Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання та утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що від сумісного подружнього проживання з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість оскільки офіційно працевлаштований. На даний час позивач перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів на утримання матері дитини в розмірі 1/8 частки доходу відповідача. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що від спільного сумісного проживання, як подружжя, сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Сторони проживають окремо з травня 2017 року, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини. Вказані обставини підтверджуються: поясненнями представника позивача, паспортними даними позивача; даними свідоцтва про шлюб Серія 1-БВ №143195 від 11.10.2015р.; даними свідоцтва про народження дитини серії І-БВ №292970 від 28.02.2017р.; даними відомостей про отримання доходів (заробітної плати) відповідача від 28.02.2017р. та визнаються представником відповідача. За змістом ч.8\~ ст.7, ч.2 ст.150, ст.180 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Відповідно до положень ч.1 ст.182 СК України, п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Наведені норми закріплюють обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від виконання обовязку утримувати дитини, а тому аліменти на дитину підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обовязку по утриманню дитини та перекладення батьківського обовязку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобовязаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоровю відповідач являється працездатним, інших грошових зобовязань немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, а також на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, яка потребує регулярної матеріальної допомоги. Також згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги позивачу на утримання сина, а тому на підставі ст.ст.180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання спільної дитини, а також аліменти в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання позивача до досягненню дитиною трьох років, починаючи з дня звернення до суду. Згідно зі ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.88 ЦПК України\~ суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: partial