overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

В травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться їх неповнолітній син [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 08 грудня 2015 року, яке набрало законної сили відповідачу присуджено до сплати аліментів на дитину в розмірі 600 гривень щомісяця. Однак, прожитковий мінімум на дитину збільшився, а її матеріальне становище погіршилось. Просила збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини щомісяця в розмірі 1100 гривень до досягнення дитини повнолітнього віку. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що спроможний платити аліменти на утримання дитини в розмірі 850 гривень щомісяця до її повноліття. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 1063 від 18 квітня 2018 року. Дитина не перебуває на диспансерному обліку в лікарні, сторони проживають окремо. Рішенням Новоселицького районного суду від 08 грудня 2015 року відповідачу присуджено до сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 600 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. З огляду на викладене, а також того, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на її утримання,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

В травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 20 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили відповідачу присуджено до сплати аліментів на дитину в розмірі 450 гривень щомісяця. Однак, прожитковий мінімум на дитину збільшився, а її матеріальне становище погіршилось. Просила збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини щомісяця в розмірі 1500 гривень до досягнення дитини повнолітнього віку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що спроможний платити аліменти на утримання дитини в розмірі 1200 гривень щомісяця до її повноліття. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 413 від 03 травня 2018 року. Дитина перебуває на диспансерному обліку в лікарні, сторони проживають окремо. Рішенням Новоселицького районного суду від 20 жовтня 2014 року відповідачу присуджено до сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 450 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. З огляду на викладене, а також того, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на її утримання,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

В травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з вересня 2004 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та стягнути на її користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2002 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивачка не бажає збереження сімї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися не бажає, посилаючись на факт співмешкання з іншим чоловіком, з яким бажає узаконити відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення позивачки до суду з позовом, яка послалась на порушення її прав подальшим перебуванням у шлюбі, та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на її користь з відповідача. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з травня 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Свідок [PERSON] показав суду, що на даний час співмешкає з позивачкою. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2007 року. Шлюб перший, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивачка не бажає збереження сімї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися не бажає, посилаючись на факт співмешкання з іншим чоловіком, з яким бажає узаконити відносини Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

В травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та на даний час сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та присвоїти їй дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач подав до суду відзив, в якому позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2004 року. Шлюб перший, сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивачка не бажає збереження сім'ї та наполягає на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. В той же час, доводи відповідача про неможливість розірвання шлюбу між сторонами, оскільки він сподівається на примирення з позивачкою, суд вважає безпідставними, так як позивачка не бажає примиритися та наполягає на розірвання даного шлюбу, сторони фактично не підтримують подружніх відносин на даний час та ними протягом наданого терміну не вживались жодних заходів щодо примирення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що в судовому засіданні позивачка заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачкою прізвища після розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 112-114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

В травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та на даний час сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та присвоїти їй дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2014 року. Шлюб повторний, сторони мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сімї та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Статтею\~113 СК України\~визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що в судовому засіданні позивачка заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачкою прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 352 гривні 40 копійок. На підставі ст.ст. 112-114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

В травні 2018 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2012 року померла її мати, [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді недоотриманих коштів за постановою Бородянського районного суду № 2-а-6972/11 від 17 жовтня 2011 року. Оскільки після смерті матері вона почала хворіти, в грудні 2012 року перенесла інсульт та протягом тривалого часу відновлювала стан здоров'я тому у визначений законом шестимісячний строк не змогла подати заяву про прийняття спадщини. Вважала, що вказаний строк пропустила з поважних причин, тому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 12 серпня 2012 року матері [PERSON] Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилася, відповідно до заяви просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідач - Майданівська сільська рада Бородянського району Київської області в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті 12 серпня 2012 року [PERSON] відкрилася спадщина на недоотримані [PERSON] кошти, нараховані їй за постановою Бородянського районного суду № 2-а-6972/11 від 17 жовтня 2011 року, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, виконавчого листа (а.с.7, 15). Після смерті матері [PERSON] позивачка [PERSON] протягом тривалого часу хворіла що підтверджується копією медичної документації, свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження (а.с.8-14, 32-42, 6,5). Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що позивачка пропустила строк звернення до нотаріальної контори з поважних причин, то суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

В травні 2018 року представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин, вказавши, що [INFO] року помер батько заявника [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно. Заявник, як спадкоємець першої черги до майна померлого [PERSON] за законом, звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення своїх спадкових прав, проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через недоведеність його родинних відносин із померлим, а тому представник заявника просила встановити такий юридичний факт в судовому порядку. В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги та просила заяву задовольнити із викладених в ній підстав. Представник заінтересованої особи Денисівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи щодо задоволення заявлених вимог. Заслухавши пояснення представника заявника,показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Денисівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області. Після його смерті залишилося спадкове майно, що підтверджується наявними у справі документами. Спадкоємцями до майна померлого [PERSON] є заявник [PERSON] та мати померлого, [PERSON] Остання відмовилася від прийняття спадщини, а заявнику [PERSON] відмовлено в оформленні його спадкових прав після смерті [PERSON] через недоведеність родинних відносин із ним, що підтверджується письмовим повідомленням приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] від 25 січня 2018 року. Як вбачається із свідоцтва про народження заявника [PERSON], він народився [INFO] року в м. Хмельницький та його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. При цьому, прізвище заявника також вказане у свідоцтві як [PERSON]. Наведене свідчить про розбіжність написання прізвища померлого [PERSON] у різних правовстановлюючих документах та неможливість доведення заявником факту його родинних з померлим [PERSON] в позасудовому порядку. Разом із тим, доказами, на підставі яких суд установлює той факт, що [PERSON], який помер [INFO] року, доводився батьком [PERSON], є показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Довідкою Денисівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області №37 від 19 січня 2018 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. З огляду на викладене, суд вважає за можливе дану заяву задовольнити, оскільки метою встановлення факту родинних відносин є врегулювання заявником юридичних питань в сфері правовідносин спадкування. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

В травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.08.2008 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 01.08.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Посилається на те, що станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 14508,15 грн., яка складається з: 437,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9381,16 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 3760,50 грн. - нарахованої пені та комісії, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківський послуг: 250,00 - штраф (фіксована частина) та 678,96 - штраф (процентна ставка). Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 14508,15 грн. за кредитним договором б/н від 24.07.2008 року та судові витрати. Відповідач на призначені судові засідання 13.12.2018 р. та 15.08.2019 р. не з`явилася, повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судових повісток, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідач правом на участь в судових засіданнях не скористалася, за таких обставин,

Outcome: partial