Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

В червні 2013р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просив суд: визнати договір поруки № 71-08-П/33 від 11 липня 2008р., укладений між сторонами припиненим з 29 серпня 2008р. (далі по тексту - договір поруки). Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 липня 2008р. між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір № 71-08-И/33 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого відповідачем надано третій особі в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 247000,0 дол. США, з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,0 % річних. В подальшому, між позичальником та кредитором було укладено додаткові угоди № 1-3, а саме 29 серпня 2008р., 25 листопада 2009р., 07 червня 2010р. до кредитного договору. В забезпечення за кредитним договором, 11 липня 2008р. між сторонами було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 247000,0 дол. США зі сплатою 16,0 % річних. На думку сторони позивача, внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору, мало збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права, в зв'язку зі збільшенням обсягу його відповідальності, як поручителя. В судовому засіданні представники позивача, третьої особи, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначаючи, що відповідачем не було порушено права позивача, як поручителя, заявлені позовні вимоги є надуманими, з метою затягування строків розгляду цивільної справи про стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності з ч. 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 11 липня 2008р. між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір, відповідно до п. 2.1. цього кредитного договору відповідач надав третій особі кредит у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 247000,0 дол. США із сплатою відсотків у розмірі 16,0 % річних за користування кредитними коштами. 29 серпня 2008р., 25 листопада 2009р., 07 червня 2010р. між відповідачем та третьою особою було укладені додаткові угоди №№ 1-3 до кредитного договору. Згідно з п. 4.4., п. 5.1. договору поруки, внесення змін та доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем. Поруки припиняється із припиненням зобов'язань, що забезпечуються нею, або якщо банк протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1, 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30 березня 2012 р., відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Звертаючись до суду з вказаним позовом сторона позивача наголошувала, що внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності позивача, як поручителя, на обґрунтування чого позивач клопотав перед судом про призначення по справі судово - економічної експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2013 р. зазначене клопотання сторони позивача про призначення по справі експертизи було задоволено. Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи № 0763 від 25 лютого 2014р. Київської незалежної судово - експертної установи, у зв'язку з підписанням додаткових угод до кредитного договору (додаткова угода № 1 від 29 серпня 2008р., № 2 від 25 листопада 2009р., № 3 від 07 червня 2010р.) обсяг відповідальності поручителя щодо суми погашення грошових зобов'язань по кредитному договору (щомісячних платежів) збільшено з 829650,71 дол. США до 839725,38 дол. США. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015р., в порядку ст. 150 ЦПК України, судом була призначена по справі повторна судово - економічна експертиза. Згідно з Висновком експерта за результатами проведення повторної судово - економічної експертизи № 1003 від 17 листопада 2014р. Київської незалежної судово - експертної установи, збільшення суми сплати за кредитним договором, у зв'язку з підписанням до нього додаткових угод № 1 від 29 серпня 2008р., № 2 від 25 листопада 2009р., № 3 від 07 червня 2010р., за якими позивач є поручителем, за результатами дослідження не підтверджується. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом критично оцінюється Висновок експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи № 0763 від 25 лютого 2014р. Київської незалежної судово - експертної установи, оскільки зазначений висновок суперечить матеріалам справи, дослідження заборгованості проведене експертом містить грубі арифметичні помилки, та не відповідає графікам погашень в укладених між відповідачем та третьою особою додаткових угод №№ 1-3 до кредитного договору, а з урахуванням результатів дослідження наведених в Висновку експерта за результатами проведення повторної судово - економічної експертизи № 1003 від 17 листопада 2014р. Київської незалежної судово - експертної установи не вбачається збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя за кредитним договором, внаслідок укладення між відповідачем та третьою особою додаткових угод № 1 від 29 серпня 2008р., № 2 від 25 листопада 2009р., № 3 від 07 червня 2010р. до кредитного договору. До того ж, вищезазначений Висновок експерта за результатами проведення повторної судово - економічної експертизи не суперечить матеріалам справи, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed