Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. Позивачка [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача Територіальної громади в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується актовим записом № 32 від 17 березня 2011 року Виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому 17 березня 2011 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1368 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; та грошові вклади. За часи життя спадкодавець складав заповіт (а.с.60), за яким все своє майно заповідав [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу відмовилися від спадщини та подали до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори відповідні заяви про відмову від спадщини (а.с.33,34). Позивачка як спадкоємець за законом, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, в установлений законом шестимісячний термін звернулася з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.32). Так, 14 січня 2014 року позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1368 га в межах та згідно з планом, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] (а.с.14). Але, в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], а саме на домоволодіння [ADDRESS], [PERSON] було відмовлено, оскільки не підтверджується факт належності померлому спадкового майна, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14 січня 2014 року (а.с.13). Згідно з інвентаризаційною справою станом на 04.12.2004 року земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] виділена [PERSON], на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 23 червня 1955 року, посвідченого 04 липня 1955 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-8699 в БТІ договір не зареєстрований (акт приймання в експлуатацію затверджений рішенням № 82 виконкому Дніпропетровської районної ради від 26 березня 1982 року), що підтверджується листом КП «Новомосковське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради» від 08 липня 2013 року № 944/13 (а.с.17). Окрім цього, згідно архівної справи № 891 станом на 25 травня 2005 року, право власності на домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON], згідно Договору про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 23 червня 1955 року, що підтверджується довідкою Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» № 5 від 10 січня 2014 року (а.с.16). З роз'яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в Листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (1957 року побудови), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, однак за життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове домоволодіння, зв'язку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачки, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва на право власності не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачці право на визнання її права власності на спадкове майно в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved