Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернувся представник позивача, за угодою про надання правової допомоги від 30 грудня 2015 року, Срібний Павло Миколайович, в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, зазначивши у позові про те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.04.2004 року по 18.08.2010 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 18.08.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися жити разом з матір'ю [PERSON] Враховуючи той факт, що відповідач аліменти сплачував не регулярно, а у позивача не було постійної роботи, коштів на утримання дітей не вистачало і тому позивач вимушена була поїхати на заробітки до Ізраїлю. Діти за згодою з відповідачем проживали у нього. За час роботи за кордоном позивач за кожної можливості через банківську установу пересилала кошти для дітей та кожен день спілкувалася з дітьми за допомогою мобільного зв'язку та через систему інтернет - в скайпі. Так, позивач перебуваючи за кордоном в країні Ізраїль, познайомилася з теперішнім чоловіком з яким зареєструвала шлюб 09.09.2015 року в зв'язку з чим повідомила відповідача про те, що забере дітей до себе, на що відповідач погодився та повідомив, що надасть нотаріальну довіреність на виїзд дітей за кордон на постійне місце проживання. Але по приїзду позивача в Україну, відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд дітей за кордон на постійне місце проживання не пояснивши при цьому з яких причин. Вважає, що така позиція відповідача та батька малолітніх дітей шкодить інтересам дітей, що в свою чергу порушує право дітей на повний та гармонійний розвиток їх особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими обов'язками. Просить суд, надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на постійне місце проживання до держави Ізраїль та отримання громадянства Ізраїлю; Дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для виїзду малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] за межі України на постійне місце проживання до держави Ізраїль та отримання громадянства Ізраїлю. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. Позивач [PERSON] та її представник , за угодою про надання правової допомоги від 30 грудня 2015 року, адвокат Срібний П.М.(а.с.17,18), в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що проти того, щоб його діти проживали в Ізраїлі через нескінченні війни в країні (арабська війна, єгипетська війна, ліванська війна, палестинська війна). Військові дії на території Ізраїлю тривають і по теперішній час. Крім того, відповідач 11 листопада 2015 року надав колишній дружині нотаріальний дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за межі України до держави Ізраїль з кінцевою датою їх повернення на територію України в строк до 09 січня 2016 року, але позивач так і не привезла дітей до України. В зв'язку з чим відповідач з 03.12.2014 року втратив будь-який зв'язок зі своїми дітьми. Також вказав, що позивач без попередження у квітні місяці 2014 року виїхала на заробітки до Ізраїлю, залишивши дітей в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області без батьківського нагляду, тобто за дітьми доглядала племінниця позивача, що призвело до того, що вже у травні місяці 2014 року служба у справах дітей м.Кривого Рогу хотіла відправити його дітей до дитячого будинку, але відповідач вчасно їх забрав до себе в смт.Високопілля Херсонської області. До того моменту, як позивач вивезла дітей до Ізраїлю, вони проживали з ним, у його власному будинку, діти при цьому були повністю всім забезпечені, оскільки відповідач має свою землю (пай) та утримує чимале господарство, в школі проблем із навчанням не має. Його син [PERSON] постійно заявляв відповідачу та позивачеві про небажання виїжджати з України, а менший син [PERSON] за матір'ю звісно сумував. Також відповідач вказав, що такими діями позивач хоче позбавити його законного права на участь у вихованні його дітей батьком. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області за довіреністю Шведова Н.В. (а.с.27) в судовому засіданні, посилаючись на підтримку інтересів неповнолітніх дітей, вважає задоволення позову на розсуд суду. Прокурор Бериславської місцевої прокуратури, який вступив у справу відповідно до ст.45 ЦПК України (а.с.25-26), Дранчук В.Я. в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги та вважає, що незважаючи на невирішеність цього питання чинним законодавством України, але в інтересах дітей, позов може бути задоволеним. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сестрою позивача, [PERSON], показала суду про те, що відповідач неналежним чином ставився до дітей, коли останні проживали у нього та їй відомо зі слів дітей, про психологічний та фізичний вплив відносно дітей, відповідачем. Але про це вона тільки повідомила сестру та до відповідних служб із заявами не зверталася. В судовому засіданні були заслухані неповнолітні: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебуваючи під впливом побаченого, від поїздки до держави Ізраїль, категорично заявили про своє місце постійного проживання з мамою, позивачем по справі, в державі Ізраїль. Заслухавши сторони, свідка, неповнолітніх дітей, вивчивши та дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, судом встановлено: - Із копії рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 14.07.2010 року (а.с.6) вбачається, що шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24.04.2004 року відділом РАЦС Високопільського райуправління юстиції Херсонської області, актовий запис №07 - розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 18.08.2010 року (а.с.7). Спору про місце проживання дітей не було. - Із копії свідоцтва про народження (а.с.8) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в смт.Високопілля Херсонської області та його батьками зазначено: батько - [PERSON], матір - [PERSON]. - Із копії свідоцтва про народження (а.с.9) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в смт.Високопілля Херсонської області та його батьками зазначено: батько - [PERSON], матір - [PERSON]. - Із копії рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 15.07.2010 року (а.с.10) вбачається, що з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08.06.2010 року, по день досягнення ними повноліття. - Із копії свідоцтва про шлюб та його переклад у встановленому законом порядку (а.с.11, 12, 13-на звороті) вбачається, що [PERSON] 09.09.2015 року уклала шлюб з громадянином Ізраїлю [PERSON]. - Із копії нотаріальної довідки №132/2015 від 14.12.2015 року (а.с.14) вбачається, що в даний час громадянка [PERSON] законно проживає на території держави Ізраїль на підставі візи категорії Б-1 з необмеженим правом працевлаштування. Відповідно до Директиви МВС Ізраїлю №5.2.0008 від 01.10.2014 року, громадянка [PERSON] буде мати право на отримання ізраїльського громадянства без відмови від українського громадянства. - Із копії паспорта (а.с.15) вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в смт.Високопілля Херсонської області, зареєстрована в [ADDRESS]. На даний час знаходиться на території держави Ізраїль м.Холон, що підтверджується записами в закордонному паспорті (а.с.16). - Із копії паспорту (а.с.36-37) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в селі Струпків Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Та має ІПН-[NUMBER] (а.с.38). - Із копії довідки Високопільської селищної ради №338 від 18.02.2016 року (а.с.39) вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та разом з ним зареєстровані [PERSON], син [PERSON] та син [PERSON]. - Із копії талону-повідомлення №20/71 (а.с.40) вбачається, що [PERSON] 08.02.2016 року звернувся із завою до Високопільського відділу поліції з проводу того, що його колишня дружина (позивач по справі) [PERSON] не повернула дітей до України в строк до 09.01.2016 року. - Із копії заяви (а.с.41) вбачається, що 16.11.2015 року [PERSON] в присутності нотаріуса Державної нотаріальної контори Чорноус О.Ф. надав згоду на тимчасову поїздку за кордон до держави Ізраїль, з 29.12.2015 року по 09.01.2016 року своїм малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] у супроводі їх матері [PERSON]. По закінченню терміну поїздки супроводжуюча [PERSON] повинна забезпечити повернення його малолітніх дітей до України. - Із копій характеристик від 21.01.2016 року (а.с.42, 43) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] за період навчання у Високопільській загальноосвітній школі зарекомендували себе з позитивної сторони, гарно вчаться, мають певні здібності. Батько дітей [PERSON] постійно цікавиться поведінкою та успіхами у навчанні своїх дітей, відвідує всі батьківські збори. - Із копії повідомлень №189 та №194 від 25.05.2014 та 28.05.2014 року (а.с.44, 45) вбачається, що адміністрація Криворізької загальної школи №97 повідомила Службу у справах дітей про те, що виявлені діти [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою [ADDRESS], які залишилися без батьківського нагляду. Мати [PERSON] 15.04.2014 року виїхала працювати за кордон, діти знаходяться під наглядом старшої двоюрідної сестри [PERSON]. У зв'яжу з чим адміністрація Криворізької загальноосвітньої школи №97 виконуючи запит Служби у справах дітей викликала батька [PERSON], який 28.06.2014 року забрав дітей [PERSON] та [PERSON] до свого місця проживання, надавши всі необхідні документи для навчання дітей у Високопільській ЗОШ. Де також зазначено, що мати [PERSON] знаходиться за кордоном та вихованням дітей не займається. - Із копії довідки фінансового відділу-відділу доходів від 09.02.2016 року (а.с.46-47) з'ясовано, що [PERSON], [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS]. Та згідно записів в реєстраційних книгах являються орендарями зазначеної квартири з 01.01.2015 року. - Із характеристики за місцем роботи (а.с.48) з'ясовано, що [PERSON] з 01.08.2015 року по даний час працює на посаді прибиральницею офісних приміщень та характеризується з позитивної сторони. - Із копії довідки директора КЗ «Високопільська ЗОШ 1-111» ступенів від 05.02.2016 року (а.с.49) вбачається, що [PERSON] дійсно 02.01.2016 року написала заяви, що її діти учень 1 В класу [PERSON] та учень 6 А класу [PERSON] не будуть у школі з 11.01.2016 року по 03.04.2016 року. При цьому нею було повідомлено, про наміри взяти дітей на відпочинок. Разом з тим, дата написання заяви не відповідає дійсності, оскільки 02.01.2016 року на території України позивача [PERSON] була відсутня на території України. Крім того, дати зазначені у довідці свідчать про невідповідність датам зазначеним у заяві про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей до держави Ізраїль на час зимових канікул (з 29.12.2015 року по 09.01.2016 року), яка нотаріально посвідчена (а.с.41). Заслухавши пояснення сторін у справі, думку прокурора, свідка, думки неповнолітніх дітей, проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в шлюбі з 24.04.2004 року по 18.08.2010 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Високопільського районного управління юстиції Херсонської області (а.с.8, 9). Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 14.07.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.6), що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7). 09 вересня 2015 року між позивачкою та громадянином Ізраїлю [PERSON] зареєстрований шлюб у Муніципалітеті м.Арадіппоу на Кіпрі, згідно обрядів та церемоній Шлюбного Права 2003, Розділ 12(4), (а.с.11, 12, 13-на звороті). Крім того, із матеріалів справи вбачається, що матір дітей [PERSON] має посвідку на проживання в Ізраїлі, стала на облік у м.Холон, має дозвіл на здійснення трудової діяльності (працевлаштування) на території Ізраїлю (а.с.14), що підтверджується характеристикою з місця роботи (а.с.48). Разом з тим, на території держави Ізраїль, позивач власного житла не має та орендує квартиру разом зі своїм чоловіком, громадянином Ізраїлю (а.с.46-47). У зв'язку з цим, позивач має намір забрати дітей до держави Ізраїль на постійне місце проживання з послідуючим прийняттям громадянства. Так, позивач прибула до України та вмовила свого колишнього чоловіка батька дітей, відповідача по справі, надати їй згоду на вивезення дітей до Ізраїлю, на що відповідач 16.11.2015 року в присутності нотаріуса дав згоду на тимчасову поїздку за кордон до держави Ізраїль, а саме з 29.12.2015 року по 09.01.2016 року своїм малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] у супроводі їх матері [PERSON]. По закінченню терміну поїздки супроводжуюча [PERSON] повинна забезпечити повернення його малолітніх дітей до України (а.с.41). Але станом на день попереднього розгляду справи у суді позивач не доставила дітей до України, що в свою чергу послугувало відповідача звернутися із заявою до Високопільського відділу поліції (а.с.40) та відповідно до служби у справах дітей Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області. Відповідач у свою чергу заперечуючи проти позову, посилається на те, що виїзд дітей за кордон на постійне місце проживання та прийняття ними іншого громадянства, позбавить його можливості спілкуватись з дітьми, брати участь у їх вихованні, що порушить його законні права та законні права дітей виховуватись батьком. З даними запереченнями відповідача, суд погоджується та виходить з наступних норм Закону. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування, або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (зі змінами та доповненнями) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Відповідно до пп.1 п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Посилаючись на вказану норму Закону, суд звертає увагу на те, що він регулює виїзд дитини за кордон, а не визначення постійного місця проживання. У разі посилання на цей Закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з їх матір'ю [PERSON] на постійне місце проживання до Ізраїлю без згоди та супроводу батька, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. Таким чином, суд у відповідності до вимог ст.ст.141, 153, 157 СК України не має правових підстав позбавити батька малолітніх дітей можливості брати участь у їх вихованні та можливості особистого спілкування з ними. За викладених обставин суд, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил, приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги про надання дозволу на виїзд дітей на постійне місце проживання до Ізраїлю без згоди та супроводу їх батька не носять тимчасового характеру. Таким чином, повно та об'єктивно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, на підставі яких суд дійшов висновку, про наявність об'єктивних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю правових підстав передбачених законодавством України. На підставі викладеного, ст.ст.141, 153, 157, 171 СК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.1, 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (зі змінами та доповненнями),

Outcome: dismissed