільничним офіцером поліції Деснянського РУ ГУНП у м. Києві Лісуновим В.Е. вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживають у квартирі, особистого майна не має. Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказувала на те, відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Проте, зважаючи на обставини справи з такими доводами погодитись не можна, з огляду на наступне. Так, за змістом ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі не заперечується й самим відповідачем. Разом з тим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує на те, що площа квартири не дає можливості для проживання в ній 5 зареєстрованих осіб та сім`ї [PERSON] , яка складається з 3 осіб. При цьому іншого житлового приміщення [PERSON] не має. Крім того, відповідач [PERSON] надав письмову згоду про визнання позивача наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, що була подана останньою до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Вказана обставина також підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з розпорядження Деснянської Районної в місті Києві державної адміністрації від 03.12.2018 року, відповідно до якої позивачу дозволили змінити договір найму спірної квартири у зв`язку зі смертю попереднього наймача. Отже, позивач отримуючи письмову згоду від відповідачів та подаючи її на розгляд в Деснянську РДА, визнала факт наявності у останнього прав та обов`язків члена сім`ї наймача квартири, тобто погодилась, що відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин. Так, за змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, оскільки відповідачі за домовленістю з іншими членами сім`ї не проживає у спірній квартирі, у зв`язку із тим, що площа вказаної не дає можливості останнім проживати в ній разом із своїми сім`ями а також, що у відповідачів відсутнє інше житло, то вказані обставини є поважними причинами їх відсутності у спірній квартирі понад шість місяців. Крім того, позивач отримуючи письмову згоду від відповідачів про зміну договору найму житлового приміщення та подаючи її на розгляд до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, визнала факт наявності у останніх прав та обов`язків члена сім`ї наймача квартири нарівні з нею, тобто погодилась, що відповідачі не проживають у квартирі з поважних причин. Однак вже через три місяці після отримання згоди про визнання її наймачем спірного житла отримала від сусідів акт про непроживання відповідачів у квартирі протягом 18 років. Тобто, складення акту про непроживання відповідачів у квартирі протягом вісімнадцяти років (більше шести місяців без поважних причин) суперечить поданій заяві від усіх проживаючих членів сімї, що було визнано і самою позивачкою. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed