Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з 1989 року з діагнозом «легка розумова відсталість, дебільність середнього ступеню враженості». У клініці хвороби переважає недорозвиненість інтелектуально мнестичних функцій та емоційно вольові порушення. З раннього дитинства відставав в психічному та фізичному розвитку. Програму загальноосвітньої школи не засвоїв, закінчив допоміжну школу інтернат в місті Гірське вступив до ПТУ, але спеціальність отримати не зміг. Щорічно лікувався в Лисичанській ОПЛ, Луганській ОКПНЛ, Сватівській ОПЛ. Притягувався до кримінальної відповідальності. На початку жовтня 2007 року здійснив відкрите викрадення чужого майна. А також з листопада 2007 року по лютий 2008 року здійснив ряд відкритих викрадень чужого майна викрадав жіночі ангорські шапки з метою отримання сексуального задоволення. Проходив судово психіатричну експертизу в Луганській ОКПНЛ, де встановлений діагноз легка розумова відсталість. Дебільність середнього ступеню, різко виражене порушення потягів (фетишизм). Був визнаним неосудним. Знаходився на примусовому лікуванні з 16.08.2008 року по 07.03.2009 року. Після виписки повторно здійснив правопорушення за ст. 186 ч. 2 КК України, повторно проходив лікування в СОПЛ з 17.07.2009 року по 21.06.2010 року. При виписці хворому призначена амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку (рішення суду міста Лисичанська від 03.06.2009 року, рішення Сватівського районного суд від 07.06.2010 року). З березня 2011 року стан погіршився, став знову викрадати жіночі шапки з метою сексуального задоволення, було заведено кримінальну справу за ст. 186 ч. 1 КК України, направлений на СПЕ. Знаходився на примусовому лікуванні з посиленим режимом в м. Ждановка з 10.08.2011 року по 11.06.2013 року на підставі постанови Лисичанського міського суду луганської області від 30.05.2011 року для подальшого лікування переведений до Перевальської ОПЛ згідно з постановою Ждановського міського суду Донецької області від 21.05.2013 року. Де знаходився з 11.06.2013 року по 19.06.2013 року. Для подальшого лікування був переведений до Сватівської ОПЛ згідно з райованням для проходження примусового лікування з звичайним наглядом. Рішенням Сватівського районного суду від 23.05.2014 року примусова міра медичного характеру змінена з стаціонарного примусового лікування на АППП, але до серпня знаходився на лікуванні в СОПЛ. В листопаді 2015 р. скоїв правопорушення по ст. 186 ч. 1, проходив судово-психіатричну експертизу в СОПЛ. Рішенням Лисичанського міського суду від 30.0.32016 р. був направлений на примусове лікування в СОПЛ, де знаходився з 16.05.2016 по 09.01.2017. Рішенням Сватівського районного суду від 22.12.2016 р. примусового лікування було змінено на АППП. Останній раз госпіталізований в Сватівську обласну психіатричну лікарню з 16.05.2016 р. по 09.01.2017. Хворий оглянутий лікувально-консультаційною комісією у складі: зав. диспансерним відділом [PERSON], психіатрами [PERSON], [PERSON], які, враховуючі схильність хворого до противоправним діям, разгальмованість потягів, емоційно вольові порушення, прийшли до висновку, що хворий потребує в продовженні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У заяві просив суд продовжити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку громадянину [PERSON], [INFO], проживаючому за адресою: м. Лисичанськ, вул.. ім.. [PERSON][ADDRESS]. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON]. пояснив, що хворий перебуває на диспансерному обліку з 1989 року з діагнозом «легка розумова відсталість, дебільність середнього ступеню враженості», враховуючі хронічний характер перебігу хвороби, агресивні дії по відношенню до матері, схильність до ухилення від лікування, хворий потребує в продовженні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Просила заяву задовольнити. В судовому засіданні прокурор Коваленко М.С. пояснила, що заяву слід задовольнити. В судовому засіданні законний представник [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проти задоволення заяви не заперечує, з рішенням суду заздалегідь згодна. В судовому засіданні хворий [PERSON] не заперечував проти продовження амбулаторної психіатричної допомоги. Вислухавши думку представника психіатричного закладу, прокурора, законного представника хворого, хворого, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO]. Згідно з рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 22.12.2016 року, змінено [PERSON] застосування примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом в умовах стаціонару на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. З висновку лікарів-психіатрів стосовно особи з тяжким психічним розладом, яка потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку від 03.07.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], інвалід ІІІ групи. З 1989 року перебуває на обліку з приводу легка розумова відсталість, дебільність середнього ступеню враженості, з емоційно вольовою нестійкістю. Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах, остання госпіталізація в СОПЛ з 16.05.2016 року по 09.01.2017 року. Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом [PERSON] потребує призначення амбулаторної психіатричної допомоги без його усвідомленої згоди, так як виявляє тяжкий розлад у формі легкої розумової відсталості, дебільність середнього ступеню враженості, з явною емоційно вольовою нестійкістю, в силу якого він може заподіяти значної шкоди своєму здоровю, у звязку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання йому психіатричної допомоги. Таким чином, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а зібрані по справі докази вказують на необхідність продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON].

Outcome: approved