Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

В травні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно. Посилалась на те, що вона зареєстрована та постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з 04 листопада 2014 року, вселилася в дану квартиру зі згоди [PERSON], який проживав в цій квартирі як член ЖБК з 1984 року, він дав згоду на реєстрацію місця її проживання в квартирі. [PERSON], [INFO], був її рідним дядьком - братом її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Він проживав один, жодних родинних стосунків зі своєю донькою [PERSON] не підтримував, так як в 2000 році між ними сталася сварка, в ході якої вона його побила і з того часу вони не спілкувалися, про що їй відомо з його слів. [INFO] року її дядько [PERSON] у віці 77 років помер. Оскільки вона проживала разом з ним, то доглядала за ним, так як він внаслідок погіршення стану здоров'я не міг самостійно пересуватися і себе обслуговувати. Вона його годувала, готувала йому їжу, прибирала, викликала для нього лікарів, купляла ліки, ходила з ним на прийом до лікарів, а також надавала йому іншу допомогу, коли у нього виникали проблеми. Поховала вона його в селі Стрілецький Кут Кіцманського району Чернівецької області на сільському кладовищі, де похований його брат, проживає його сестра. Відповідачка [PERSON] на похоронах батька не була і матеріальної участі у його похованні не приймала. Їй відомо, що відповідачка з 2000 року постійно працює та проживає разом з членами сім'ї за кордоном в Італії. Приїхала вона в м. Чернівці вже після смерті батька і між ними відбулася розмова щодо її права на спадщину. Вважає, що вона, як племінниця [PERSON], яка на протязі довгого часу допомагала йому матеріально і фізично, турбувалася про нього, тому має право на спадщину, не дивлячись на те, що він не склав письмового заповіту. Вона пропонувала відповідачці [PERSON] або успадкувати квартиру разом, або відшкодувати їй витрати по догляду за її батьком та витрати на поховання в сумі приблизно 30000 грн., але після їх розмови [PERSON] звернулася з заявою в міліцію про те, що вона вимагає від неї гроші. Така поведінка відповідачки її обурила, так як вона багато років виконувала її обов'язки по догляду за батьком та обов'язок надавати матеріальну допомогу, оскільки єдиним джерелом для існування у [PERSON] була його невелика пенсія. Також із-за матеріальних труднощів у [PERSON] були борги по комунальних платежах, які він по судових рішеннях сплачував з пенсії. Вона постійно приносила йому продукти харчування, готувала йому їжу, прала одяг, прибирала в квартирі, давала гроші. Відповідачка [PERSON] згідно вимог ст.1261 ЦК України є єдиним спадкоємцем першої черги до майна померлого [PERSON] як його донька. Відповідно до вимог ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Згідно ст.1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена і фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З 2000 року після смерті своєї матері вона постійно доглядала за [PERSON], який внаслідок похилого віку і хвороби не міг себе обслуговувати, був у безпорадному стані. З 1997 року він був пенсіонером за віком, отримував пенсію в межах 900 грн., що є недостатнім для нормального проживання, тому вона надавала і матеріальну допомогу. З серпня 2014 року, тяжко захворівши, [PERSON] уже не міг самостійно пересуватись, не міг виходити з квартири, крім відвідування лікарів та банку для отримання пенсії, з початку листопада не вставав з ліжка, був у безпорадному стані і без її допомоги взагалі не міг обходитися, в зв'язку з чим вона змушена була у нього ночувати. Саме ці обставини вважає такими, що дають їй право на зміну черговості у спадкуванні за законом і вона має право на спадкування разом з відповідачкою як спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] був членом ОСББ «Гайдара 1Б» з 1984 року, сума пайових внесків становить 6991 грн., які він виплатив повністю в 1984 році, а тому відповідно до ст.15 Закону України «Про власність», який набрав чинності з 15 квітня 1991 року, член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Однак [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру не отримав, не провів його державну реєстрацію, тому отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса вона не може. Просить надати їй право на спадкування майна, яке належало спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO] року, разом із спадкоємцем першої черги за законом [PERSON], змінивши черговість одержання права на спадщину, а також визнати за нею право власності на спадкове майно на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять надати їй право на спадкування майна, яке належало спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO] року, разом із спадкоємцем першої черги за законом донькою [PERSON], змінивши черговість одержання права на спадщину, а також визнати за нею право власності на спадкове майно на 1/2 частину квартири [ADDRESS] з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що вона працює з 1999 року в Італії, але час від часу приїжджає додому. [PERSON] її батько, вона з ним не проживає з 15 років. До березня 2011 року до смерті матері батько приходив до них раз в тиждень для того, щоб поїсти, взяти гроші. З квітня 2011 року її старший син [PERSON] відвідував батька, приходив один раз в місяць - півтора, приносив йому гроші. У батька постійно були різні жінки, він не хотів лікуватись. Про смерть батька вона довідалась пізніше, тоді знаходилась в Італії, її сину про це повідомив по телефону якийсь адвокат. [PERSON] сказала, щоб вона повернула їй 2000 євро, а вона відмовилась, тому і виник даний спір в суді. Посилання позивачки [PERSON] на те, що вона з 2000 року постійно доглядала за її батьком [PERSON], оскільки нібито він внаслідок погіршення стану здоров'я не міг самостійно пересуватися і себе обслуговувати, готувала йому їжу, прибирала, купувала ліки, забезпечувала повністю продуктами харчування за свої кошти та давала кошти, є безпідставними. Вона весь час до смерті батька надавала йому матеріальну допомогу, щоб забезпечувати належний рівень та умови проживання в межах своїх фінансових можливостей. Батько був в міру здоровою людиною для свого похилого віку та не потребував сторонньої допомоги, самостійно виходив з будинку, ходив в усі установи та магазини в разі необхідності майже по день смерті. До лікарів він не звертався та на стан свого здоров'я не скаржився. Посилання позивачки [PERSON] на те, що вона постійно проживала з її батьком багато часу є взагалі неправдивими, оскільки відповідно до довідки ОСББ «Гайдара, 1Б» № 586 від 05 грудня 2014 року з 1997 року по 13 листопада 2014 року з [PERSON] ніхто не проживав. У відповідності до вимог ст.ст.10 ч.3, 60 ЦПК України позивачкою [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її батько був у безпорадному стані і не міг самостійно себе обслуговувати, що вона протягом тривалого часу допомагала йому матеріально, проживала разом з ним, готувала їжу, прала одяг, купувала ліки і забезпечувала повністю продуктами харчування за свої кошти та давала йому кошти. Посилання позивачки на те, що вона як донька спадкодавця [PERSON] ухилялась він надання йому допомоги є неправдивим, оскільки таку допомогу вона надавала та сам по собі факт рідких відвідувань нею батька не є достатньою підставою для визнання факту ухилення її від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця. Застосування ст.1259 ч.2 ЦК України, на що посилається позивачка як на підставу своїх позовних вимог, вимагає доведення нею факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто в стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Оскільки у її батька фізичний стан здоров'я був задовільний, він не потребував сторонньої допомоги і таку допомогу позивачка йому не надавала, а проживала з ним один день до його смерті, тому вважають, що відсутні правові підстави для визнання за позивачкою права на спадкування разом з нею як спадкоємцем першої черги за законом. Таким чином, доказів неможливості її батьком самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також тривалості надання позивачкою допомоги померлому вона не надала, а тому відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст.1259 ЦК України, у зв'язку з чим просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення. Згідно ст.ст.1223, 1258, 1261, 1262, 1266 ч.3 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що [INFO] року у віці 77 років помер [PERSON], про що відділом державної РАЦС реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис про смерть № 2363 (копія свідоцтва про смерть на а.с.17). Відповідачка [PERSON] є його донькою, що не заперечується сторонами, а також підтверджується копією свідоцтва про її народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (копії на а.с.18, 19), а тому є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки [PERSON] не склав заповіту, інших спадкоємців першої черги за законом немає, так як шлюб [PERSON] з її матір'ю [PERSON] було розірвано 02 грудня 1977 року, вона померла [INFO] року, що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу та про смерть (а.с.59,60), інших дітей у них не було, ці обставини визнали сторони в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] як племінниця спадкодавця є спадкоємцем другої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] і померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.16, 24-25). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі він проживав та був зареєстрованим з 22 липня 1997 року по [INFO] року, тобто по день смерті, також в квартирі була зареєстрована позивачка [PERSON] з [INFO] року, що підтверджується копією довідки ОСББ «Гайдара, 1Б» від 20 листопада 2014 року (а.с.22). Після смерті батька [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк 05 грудня 2014 року відповідачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Давньої О.І. з заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] за № [NUMBER], що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копіями інформаційних довідок з Спадкового реєстру (а.с.66-68). 15 травня 2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Давньою О.І. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на майно спадкодавця [PERSON] (копія на а.с.69), так як ним як членом ЖБК, в даний час ОСББ «Гайдара 1Б», в 1984 році були виплачені всі пайові внески за квартиру [ADDRESS] і він набув права власності на квартиру, однак ним не було отримано свідоцтво про право власності на цю квартиру і не проведено державну реєстрацію цього права власності відповідно до вимог чинного законодавства. У зв'язку з цим [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно і рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 15 червня 2015 року було задоволено її позовні вимоги, визнано за нею право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], яке складається з квартири [ADDRESS] загальною площею 39,8 кв.м, в тому числі жилою площею 26,0 кв.м, дане рішення ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 02 вересня 2015 року залишено без змін (копія рішення та ухвали на а.с.100, 151-153). Суд вважає, що підстав для зміни черговості одержання позивачкою [PERSON] права на спадкування за законом спадщини після смерті [PERSON] немає, виходячи з наступного: Згідно ст.1259 ч.2 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що [PERSON] помер у віці 77 років, тобто був особою похилого віку, однак не був безпорадним. Причиною його смерті була хронічна ішемічна хвороба серця, що підтверджується лікарським свідоцтвом та довідкою про смерть № 870 від 15 листопада 2014 року (копії на а.с.167-168), але така причини смерті не свідчить про те, що [PERSON] знаходився у безпорадному стані. Посилання позивачки [PERSON] на те, що померлий страждав тяжкою хворобою - туберкульозом легень і у зв'язку з цим був у безпорадному стані не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до довідок КМУ «Міський протитуберкульозний диспансер» № 379 від 18 червня 2015 року та № 673 від 19 жовтня 2015 року [PERSON] був взятий на диспансерний облік з квітня 1988 року з діагнозом: інфільтративний туберкульоз верхньої правої легені у фазі розпаду МБТ(+), але з травня 1991 року був знятий з диспансерного обліку у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності (копії довідок на а.с.84, 134). Після цього він в лікувальні заклади з приводу лікування не звертався та не лікувався. Відповідно до довідок КМУ «Міська поліклініка № 2» № 540 від 24 червня 2015 року та № 5 від 19 січня 2015 року (копія на а.с.99, 177) [PERSON] звертався 11 серпня 2014 року до травматолога з приводу болі в колінних суглобах, було встановлено діагноз: остеоартроз колінних суглобів, також 02 вересня 2014 року він був оглянутий лікарем-терапевтом та встановлено діагноз: ішемічна хвороба серця, а [INFO] року був оглянутий лікарем-терапевтом вдома, стан хворого був важкий, однак від стаціонарного лікування хворий відмовився, цього ж дня він і помер. Враховуючи ці довідки, у суду немає підстав для висновку про те, що померлий [PERSON] знаходився в безпорадному та лежачому стані і потребував сторонньої допомоги. Судом також достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] тривалий час з [PERSON] в його квартирі не проживала, проживала тільки з 09 листопада 2014 року, а зареєстрована була в день його смерті [INFO] року, що підтверджується довідкою ОСББ «Гайдара, 1Б» № 574 від 20 листопада 2014 року та актом № 587 від 07 грудня 2014 року (а.с.22, 174). Всі ці обставини також підтвердили в судовому засіданні допитані свідки. Зокрема, допитана в якості свідка позивачка [PERSON] показала, що [PERSON] в квартирі проживав один, але підтримував стосунки з жінкою, яка з ним проживала до 2012 року. Він не працював, однак отримував пенсію, що підтверджується також довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях (копія на а.с.178-181), з якої оплачував комунальні послуги і витрачав на свій розсуд. Коли в 2000 та 2007 роках [PERSON] притягали до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, вона оплачувала послуги адвоката. На обліку в лікувальних закладах він не перебував і не лікувався, однак у нього було захворювання суглобів і для їх лікування вона придбавала ліки, мазі, він погано чув, влітку 2014 року виявили хворобу серця, яка і стала причиною смерті. Вона з 2001 року йому періодично допомагала продуктами харчування, прибирала в квартирі, однак не проживала з ним, тільки після 04 листопада 2014 року. З середини вересня 2014 року, коли у [PERSON] погіршився стан здоров'я, йому допомагав її брат [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали суду, що вони сусіди [PERSON], знають його з того часу, коли він проживав ще з дружиною і донькою, а потім проживав один. Він був непривітним, все життя вживав алкогольні напої, багато разів відбував покарання у вигляді позбавлення волі, в свою квартиру нікого не впускав, однак деякий час в його квартирі проживала молода жінка без постійного місця проживання, яка йому допомагала вести домашнє господарство, але незадовго до смерті він її вигнав. [PERSON] не був в безпорадному та лежачому стані, незадовго до смерті вони бачили, як він сам набирав воду з криниці і ніс відра в квартиру, оскільки в нього були проблеми з водопроводом, ходив в магазин, виходив на балкон. Його донька [PERSON], коли приїжджала із-за кордону до нього приходила, також приходив і його внук, але були випадки, коли він його не впускав в квартиру. Вони йому постійно приносили гроші, які він витрачав на спиртні напої. [PERSON] з ним не проживала та не доглядала його, її бачили два рази, один раз вже після смерті. Коли він помер, вона вивезла тіло вночі, навіть не дала можливість сусідам попрощатися з ним. Свідок [PERSON] показав суду, що він являється внуком померлого [PERSON] Коли бабуся була жива, то дід постійно приходив до них їсти. [PERSON] вживав алкогольні напої, вів розгульний спосіб життя, до нього додому приходили різні сумнівні компанії, з якими він також випивав. Він приходив до дідуся один раз в місяць, інколи один раз в два місяці, приносив гроші та продукти харчування, але він не завжди відчиняв двері, оскільки перебував в стані алкогольного сп'яніння. Останній раз він його бачив на початку вересня 2014 року, в квартирі він був один, говорив, що в нього болять ноги, він дав дідусеві гроші. Про смерть [PERSON] йому стало відомо в кінці листопада 2014 року з телефонного дзвінка якогось чоловіка, який представився адвокатом. Свідок [PERSON] показав суду, що він сусід [PERSON], який був не дуже привітним, проживав один, він в квартирі його практично не був. Йому відомо, що той хворів, у нього був туберкульоз, проблеми з ногою, однак хто його лікував, не знає. До нього приходила племінниця протягом останніх півроку, приносила їжу, продукти, але як часто, йому не відомо. До [PERSON] приходили також інші родичі: брати, сестри та племінники. Йому відомо, що в [PERSON] є донька, але після розлучення він її не бачив. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] її рідний брат. З середини 2014 року вона хворіла і до брата не приходила, але він приходив сам до неї. З липня 2014 року він не ходив, тому що в нього були хворі ноги. [PERSON] приходила до [PERSON], приносила йому продукти, прала речі, доглядала за ним, але як часто, їй не відомо. Син її брата [PERSON] також приходив до [PERSON] та приносив йому продукти. [PERSON] приблизно за два тижні до його смерті проживала з ним, поховала його. Їй не відомо, де була [PERSON] та чи [PERSON] підтримував з нею відносини. Свідок [PERSON] показав суду, що він рідний брат позивачки, [PERSON] його дядя, здійснювала догляд за ним [PERSON] В листопаді 2014 року вона з ним проживала, прибирала, готувала їжу, купала його. Інших родичів з ним не було. [PERSON] приходила до нього протягом трьох місяців до його смерті. [PERSON] був злий на свою доньку, тому що між ними була бійка і він не хотів її бачити. Свідок [PERSON] показала суду, що в 2000 році [PERSON] разом з рідним братом [PERSON] [PERSON] викрали у її матері та інших мешканців села Спаська Сторожинецького району кури, за що їх притягали до кримінальної відповідальності. [PERSON] повністю відшкодувала їм шкоду. Про обставини догляду [PERSON] за [PERSON] їй нічого не відомо, але в селі говорили, що вона здійснює за ним догляд. Свідок [PERSON] показав суду, що він працює адвокатом. У 2007 році він захищав інтереси [PERSON] в кримінальній справі, яка розглядалась Шевченківським районним судом м. Чернівців, з ним укладала угоду [PERSON] та сплатила гонорар в сумі 2400 грн. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд вважає такими, що не мають доказового значення для підтвердження обставин опікування та матеріального забезпечення спадкодавця [PERSON], оскільки це мало одноразовий характер і було пов'язано з притягненням його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів задовго до його смерті. Також надані позивачкою копії накладних про придбання унітазу та холодильника (а.с.165-166) та їх фотознімки не підтверджують те, що саме ці предмети домашнього вжитку були придбані позивачкою для [PERSON], знаходяться в квартирі, в якій він проживав, і він ними користувався. Інших доказів, які б з достовірністю підтверджували ті обставини, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, у зв'язку з чим потребував сторонньої допомоги і позивачка [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася ним у відповідності до ст.60 ЦПК України нею не надано. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] був особою похилого віку, однак не страждав на тяжку хворобу чи каліцтво, він не був у безпорадному стані і не потребував сторонньої допомоги тривалий час, позивачка [PERSON] протягом тривалого часу не опікувалася ним, а лише за декілька днів до його смерті проживала разом з ним, у зв'язку з чим немає підстав для зміни черговості одержання права на спадкування за законом і надання їй права на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги відповідачкою [PERSON] та визнання за нею права власності на спадкове майно на 1/2 частку квартири [ADDRESS], тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити за безпідставністю. Поховання позивачкою померлого [PERSON] та понесені нею у зв'язку з цим витрати (а.с.169-173) не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки ці витрати були здійснені нею вже після смерті спадкодавця і вона має право на їх відшкодування спадкоємцем, звернувшись з позовними вимогами до суду про це. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то у відповідності до ст.154 ч.6 ЦПК України суд вважає, що належить скасувати заходи забезпечення позову про заборону відповідачці [PERSON] вчиняти дії по відчуженню квартири згідно ухвали суду від 27 липня 2015 року. На підставі викладеного, ст.ст.1216, 1217, 1220, 1223, 1258, 1259 ч.2, 1261, 1262, 1266 ч.3 ЦК України та

Outcome: dismissed