Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

В травні 2016 року заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт, що він, уродженець [INFO], Російської Федерації постійно та безперервно проживав на території України з 1984 року та по теперішній час, в тому числі на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування своєї заяви вказав на те, що він був госпіталізований до Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» 13.01.2011 року у звязку із застосування до нього, у встановленому законом порядку, примусових заходів медичного характеру. Він народився 09.05.1962 року у м. Губкин, Бєлгородської області РФ. 27 грудня 1978 року він отримав паспорт громадянина СРСР. В січні 1984 року переїхав жити до АР Крим, 30 березня 1984 року одружився та разом із дружиною став жити у с. Гурзуф м. Ялти АР Крим. Був зареєстрований за адресою: [INFO], де був знятий з реєстрації 05.09.1989 року, у зв'язку з засудженням до позбавлення волі. Надалі проживав без реєстрації у співмешканок. За цей час неодноразово знаходився у місцях позбавлення волі. Останній раз був судимий в 2010 році і відбував покарання на території АР Крим. Із довідки № 765-30122010/01200 вбачається, що з 10.01.1989 року він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, та звільнився за відбуттям строку покарання 25.10.1990 року. Наступне покарання він відбував з 17.12.1991 року по 17.12.2001 року в установах Державної кримінально-виконавчої служби АР Крим. Для отримання паспорта громадянина України заявник звернувся до Красногвардійського PB ДМС України в м. Дніпропетровськ, але йому було відмовлено в отриманні паспорту громадянина України, оскільки він не має підтвердження факту постійного та безперервного проживання на території України, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року. Оскільки заявник був знятий з реєстрації за своїм постійним місцем проживання ще у 1989 році, не відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби у 1991 році, для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року і 13.11.1991 року він був вимушений звернутися до суду. Встановлення факту постійного проживання на території України заявнику необхідно для отримання паспорту громадянина України та можливості офіційного працевлаштування після закінчення лікування в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України». В судовому засіданні заявник та його представник підтримали дану заяву та просили задовольнити її в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в заяві. Представники Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Представник Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву [PERSON] та просила її задовольнити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився 09 травня 1962 року у м. Губкин Бєлгородської області колишньої Російської Соціалістичної Федеративної Радянської [PERSON], нині Російської Федерації. 27 грудня 1978 року [PERSON] отримав паспорт громадянина [PERSON] Радянських Соціалістичних [PERSON] ІІІ-ЛЕ № 509839 (а.с.5). У 1984 році заявник переїхав на постійне місце проживання в Україну, а саме в АР Крим, але, після проголошення незалежності Україною, заявник не отримав паспорт громадянина України. В теперішній час, у заявника виникають труднощі з отриманням паспорта громадянина України, оскільки він не має підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року і 13.11.1991 року. Тому, [PERSON] звернувся до суду та просив встановити факт, що він постійно та безперервно проживав на території України з 1984 року та по теперішній час, в тому числі на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в частині 1 цієї статті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Зокрема п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство» від 18.01.2001 року, безперервне проживання на законних підставах на території України протягом п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Згідно з п. 45 Указу № 215/2001 для прийняття громадянства України особа подає до комісії при Президентові з питань громадянства та управлінь МВС такі документи: г) один із таких документів: документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом останніх пяти років, - для особи, яка вїхала в Україну іноземцем; д) один із таких документів: копію документа, що підтверджує отримання дозволу на імміграцію в Україну; копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку на території України або для іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності законом «Про імміграцію» (07.06.2001), копію посвідки на постійне проживання. Відповідно до п. 4 прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 1985 року неодноразово був засуджений судами Автономної [PERSON] Крим України до позбавлення волі, де майже весь час він й перебував (у місцях позбавлення волі), що підтверджується довідкою № 765-30122010/01200 (а.с.8). При цьому, з 13.01.2011 року по теперішній час [PERSON] госпіталізований до Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» у звязку із застосування до нього, у встановленому законом порядку, примусових заходів медичного характеру за постановою Ялтинського міського суду АР Крим від 22 вересня 2010 року по справі № 1-445/2010 року (а.с.10-11), що підтверджується листом Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (а.с.7). Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (на 13 листопада 1991 року) і до моменту звернення до суду з цією заявою, заявник постійно проживав та проживає на території України. Судом встановлено, що виниклі правовідносини не є спірними, той факт, що заявник постійно та безперервно проживав на території України з 1984 року і по теперішній час не оспорюється, а заявлена ним заява покликана на підтвердження наявності цього факту. Встановленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть, а тому, суд вважає можливим задовольнити дану заяву. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], Російської Федерації постійно та безперервно проживав на території України з 1984 року та по теперішній час, в тому числі на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved