Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №VIH0GF02020599 від 31.05.2005 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 31.05.2005 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 25000 доларів США на термін до 29.05.2025 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за цим договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не виконав своєчасно свої кредитні зобовязання перед банком, у звязку із чим утворилась заборгованість станом на 17.01.2015 року у розмірі 22394,75 доларів США. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила суд у позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, що додані до матеріалів справи. При розгляді в справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31.05.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №VIH0GF02020599. Відповідно до умов цього кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 25000 доларів США на термін до 29.05.2025 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Позивач зобовязання за цим договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Факт отримання саме цієї суми коштів доводиться, наявними у матеріалах справи розрахунком суми боргу та випискою по рахунку №29090055397950. Доказів видачі додаткових коштів чи підстав їх видачі в матеріалах справи не міститься. Проте, у розрахунках банку борг по тілу кредиту періодично збільшується: - 30.05.2006 року борг по тілу кредиту збільшився на 368 доларів США та склав 25001,88 доларів США. Вищевикладеним доводиться, що незважаючи на щомісячну сплату боргу позичальником, за текстом виписки по рахунку та розрахунку боргу, який надав банк, ПАТ КБ «Приватбанк» збільшено тіло кредиту на 368 доларів США і розмір боргу за тілом кредиту став більшим від тієї суми, яку позичальник отримав у банку. 30.05.2007 року борг по тілу кредиту збільшився на 334 долари США і склав 24642,06 долари США; 30.05.2008 року на 389 долари США і склав 24264,32 долари США; 29.05.2009 року на 242 долари США і склав 23536,38 долари США; 28.05.2010 року на 230 долари США і склав 23183,96 долари США; 30.05.2011 року на 234 долари США і склав 22605,74 долари США; 30.05.2012 року на 224 долари США і склав 21895,68 долари США; 30.05.2013 року на 221 долари США і склав 21104,17 долари США; 04.06.2014 року на 155 долари США і склав 20257,91 долари США. Всього тіло кредиту збільшено на 2398 долари США. Цим доведено, що не зважаючи на щомісячну сплату кредиту і майже відсутність простроченого боргу, банком збільшувався розмір тіла кредиту та відповідно розміру відсотків, які нараховані на збільшене тіло кредиту. Доказів додаткової видачі кредиту позивачем не подано. За відсутності в матеріалах справи договорів страхування та доказів перерахування страхових сум банком на користь страхової компанії неможливо встановити розмір та порядок сплати страхових платежів, номер рахунку, на який їх було сплачено та дати сплати. Тому посилання банку на той факт, що частину коштів було використано на погашення страхових платежів за договорами страхування відповідно до п.2.1.3 кредитного договору є недоведеними. Розмір боргу, яку банком предявлено до стягнення є необґрунтованим належними розрахунками, зокрема банком, починаючи з 30.06.2006 року застосовується відсоткова ставка 27,80 % річних, яку банк має право застосовувати лише у разі наявності прострочення виконання зобовязань, проте із наданої суду виписки по кредитному рахунку вбачається, що відповідач справно сплачував кредит. Розрахунок боргу, який надав банк не відповідає умовам договору та математичним розрахункам. Так, у розрахунку банк зазначає, що на прострочений борг по тілу кредиту, який виник з 02.06.2014 року у розмірі 76,26 доларів США та до 17.01.2015 року зріс до розміру 653 долари США банком нараховано відсотки на прострочену заборгованість у розмірі 1524,95 долари США. Представник позивача не зміг пояснити, за якою відсотковою ставкою за 8 місяців прострочки може нараховано борг за відсотками, що в 2,5 рази перевищує суму боргу за тілом кредиту. Окрім того, банком було необгрунтовано збільшено розмір боргу за тілом кредиту на суму 2398 долари США, а прострочений борг, який банк просить стягнути складає 653 долари США, що значно менше суми, на яку банк збільшив розмір кредиту. Отже, позивачем не доведено наявність простроченого боргу у відповідача по тілу кредиту, а відтак позов є передчасним. ПАТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує заявлений позов заборгованістю, яка виникла у зв»язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору №VIHOGF02020599 від 31.05.2005 року, на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору забезпеченням виконання зобовязань за цим договором виступає іпотека квартири [ADDRESS]. Але відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру іпотек, сформованої станом на 05.05.2016 року, іпотекодержателем вказаної вище квартири є «Юкрейн Моргейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі». Підставою реєстрації обтяження у довідці вказано договір відступлення права вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19.02.2007 року. Підстави заміни сторони у зобовязанні та обсяг прав нового кредитора регулюються положеннями ст.ст. 512, 514 ЦК України, відповідно до яких кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, з 19.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» не має права вимоги за кредитним договором №VIH0GF02020729, а відтак не є належним позивачем по справі щодо стягнення заборгованості за цим кредитним договором. Позовну заяву підписано представником ПАТ КБ «Приватбанк», а не представником «Юкрейн Моргейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі», який на підтвердження своїх повноважень надав до суду незасвідчену копію, видану ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя [PERSON] Статтею 245 ЦК України встановлено, що довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню. Нотаріально посвідченої чи будь-якої іншої довіреності на право представляти інтереси «Юкрейн Моргейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі», виданої на імя [PERSON], в матеріалах справи не міститься. Представники ПАТ КБ «Приватбанк» також не надали до суду належних довіреностей. Викладеним доводиться безпідставність твердження представника позивача про те, що ПАТ КБ «Приватбанк», який продав право вимоги за кредитом на користь «Юкрейн Моргейдж лоун Фінанс №1 пі-елі», в справі виступає представником цієї англійської компанії. Додатковим доказом неналежного позивача виступає і виписка по рахунку №29090055397950, згідно з якою 01.03.2007 року в рахунок погашення боргу зараховано 24385, 50 долари США, сума боргу, яка відповідає розміру боргу за цим кредитом на вказану дату. Крім того, доводи представника позивача, про те, що в процесі розгляду справи 16.04.2016 року відбулося зворотне переуступлення права вимоги від «Юкрейн Моргейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі» до ПАТ КБ «Приватбанк» спростовується інформаційними довідками з Державного реєстру іпотек, відповідно до яких станом на 04.04.2016, 05.05.2016 та 29.06.2016 р. іпотекодержателем є компанія «Юкрейн Моргейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі». Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 58 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed