Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

В червні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказала, що відповідно до розписки про надання позики від 26 листопада 2018 року вона позичили [PERSON] грошові кошти в сумі 225 фунтів англійських з терміном повернення до 26 січня 2019 року. На даний час борг відповідач не погасила, відмовляється добровільно повернути отримані кошти. В зв`язку з такими обставинами позивачка в позові просить стягнути з відповідача суму боргу, 3% річних за користування коштами та судові витрати в розмірі 908 грн. В судове засідання позивач [PERSON] подала письмову заяву, просить справу розглядати без неї, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлена про слухання справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 26 листопада 2018 року позичила в [PERSON] - 225 фунтів англійських, що еквівалентно 8586 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн., що стверджується відповідною розпискою. Термін повернення грошових сум до 26 січня 2019 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 вищезазначеного Кодексу на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 524, 533 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 908 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved