Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

в серпні 2019 року позивач звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до відповідачки, в якому просив стягнути з останньої борг за договором позики у загальному розмірі 112555 гривень 50 копійок, з яких: 20000 гривень - сума боргу, 89000 гривень - неустойка (пеня), 2824 гривень - інфляційні нарахування на суму боргу; 731,50 гривень - 3 проценти річних від простроченої суми та вирішити питання про судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 лютого 2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідачка взяла у нього в борг 20000 гривень на строк до 30 травня 2018 року, а також зобов`язалась сплатити йому неустойку у разі прострочення повернення боргу у розмірі 1% від вказаної суми за кожний день прострочення. На підтвердження отримання згаданих коштів [PERSON] власноруч написала розписку. [PERSON] в обумовлений договором строк добровільно суму позики не повернула, тому він звернувся до суду на захистом своїх прав. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 23). 19 листопада 2019 року відповідачка [PERSON] надала до канцелярії Саратського районного суду зустрічний позов до [PERSON] , в якому просила визнати недійсною окрему частини договору позики між [PERSON] та [PERSON] щодо обов`язку по сплаті неустойки в розмірі 1 відсотка від отриманої суми за кожний день прострочення неповернення суми позики. Зустрічний позов обґрунтувала тим, що [PERSON] позичив їй грошові кошти, а не речі, визначені родовими ознаками, а тому згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України окрема частина договору позики між нею та позивачем щодо обов`язку сплатити неустойку в розмірі 1 відсотка від отриманої суми за кожний день прострочення неповернення суми позики, суперечить змісту ч.1 ст.1050 ЦК України, а тому зазначена частина договору позики може бути визнана недійсною. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 листопада 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсною окремої частини договору позики був прийнятий до спільного розгляду та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 61). 22 червня 2020 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про залишення позову без розгляду в частині стягнення неустойки (пені) - 89000 грн., інфляційних нарахувань на суму боргу - 2824 грн., та 3 проценти річних від простроченої суми - 731,50 грн. 22 червня 2020 року відповідачка [PERSON] надала заяву про залишення без розгляду її зустрічної позовної заяви до [PERSON] про визнання недійсною окремої частини договору позики. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року позовна заява [PERSON] в частині стягнення неустойки (пені) 89000 грн., інфляційних нарахувань на суму боргу - 2824 грн., та 3 процентів річних від простроченої суми - 731,50 грн. та зустрічна позовна заява відповідачки [PERSON] про визнання недійсною окремої частини договору позики залишено без розгляду. В судовому засідання позивач уточнений позов підтримав та просив стягнути з відповідачки борг за договором позики 20000 гривень, витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідачка [PERSON] та її представник адвоката Власенко Л.В. уточнений позов визнали не заперечували проти його задоволення Заслухавши позивача та його представника, відповідачку та її представника, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. З копії розписки, написаної власноруч відповідачкою, вбачається, що 01 лютого 2018 року між сторонами був укладений договір позики на суму 20000 гривень, за умовами якого відповідачка зобов`язалася повернути позивачу вказану суму боргу 30 травня 2018 року (а.с.9). Оригінал розписки, що зберігається у позивача, був досліджений судом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 27 серпня 2019 року, тобто на день подачі даного позову до суду, відповідачка не повернула борг. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сума боргу за договором позики від 01 лютого 2018 року складає 20000 гривень, на день розгляду справи борг не повернуто, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно з нормами ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до вимог ч.3 ст.133 ЦПК України вказані витрати відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до договору про надання правової допомоги № 08/19-19 від 19 серпня 2019 року, та розрахункового документу, адвокатом Шевиріним Андрієм Олексійовичем надано позивачу [PERSON] послуги на загальну суму 3000 гривень (а.с. 14-15). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року роз`яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову, застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VІ). Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, дійсно понесла ці витрати. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 1125 гривень 56 копійок, що підтверджується оригіналом квитанцій № 14 від 22.08.2019 року (а.с. 1). Так як позивач зменшив позовні вимоги та з відповідачки [PERSON] стягнуто на користь позивача 20000 гривень, тому з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 768,40 гривень. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача складає 23768 гривень 40 копійок (20000 гривень + 3000 гривень + 768,40 гривень).

Outcome: approved