Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 14.06.2011 року було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 500, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує і станом на 28.02.2015 року має заборгованість перед позивачем в сумі 14 049, 76 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 5 578, 91 гривень, заборгованість по процентах - 5 990, 68 гривень, заборгованість по комісії та пені - 1 334, 68 гривень, штраф - 500, 00 гривень (фіксована частина), штраф - 645, 23 гривень (процентна складова). Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 14.06.2011 року в розмірі 14 049, 76 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5 578, 91 гривень, заборгованість по процентах - 5 990, 68 гривень, заборгованість по комісії та пені - 1 334, 68 гривень, штраф - 500, 00 гривень (фіксована частина), штраф - 645, 23 гривень (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про можливість заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, не повідомлено причини неявки. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 500, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 6-31) Відповідачу позивачем було оформлено кредитну картку, відкрито 14.06.2011 року рахунок та видано картку, що стверджується підписом [PERSON] (а.с. 6 (зворот)) В заяві від 14.06.2011 року зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Умовами кредитного договору передбачено збільшення кредитного ліміту. Відповідно до п. 1.1.2.5. умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 1.1.5.32. вище зазначених умов та правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми боргу по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Відповідно до п. 1.1.5.25. умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами та правилами клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0, 1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочки. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором б/н від 14.06.2011 року станом на 28.02.2015 року становить 14 049, 76 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 5 578, 91 гривень, заборгованість по процентах - 5 990, 68 гривень, заборгованість по комісії та пені - 1 334, 68 гривень, штраф - 500, 00 гривень (фіксована частина), штраф - 645, 23 гривень (процентна складова). (а.с. 4-5) Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України, а саме в частині нарахування комісії та пені в сумі 1 334, 67 гривень і штрафу в розмірі 645, 23 гривень (процентна складова). Решта розрахунку відповідає умовам кредитного договору. З розрахунку, наданого позивачем, судом не може бути встановлено, розмір нарахованої комісії та розмір нарахованої пені, оскільки, як вбачається з розрахунку, нарахування комісії та пені за кредитним договором б/н від 14.06.2011 року здійснено в одній загальній колонці розрахунку заборгованості «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)». Таким чином, суд не може фактично встановити окремі суми комісії та пені та перевірити чи нараховані вони відповідно до умов договору, адже комісія та пеня мають різну правову природу. Окрім того, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідно до п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з комісії за користування кредитом задоволенню не підлягають. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії - за вчинення дій, відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по пені та комісії слід відмовити. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Як вбачається з розрахунку, штраф в розмірі 5 % нараховано позивачем, зокрема, на суму заборгованості з урахуванням заборгованості по пені та комісії. Однак, як встановлено судом, з розрахунку не вбачається можливим розмежувати та визначити правову природу даної складової заборгованості за кредитним договором. Окрім того, судом прийнято до уваги, що нарахування штрафу, в тому числі, й на пеню, є неприпустимим, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності. Враховуючи те, що розмір задоволених позовних вимог становить 11 569, 59 гривень, то процентна складова штрафу (5%) становить 578, 48 гривень. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене. В ході розгляду справи судом встановлено, що 14.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]було укладено кредитний договір б/н. Відповідач отримав кошти в кредит, зобов'язувався повернути їх, сплатити проценти, на умовах визначених договором, але взяті на себе зобов'язання не виконав, що підтверджується доказами, наданими позивачем. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за кредитним договором б/н від 14.06.2011 року відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, згідно кредитного договору б/н від 14.06.2011 року загальної суми заборгованості в розмірі 12 648 (дванадцять тисяч шістсот сорок вісім) гривень 07 копійки, з яких: заборгованість за кредитом - 5 578, 91 гривень, заборгованість по процентах - 5 990, 68 гривень, штраф - 500, 00 гривень (фіксована частина), штраф - 578, 48 гривень (процентна складова). В задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» комісії та пені в розмірі 1 334, 94 гривень і штрафу в сумі 66, 75 гривень слід відмовити, оскільки в цій частині вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 219, 29 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (90, 02 %). Решту судового збору в сумі 24, 31 гривень слід залишити за позивачем. Враховуючи наведене,

Outcome: partial