Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В червні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила вселити її до квартири [ADDRESS] та виселити відповідача із зазначеної квартири без надання іншого приміщення. В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 07.02.2002 року Корабельним районним відділом реєстрації актів цивільного стану в Книзі реєстрації розірвання шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 297. Під час перебування з відповідачем у шлюбі їм на сім'ю з трьох осіб був виданий ордер на жиле приміщення № 493 на право заняття в порядку обмінну жилого приміщення житловою площею 29,7 кв.м, що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS], на підставі якого вони вселилися в спірне жиле приміщення. З часу розірвання шлюбу та до теперішнього часу відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, погрожує фізичною розправою, виганяє з квартири, чим робить проживання разом з ним неможливим. З цього приводу вона зверталася до міліції. Крім того відповідач участі по сплаті житлово-комунальних послуг не бере. В квітні 2014 року відповідач, погрожуючи фізичною розправою, вигнав її з квартири. У зв'язку з порушенням відповідачем її законних житлових прав вона вимушена звернутися до суду та просить вселити її до квартири. Крім того, пославшись на ст.116 ЖК України, просила виселити відповідача з займаної квартири як особу, що систематично порушує правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі. В судовому засіданні позивач від частини позовних вимог, які стосуються виселення відповідача, відмовилася. Відмова прийнята судом, про що постановлена відповідна ухвала. Позовні вимоги щодо вселення її до квартири підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона вимушена разом з меншим сином винаймати житло та не має змоги користуватися речами, які знаходяться у спірній квартирі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, проти задоволення заяви про вселення [PERSON] не заперечували. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.06.1981 року до 07.08.2002 року. На їх сім'ю, що складалася з трьох осіб, в порядку обміну була надана двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] житловою площею 29,7 кв.м, що підтверджується ордером на жиле приміщення (обмінним) № 493, виданим на підставі рішення комісії Бюро обміну житлових приміщень виконкому Миколаївської міської Ради народних депутатів № 10 від 09 березня 1988р. Таким чином, з моменту видачі ордеру у позивачки виникло право на вселення в спірну квартиру. З довідки форми 3, виданої КЖЕП № 24 26.05.2014 року за № 2176, вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані: відповідач, як відповідальний квартиронаймач, з 05.04.1988р., позивачка, як колишній член сім'ї наймача, з 05.04.1988р., та двоє їх синів: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] (з [INFO].). Через неправомірну поведінку відповідача, який чинить перешкоди позивачці в проживанні в спірній квартирі, [PERSON] позбавлена можливості користуватися належними їй житловими правами. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Отже, спірні відносини між сторонами виникли з приводу здійснення права користування квартирою, яка належить до житлового фонду, що знаходиться у віданні органу місцевого самоврядування, та регулюються главою 2 ЖК України. У відповідності до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти. Відповідно до статей 64, 65 ЖК України особи, що вселились у жиле приміщення як члени сім'ї наймача, постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між: цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які з ний проживають, не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням. Правилами ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право позивача на здійснення користування квартирою [ADDRESS] порушується відповідачем, у зв'язку з чим воно підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем, шляхом вселення до спірної квартири. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідача також витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved