Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вищезазначеною позовною заявою. Вказував, що 19.10.2012 року померла його мати [PERSON]. На день смерті їй належала земельна ділянка площею 2 310 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220487200:01:004:0043, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 136269 від 18.10.2004 року. Зазначав, що за життя мати склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповіла йому. Посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що він не з`явився до нотаріальної контори в шестимісячний строк для прийняття спадщини та на день смерті спадкодавця не був зареєстрований разом з померлою - [PERSON], просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 19.10.2012 року в с. Томилівка Білоцерківського району Київської області протягом двох місяців з моменту набрання рішенням законної сили. В судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05.03.1997 року складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Томилівської сільської ради, яким [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.11). 19.10.2012 року померла [PERSON], [INFO], яка проживала і була зареєстрована в [INFO]. За вищевказаною адресою на день смерті спадкодавці ніхто інший не був зареєстрований (а.с. 9, 10). Позивач по справі [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с.8). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 136269 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 310 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220487200:01:004:0043 (а.с. 12). Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу в Київській області [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно, що належить [PERSON], та у проведенні будь-яких дій, повязаних з видачею цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постанова нотаріуса мотивована посиланням на пропуск заявником шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.13). В матеріалах справи наявна копія довідка з лікарні, що видана 09.08.2017 року [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою [INFO], з якої вбачається, що він знаходився на лікуванні в денному стаціонарі з 07.11.2012 року по 27.11.2012 року з приводу погіршення стану здоров`я. Паціент знаходиться під диспансерним наглядом у кардіолога, кожен рік проходить лікування в денному стаціонарі (а.с.15). Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦПК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи наведене, а саме наявні в матеріалах справи віжомості щодо стану здоров`я позивача, а також відсутність даних про його обізнаність із складеним заповітом на час відкриття спадщини, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним у встановленому законом порядку заяви про прийняття спадщини, тобто заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved