Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

В червні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 18 червня 2012 року в Шульганівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №01. В шлюбі народилася дитина [PERSON], 21 грудня 2012 року. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності інших людей, чим ображає честь і гідність її та дитини. Примирення вважає неможливим. Позивачка [PERSON] позов підтримує, суду пояснила, що до розірвання шлюбу привела поведінка відповідача, який проявив подружню невірність, не ночує вдома. З червня 2016 року вони подружніх відносин не підтримують. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], дитину залишити проживати з нею, судові витрати, повязані з розірванням шлюбу, покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідка про доставку SMS та повідомлення про розгляд справи. Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Криса) [PERSON] уклали шлюб 18 червня 2012 року, який зареєстрували в Шульганівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №01, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами часто виникають сварки та скандали, сторони проживають окремо з червня 2016 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Відповідач проявив подружню невірність. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved