Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

До Артемівського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особи: [PERSON], приватний нотаріус [PERSON], про визнання договору дарування удаваним та таким, що приховує інший договір; скасування договору дарування, в обґрунтування якої позивачка зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.09.08р. їй належить 1/3 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Інші частки у вказаному будинку по 1/3 частки належать донькам спадкодавця [PERSON] та [PERSON] 19.09.2013р. позивачці стало відомо про те, що [PERSON] подарувала на користь [PERSON] належну їй 1/3 частку вказаного будинку, відповідно до умов договору дарування від 22.10.2012р. Позивачка вважає, що вищевказаний договір дарування є удаваним та має бути скасований в судовому порядку, оскільки приховує договір купівлі-продажу, який в дійсності був укладений між відповідачками, з метою порушення її переважного права викупу частки у спільному майні, що передбачене ч. 1 ст. 362 ЦК України. Такої думки позивачка дійшла з огляду на те, що [PERSON] раніше пропонувала придбати у неї її частку будинку та не мала наміру будь-кому її дарувати. Окремо позивачка звернула увагу на те, що [PERSON] приховала під час укладення спірного договору дарування те, що її частка будинку перебуває у спорі по цивільній справі № 2/434/1190/13. В судовому засіданні представник позивачки заявлений позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідачка [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала посилаючись на його необґрунтованість та вказала про відсутність передбачених законом підстав для визнання спірного договору дарування удаваним правочином та скасування цього правочину. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлений [PERSON] позов підтримала та вказала, що дійсно [PERSON] пропонувала позивачці та третій особі придбати належну їй частку будинку, однак вони не домовились щодо ціни цієї частки. Від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона зазначила, що проти позову заперечує. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з'явилась та в порушення вимог ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суду не повідомила. За вказаних обставин та з врахуванням приписів ст. 169 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явились на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування удаваним та таким, що приховує інший договір; скасування договору дарування не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.09.08р. позивачці [PERSON] належить 1/3 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Інші частки у вказаному будинку по 1/3 частки належать донькам спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Відповідно до умов договору дарування частини житлового будинку від 22.10.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу за реєстровим № 1464, відповідачка [PERSON] подарувала на користь [PERSON] 1/3 частину житлового будинку, з належними господарськими та побутовими будівлями й спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного. Згідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно до ст. 60 ЦПК України, сторони спору зобов'язані надати докази тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Виходячи з вищевказаного, позивачка мала надати суду належні, допустимі та достатні докази того, що укладаючи спірний договір дарування відповідачки приховали договір купівлі-продажу, який був укладений ними в дійсності. Однак, свого вищевказаного процесуального обов'язку позивачка не виконала та обмежилась лише викладенням своїх міркувань та припущень з приводу того, що відповідачка [PERSON] не могла відчужити належну їй частку на безоплатній основі. Разом з цим позивачка не надала суду доказів сплати відповідачкою [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] грошових коштів у якості оплати вартості частки будинку та взагалі, наявності між ними домовленості щодо купівлі-продажу вказаної частки будинку. Пропонування позивачці та третій особі відповідачкою [PERSON] придбати її частку будинку не можуть беззаперечно свідчити про те, що [PERSON] не могла в подальшому змінити свої наміри стосовно способу відчуження належного їй майна та подарувати це майно на користь [PERSON] За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені відповідними доказами, а тому є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Наявність спору між сторонами з приводу домоволодіння, виділу часток та порядку користування цим домоволодінням не позбавляло відповідачку [PERSON] можливості укладати спірний договір та згідно до змісту ст. 235 ЦК України не є обставиною, яка може свідчити про удаваність правочину. Окремо суд звертає увагу на те, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, оскільки чинним цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту, як скасування правочину. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed