Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказане майно було придбане нею за договором купівлі-продажу, який був укладений 22 травня 2002 року з [PERSON] В грудні місяці 2014 року позивачка вирішила продати житловий будинок, однак нотаріусом було встановлено, що земельна ділянка, яка надана для обслуговування житлового будинку не належить позивачу на праві власності. А саме існують два державні акти на різних осіб: державний актів на право приватної власності на землю виданий 27.01.1993 року на ім'я [PERSON] та державний акт виданий 20.05.1993 року на ім'я [PERSON], крім того вказані державні акти містять величезну кількість помилок. Виходячи з цих обставин, позивачка просила скасувати рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів від 19.01.1993 р. за №20 в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та площею 428 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства. Та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,100 га та 0,428 га надану для обслуговування житлового будинку та особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS], виданий 27.01.1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 19.01.1993 р. За №20. Також просила скасувати рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів від 20.04.1993 р. за №124 в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та площею 129 кв.м. для особистого підсобного господарства. Та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,1128 га надану для обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS], виданий 20.05.1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 20.04.1993 р. за №124. В судове засідання позивачка не з'явилася від її представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача - Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явилися, направивши на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі та повне визнання позову. Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить справу слухати у відсутності представника. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без участі осіб, що не з'явилися в судове засідання. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених положеннями ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що 22 травня 2002 року позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] цілий житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу вказаного будинку був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 22.05.2002 року реєстраційний номер 1087. Право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано в КП «Вознесенське МБТІ» 07.06.2002 року за реєстраційним номером 2532. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що на земельну ділянку за адресою [ADDRESS], видано два державні акти на різних осіб на ім'я [PERSON] та на ім'я [PERSON]. Так, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого 27.01.1993 року, на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради народних депутатів від 19.01.1993 р. № 20, на земельну ділянку площею 0,100 та 0,428 га., передану для обслуговування житлового будинку та особистого підсобного господарства, розташованого по [ADDRESS] - власником є [PERSON]. Крім того у вказаному державному акті містяться наступні помилки: - згідно рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.01.1993 р. №20 земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS], була передана для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, державний акт видано на дві земельні ділянки з двома цільовими призначеннями, які в свою чергу віднесені до різних категорій земель, на які поділяються землі України, в даному випадку право на землю повинно бути посвідчено окремими державними актами. - згідно рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.01.1993 р. №20 була передана земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS], розміром 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та 0,0428 га для ведення особистого підсобного господарства, однак, в акті вказані цифри 0,100 га та 0,428 га відповідно разом, крім того це зазначено в одному державному акті, який видано на одну земельну ділянку з двома цільовими призначеннями, які в свою чергу віднесені до різних категорій земель, на які поділяються землі України, що є грубим порушенням ст.ст.17, 56, 67 ЗК України (редакції 15.01.1993р.). - у вказаному державному акті також не визначено площу та конфігурацію земельних ділянок за кожним цільовим призначенням та на звороті акту в кількісній характеристиці земель відсутні дані про площі, які були передані. - також правовий режим земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд визначений главою 8 ЗК України (редакції 15.01.1993р.) та відносить її до категорії земель населених пунктів та її розмір при безоплатній передачі у власність не мав перевищувати 0,1 га. Правовий режим земельної ділянки призначеної для ведення особистого підсобного господарства визначений главою 7 ЗК України (редакції 15.01.1993р.) та відносить її до категорії земель сільськогосподарського призначення та її розмір при безоплатній передачі у власність не мав перевищувати 0,6 га. - крім того, відповідно до ст.17 ЗК України (ред. 15.01.1993р.), Порядок передачі земельних ділянок в приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Держкомзему від 15.02.1993 року №10, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, затвердженої наказом Держкомзему України від 15.04.1993 року №28 видачі державного акту повинно передувати виготовлення відповідної документації із землеустрою, що в даному випадку зроблено не було. В свою чергу рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.01.1993 р. за №20 в частині передачі в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку громадянці [PERSON] також було прийнято з прушенням вимог діючого законодавства, а саме : згідно пункту 1 вище вказаного рішення зазначено «закріпити в приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків за громадянами», однак далі по тексту вказано «[PERSON] по [ADDRESS], земельна ділянка площею 1000 кв.м., закріпити під ведення підсобного господарства ділянку площею 428 кв.м.», тобто в рішенні допущено помилку, оскільки під пунктом 1 повинні були передати земельну ділянку лише з цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку», однак на земельну ділянку вказано відразу два цільових призначення, які в свою чергу віднесені до різних категорій земель, що в кінцевому результаті призвело до внесення помилки до державного акту. Також невірно вказана нумерації будинку під час винесення вище вказаного рішення виконкому про передачу в приватну власність земельної ділянки, оскільки 19.01.1993 року будинок за адресою [ADDRESS], однак в рішенні вказано 129 (згідно довідки КП Вознесенське МБТІ 139 номер присвоєно 19.02.1991 р.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.01.1993 р. за №20 в частині передачі в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства громадянці [PERSON] підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки порушує ст.ст. 17, 56, 67 ЗК України (ред. 15.01.1993р.). В свою чергу і Державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий на підставі цього рішення, виданий всупереч ст.41 Конституції України, ст.316, 319, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 78, 81, 86, 89, 90, 116, 120, 125, 152-153 Земельного кодексу України, а також ст.ст. 2, 17, 56, 67 глав 7, 8 Земельного кодексу України (ред. 15.01.1993р.). Що стосується Державного акту на право приватної власності на землю виданого 20.05.1993 року, на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради народних депутатів від 20.04.1993 р. № 124, на земельну ділянку площею 0,1128 га., передану для обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства, розташованого по [ADDRESS] на ім'я [PERSON], то вказаний правовстановлюючий документ також був виданий з порушення вимог діючого законодавства, а саме. Згідно рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 20.04.1993 р. №124 земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS], була передана для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, державний акт видано на одну земельну ділянку з двома цільовими призначеннями, які в свою чергу віднесені до різних категорій земель, на які поділяються землі України. Згідно рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 20.04.1993 р. №124 була передана земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS], розміром 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та 0,0129 га для ведення особистого підсобного господарства, однак в державному акті зазначено площу 0,1128 га, та в державному акті об'єднали дві площі земельної ділянки з різними цільовими призначеннями в єдиний масив, що є грубим порушенням ст.ст.17, 56, 67 ЗК України (редакції 15.01.1993р.). У вказаному державному акті також не визначено площу та конфігурацію земельних ділянок за кожним цільовим призначенням. Також правовий режим земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд визначений главою 8 ЗК України (редакції 15.01.1993р.) та відносить її до категорії земель населених пунктів та її розмір при безоплатній передачі у власність не мав перевищувати 0,1 га. Правовий режим земельної ділянки призначеної для ведення особистого підсобного господарства визначений главою 7 ЗК України (редакції 15.01.1993р.) та відносить її до категорії земель сільськогосподарського призначення та її розмір при безоплатній передачі у власність не мав перевищувати 0,6 га. Крім того, відповідно до ст.17 ЗК України (ред. 15.01.1993р.), Порядок передачі земельних ділянок в приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Держкомзему від 15.02.1993 року №10, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, затвердженої наказом Держкомзему України від 15.04.1993 року №28 видачі державного акту повинно передувати виготовлення відповідної документації із землеустрою, що в даному випадку зроблено не було. Також в судовому засіданні було встановлено, що рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 20.04.1993 р. за №124 в частині передачі в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку громадянці [PERSON] невідповідає вимогам діючого законодавства, а саме: - згідно пункту 1 вище вказаного рішення зазначено «закріпити в приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків за громадянами», однак далі по тексту вказано «[PERSON] по [ADDRESS], земельна ділянка площею 1000 кв.м., ділянку площею 129 кв.м. для особистого підсобного господарства», тобто в рішенні допущено помилку, оскільки під пунктом 1 повинні були передати земельну ділянку лише з цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку», однак на земельну ділянку вказано відразу два цільових призначення, які в свою чергу віднесені до різних категорій земель, що в кінцевому результаті призвело до внесення помилки до державного акту. - будинок за адресою [ADDRESS], однак в рішенні вказано 129 (згідно довідки КП Вознесенське МБТІ 139 номер присвоєно 19.02.1991 р.). - також вказане рішення в частині передачі в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку громадянці [PERSON] є неправомірним, оскільки на момент винесення вказаного рішення земельна ділянка за адресою [ADDRESS], належала на праві власності [PERSON], тобто виконком Вознесенської міської ради два рази безоплатно передав у власність одну й ту саму земельну ділянку, якою вдруге вже не мав права розпоряджатися. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 20.04.1993 р. за №124 в частині передачі в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства громадянці [PERSON] підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки порушує ст.ст.6, 17, 56, 67 ЗК України (ред. 15.01.1993р.). В свою чергу Державний акт на право власності на земельну ділянку, що бу виданий на іпдставі вказаного рішення, виданий всупереч ст.41 Конституції України, ст.316, 319, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 78, 81, 86, 89, 90, 116, 120, 125, 152-153 Земельного кодексу України, а також ст.ст. 2, 17, 56, 67 глав 7, 8 Земельного кодексу України (ред. 15.01.1993р.). Право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений, чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (Далі Інструкції) - Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі - виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до Інструкції, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку складаються із підготовчих робіт; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. При виготовленні кадастрового плану для видачі Державного акта на право приватної власності на землю для відповідачів на нього не були занесені межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів, що потягло за собою виготовлення ДА з неправильними межами. Інструкцією не передбачено можливість внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення, оскільки це тягне за собою переробку всієї технічної документації. Отже, виходячи із порядку видачі ДА та їх реєстрації, для того щоб внести зміни у Державний акт слід його визнати недійсним (анулювати), а потім виготовити новий Державний акт. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч.3 ст. 152 ЗК України, у тому числі і шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчинення дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав, а також шляхом застосування інших передбачених законом способів. Тому суд прийшов до висновку, що рішення в оскаржуваній частині є протиправними та підлягають скасуванню в судовому порядку. За встановлених обставин не можуть бути визнані такими, що відповідають вимогам закону та підлягають визнанню недійсними й видані на підставі оскаржуваних рішеннь Державні акти на право приватної власності на землю.

Outcome: approved