Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 01.08.2005 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №1962, відповідно до умов якого банк надав боржнику кредит в сумі 17000 доларів США, а боржник зобовязувався повернути наданий кредит та сплатити відсотки за його користування в сумі, строки та на умовах передбачених договором. В рахунок забезпечення виконання вказаного зобовязання 02.08.2005 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], [PERSON] і [PERSON], з кожним окремо, були укладені договори поруки за умовами яких, кожен із поручителів зобовязався нести солідарну відповідальність з боржником за належне виконання ним своїх зобовязання перед кредитором. 17.12.2012 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив позивачу свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника [PERSON] за договором про іпотечний кредит № 1962 від 01.08.2005 року. Вказував на те, що боржник належним чином своїх зобовязань за договором про іпотечний кредит не виконав, у звязку з чим у нього станом на 01.12.2015 року виникла заборгованість за кредитом 9869,99 доларів США (на дату розрахунку становить 236367,36 грн.), по відсотках 2811,72 долара США ( на дату розрахунку 67335,31 грн.), по комісії 227,01 доларів США (на дату розрахунку 5436,46 грн.) та пеня за останні 12 місяців перед зверненням з позовом до суду 1675,09 долари США (на дату розрахунку становить 40115,20 грн.). На підставі вище викладеного, посилаючись на умови договорів про іпотечний кредит та поруки, норми матеріального права, просив стягнути солідарно з боржника та поручителя [PERSON] заборгованість в сумі 309139,13 грн., а саме: 236367,36 грн. борг за кредитом, 67335,31 грн. борг по відсотках, 5436,46 грн. борг по комісії; стягнути солідарно з боржника та поручителя [PERSON] заборгованість в сумі 309139,13 грн., а саме: 236367,36 грн. борг за кредитом, 67335,31 грн. борг по відсотках, 5436,46 грн. борг по комісії; стягнути солідарно з боржника та поручителя [PERSON] заборгованість в сумі 309139,13 грн., а саме: 236367,36 грн. борг за кредитом, 67335,31 грн. борг по відсотках, 5436,46 грн. борг по комісії; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 4637,09 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які були належним чином повідомленні судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили та не направили відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 01.08.2005 року між Акціонерний комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №1962 з подальшими змінами до нього відповідно до договорів про внесення змін №1073 від 03.05.2006 року та №1515 від 24.10.2008 року (а/с 6-11). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з умов вище вказаного договору про іпотечний кредит, банк надав позичальнику кредит в сумі 17000 доларів США терміном повернення не пізніше 31.07.2025 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом, а з укладенням договору про внесення змін №1515 від 24.10.2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. 17.12.2012 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив товариству свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника [PERSON], що також підтверджується витягом з додатку до вказаного договору (а/с 21-31, 43). Відповідно до\~ ст. 514 ЦК України \~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач набув прав нового кредитора за вище вказаним договором у тому ж обсязі, який існував у первинного кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення належного виконання вказаного договору про іпотечний кредит були укладенні наступні договори поруки: №1963 від 02.08.2005 року між банком та [PERSON]., відповідно до якого позичальник та поручитель є солідарними боржниками перед кредитором та у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань поручитель бере на себе обовязок погасити до 31.08.2025 року заборгованість в розмірі наданого кредиту та відсотки за користування кредитом; №1966 від 02.08.2005 року між банком та [PERSON], а також №1967 від 02.08.2005 року між банком та [PERSON], умови яких є аналогічними договору поруки, укладеному з [PERSON] (а/с 12,13,14). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Як вбачається з п. 2.5 договору про іпотечний кредит погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до Графіку, який є невідємною частиною цього договору. У відповідності до п. 3.3 вказаного договору, в редакції внесених змін відповідно до договору №1073 від 03.05.2006 року, проценти та комісійна винагорода за користування кредитом нараховуються банком щомісячно 20 числа за період з першого числа місяця по останній календарний день поточного місяця, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного п. 2.4 цього договору. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події Як вбачається з умов договору про іпотечний кредит та Графіку погашення кредиту, який є частиною вказаного договору, позичальник зобовязувався щомісячними періодичними платежами, розмір яких визначений у графіку, погашати заборгованість за кредитним договором (а/с 10-11) Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України, зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Право банку на дострокове стягнення заборгованості, відсотків та штрафних санкцій у випадку невиконання позичальником умов договору також передбачене п. 5.3.2 вказаного вище договору про іпотечний кредит. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином взятих на себе зобовязань не виконав, у звязку з чим у нього станом на 01.12.2015 року утворилась заборгованість за кредитом 9869,99 доларів США (на дату розрахунку становить 236367,36 грн.), по відсотках 2811,72 долара США ( на дату розрахунку 67335,31 грн.), по комісії 227,01 доларів США (на дату розрахунку 5436,46 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості (а/с 44-45). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається з п. 6.2 договору про іпотечний кредит, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом, комісійної винагороди за управління кредитними коштами позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення та нараховується щоденно. З матеріалів справи вбачається, що за неналежне виконання боржником взятих на себе зобовязань за договором про іпотечний кредит, кредитором було нараховано пеню, розмір якої за останні 12 місяців перед зверненням з позовом до суду становить 1675,09 долари США (на дату розрахунку становить 40115,20 грн.) У відповідності до вимог . 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту позовних вимог (прохальної частини позовної заяви), позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредиту, відсотках та комісії, при цьому вимоги про стягнення пені позивачем не заявлялось. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Судом встановлено, що 14.01.2016 року позивач направляв на адресу відповідачів повідомлення про усунення порушень умов договору про іпотечний кредит, проте матеріали справи не містять належних і допустимих доказів виконання відповідачами вказаної вимоги та погашення заборгованості за основним зобовязанням (а/с 46). У відповідності до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові № 6-185цс 14 від 17.12.2014 року, відповідно до частини третьої статті 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Крім того, згідно правової позиції Верхового Суду України, викладеної у постанові № 6-255цс 15 від 24.06.2015 року, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У справі, яка переглядається, встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Зі змісту договорів поруки укладених між первинним кредитором та поручителями вбачається, що вони не містять норм щодо солідарної відповідальності поручителів між собою за неналежне виконання боржником взятих на себе зобовязань за договором про іпотечний кредит, а тому боржник несе солідарну відповідальність з кожним поручителем окремо, при цьому поручителі між собою не є солідарними боржниками. Таким чином, заборгованість за договором про іпотечний кредит в розмірі 309139,13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 9869,99 доларів США (на дату розрахунку становить 236367,36 грн.), по відсотках 2811,72 долара США ( на дату розрахунку 67335,31 грн.), по комісії 227,01 доларів США (на дату розрахунку 5436,46 грн.), підлягає стягненню солідарно з боржника та кожного поручителя окремо. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно розяснень, які містять в п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10«Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати в рівних частинах. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved