Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу обґрунтовуючи його тим, що 17 грудня 2013 року вона передала відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 30 000,00 гривень з умовою їх повернення до 17 червня 2014 року. На підтвердження отриманих коштів за усним договором позики в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] позичальником була надана боргова розписка від 17 грудня 2013 року. Позика була надана на термін з 17 грудня 2013 року по 17 червня 2014 року. Позичальник мав здійснити повернення суми позики не пізніше 17 червня 2014 року. перший платіж в сумі 8 000 гривень мав бути повернутий позичальником до 31.01.2014 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. У випадку не сплати першого платежу у вказані строки позичальник зобов'язався повернути всю суму позики протягом п'яти днів, тобто до 05 лютого 2014 року. Станом на 06 лютого 2014 року і по сьогодні жодні кошти відповідач позивачу не повернув. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 30 000 гривень. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином сума боргу з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування коштами та штрафом за прострочення виплати позики складає 35 643,77 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на сплату судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на доводи які є аналогічними наведеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, заслухавши думку позивача, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 17 грудня 2013 року позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 30 000,00 гривень з умовою їх повернення до 17 червня 2014 року. На підтвердження отриманих коштів за усним договором позики в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] позичальником була надана боргова розписка від 17 грудня 2013 року. Позика була надана на термін з 17 грудня 2013 року по 17 червня 2014 року. Позичальник мав здійснити повернення суми позики не пізніше 17 червня 2014 року. перший платіж в сумі 8 000 гривень мав бути повернутий позичальником до 31.01.2014 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. У випадку не сплати першого платежу у вказані строки позичальник зобов'язався повернути всю суму позики протягом п'яти днів, тобто до 05 лютого 2014 року. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Станом на 06 лютого 2014 року кошти відповідач позивачу не повернув. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 30 000 гривень. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином сума боргу з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування коштами та штрафом за прострочення виплати позики складає 35 643,77 грн., підтвердженням вказаної суми слугує розрахунок який надано позивачем. Вирішуючи питання про стягнення суми боргу з відповідача суд виходить з наступного. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У відповідності до п.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми. Обов'язок [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти передбачений ст.1049 ЦК України де зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк, та в порядку, що встановлений договором. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового слідства, тому вони підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ст.79,88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved