Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Громадянка Сполучених Штатів Америки [PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить розірвати між нею та [PERSON] шлюб, зареєстрований 10 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції за № 254. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство подружжя на цей час не веде та сумісно не проживає. Позивач не бачить подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки. Сумісних дітей в сторін не має. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Представник позивача, скориставшись правом, передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, надав заяву, якою просив позовні вимоги задовольнити, провівши розгляд справи без його участі. Відповідач при розгляді справи проти задоволення вимог [PERSON] не заперечував та пояснив, що цей шлюб у нього другий, спільних дітей від шлюбу сторони не мають, майнові спори відсутні. Відповідач повідомив суду, що подружжя після одруження спільно фактично не проживало і 10 вересня 2010 року позивач запропонувала йому розлучитися, на що позивач погоджується, враховуючи недоцільність та неприпустимість на його думку примушувати дружину перебувати у тих відношеннях, яких вона не бажає. Право відповідача у повному чи частковому визнанні позову закріплено статтею 31 Цивільного процесуального кодексу України. Справу вирішено судом з урахуванням пояснень відповідача, наявних в матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказів, на підставі яких встановлені наступні обставини: Громадянка США [PERSON] та громадянин України [PERSON] зареєстрували шлюб 10 березня 2012 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 254. Відповідно до статті 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» (Закон), форма і порядок укладення шлюбу між громадянином України та іноземцем визначаються правом України. Дітей в сторін не має. Сторони взаємно згодні на розірвання шлюбу. При таких обставинах суд вважає недоцільним вживати заходи щодо примирення подружжя, так як збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на морально-правовій основі шлюбу. В силу статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Згідно з частинами 2 і 3 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу за допомогою будь-яких видів насильства. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги громадянки Сполучених Штатів Америки [PERSON] про розірвання шлюбу такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved