Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. Після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді всього належного померлій майна. До складу спадкового майна входить: квартира [ADDRESS] , у якій вона була зареєстрована та проживала. Сума пенсії, що належала [PERSON] і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю. Єдиною спадкоємицею цієї спадщини є вона, [PERSON] (до переміни прізвища Новітня), на підставі заповіту, посвідченого Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 06 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4- 5954. Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 21 травня 2020 року вона звернулась до [PERSON] , приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском нею встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України строку для прийняття спадщини, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 108/02-31 від 21.05.2020 року. Так, у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини вона не подала, але має поважні причини пропуску встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України строку для прийняття спадщини: Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19» від 11.03.2020 року за № 211 (з наступними змінами і доповненнями) в Україні було установлено карантин та заборонено регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні. Так як вона проживає у місті Києві, у неї була відсутня можливість приїхати до міста Біла Церква та своєчасно звернутись до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Крім того, вона має малолітню дитину, тому з метою запобігання захворюванню на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом (COVID-19), вона перебувала вдома на самоізоляції. Згідно ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Не зважаючи на те, що вона пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини, ч. 3 ст. 1272 ЦК України надає їй право на звернення до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки причина не подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини є поважною. Просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Розгляд справи просить здійснювати без її участі ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 03 червня 2020 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 45 хвилин 26 червня 2020 року (а. с. 24-25). Ухвалою суду від 26 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 23 липня 2020 року (а. с. 33-34 ). В судове засідання позивач не з`явилася, звертаючись до суду з позовною заявою, остання просила в прохальній її частині здійснювати розгляд справи у її відсутність ( а. с. 3 ). Відповідач Білоцерківська міська рада в судове засідання представника не направила, 18.06.2020 року за вх. № 22736 судом отримано лист за підписом міського голови, в якому Білоцерківська міська рада просить слухати дану справу без представника за наявними матеріалами справи на розсуд суду (а. с. 29). Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 листопада 2019 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ( а. с. 5 ). З наявного в матеріалах справи заповіту від 06 грудня 2004 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] на випадок її смерті робить таке розпорядження: усе її майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , [INFO] ( а. с. 6 ). Встановлено, що до складу спадкового майна входить: квартира [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] та підтверджується наступними правовстановлюючими документами на квартиру: свідоцтвом на право власності на житло, видане Комунальною службою приватизації державного житлового фонду 06.07.1995 року; свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідчене [PERSON] , державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 05.07.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 5-2441; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15426372, виданий БЦ МБ ГІ 31.07.2007 року ( а. с. 12-14, 15-16, 17, 18 ). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області вбачається, що 07 червня 2014 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 579, де прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] ( а. с. 9 ). З наявного в матеріалах справи копії паспорту позивача [PERSON] вбачається, що остання прописана за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 7-8 ). 21 травня 2020 року за вих. № 108/02-31 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. винесено постанову, якою було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб ( а. с. 10-11 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, так як строк пропустила з поважних причин, а саме із запровадженим Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 19» від 11.03.2020 року за № 211 (з наступними змінами і доповненнями) в Україні карантину та забороною регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільними транспортами у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні. Так як, вона проживає у місті Києві, у неї була відсутня можливість приїхати до міста Біла Церква та своєчасно звернутись до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно ж до роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, надання додаткового строку для прийняття спадщини можливо, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), від 14.09.2016 року (справа № 6-1215цс16). Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , а отже для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, в строк який спадкоємець має права подати відповідну заяву. Шестимісячний строк подачі відповідної заяви закінчився 03 травня 2020 року. Однак, позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини [INFO] , тобто з незначним пропуском цього строку. Але, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 19» від 11.03.2020 року за № 211 (з наступними змінами і доповненнями) в Україні було установлено карантин та заборонено регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні. Оскільки, позивач [PERSON] проживає у місті Києві, що підтверджується матеріалами справи, не мала можливості приїхати до міста Біла Церква у зв`язку із запровадженим карантином на території України, суд вважає, що остання з поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини, такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки позивач при зверненні до суду з вищевказаною позовною заявою не наполягав на відшкодуванні судових витрат з відповідача ( а. с. 3 ), суд вважає за можливим, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved