Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав що 02 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4708,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяті зобовязання не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 24 грудня 2015 року в сумі 14280,08 грн., яку просили стягнути. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», просили скасувати рішення та ухвалите нове, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним, суд не врахував, що кошти за кредитним договором повернуто не було, правовідносини між сторонами тривають, тому проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню в межах строку позовної давності. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення скарги. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що 02 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № KTXRFF10010124, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 4708,00 грн. строком до 02 листопада 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12%, підписана заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг, станом на 24 грудня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 14280,08 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що має місце порушення зобовязання з боку відповідача, але позивач звернувся до суду з позовом після спливу трирічного строку загальної позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявляв, а відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи. Як виходить з заяви позичальника № KTXRFF10010124 від 2 листопада 2010 року (арк..спр.6) банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 4708 грн. на строк 24 місяці з 2 листопада 2010 року по 2 листопада 2012 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 428 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 47,08 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого фізичним особам. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 20 по 30 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошт (щомісячний платіж) у сумі 243,50 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 2 листопада 2012 року. Виходячи зі змісту ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Дані висновки висловлені Верховним Судом України в постанові від 6 листопада 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України у справі №6-116цс13. Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» просили стягнути заборгованість станом на 24 грудня 2015 року в розмірі 14280,08 грн., яка складалась з наступного: 2478,96 грн. заборгованість за кредитом, 1,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 612,04 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 10030,97 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафи 500 грн. (фіксована частина), 656,19 грн. (процентна складова) (арк..спр.3). З виписки по рахунку відповідача (арк..спр.40-72, 117-151) виходить, що останній платіж з боку відповідача мав місце 21 березня 2012 року. Отже висновки суду першої інстанції про те, що з цього часу почав відраховуватися строк позовної давності ґрунтуються на законі. До суду ж позивач звернувся лише 19 січня 2016 року (арк..спр.2-3), тобто за спливом строку позовної давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності (арк..спр.32). Виходячи з викладеного, висновки суду про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відносно позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту, по процентам, комісії та пені, яка утворилась станом на 14 квітня 2014 року в сумі 9388,42 грн. (арк..спр.5) ґрунтуються на законі. В той же час суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, яка нарахована після 14 квітня 2014 року та штрафів з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. А відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» N 1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Костянтинівка. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 16 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Костянтинівка. З копії паспорта [PERSON] вбачається, що він зареєстрований в [INFO] (арк..спр.15). Дана обставина також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу (арк..спр.24). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 15 квітня 2014 року по 24 грудня 2015 року позивачем нарахована пеня в сумі 963,73 грн. та штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (відсоток від суми) 14280,08 грн., що суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Отже висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, нарахованої з 15 квітня 2014 року по 24 грудня 2015 року та штрафів з підстав пропуску строку позовної давності не відповідають вимогам закону. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Виходячи з викладеного рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, нарахованої з 15 квітня 2014 року по 24 грудня 2015 року та штрафів з підстав пропуску строку позовної давності не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню.

Outcome: partial