Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Головне управління юстиції в Івано-Франківській області в інтересах [PERSON] звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним утримування дитини на території України, зобовязання забезпечити передання дитини матері та повернення дитини до [PERSON] [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на території [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. 30 травня 2010 року народився син [PERSON]. З дня народження син постійно проживав на території [PERSON] [PERSON]. 13 березня 2012 року [PERSON] надала згоду на тимчасовий виїзд за кордон сина разом із батьком, однак [PERSON] не має наміру повертати сина до [PERSON] [PERSON], а проживає з ним в Україні. Мати дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року звернулася до [PERSON] управління юстиції в Івано-Франківській області з заявою про повернення дитини, вказуючи на те, що відповідачі незаконно утримують неповнолітнього сина в Україні і відмовилися добровільно повернути дитину до місця її постійного проживання в [PERSON] [PERSON], позивач просила визнати незаконним утримування дитини [PERSON] на території України, зобов'язати [PERSON] і [PERSON] забезпечити повернення громадянина [PERSON] [PERSON] [PERSON] до місця його постійного проживання в [PERSON] [PERSON], у частині повернення дитини допустити негайне виконання рішення. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що дитина незаконно переміщена через кордон, внаслідок чого її перебування в Україні є неправомірним, даних про майновий стан [PERSON], про її забезпеченість власним житлом у [PERSON] [PERSON], про її місце роботи не має, просив позов задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] та проживав з нею у [PERSON] [PERSON]. У 2011 році після народження сина [PERSON] приїхали на територію України і [PERSON] з дитиною проживала в селі Кобаки. Через деякий час вона знову поїхала з дитиною до [PERSON] [PERSON], де проживала з батьками, які не мають власного житла, а орендують. 20 лютого 2012 року відповідач забрав сина [PERSON] в Україну, де поселив його у своєї матері у селі Кобаки, а сам повернувся у [PERSON] [PERSON], де працював на роботі разом з дружиною. Через деякий час у [PERSON] стосунки з [PERSON] зіпсувались. Власності у [PERSON] [PERSON] не має і не може забезпечити дитині належні умови проживання. [PERSON] не розуміє чеської мови. [PERSON] з вимогою про повернення сина до [PERSON] не зверталася. Також суду додав, що є рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року, відповідно до якого визначено місця проживання сина [PERSON] за адресою проживання батька. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник прокуратури Косівського району Івано-Франківської області та представник служби у справах дітей Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Прохання матері [PERSON] про повернення сина [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON] (т. 1 а.с. 9-33). Згідно висновку № 50/08-14 від 28.08.2014 року, складеного Комісією з питань захисту прав дітей Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, вважається за доцільне залишити питання стосовно повернення малолітнього [PERSON], [INFO], матері [PERSON], [INFO], до [PERSON] [PERSON] на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та не вбачається підстав для заборони проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON], [INFO], на території України (т. 1 а.с. 91-92). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї [PERSON], де проживає [PERSON], матеріально-побутові умови належні для проживання малолітньої дитини (т. 1 а.с. 93, 123-128). За адресою: вулиця Радянська, 10, село Кобаки Косівського району Івано-Франківської області до складу сімї входять [PERSON], [INFO], заявник, [PERSON], [INFO], син заявника, [PERSON], [INFO], мати, [PERSON], [INFO], сестра, [PERSON], [INFO], батько, [PERSON], [INFO], племінник (т. 1 а.с. 94). Виконавчим комітетом Кобаківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області надана позитивна характеристика [PERSON] (т. 1 а.с. 95). [PERSON] надані письмові пояснення (т. 1 а.с. 96). Обласним судом в Йічіні від 14 квітня 2014 року прийнято рішення, відповідно до якого неповнолітній [PERSON] після того, як це рішення набере юридичну силу по розлученні шлюбу, довіряється під опіку батькові і буде проживати в Україні, Косівський район, яке було скасовано обласним судом у місті Градець Кралове і справу повернуто для подальшого розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 104-120). 13 березня 2012 року [PERSON] видана [PERSON] довіреність, за якою вона довіряє свого малолітнього сина [PERSON] для тимчасового виїзду за кордон разом із батьком (т. 1 а.с. 121-122, 129). Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року, що набрало законної сили 24 лютого 2015 року, шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], розірваний, позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], залишено без розгляду (т. 1 а.с. 249-251). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2015 року у частині визначення місця проживання дитини скасовано та ухвалено нове рішення, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою проживання батька [PERSON] Васильовича Івано-Франківська область, Косівський район, село Кобаки, вулиця Радянська, 10 (т. 2 а.с. 112-114). Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року була ратифікована Україною 11 січня 2006 року. Між Україною та [PERSON] [PERSON] набула чинності 01 грудня 2006 року. Згідно із ст. 9 Конституції України,\~ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,\~Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей є частиною національного законодавства України та підлягає обов'язковому застосуванню. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, переміщення або утримання дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримання; у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримання. За змістом частини другої статті 3 Конвенції права піклування, про які йдеться в частині першій цієї норми, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Відповідно до статті 12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Судовий і адміністративний орган навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Таким чином, виходячи зі змісту Конвенції вбачається, що для прийняття рішення про повернення дитини необхідно встановити, по-перше, що дитина постійно мешкала в Договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт «а» частини першої статті 3 Конвенції); по-друге, переміщення або утримання дитини було порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції); по-третє, заявник фактично здійснював права на опіку до переміщення дитини або здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції). Разом із тим частиною другою статті 12, частинами першою, другою статті 13 та статтею 20 Конвенції визначений вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного її проживання. Обов'язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримання дитини. Так, стаття 13 Конвенції передбачає, що судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов'язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримання, або дали згоду на переміщення або утримання, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримання; b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], який є громадянином [PERSON] [PERSON], і постійно там проживав. [PERSON] перебуває під опікою клініки м. Нова Пака, де проходить профілактичні огляди та вакцинацію. [PERSON] у зв'язку із зайнятістю батьків проживала в Україні з бабою та дідом за згодою матері, в подальшому згідно із довіреністю від 13 березня 2012 року мати надала згоду для тимчасового виїзду дитини за кордон разом з батьком дитини, дата стосовно обмеження терміну перебування дитини за кордоном у довіреності не визначена. За таких обставин 16 березня 2012 року [PERSON] виїхав разом із сином в Україну до своїх батьків, а саме у будинок № 10 по вулиці Радянській у село Кобаки Косівського району Івано-Франківської області, де і проживає на даний час. Судом встановлено, що [PERSON] не заявляла усної чи письмової вимоги до [PERSON] про повернення дитини, тому відмова у виконанні такої вимоги також відсутня. Також судом встановлено, що [PERSON] не забезпечена власним житлом у [PERSON] [PERSON], оскільки жодних допустимих та належних доказів на спростування цього позивачем та її представником суду не надано. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України,\~не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням в іншій цивільній справі, яке набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою проживання батька [PERSON] Васильовича Івано-Франківська область,Косівський район, село Кобаки, вулиця Радянська, 10 (а.с. 112-114). Вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] вже прижився у новому середовищі, батько дитини має всі можливості забезпечити синові нормальні умови для розвитку і виховання, малолітній [PERSON] прижився в Україні, чеської мови не знає, велика кількість його родичів, друзі, захоплення знаходяться в Україні. Недалеко у сусідньому селі Кути живе і його сестра - донька [PERSON] від попереднього шлюбу. Брат і сестра знають одне одного і спілкуються між собою. Все життя малолітнього [PERSON] протікає в Україні, а тому визначення місця проживання у незнайомому середовищі не буде відповідати дійсним інтересам дитини. Таким чином, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року встановлений факт того, що дитина [PERSON] вже прижилася у своєму новому середовищі, тому дана обставина є самостійною підставою для відмови у видачі розпорядження про повернення дитини. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] управління юстиції в Івано-Франківській області в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, Служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, прокуратура Косівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним утримування дитини на території України, зобовязання забезпечити передання дитини матері та повернення дитини до [PERSON] [PERSON] не підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed