Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

В серпні 2018 року заявник звернувся до суду із вказаною вище заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що набувши право на отримання пенсії, заявник звернулася із відповідною заявою до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, однак їй було відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з грубим порушенням, зробленим в трудовій книжці, яке полягає в зазначенні невірної дати народження позивача. Так, замість вірної дати народження [INFO] року в трудовій книжці заявника вказано [INFO] року. Таким чином, у зв'язку з викладеним заявником у заяві ставиться питання про встановлення факту належності саме їй трудової книжки на ім'я [PERSON], в якій дата народження зазначена [INFO] року. В судове засідання заявник не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні вимог. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення вимог. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно паспорту громадянина України, копію якого було оглянуто в судовому засіданні, датою народження заявника по справі [PERSON] зазначено [INFO] року (а.с. 5-6). Однак, як убачається з копії трудової книжки, виданої на ім'я [PERSON] (а.с. 11-13), датою народження заявника зазначено [INFO] року. З огляду на викладене суд зазначає наступне: Згідно зі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Окрім того, відповідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Отже, аналізуючи наведені вище норми, суд доходить висновку про належність заявнику [PERSON], [INFO] трудової книжки, виданої на ім'я [PERSON] (прізвище, ім'я, та по батькові зазначено російською мовою), в якій датою народження зазначено [INFO] року. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності [PERSON], [INFO], трудової книжки, виданої на її ім'я, в якій датою народження заявника вказано [INFO] року . Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved