Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Позов мотивований тим, що 07.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було оформлено кредитний договір № VIXRF508820139 на суму 2 928, 00 гривень. Договором передбачені умови обслуговування, права та обов'язки, відповідальність сторін та інші обов'язкові умови виконання зобов'язання. За результатами внутрішньо - банківської перевірки були виявленні факти скоєння порушення під час оформлення кредитних договорів, матеріали перевірки направленні в органи ОВД. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2013 року у кримінальному проваджені № 127/16939/13-к року за обвинуваченням [PERSON] у скоєні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України було встановлено, що 07.10.2007 року відповідач, переслідуючи корисливі цілі, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, з метою отримання кредитних коштів ПАТ КБ «Приватбанк» знаходячись у магазині «Фоксмарт» в м. Вінниці по вул. Келицькій, 80, надав власноруч підроблену довідку про доходи, видану на ім'я [PERSON] та паспорт серії [NUMBER], виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 18.08.2003 року на ім'я [PERSON], що дало змогу оформити кредитний договір № VIXRF508820139 на суму 2 928, 00 гривень без відома та дозволу останнього. Таким чином, злочинними діями [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» було завдано матеріальних збитків на загальну суму 7 107, 45 гривень, з яких: 2 928, 00 гривень - заборгованість за кредитом, 1 324, 01 гривень - пеня, 2 855, 44 гривень - заборгованість за недотриманим прибутком. Отримані кошти були привласнені та використані на власні потреби відповідача. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків в сумі 7 107, 45 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позовній заяві та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що строк позовної давності сплив. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2013 року у кримінальному проваджені № 127/16939/13-к по обвинуваченню [PERSON] у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч.3 ст. 358 КК України, кримінальне провадження було закрито у зв'язку із закінченням строків давності. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України. Цивільний позов по справі, заявлений на суму 6 818, 98 гривень, залишено без розгляду. (а.с. 5-7) Так, вище зазначеною ухвалою суду, яка набрала законної сили 25.10.2013 року, було встановлено, що 07.10.2007 року [PERSON], маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, заздалегідь маючи з собою паспорт громадянина України на прізвище [PERSON] та довідку про доходи, видану УДППЗ «Укрпошта» на прізвище [PERSON], перебуваючи в приміщенні магазину побутової техніки «Фоксмарт», що в м. Вінниці по вул. Келецькій, 80, з метою отримання кредитних коштів від банківської установи для придбання побутової техніки на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, умисно, шляхом обману, представившись громадянином [PERSON] надав представнику ЗАТ КБ «Приватбанк» вище вказані підроблені документи та уклав з ним кредитний договір № VIXRF508820139 від 07.10.2007 року на загальну суму 2 928, 00 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, здійснивши оплату придбаного побутового товару, загальною вартістю 2 928, 00 гривень, чим завдав ЗАТ КБ «Приватбанк» матеріального збитку на загальну суму 2 928, 00 гривень. Той факт, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2013 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення винного до кримінальної відповідальності, не може бути визнано як підставу для звільнення [PERSON] від обов'язку відшкодувати заподіяну ним матеріальну шкоду, оскільки закриття кримінальної справи на підставі ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою. Судом враховано, що Вінницьким міським судом Вінницької області кримінальне провадження було закрито в зв'язку з тим, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого. Отже, суд встановив наявність в діях [PERSON] склад злочину і звільнив його від кримінальної відповідальності, закривши провадження в кримінальному провадженні. Верховний Суд України в п. 2 Постанови Пленуму вiд 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звiльнення особи вiд кримiнальної вiдповiдальностi» звернув увагу на те, що умовою звiльнення особи вiд кримiнальної вiдповiдальностi є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно вiд того, закiнчено його чи нi, вчинений вiн одноособово чи у спiвучастi. При вирiшеннi питання про звiльнення особи вiд кримiнальної вiдповiдальностi суд (суддя) пiд час попереднього, судового, апеляцiйного або касацiйного розгляду справи повинен переконатися (незалежно вiд того, надiйшла вона до суду першої iнстанцiї з вiдповiдною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляцiйного та касацiйного судiв - з обвинувальним вироком, що дiяння, яке поставлено особi за провину, дiйсно мало мiсце, що воно мiстить склад злочину i особа винна в його вчиненнi, а також що умови та пiдстави її звiльнення вiд кримiнальної вiдповiдальностi передбаченi КК України. Тiльки пiсля цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку вiдповiдне судове рiшення. Отже, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2013 року є доказом у даній справі в розумiннi ст. 57 ЦПК України. Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». (а.с. 15-21) В судовому засіданні сторонами по справі було визнано те, що [PERSON] 07.10.2007 року уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк» від імені [PERSON] кредитний договір, внаслідок чого відповідач отримав в кредит 2 928, 00 гривень для придбання побутової техніки. Оскільки вище вказані обставини були визнані сторонами по справі, відповідно на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у в'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 та. ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року (із змінами) звернув увагу на те, що при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем по рахунку [NUMBER] станом на 03.03.2014 року становить 7 107, 45 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 2 928, 00 гривень, 1 324, 01 гривень - пеня, 1 033, 11 гривень - донарахована пеня, 2 855, 44 гривень - заборгованість за недотриманим прибутком. (а.с. 4) Факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 2 928, 00 гривень не підлягає доказуванню, оскільки визнаний сторонами по справі. Однак, позивачем не надано суду належних доказів того, що сума в розмірі 5 212, 56 гривень (1 324, 01 гривень + 1 033, 11 гривень + 2 855, 44 гривень) є збитком (упущеною вигодою) - доходом, який би позивач міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушеним. Позивачем не надано належних доказів того, з чого він виходив визначаючи дану суму збитку. Вимога суду про надання належного розрахунку збитків, в зв'язку чим в судовому засіданні 12.05.2014 року було оголошено перерву, була проігнорована позивачем. З розрахунку, який міститься в матеріалах справи взагалі не зрозуміло нарахування таких сум, як: 1 324, 01 гривень - пеня, 1 033, 11 гривень - донарахована пеня, 2 855, 44 гривень - заборгованість за недотриманим прибутком. В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити нарахування даних сум, підстави з яких банк виходив визначаючи дані суми. Окрім того, судом звернуто увагу на те, що право на неустойку у позивача могло виникнути виключно у випадку, якщо її розмір встановлено договором. Також, представник позивача не зміг пояснити природу заборгованості за недоотриманим прибутком, яка в розрахунку зазначена, однак розрахунок на дану суму не наведено. Тому, суд вважає, що позивач, скориставшись своїми процесуальними права, надав суду усі наявні докази по даній справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, враховуючи положення ч. 2 ст. 265 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наявність спричинення позивачу матеріальної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача - відповідача по справі та вини останнього в її заподіянні. Суд прийшов до висновку, що позивачем доведено й обґрунтовано розмір шкоди в сумі 2 928, 00 гривень. Отже, відповідно до ч. 1 та. ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода в розмірі 2 928, 00 гривень має бути відшкодована в повному обсязі особою, яка її завдала, тобто [PERSON] Відповідачем суду не надано доказів відсутності його вини за завдану позивачу шкоду. Враховуючи вище викладене, принцип диспозитивності, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» збитків в розмірі 2 928 (дві тисячі дев'ятсот двадцять вісім) гривень 00 копійок. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 4 179, 45 гривень слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими і недоведеними належними доказами. Позивач на час звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial