Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 26.10.2015 року в присутності двох свідків було укладено договір позики між позивачем та відповідачем, за яким відповідач позичила у позивача 22 478,00 грн., які зобовязалась повернути йому 26.11.2015 року. Вказану суму у встановлений строк відповідач не повернула. 27.11.2015 року відповідачу направлялась претензія (лист-вимога) щодо повернення позиченої суми, однак вона була проігнорована відповідачем. Позивач просить суд стягнути суму заборгованості з відповідача у розмірі 22 478,00 грн. та 551,20 грн. судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Позивач подав до суду, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому суд, згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2015 року в присутності двох свідків було укладено договір позики між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], за яким відповідач взяла в борг у позивача 22 478,03 грн., які зобовязалась повернути йому 26.11.2015 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з листом-вимогою від 27.11.2015 року про повернення суми боргу, яка отримана [PERSON] особисто 08.12.2015 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу суму позики. В той же час, відповідачем не надано доказів належного виконання взятого зобовязання по поверненню суми позики, і тому суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Крім того, як встановлено судом, сума позики за договором становить 22 478,03 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 22 478,00 грн.. Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, суд не може вийти за межі позовних вимог, і тому до стягнення підлягає сума в розмірі 22 478,00 грн.. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір. Судові витрати підлягають до стягнення в розмірі 551,20 грн. На підставі вище кладеного,

Outcome: approved