Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

В січні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила поновити їй строк на звернення до суду, якщо вона його пропустила, визнати недійсним з часу укладання Договір від 04 жовтня 2013 року дарування [PERSON] [PERSON] 1/2 частки домоволодіння по [ADDRESS] та скасувати реєстрацію права власності останньої на це майно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS]. Інша частка цього майна належала [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки. Незважаючи на їхні родинні відносини, вона всіляко перешкоджала позивачці у спільному користуванні та володінні спільною власністю та в порушення вимог законів здійснювала різні дії щодо розпорядження без її згоди цим майном. Так, вона не надавала їй домову книгу, одноособово у порушення вимог законів реєструвала без її згоди у будинку сторонніх осіб, змінювала замки на вхідних дверях до будинку, закрила усі вікна металевими листами, уклала договір з охороною фірмою «Левіт» та не пускала взагалі позивачку на подвір'я домоволодіння. Ці непорозуміння щодо порядку володіння та розпорядження майном були та є предметом різних справ, що розглянуті та розглядаються в судовому порядку. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] про виділ в натурі частини житлового будинку, позивачка подала зустрічний позов про усунення перешкод у володінні власністю та одночасно заяву про забезпечення позову. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року її заяву було задоволено шляхом накладення арешту на їхнє домоволодіння та забороною [PERSON] здійснювати відчуження, дарування, передачу третім чи будь-яким іншим особам у будь-який спосіб належної їй частки. Зазначена ухвала оскаржувалась, але залишена в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року. Але під час розгляду справи, з'ясувалося, що незважаючи на заборону відчуження майна, а також на знаходження в апеляційному суді її скарги на ухвалу суду, [PERSON] 04 жовтня 2013 року подарувала належну їй 1/2 частку домоволодіння своїй доньці - [PERSON], яка також знала про заборону вчинення цих дій, бо брала участь у попередніх справах. Позивачка вимушена була уточнити свій позов про усунення перешкод у користуванні вже вимогами до обох відповідачів, а також додатковою вимогою про визнання цього договору дарування недійсним, але їй було запропоновано вирішити це питання на загальних підставах шляхом подання окремої позовної заяви. Позивачка вважає, що відповідачі у порушення вимог законів та моральних засад суспільства навмисно вчинили ці неправомірні дії з метою створення їй додаткових перешкод у володінні та користуванні спільною власністю. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON], яка також є представником відповідачки [PERSON], та представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та просили відмовити їй в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.03.2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної Крупською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4-748 (а.с.7), яке зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 19.04.2007 року за реєстраційним № 17822440, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2007 року за № 14304797 (а.с.8). Інша 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Договору дарування 1/2 частини домоволодіння від 04.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2840 (а.с.17-18). Вищевказані 1/2 частина житлового будинку подаровані [PERSON] її матір'ю [PERSON], які (1/2 частина будинку) належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.03.2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної Крупською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4-745 (а.с.9). Позивачка вважає, що вищевказаний Договір дарування 1/2 частини домоволодіння від 04.10.2013 року є протиправним та підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа № 204/1552/2013-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], Дніпропетровської міської ради, Головного управління архітектурно-планувального Управління Дніпропетровської міської ради про виділ в натурі частини житлового будинку, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на самочинно збудовані обслуговуючі будови та виділення у користування частини земельної ділянки домоволодіння. В рамках вищевказаної справи, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року був накладений арешт на домоволодіння [ADDRESS], що зареєстроване за [PERSON] 1/2 частини та [PERSON] 1/2 частини, заборонивши його відчуження, дарування, передачу третім чи будь-яким іншим особам у будь-який інший спосіб тощо, до вирішення справи по суті з винесенням судового рішення та набранням рішення законної сили (а.с.10-11), яка (ухвала) залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року (а.с.12). Позивачка вважає, оскільки спірний договір дарування був укладений під час дії арешту, накладеного ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року, він повинен бути визнаний недійсним. Разом з тим, судом встановлено, що станом на дату укладання спірного договору дарування, арешт на домоволодіння [ADDRESS] у встановленому законом порядку накладений не був та у відповідних органах зареєстрований не був, що також зазначено в п. 5 спірного договору, де зазначено, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2013 року нерухоме майно не перебуває під забороною відчуження або арештом. Крім того, згідно з ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Так, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року по справі № 204/1552/2013-ц, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2013 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Дніпропетровської міської ради, Головного архітектурно-планувального Управління Дніпропетровської міської ради про виділ в натурі 50/100 частин житлового будинку, що є спільною частковою власністю та виділення у користування 50/100 частин земельної ділянки домоволодіння. При цьому, позивачкою не оскаржувалося право власності [PERSON] на її половину спадкового майна, у зв'язку з чим могли бути порушені права та інтереси позивачки. Фактично між позивачкою та [PERSON] був спір стосовно користування спадковим майном, а тому, перехід права власності від [PERSON] до її дочки [PERSON], ніяким чином не порушує прав позивачки. Крім того, позивачка не є стороною спірного договору та її права чи інтереси порушені не були, оскільки інша 1/2 частина спадкового майна належить їй та даним договором вона не позбавлялась належної їй частини. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed