Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя у нього з відповідачем не склалось, між ними виникла стійка психологічна несумісність, що призвела до частих сварок, які повністю руйнують їх відносини, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують тривалий час, проживають окремо, у них різні погляди на шлюб та сім»ю. В даний час сім»я сторін розпалась остаточно, спільних інтересів не мають. Спору щодо місця проживання дитини та її утримання на даний час немає. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року у цій справі було відкрито провадження та її було призначено для розгляду по суті за участю сторін. В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки, сторона Позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у загальному позовному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 листопада 1997 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім»ї, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис №1683 від 01 листопада 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу у сторін народились діти: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]; син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]; син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8, 9, 10). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо тривалий час та не підтримують сімейні стосунки, сім'я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини,а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved