Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до авіакомпанії «Тюркіш Ейрлайнз Інк.» (міжнародна назва «Тюркіш Ерлайнз Інк.») в особі Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» про стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Позивач зазначала, що 01 жовтня 2008 року її прийняли на роботу на посаду агента з продажу авіаквитків та обслуговування пасажирів Представництва Турецьких авіаліній в м. Києві за контрактом. 30 березня 2015 року її було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення адміністрація відповідача не провела з нею повного розрахунку, а саме: не здійснила виплату грошової компенсації за всі невикористані нею дні щорічної відпустки - 156 календарних днів за період з 01.10.2008 р. по 30.03.2015 р., що за її розрахунками складає 91 060,66 грн. З моменту її звільнення та до моменту звернення до суду, вона намагалась врегулювати спірне питання мирним шляхом, проте, колишній роботодавець відмовився йти на будь-який контакт та у добровільному порядку здійснити виплату належної їй суми грошових коштів. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім цього, згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Посилаючись на викладене та з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача авіакомпанії «Тюркіш Ейрлайнз Інк.» (міжнародна назва «Тюркіш Ерлайнз Інк.») в особі Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» на її користь грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 91 060,66 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 745 811,40 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні представники відповідача авіакомпанії «Тюркіш Ейрлайнз Інк.» (міжнародна назва «Тюркіш Ерлайнз Інк.») в особі Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є колегою позивача [PERSON], в авіакомпанії «Тюркіш Ейрлайнз Інк.» (міжнародна назва «Тюркіш Ерлайнз Інк.») в особі Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» працював 17 років агентом з обслуговування пасажирів, разом з позивачем працювали 8 років, при звільненні їй не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Заяви на відпустку вони повинні були давати своєму начальнику, а той передавав директору, наказів про надання відпустки він не читав, не підписував, кошти нараховувалися не окремо, а залучалися до авансу та заробітної плати, розрахункові листи надавалися на прохання. Свідок працював понаднормові дні, проте, оплачені вони не були, обіцяли надати вихідний день. Табелювала працівників як українська, так і турецька сторона. При наданні відпустки враховувалися побажання працівників, але надавалося не стільки днів, скільки він просив, свідок писав заяви на відпустку, їздив до м. Стамбул на курси підвищення кваліфікації, але в цьому випадку він заяви на відпустку не писав. Позивач до м. Стамбул також літала, але чи писала заяву на відпустку свідку не відомо. Кошти за невикористану відпустку свідку були перераховані, проте не в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з червня 2010 року працює бухгалтером в авіакомпанії «Тюркіш Ейрлайнз Інк.» (міжнародна назва «Тюркіш Ерлайнз Інк.») в особі Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.». при звільненні позивача [PERSON] їй було перераховано 1 день невикористаної відпустки. За час своєї роботи з 2010 року позивач завжди брала відпустку, викладала світлини в соціальних мережах. Відпускні виплачуються в аванс або в заробітну плату. Спочатку відпустка погоджувалася в усній формі з керівником, а потім виносився наказ. Табелювання працівників ведеться. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює в авіакомпанії «Тюркіш Ейрлайнз Інк.» (міжнародна назва «Тюркіш Ерлайнз Інк.») в особі Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» з 2006 року, а позивач [PERSON] з 2008 року. Працювала старшим агентом супервайзером, могла заміняти керівника. Позивач, як і свідок, використовувала всі свої відпустки, викладала світлини у соціальних мережах. Відпустки погоджувалися з керівництвом на початку року, проте була можливість і змінити період відпустки. Заяви на відпустки передавалися директору, які він підписував: до 2012 року [PERSON], з 2012 року - [PERSON]. Позивач літала на курси підвищення кваліфікації до м. Стамбул, ці поїздки оформлювалися як відрядження, навчання проходило лише в м. Стамбул. Свідок сама роздруковувала квитки для позивача та складала в окрему папку для внутрішнього аудиту. До понаднормової роботи позивач залучалася рідко, за цей час надавалися вихідні дні, за чим позивач пильно слідкувала. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши думку сторін та покази свідків, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі наказу №07/п від 01 жовтня 2008 року позивач [PERSON] була прийнята на посаду агента з продажу авіаквитків та обслуговування пасажирів Представництва Турецьких авіакомпаній в Києві за контрактом (а.с.7-13, том І). 30 березня 2015 року позивач [PERSON] була звільнена із займаної посади у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, наказ №16/03 від 30.03.2015 р. (а.с.4, том І). Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення №4544 від 20 травня 2015 року, Представництво «Тюркіш Ерлайнз Інк.» листом від 19.05.2015 р. №1090 повідомило, що при звільненні позивачу [PERSON] була вручена трудова книжка, копія наказу про звільнення та проведено повний розрахунок: заробітна плата в сумі 12 044,81 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 398,93 грн. (а.с.14, том І). Згідно листа Головного управління Держпраці у Київській області та Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» №1394 від 19 квітня 2016 року, за березень 2015 року позивачу [PERSON] було нараховано: 12 234,65 грн. - заробітної плати, 5 951,16 грн. - відпускних (в тому числі компенсація за невикористану відпустку), 3 240 грн. - оподаткованої матеріальної допомоги. За відрахуванням 3 257,08 грн. податку на доходи фізичних осіб, 745,42 грн. єдиного соціального внеску, до виплати позивачу належало 16 831,92 грн. Вказану суму було виплачено: 4 388,18 грн. - 12 березня 2015 року і 12 443,74 грн. - 30 березня 2015 року шляхом перерахунку коштів на картковий рахунок позивача [PERSON] (а.с.15,20, том І). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.79 КЗпП України, щорiчнi основна та додатковi вiдпустки повної тривалостi у перший рiк роботи надаються працiвникам пiсля закiнчення шести мiсяцiв безперервної роботи на даному пiдприємствi, в установi, органiзацiї. Щорiчнi вiдпустки за другий та наступнi роки роботи можуть бути наданi працiвниковi в будь-який час вiдповiдного робочого року. У 2009 році на підставі наказу про надання відпустки №23В-1/09 від 01.10.2009 р., [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 05.10.2009 р. - 16.10.2009 р. (а.с.69, том І). Як вбачається із розрахункового листка за жовтень 2009 року, [PERSON] було виплачено 2581,16 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 05.10.2009 р. - 16.10.2009 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.82,120-121 том І, а.с.108,142 том ІІ). Згідно розрахункового листка за лютий 2010 року, [PERSON] було виплачено 2693,16 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 08.02.2010 р. - 19.02.2010 р., [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці. Вказана відпустка була надана підставі наказу №23В/10 від 03.02.2010 р. (а.с.70,83,118-119 том І, а.с.107,140-141 том ІІ). У 2010 році на підставі заяви [PERSON] від 21 червня 2010 року, наказу про надання відпустки №23В-1/10 від 21.06.2010 р., [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 05.07.2010 р. - 16.07.2010 р. (а.с.67-68,72 том І). Як вбачається із розрахункового листка за липень 2010 року, [PERSON] було виплачено 2717,40 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 05.07.2010 р. - 16.07.2010 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.85,116-117 том І, а.с.106,137-138 том ІІ). Наступна частина щорічної оплачуваної відпустки за 2010 рік була надана [PERSON] у вересні 2010 року. Підстава для надання відпустки - заява [PERSON] 30 серпня 2010 року, наказ про надання відпустки №23В-2/10 від 30.08.2010 р. [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів з 13.09.2010 р. по 24.09.2010 р. (а.с.65-66,71,86 том І, а.с.77 том ІІ). Згідно розрахункового листка за вересень 2010 року, [PERSON] виплачено 3174,36 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 13.09.2010 р. - 24.09.2010 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.114-115, том І, а.с.75-76,105,135-136 том ІІ). У 2011 році на підставі наказу про надання відпустки №23В-1/11 від 22.02.2011 р. [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 01.03.2011 р. - 12.03.2011 р. (а.с.73, том І). Як вбачається із розрахункового листка за березень 2011 року, [PERSON] було виплачено 2749,32 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 01.03.2011 р. - 12.03.2011 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.84,109-111 том І, а.с.104,133-134 том ІІ). Наступна частина щорічної оплачуваної відпустки за 2011 рік була надана позивачу в лютому 2012 року. Підстава для надання відпустки - заява [PERSON] від 17 січня 2012 року, наказ про надання відпустки №23В/12 від 17.01.2012 р. [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 06.02.2012 р. - 17.02.2012 р. (а.с.63-64,74 том І, а.с.80-81 том ІІ). Згідно розрахункового листка за лютий 2012 року, [PERSON] виплачено 2697,60 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 06.02.2012 р. - 17.02.2012 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.87,112-113 том І, а.с.103,131-132 том ІІ). У 2012 році на підставі заяви [PERSON] від 18 вересня 2012 року, наказу про надання відпустки №23В-1/12 від 18.09.2012 р., [PERSON] було надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 01.10.2012 р. - 12.10.2012 р. (а.с.59-60,76 том І, а.с.84-85 том ІІ). Як вбачається із розрахункового листка за жовтень 2012 року, [PERSON] було виплачено 2793,60 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 01.10.2012 р. - 12.10.2012 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.88,105-106 том І, а.с.102,129-130 том ІІ). Наступна частина щорічної оплачуваної відпустки за 2012 рік була надана [PERSON] у грудні 2012 року. Підстава для надання відпустки - заява [PERSON] від 28 листопада 2012 року, наказ про надання відпустки №23В-2/12 від 28.11.2012 р. Позивачу було надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 10.12.2012 р. - 21.12.2012 р. (а.с.61-62,75 том І, а.с.82-83 том ІІ). Згідно розрахункового листка за грудень 2012 року, [PERSON] виплачено 2820,00 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 10.12.2012 р. - 21.12.2012 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.89,107-108 том І, а.с.101,127-128 том ІІ). У 2013 році на підставі заяви [PERSON] від 31 липня 2013 року, наказу про надання відпустки №23В-1/13 від 31.07.2013 р., [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 05.08.2013 р. - 16.08.2013 р. (а.с.57-58,78 том І, а.с.89-91 том ІІ). Як вбачається із розрахункового листка за серпень 2013 року, [PERSON] було виплачено 2873,97 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого за період з 05.08.2013 р. - 16.08.2013 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.90,103-104 том І, а.с.100,125-126 том ІІ). Наступна частина щорічної оплачуваної відпустки за 2013 рік була надана позивачу в грудні 2013 року. Підстава для надання відпустки - заява [PERSON] від 19 листопада 2013 р., наказ про надання відпустки №23В-2/13 від 19.11.2013 р. [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 02.12.2013 р. - 13.12.2013 р. (а.с.55-56,77 том І, а.с.86-88 том ІІ). Згідно розрахункового листка за грудень 2013 року, [PERSON] виплачено 3250,79 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 02.12.2013 р. - 13.12.2013 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.91,101-102 том І, а.с.99,123-124 том ІІ). У 2014 році на підставі заяви [PERSON] від 11 червня 2014 року, наказу надання відпустки №23В-1/14 від 11.06.2014 р., [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 16.06.2014 р. - 27.06.2014 р. (а.с.53-54,80 том І, а.с.9495 том ІІ). Як вбачається із розрахункового листка за червень 2014 року, позивачу було виплачено 3906,12 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 16.06.2014 р. - 27.06.2014 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.92,99-100 том І, а.с.98, а.с.119-121 том ІІ). Наступна частина щорічної оплачуваної відпустки за 2014 рік була надана позивачу в грудні 2014 року. Підстава для надання відпустки - заява [PERSON] від 01 грудня 2014 року, наказ про надання відпустки №23В-2/14 від 01.12.2014 р. [PERSON] надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 календарних днів. Період відпустки - 15.12.2014 р. - 26.12.2014 р. (а.с.51-52,79 том І, а.с.92-92,97 том ІІ). Згідно розрахункового листка за грудень 2014 року, [PERSON] виплачено 4779,96 грн. - відпускних та згідно табеля обліку робочого часу за період з 15.12.2014 р. - 26.12.2014 р. [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.93,97-98 том І, а.с.116-117 том ІІ). У 2015 році на підставі заяви [PERSON] від 24 лютого 2015 року, наказу про надання відпустки №23В-1/15 від 24.02.2015 р., [PERSON] було надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 11 календарних днів. Період відпустки - 03.03.2015 р. - 13.03.2015 р. (а.с.49-50,81 том І). Згідно розрахункового листка за березень 2015 року, [PERSON] виплачено 5951,16 грн. - відпускних + компенсація за 1 невикористаний нею день відпустки (а.с.95-96, том І, а.с.96,109-113 том ІІ). Відповідно до табеля обліку робочого часу за період з 03.03.2015 р. - 13.03.2015 р., [PERSON] перебувала у щорічній оплачуваній відпустці (а.с.94, том І). Згідно ч.1 ст.75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Виходячи із норми статті 75 КЗпП України та враховуючи що протягом 12 місяців робочого року працівнику надається 24 календарні дні, за кожний відпрацьований місяць роботи працівник має право на 2 календарних дні щорічної оплачуваної відпустки. Позивач [PERSON] працювала в Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» починаючи з 01.10.2008 р. по 30.03.2015 р., що становить 6 календарних років та 6 місяців. З огляду на викладене, позивач [PERSON] мала право на використання 156 календарних днів щорічної оплачуваної відпустки. За період роботи позивач фактично використала 155 календарних днів, а за 1 невикористаний календарний день позивачу було виплачено грошову компенсацію в момент звільнення та проведення розрахунків - 30.03.2015 р. Виплата цих коштів підтверджується відповідним розрахунковим листком за березень 2015 року, у якому зазначається сума відпускних у розмірі 5951,16 грн., в тому числі компенсація за 1 день невикористаної відпустки. Факт використання позивачем [PERSON] відпусток підтверджено заявами працівника, відповідним наказом про надання працівнику відпустки, табелями обліку робочого часу, а також фінансово - бухгалтерськими документами про надання відпустку. Також, згідно витягу з наявною у базі «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» інформацією щодо перетинання державного корону України у період з 04.10.2011 р. по 30.03.2015 р. позивачем [PERSON] №0.64-21201/0/15-16 від 05 жовтня 2016 року, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, остання перебувала за кордоном у такі періоди часу: 1) з 05.02.2012 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Стамбул по 18.02.2012 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Стамбул. У вказаний період часу [PERSON] була надана відпустка з 06.02.2012 р. по 17.02.2012 р. згідно наказу № 23В/12 від 17.01.2012 р. 2) з 29.09.2012 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Стамбул по 14.10.2012 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Стамбул. У вказаний період часу [PERSON] була надана відпустка з 01.10.2012 р. по 12.10.2012 р. згідно наказу № 23В-1/12 від 18.09.2012 р. 3) з 09.12.2012 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Стамбул по 23.12.2012 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Стамбул. У вказаний період часу [PERSON] була надана відпустка з 10.12.2012 р. по 21.12.2012 р. згідно наказу № 23В-2/12 від 28.11.2012 р. 4) з 03.08.2013 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Мюнхен по 16.08.2013 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Мюнхен. У вказаний період часу [PERSON] була надана відпустка з 05.08.2013 р. по 16.08.2013 р. згідно наказу № 23В-1/13 від 31.07.2013 р. 5) з 29.11.2013 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Стамбул по 15.12.2013 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Стамбул. У вказаний період часу [PERSON] була надана відпустка з 02.12.2013 р. по 13.12.2013 р. згідно наказу № 23В-2/13 від 19.11.2013 р. 6) з 14.06.2014 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Мюнхен по 30.06.2014 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Мюнхен. У вказаній період часу [PERSON] була надана відпустка з 16.06.2014 р. по 27.06.2014 р. згідно наказу № 23В-1/14 від 11.06.2014 р. 7) з 13.12.2014 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Стамбул по 27.12.2014 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Стамбул. У вказаний період часу [PERSON] перебувала у відпустці з 15.12.2014 р. по 26.12.2014 р. згідно наказу № 23В-2/14 від 01.12.2014 р. 8) з 28.02.2015 р. виліт з пункту пропуску Бориспіль в м. Стамбул по 16.03.2015 р. приліт в пункт пропуску Бориспіль з м. Стамбул. У вказаний період часу [PERSON] перебувала у відпустці з 03.03.2015 р. по 13.03.2015 р. згідно наказу № 23В-1/15 від 24.02.2015 р. (а.с.199, том І). Періоди, в які [PERSON] перебувала за межами країни повністю збігається із датами, у які їй згідно наказів Представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» була надана відпустка у 2012-2015 роках. Таким чином, інформація, надана Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, повністю підтверджує використання [PERSON] своєї щорічної основної відпустки у 2012-2015 роках. Як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.64-18257/0/15-16 від 30.08.2016 р., інформація про перетин кордону громадянами зберігається протягом п'яти років (а.с.158, том І). У зв'язку з цим, відомості про перетин [PERSON] державного кордону України у 2009-2011 років відсутні. Однак, долученим до матеріалів справи електронним авіаквитком підтверджується відліт позивача в Аеропорт м. Анталія 27.02.2011 р. і повернення 13.03.2011 р. У цей період часу їй була надана відпустка з 01.03.2011 р. по 12.03.2011 р. згідно наказу № 23В-1/11 від 22.02.2011 р. (а.с.1-9, том ІІ). Таким чином, перебування позивача [PERSON] в цей період за кордоном (під час відпустки), підтверджується електронним авіаквитком. З огляду на викладене, документально підтверджено, що [PERSON] надавались основні щорічні відпустки, які вона використовувала в повному обсязі. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Належних доказів порушення Представництвом «Тюркіш Ерлайнз Інк.» прав та законних інтересів позивача [PERSON], останньою не надано, а судом не здобуто. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed