Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про зняття арешту посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . З метою оформлення спадщини позивачка звернулась до державного нотаріуса Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що під час проведення перевірки арештів/обтяжень нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено, що на підставі Постанови АН №372866 від 03.10.2007 року Комінтернівського УЮ ВДВС Одеської області зареєстровано арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є спадкодавець. З приводу зняття арешту позивачка звернулась до Лиманського районного ДВС Одеської області, однак їй було відмовлено. Позивач просить суд зняти арешт з вищезазначеного нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та дату засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила. Представник відповідача Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №168325715 від 28.05.2019 року зареєстрований арешт нерухомого майна за №5819717 на підставі Постанови АН №372866 від 03.10.2007 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа від 29.08.2018 року №38-15165 Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, котрий згідно вимог чинного законодавства становить 3 роки, встановити підстави накладення арешту на майно боржника не можливо та рекомендовано [PERSON] звернутись до суду із заявою про скасування арешту. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комінтернівського районного буро технічної інвентаризації від 11.09.2006 року [PERSON] є власником житлового будинку за реєстраційним номером 16008040, розташованому за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 06.08.1996 року, посвідченого Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, реєстр №3547. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 61 років, актова запис 216. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оскільки підстав для продовження обтяження на майно на даний час не вбачається, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом зняття арешту з майна, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ст.ст 316, 317, 319 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved