Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

В червні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила: встановити порядок користування майном у домоволодінні № 74 по вул. Наримській в м. Дніпрі по 2 варіанту судової будівельно-технічної експертизи, надавши [PERSON] у володіння та користування в житловому будинку: жилу кімнату 1-4 площею 10,3 кв.м., й частину кімнати 1-5 площею 12,5 кв.м. з улаштуванням в ній перегородки; а [PERSON] - жилі кімнати 1-7 площею 8,4 кв.м., 1-6 площею 9,3 кв.м. та 5,1 кв.м. частини прилеглого приміщення 1-5 і залишити у їхньому спільному користуванні приміщення кухні 1-2 , сіни 1-1, коридор 1-3, веранду 1-8, підвал під будинком, горище, а також залишити у спільному користуванні співвласників дворові будівлі й споруди: сарай літ. Б, туалет літ. В, вигрібну яму, ворота, огорожу, мостіння та інженерні комунікації: водопровід, каналізацію, мережі газо- та електропостачання, у тому числі двоконтурний газовий водогрійний котел, газову плиту, мийку з приборами обліку спожитої енергії; з метою усунення перешкод в користуванні власністю знести обладнані в будинку туалет, душову кабіну з приєднанням зайнятих ними площ до приміщення кухні та зобовязати [PERSON] передати [PERSON] ключі від приміщень кухні 1-2, кімнати 1-5, сараю літ. Б та не перешкоджати у користуванні цими приміщеннями, газовим, електричним та сантехнічним обладнанням в кухні, у приєднані системи опалення до двоконтурного газового котла, електричних приладів та освітлення до загальної системи електропостачання та в улаштуванні перегородки в існуючому приміщенні 1-5, а також надавати при потребі домову книгу та технічний паспорт на домоволодіння; а також стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй належить 1/2 частка житлового будинку № 74 з господарськими будівлями по вул. Наримська в м. Дніпрі. Інша частка цього майна належить [PERSON], яка є її племінницею. Незважаючи на їхні родинні відносини, вона всіляко перешкоджає їй у користуванні та володінні спільною власністю та в порушення вимог законів здійснювала різні дії щодо розпорядження без її згоди цим майном. Так, вона реєструвала без згоди позивачки у будинку сторонніх осіб. Рішенням суду їй були усунуті перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в будинок. Після набрання рішенням законної сили виконавча служба видала їй ключі від дверей до будинку в дві порожні кімнати 10,3 кв.м. та 17,6 кв.м. (прохідну), дві інших кімнати були зайняті відповідачкою і закриті на замки, про що складено відповідний акт. Однак, наступного дня після вселення, відповідачка закрила на замок кімнату 17,6 кв.м. і заборонила їй користуватися нею. Фактично її оселили тільки в одну житлову кімнату без опалення та енергопостачання. Житловий будинок складається з однієї квартири та має 4 жилі кімнати. Як зазначено в акті, відповідачка: «зайняла дві кімнати (1-6 площею 9,3 кв.м. та 1-7 площею 8,4 кв.м.), а дві кімнати залишилися вільними (1-4 площею 10,3 кв.м. та 1-5 площею 17,6 кв.м.). Але при вселенні їй не видали ключи від приміщення кухні, про що зазначено в акті про зселення. Таким чином, у користуванні відповідачки знаходяться 3 жилих кімнати загальною площею 35,3 кв.м., а їй виділено тільки одну кімнату площею 10,3 кв.м., що значно менше, ніж передбачено законом відповідно до її частки. Крім того, вона не пускає її в приміщення кухні, яке згідно вимог законів повинно знаходитися у спільному користуванні. Внаслідок цього вона позбавлена можливості користуватися належною їй часткою власності. З приводу усунення цих перешкод вона зверталася до виконавчої служби, потім до управління юстиції Дніпропетровської області та просила повторно відкрити виконавче провадження для зселення її в другу кімнату та надання доступу в приміщення кухні. Між тим, їй було відмовлено у задоволенні цих заяв та запропоновано вирішити питання щодо встановлення порядку користування приміщеннями в судовому порядку. Таким чином, вона була вимушена захищати своє порушено право в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначили, що вони згодні на будь-який варіант, щодо встановлення порядку користування майном, з запропонованих експертом. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та просили відмовити їй в повному обсязі. При цьому, вказали, що будинок знаходиться в аварійному стані, а позивачкою не надано погодження відповідних органів щодо проведення перепланування/перебудови будинку по проведеній судовій будівельно-технічній експертизі. Крім того, зазначили, що в будинку прописані та проживають малолітні діти, а позивачка не залучила до участі у справу орган опіки, у звязку з чим у разі задоволення її позовних вимог будуть порушені права дітей. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, буд. 74, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.03.2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4-748, яке зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 19.04.2007 року за реєстраційним № 17822440, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2007 року за № 14304797. Інша 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, буд. 74, належить [PERSON] на підставі Договору дарування 1/2 частини домоволодіння від 04.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2840. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивачка звернулася до суду, оскільки бажає встановити порядок користування майном у домоволодінні, що є у їхній спільній частковій власності, а відповідачка відмовляє їй у цьому та чинить перешкоди у користуванні належним їй майном. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про встановлення порядку користування домоволодінням. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Для визначення можливих варіантів встановлення порядку користування приміщеннями житлового будинку, підвалом під ним та приміщенням на горищі по вул. Наримська, 74 в м. Дніпрі між двома співвласниками, яким належить майно у рівних частках, була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз був складений Висновок № 4878/4879-16 від 23.02.2016 року, в якому надані варіанти встановлення порядку користування приміщеннями житлового будинку, підвалом під ним та приміщенням на горищі по вул. Наримська, 74 в м. Дніпрі (а.с.49-61). У звязку з виниклими питаннями по вищевказаній судовій будівельно-технічній експертизі, оскільки наведеним висновком передбачені перепланування в будинку, в судовому засіданні була допитана в якості експерта [PERSON] (експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, яка склала вищевказаний Висновок судової будівельно-технічної експертизи), яка надала відповіді сторонам по проведеній експертизі. Відповідно до ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно п. 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради відповідно до законодавства. Відповідно до п. 1.4.2. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Відповідно до пункту 1.4.4 Правил утримання житлових будинків та при будинкової території, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Так, Висновком № 4878/4879-16 від 23.02.2016 року по проведеній судовій будівельно-технічній експертизі як по першому, так й по другому варіанту передбачені перепланування приміщень в житловому будинку № 74 по вул. Наримській в м. Дніпрі, зокрема, встановлення і демонтаж перегородок, улаштування дверних отворів. Таким чином, для застосування будь-якого з запропонованих варіантів Висновку № 4878/4879-16 від 23.02.2016 року по проведеній судовій будівельно-технічній експертизі, необхідний дозвіл виконавчого комітету. Судом розяснювалося позивачці про необхідність погодження запропонованих варіантів Висновку № 4878/4879-16 від 23.02.2016 року по проведеній судовій будівельно-технічній експертизі з відповідними органами, але позивачка та її представник вважали, що дана експертиза не підлягає погодженню. Разом з тим, суд критично ставиться до таких тверджень позивачки та її представника, оскільки за висновком вказаної експертизи передбачені переобладнання та перепланування спірного будинку, у звязку з чим висновок експертизи повинен бути узгоджений сторонами з виконкомом та іншими органами і службами, які правомочні приймати рішення щодо дозволу на переобладнання та перепланування будинку. Крім того суду наданий висновок будівельно-технічного експертного дослідження № 935-02 від 28 лютого 2013 року, з якого вбачається, що технічний стан будівлі житлового будинку по вул. Наримська, будинок № 74 в м. Дніпропетровську (нині Дніпро) непридатний для експлуатації. Конструкції мають дефекти та пошкодження, які свідчать про зниження її несучої здатності. Але на основі перевірних розрахунків та аналізу пошкоджень можливо забезпечити її цілісність на час підсилення (а.с.141-198). Суд вважає вказаний висновок належним доказом, оскільки він узгоджується з Висновком № 4878/4879-16 від 23.02.2016 року, зокрема, на фотокартках до обидвох цих висновків вбачається вкрай поганий стан житлового будинку по вул. Наримська, 74 в м. Дніпрі, а також сама експерт [PERSON] в своїй експертизі зазначає на те, що окремі приміщення будинку потребують капітального ремонту. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів). За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою. Щодо посилання позивачки на встановлення порядку користування квартирою з метою усунення перешкод у користуванні власністю, то позивачкою не доведено суду належними доказами, що їй чиняться перешкоди у володінні нею належним їй майном. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, оскільки обставини, вказані позивачкою, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді, суд вважає позовні вимоги позивачки про усунення перешкод у володінні майном необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на її користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed