Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 28.05.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів, в якій Позивач просить суд: стягнути на її користь зВідповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати останнім аліментів у розмірі 31 116,20 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що вони з Відповідачем мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] , на утримання якої за рішення Володарського районного суду Київської області з Відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.05.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття.Відповідно до розрахунку державного виконавця по виконавчому провадженню № 43964497 розмір заборгованості Відповідача зі сплати аліментів за станом на 01.05.2019 р. становить 31 116,20 грн. Відповідач, як стверджує Позивач у позові, наразі є працездатною особою, має непогані доходи, які витрачає тільки на себе та умисно не сплачує аліменти. Тому на підставі статті 196 Сімейного кодексу України просить стягнути з Відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 31 116,20 грн. з урахуванням визначеного законом обмеження такого розміру до розміру заборгованості. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 26.06.2019 р. судом ухвалою від 29.07.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 22.08.2019 р.; ухвалою суду від 22.08.2019 р. справу призначено до судового розгляду по суті на 09.09.2019 р., відкладене на 22.10.2019 р. через неявку Відповідача. У судове засідання 22.10.2019 р. Позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена (а.с. 50), до суду 15.10.2019 р. подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 52). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений, що підтверджено матеріалами справи, зокрема: процесуальні документи і судову повістку на підготовче судове засідання 22.08.2019 р. ним отримано особисто згідно з поштовим повідомленням (а.с. 39), у судове засідання 09.09.2019 р. - також особисто згідно з відстеженням вручення рекомендованого відправлення за трек-номером на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» (а.с. 46, 47), в судове засідання 22.10.2019 р. - особисто 20.09.2019 р. за поштовим повідомленням (а.с. 51). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до позову копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого повторно 06.02.2018 р Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 2 (а.с.15) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00022880521 від 17.05.2019 р., а саме про зміну прізвища дитини (а.с.16). За інформацією Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 07.05.2019 р. № 49/15.5-58 у названому відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження за № АСВП 43964497 з виконання виконавчого листа від 08.07.2014 р. № 2/364/219/14, виданого Володарським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] (Відповідач) аліментів на користь [PERSON] (Позивач) на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.05.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). У зазначеному листі Володарського районного відділу державної виконавчої служби наведено нарахування і стягнення з Відповідача, з якого вбачається, що Відповідач до 2017 року сплачував аліменти періодично, у зв`язку з цим склалася заборгованість у розмірі 5 519,00 грн., а починаючи із січня 2017 року до квітня 2019 року включно, ним було внесено лише три платежі у таких розмірах: 720,00 грн. у січні 2017 року; 2 500,00 грн. у листопаді 2017 року та 1 131,00 грн. у грудні 2018 року. Загальна заборгованість зі сплати Відповідачем аліментів за станом на 01.05.2019 р. складає 31 116,20 грн. (а.с. 5). Крім того, як вбачається з інформації про виконавче провадження № 43964497 (а.с. 6-13) державним виконавцем вживаються заходи з метою примусового стягнення аліментів, проте зазначена заборгованість не погашена. За загальними положеннями Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Національне законодавство України покладає на батьків обов`язки утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненням, викладеним у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками; в інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналогічна позиція наведена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 522/17771/14-ц (провадження № 61-40336св18). Разом з тим, Відповідач, будучи обізнаним про розгляд цієї справи, отримавши копію позовної заяви з доданими до неї документами та ухвалу суду про відкриття провадження в справі (а.с. 39), не повідомив суд про жодні поважні причини, які б перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти, та не надав жодних доказів, які б свідчили про такі причини. При цьому суд в ухвалі про відкриття провадження в справі від 29.07.2019 р. роз`яснив сторонам засади змагальності цивільного судочинства та те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи несвоєчасним вчиненням нею процесуальних дій (а.с. 37). Таким чином, судом не встановлено обставин, що свідчили б про наявність перешкод для своєчасної сплати Відповідачем аліментів на утримання його дочки. Вирішуючи питання щодо розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги правові висновки щодо застосування названої норм закону, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18. Так, Велика Палата Верховного Суду у названій постанові зазначила, що незалежно від того, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця, тобто, в разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. За висновком Великої Палати Верховного Суду розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток, тобто: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем, а загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. З огляду на такий наведений правовий висновок Верховного Суду та за наслідками дослідження доказів суд погоджується з доводами Позивача, які знайшли своє підтвердження в сукупності зібраних доказів в матеріалах справи, а також з наданим представником Позивача розрахунком неустойки (пені), який даний до позовної заяви (а.с. 4) та який передбачає множення розміру заборгованості за кожний місяць на кількість днів прострочення та на 1 % пені, за виключенням трьох названих вище судом місяців (січень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2018 року), коли за даними державної виконавчої служби Відповідачем здійснювалися платежі. При цьому, як зазначалося вище, розмір неустойки (пені) частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України обмежено 100 відсотками розміру заборгованості, тобто в даному випадку не може перевищувати 31 116,20 грн. Також судом за інформацією про виконавче провадження (а.с. 6-13) не встановлено, що до Відповідача не застосовувалися заходи, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Зважаючи на усе наведене вище та виходячи з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття, суд, оцінивши в сукупності надані Позивачем докази, вважає наявними передбачені частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України підстави для відповідальності Відповідача як платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, за нормами статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному за статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved