Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

В серпні 2018 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що її батько [PERSON] на підставі ордера №754 від 04.05.1987 р. отримав на сім`ю із чотирьох осіб - себе, дружина, сина [PERSON] та доньку [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , які були зареєстровані у вказаній квартирі та належала їх на праві приватної власності в рівних частках. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] - батько [PERSON] , [INFO] - брат [PERSON] . Після їх смерті позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру та була єдиним власником цього майна. Однак, після звернення до нотаріуса з наміром продажі квартири, вона дізналась, що у цій квартирі з 14.07.1987 р. зареєстрований відповідач, про якого їй невідомо, оскільки проживаючи весь час в цій квартирі відповідач не з`являвся до квартири, не сплачував витрати за житлово-комунальні послуги, речей у квартирі не зберігав, а відтак реєстрація відповідача у квартирі порушує право позивачки користуватись та розпоряджатись своєю воластістю, тому вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за останнім відомим місцем реєстрації. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.4, ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що 04.05.1987 р. [PERSON] на підставі ордеру № 754 на сім`ю, яка складається із дружини [PERSON] , сина [PERSON] та доньки [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києві згідно з розпорядженням (наказом) від 24.06.1998 р. №1951, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] - батько [PERSON] , [INFO] - брат [PERSON] . Позивачка, як єдиний спадкоємець до майна померлих набула право власності на квартиру [ADDRESS] . З довідки форми А вбачається, що відповідач [PERSON] з 14.07.1987 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З пояснень представника позивача встановлено, що у спірній квартирі з часу отримання сім`єю позивачки квартири і по теперішній час, відповідач жодного дня не проживав, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не здійснював, його особисті речі у квартирі відсутні, крім того, він за вказаною адресою не отримував і кореспонденцію, а також відповідач не являється членом сім`ї позивачки. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача у спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - квартирою. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved