Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

В травні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом (а.с. 1-15 т.1) до ТОВ «Алматерра» в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 5684163,11 грн., з яких: 5139250,0 грн. - заборгованість за договорами про надання фінансової допомоги №140616 ФД від 14 червня 2016р., №140616 ФД від 23 червня 2016р., № 060716 ФД від 06 липня 2016р., №200716 ФД від 20 липня 2016р., № 120816 ФД від 12 серпня 2016р., № 050916 ФД від 05 вересня 2016р., № 211016 ФД від 21 жовтня 2016р.; інфляційні втрати - 426453,35 грн.; 3,0 % річних - 118459,76 грн.; судовий збір у розмірі 8810,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував неналежним виконанням відповідачем умов зазначених договорів про надання зворотної фінансової допомоги. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 15 травня 2018р. відкрито провадження по справі, в порядку загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. 14 серпня 2018р. на адресу суду надійшов відзив від відповідача (а.с. 107, 108 т.1), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що зобов`язання за вищезазначеними договорами є або виконаними або договір є неукладеним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. 07 вересня 2018р. на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 133-135 т.1), в якій позивач просив суд : стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 4522753,03 грн., з яких: 4 099250,0 грн. - заборгованість за договорами про надання зворотної фінансової допомоги; 332541,35 грн. - інфляційні витрати; 90961,68 грн. - 3,0 % річних; 8810,0 грн. - судовий збір. 10 вересня 2018р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 140-145 т. 1), в якій сторона позивача просила суд позов задовольнити, наголошуючи, що у відзиві на позов, відповідач вводить суд в оману, стосовно фактів укладення правочинів, а також подав до суду копії документів, які на думку сторони позивача містять ознаки підробки, у зв`язку з чим, позивач звернувся до правоохоронних органів. Розпорядженням від 26 листопада 2018р. за № 01-08-1433 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018р. прийнято справу до розгляду та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2019р. закрито підготовче засідання. 07 квітня 2020р. на адресу суду надійшла заява позивача, в якій він просив суд позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за договорами №120816 ФД від 12 серпня 2016р., № 120816 ФД від 12 серпня 2016р., №050916 ФД від 05 вересня 2016р., № 211016 ФД від 21 жовтня 2016р. залишити без розгляду. Позовні вимоги за договором №140616 ФД від 14 червня 2016р. та за договором № 200716 ФД від 20 липня 2016р. підтримує та просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 1905614,33 грн., з яких: 1710000,0 грн. - заборгованість за позикою; 150662,0 грн. - інфляційні витрати; 44952,33 грн. - 3 % річних; 8810,00 грн. - суму сплаченого судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2021р. подану позивачем заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог - задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2021р. заяву сторони відповідача про залишення позову без розгляду - залишено без задоволення. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, просив залишити позов без задоволення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 14 червня 2016р. між сторонами було укладено у письмовій формі договір про надання зворотної фінансової допомоги № 140616 ФД (а.с. 17, 18 т.1) далі по тексту - договір №1). Відповідно до умов пунктів 1.1., 2.1., 4.1., 5.1. договору №1 позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 1400000,0 грн. на умовах безпроцентної фінансової допомоги, а відповідач зобов`язався повернути позивачеві суму позики в обумовлені договором № 1 строки (даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 15 червня 2017р. (п. 4.1 договору № 1). 14 червня 2016р. на виконання умов договору №1, позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 56225,0 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становило 1400564,75 грн. (а.с. 19, 20 т.1). В пункті 6.2. договору №1 передбачено, що строк договору закінчується 15 червня 2017р. Пунктом 5.1. договору №1 встановлено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу зворотну фінансову допомогу протягом трьох календарних днів до закінчення договору. Пунктом 5.3. договору №1 передбачено, що зворотна фінансова допомога вважається повернутою позивачу в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його поточний рахунок, або з моменту підписання ним видаткового ордера відповідача. Як встановлено судом, відповідачем було виконано частково зобов`язання за договором № 1 у сумі 545159,07 грн. (а.с. 109 т.1). Доводи сторони позивача, що видатковий касовий ордер від 12 червня 2017р. (а.с. 109 т.1) має ознаки підробки судом оцінюються критично, оскільки на підтвердження зазначених обставин стороною позивача не було надано суду жодного належного доказу, а сам факт звернення позивача з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками підробки документів, не свідчить про його недійсність. Крім того, 20 липня 2016р. між сторонами було укладено договір про надання зворотної фінансової допомоги № 200716 ФД (а.с. 27, 28 т. 1) далі по тексту - договір №2). Відповідно до умов пунктів 2.1., 4.1., 5.1. договору №2 позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 310000,0 грн. на умовах безпроцентної фінансової допомоги, а відповідач зобов`язався повернути позивачеві суму позики в обумовлені договором №2 строки. 20 липня 2016р. на виконання умов договору №2 позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 12510,09 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становило 310375,33 грн. (а.с. 29 т.1). Пунктом 5.1. договору № 2 встановлено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу зворотну фінансову допомогу протягом трьох календарних днів до закінчення договору. У п. 4.1. договору №2 встановлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 19 липня 2017р. Пунктом 5.3. договору передбачено, що зворотна фінансова допомога вважається повернутою позивачу в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його поточний рахунок, або з момент підписання ним видаткового ордера відповідача. Судом не встановлено, що у вказаний вище строк, відповідач повернув позивачу суму позики за договором №2. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума фінансової допомоги за договором 1 у розмірі 854840,93 грн., при цьому судом враховано, що відповідачем 1 вже було повернуто позивачу 545159,07 грн., а також за договором 2 з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума фінансової допомоги у розмірі 310000,0 грн. Доводи сторони відповідача, що відповідачем були виконанні всі зобов`язання за договорами №№ 1, 2 з посиланням на відповідні платіжні документи (а.с. 198-229 т.1) судом оцінюються критично, оскільки ці платіжні документи не містять відомостей (призначення платежу) виконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню сум фінансової допомоги за договорами №№ 1, 2. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на підставі ст. 625 ЦК України, за договором № 1: 3,0 % річних - 22905,03 грн.; інфляційні втрати - 75311,4 грн. за період часу з 16 червня 2017р. по 07 травня 2018р.; за договором № 2: 3,0 % річних - 7440,0 грн.; інфляційні втрати - 26629,0 грн. за період часу з 20 липня 2017р. по 07 травня 2018р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8810, 00 грн.

Outcome: partial