Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 14.08.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд: розірвати шлюб між ним та Відповідачем, зареєстрований 06.03.2010 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначив, що між ним та Відповідачем 06.03.2010 р. було зареєстровано шлюб, при цьому це спільний повторний шлюб, оскільки вперше сторони одружувалися 07.08.1999 р., проте 08.01.2008 р. шлюб між ними було розірвано; від шлюбу вони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO] Протягом останнього часу сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними фактично призупинилися; на тепер між ними відсутнє порозуміння, любов та повага, які мають бути притаманні сім'ї. Ухвалою суду від 22.08.2018 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у загальному позовному провадженні, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 10.10.2018 р.; ухвалою суду від 10.10.2018 р. подружжю було надано строк для примирення 3 місяці, по закінченні якого суд ухвалою від 04.01.2019 р. поновив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання на 05.02.2019 р. У підготовче судове засідання 05.02.2019 р. сторони не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені; до суду Позивач 05.02.2019 р. подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 37), Відповідач 25.01.2019 р. подала до суду також заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати (а.с. 36). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею; учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України); у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За частиною четвертою статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 06.03.2010 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 07.08.2018 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 11 (а.с. 8); від шлюбу вони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO] Як зазначено Позивачем у позовній заяві та не спростовувалося Відповідачем, яка подала письмову заяву про визнання позову, на даний час фактичні шлюбні відносини сторін припинені, сторони спільно не проживають, своє подальше спільне життя як подружжя обидва вважають неможливим, сторони майже не спілкуються, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. До того ж за поясненнями сторін у підготовчому судовому засіданні 10.10.2018 р. (а.с. 26) Позивач проживає з іншою жінкою, примирення сторін після закінчення строку, наданого судом ухвалою від 10.10.2018 р., не відбулося. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Крім того, як роз'яснено в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Зогляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами тривалий час, наявність у Позивача нових стосунків з іншою жінкою, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позов - задовольнити, залишивши Відповідачеві прізвище «[PERSON]», оскільки з її боку клопотань про відновлення дошлюбного прізвища до суду не подавалося. Питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунки судових витрат не подавалися. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, частину третю статті 7 Закону України «Про судовий збір», за нормами яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved