Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В червні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 13-15) до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 25 % від всіх видів доходу відповідача; стягнути аліменти за минулий час, а саме за три роки від дня пред`явлення даного позову. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010р., який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з позивачкою З вересня 2016р. з незрозумілих причин відповідач самоусунувся від виховання дитини, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, усі витрати, пов`язані з утриманням дитини позивачка несе одна. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 02 вересня 2019р. відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні подали до суду відзив на позов та клопотання про поновлення процесуального строку на подання відповідної процесуальної заяви. У відзиві на позов, сторона відповідача просила суд відмовити в задоволенні вимог позивачки про стягнення аліментів з відповідача за минулий час до пред`явлення до суду вказаного позову, оскільки стороною не надано належних і допустимих доказів вжиття заходів щодо отримання від відповідача аліментів, а також приховано від суду, що відповідач в досудовому порядку здійснював заходи щодо утримання спільної дитини сторін шляхом надання грошових коштів на придбання одягу та харчування дитини, оплату вартості подорожей дитини та позивачки за кордон. Також відповідач просив суд врахувати, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, а тому відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання спільного сина сторін на користь позивачки у розмірі 1/5 частини від свого заробітку (доходу) але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019р. по цивільній справі № 761/48042/18. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що спільна дитина сторін знаходиться на її утриманні, а батько дитини - відповідач по справі ухиляється від покладених на нього обов`язків щодо утримання дитини починаючи з вересня 2016р. Відповідач в судовому засіданні заперечував вказані обставини, зазначивши, що ним здійснюються періодично перекази грошових коштів на банківський картковий рахунок позивачки на утримання спільного сина сторін, а також оплачувались подорожі позивачки та сина за кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, при цьому з наданих стороною відповідача квитанцій вбачається, що відповідачем здійснювались періодично переказ коштів на картковий банківський рахунок позивачки з призначенням платежу на потреби дитини. Проте, судом встановлено, що зазначені перекази не мають системного характеру, і в судовому засіданні сторони визнали, що домовленості між сторонами про розмір аліментів на утримання їх спільного сина не було. Доводи відповідача, що ним здійснювалась оплата закордонних подорожей позивачки разом з дитиною не свідчить про системне утримання відповідачем спільної дитини і належне виконання ним аліментних зобов`язань. Відповідно до положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, а також те, що 28 лютого 2019р. сторона позивача зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2019р. та до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). При цьому судом враховано, що позивачкою не надано інших доказів вживання нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача до 28 лютого 2019р., але вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Доводи відповідача, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки стороною відповідача не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження сукупного доходу останніх у відповідний період часу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial