Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~В січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму збільшення грошового зобов`язання з урахуванням індексу інфляції у розмірі 396\~210,47 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 45\~387,44 грн., а всього 441\~597,91 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2010 з [PERSON] на його користь було стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 100\~000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 9\~467, 24 грн., шістдесят відсотків річних від простроченої суми позики у сумі 60\~000,00 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 120,00 грн., та судовий збір, а всього стягнуто 171\~282,21 грн. Рішення набрало законної сили 09.08.2010, однак відповідачем так і не виконано. Згідно відповіді начальника Вознесенівського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Логвіна В.І. від 19.12.2018 № 70761/7, грошові кошти з відповідача за виконавчим провадженням не стягувалися. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового боргу, повинен відшкодувати позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів річних не встановлений договором або законом. Оскільки станом на час звернення до суду з даною позовною заявою судове рішення досі не виконане, [PERSON] вважає, що має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦПК України як відповідальності за невиконання зобов`язань. Згідно з розрахунком, сума, стягнута з відповідача за рішенням суду, за весь час прострочення грошового зобов`язання з 09.08.2010 по 06.06.2019 з урахуванням індексу інфляції збільшилася на 396\~210,47 грн., а три відсотки річних від простроченої суми складають 45\~387,44 грн., а всього 441\~597,91 грн. Таким чином, посилаючи на вимоги ст.ст. 11, 509, 598, 599, 625 ЦК України, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2019 року, по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Слєсарь О.В. до суду надали заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 3\~ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 та ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. У відповідності до\~ст. 11 ЦПК України\~особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які містяться матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до частини першої ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як передбачено ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України й не передбачають, що зобов`язання може бути припинено ухваленням судового рішення. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2010, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 100\~000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 9\~467, 24 грн., шістдесят відсотків річних від простроченої суми позики у сумі 60\~000,00 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 120,00 грн., та судовий збір у розмірі 1\~694,97 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 171\~282,21 грн. На час звернення до суду з даним позовом відповідач [PERSON] борг позивачу не повернув, вказане судове рішення не виконане. Оскільки саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних відносин, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового боргу, повинен відшкодувати позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів річних не встановлений договором або законом. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, право, яке захищається судом, повинно існувати на день прийняття судового рішення. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов`язання й відкриття виконавчого провадження за цими рішенням за відсутності реального викоання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Таким чином, оскільки борг позивачу відповідачем не повернуто, суд вважає, що позивач правомірно вимагає стягнення з [PERSON] сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. При цьому зазначені суми, позивач обґрунтував наданими розрахунками. Згідно з розрахунком, долученого до позовної заяви вбачається, що сума, стягнута з відповідача за рішенням суду, за весь час прострочення грошового зобов`язання з 09.08.2010 по 06.06.2019 з урахуванням індексу інфляції становить 396\~210,47 грн., а три відсотки річних від простроченої суми складають 45\~387,44 грн., а всього таким чином 441\~597,91 грн. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми збільшення грошового зобов`язання з урахуванням індексу інфляції у розмірі 396\~210,47 грн., та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 45\~387,44 грн. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі та при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4\~415,98 грн., що підтверджується квитанцією № 9_12 від 07.06.2019, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суми сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved