Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

В червні 2014 р.[PERSON].в інтересах малолітнього племінника [PERSON],[INFO],звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що відповідачі [PERSON]та [PERSON].є батьками малолітнього [PERSON],[INFO] З народження малолітній [PERSON]проживає з позивачкою,знаходиться на повному її утриманні,відповідачі свідомо покинули дитину у віці трьох місяців,ухиляються від виконання своїх батьківських обов*язків,з дитиною не спілкуються,ніякої участі у її вихованні та розвитку не приймають,життям та здоров*ям не цікавляться, фактично всі батьківські обов*язки виконує позивачка. Між відповідачами та дитиною не виникло родинних відносин та почуття любові,дитина не знає рідних батьків,кожен з відповідачів живе своїм власним життям та подальшою долею дитини не переймається. Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.164,165 СК України просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON],[INFO],на підставі ст.60 ЦК України призначити її опікуном малолітньої дитини та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 350 гр.з кожного,щомісячно,до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON]позов підтримала та пояснила,що її рідний брат [PERSON]протягом 2007-2008 року проживав у цивільному шлюбі із відповідачкою [PERSON],відповідачі мають сина [PERSON],[INFO].Приблизно через три місяці після народження дитини відповідачі припинили шлюбні відносини,з цього ж часу мати дитини пішла з сім*ї,залишивши сина,малолітній [PERSON]проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідачі фактично з народження дитини проживають окремо від дитини,ніякої участі у вихованні та розвитку не приймають,життям та здоров*ям сина не цікавляться,матеріально не утримують,фактично його покинули. Просить суд задовольнити позов та позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON],оскільки це відповідатиме інтересам дитини та дасть можливість позивачці офіційно оформити опіку,а також стягнути аліменти на утримання дитини. Представник позивача адвокат Ворона Г.Д.підтримала вимоги своєї довірительки ,вважає доведеним факт свідомого тривалого ухилення відповідачів від участі у вихованні сина [PERSON],який своєю сім*єю вважає родину позивачки,батьків фактично не знає та не має до них почуття любові,оскільки останні покинули його на вихованні у тітки,позбавлення відповідачів батьківських прав повністю відповідатиме інтересам дитини. Відповідачі [PERSON],[PERSON].в судове засідання не з*явились з невідомих причин,викликались відповідно до ст.74,76 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання,заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Відповідно до ст.224 ЦПК України,суд розглянув справу без участі відповідачів,які у судове засідання не з*явились без поважних причин,належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності. За згодою позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні Сінгурова Т.А.підтримала позов в частині позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON],який тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов*язків відносно малолітнього сина [PERSON],проживає окремо від дитини,з сином не спілкується,надав органу опіки письмову заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав. Також пояснила,що орган опіки вважає недоцільним на даний час позбавляти батьківських прав матір дитини [PERSON],оскільки вона не з*явилась на засідання комісії і її думка щодо виховання,утримання та розвитку дитини не з*ясована. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторони та їх представників,оцінивши у сукупності надані письмові докази із показами свідків , суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі,протягом 2007-2008 р.проживали у фактичних шлюбних відносинах по [ADDRESS] разом з сім*єю позивачки. [INFO] р.народився син відповідачів [PERSON],що підтверджується копією свідоцтва про народження,який з народження проживає з позивачкою за місцем реєстрації останньої в [ADDRESS]. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідачка [PERSON].з грудня 2008 р.,а відповідач [PERSON] з 2010 р.проживають окремо один від одного та окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймають участі у вихованні дитини,з сином не спілкуються без жодних перешкод для цього. Ці обставини підтверджуються як поясненнями позивачки,так і показами свідків [PERSON],[PERSON],які суду показали,що більше п*яти років тому відповідачі припинили спільне проживання,виїхали з [ADDRESS],їх син [PERSON] залишився з тіткою [PERSON],з якою і проживає до теперішнього часу ,знаходиться на її матеріальному утриманні та вихованні. Відповідачі ніякої участі у житті дитини не приймають,розвитком,здоров*ям не займаються та не цікавляться,коштів на утримання не надають,до дитини не приходять. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування,малолітній [PERSON],[INFO],проживає разом із позивачкою та її батьками в [ADDRESS],в помешканні створені задовільні умови для проживання та виховання дитини.Між позивачкою та дитиною склалися добрі стосунки,позивачка з народження займається вихованням,розвитком,утриманням малолітнього племінника,рідної матері дитина не пам*ятає. Відповідно до п. 2-4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини,жорстоко з ним поводяться,є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідачі як батьки малолітнього [PERSON],[INFO],не виконують своїх обов*язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини,не створюють умов для отримання сином освіти. Фактично між дитиною та батьками не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку. Дитина не відчуває потреби в батьках,оскільки з раннього віку покинута ними на піклування тітки та батьків не пам*ятає. Відповідачі після припинення шлюбних відносин дитиною не цікавилися,кожен із них мав інші інтереси та проживав окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов*язків не мають,виховання дитини тіткою та самоусунення від участі у житті сина є для них зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачі без жодних об*єктивних перешкод не виконують своїх батьківських обов*язків відносно сина ,їх небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про нього,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батьків відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачів необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов*язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батьків відносно дитини та інших обставин справи. Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав,оскільки він ґрунтується лише на тому,що думка та наміри матері малолітньої дитини не були з*ясовані на засіданні комісії. Разом з тим,сама поведінка відповідачки [PERSON],яка у віці трьох місяців покинула дитину на виховання у сім*ї позивачки та більше жодного разу дитиною не цікавилася вказує на те,що мати дитини свідомо без поважних причин не виконує своїх батьківських обов*язків і така ситуація її повністю влаштовує. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині заявлених вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. При вирішені позову про призначення позивачки [PERSON]опікуном малолітнього [PERSON]на підставі ст.60 ЦК України суд виходить з наступного. Як передбачено ст.243 СК України,опіки над дитиною у віці до 14 років встановлюється органом опіки та піклування ,а також судом у випадках,передбачених ЦК України. Згідно зі ст. 56 Цивільного кодексу України органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права та обов'язки щодо забезпечення прав та ін тересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, вста новлюються законом. Відповідно до п.1.3,1.4 наказу № 34/166/131/88 від 26.05.1999 р.,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 р.,»Про затвердження Правил опіки та піклування»,органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад;безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. Вказані органи згідно п.2.1 цього наказу встановлюють опіку над неповнолітніми,які не досягли п'ятнадцяти років і залишились без піклування батьків,коли батьки,зокрема,судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Таким чином,безпосереднє ведення справ щодо опіки та піклування законом покладається ,у межах їх компетенції, на відповідні відділи і управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад. Ведення справ з опіки і піклування щодо неповнолітніх здійснюється органами в справах сім'ї та молоді та службою в справах неповнолітніх. Статтею 60 ЦК України передбачена судова процедура встановлення опіки над малолітньою особою лише у випадку, якщо підставою для встановлення опіки є справа у провадженні суду про визнання особи недієздатною або обмеження її дієздатності ,в процесі розгляду якої стало відомо про наявність дитини,яка залишилась без батьківського піклування.У таких випадках встановлення опіки чи піклування здійснюється у тому ж провадженні.У всіх інших випадках опіка та піклування встановлюються органами опіки та піклування. З матеріалів справи встановлено,що позивачка може виконувати обов*язки опікуна над малолітнім [PERSON],органом опіки в цьому їй відмовлено не було,підстави для призначення її опікуном у судовому порядку при розгляді даної справи відсутні. При вирішенні позову про стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітньої дитини,суд виходить з наступного. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи суд встановив,що на теперішній час відповідачі як батьки малолітнього [PERSON],[INFO],проживають окремо від дитини,обов*язок щодо її утримання не виконують. За віком відповідачі є працездатними,відомості щодо наявності у них інших утриманців та стягнень за виконавчими листами у суду не має. Фактично обов*язок по утриманню дитини виконує позивачка,з якою дитина постійно проживає. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з 01.01.2014 р.прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років встановлено в сумі 1286 гр., батьки мають рівні обов*язки в утриманні дітей . Таким чином,вимоги позивачки про стягнення з відповідачів аліментів по 350 гр.щомісячно на утримання їхньої дитини узгоджуються з встановленим Державою прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку,підстав для звільнення відповідачів від участі у належному утриманні дитини суд не встановив. На підставі ст.ст. 10, 11, 57, 60, 76, 88, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 ,141,180-182,191 СК України, суд -

Outcome: partial