Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON] [INFO], що мешкає за адресою: Запорізька область, Василівський р-н, с. Скельки, вул. Леніна, б.11, знаходиться на стаціонарному лікуванні з 02.03.2018. Психічно хвора з 1969 року. Багаторазово лікувалася в психіатричних стаціонарах із приводу параноїдної шизофренії. Захворювання має безперервний перебіг, сформований дефект особистості. Є інвалідом 2-ї групи безстроково. Згідно Рішення Василівського райсуду Запорізької області від 23.01.2012 [PERSON] визнана недієздатною, опікуном призначена сестра хворої [PERSON]. Остання госпіталізація з 18.10.2017 по 15.12.2017 з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, дефект змішаного типу. Згідно Рішення Комунарського райсуду м. Запоріжжя від 20.10.2017 примінялась примусова госпіталізація. Психічний стан хворої різко погіршився напередодні теперішньої госпіталізації: стала збудженою, некерованою, кидала в опікуна скляні пляшки, плювалась, вдарила по обличчю, погрожувала задушити вночі, розбила дверцята холодильника, перевернула стільці. Доставлена лінійною бригадою швидкої медичної допомоги, в супроводі наряду поліції в стані психомоторного збудження. Госпіталізована за заявою опікуна, як така, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе і оточуючих. Дала згоду на госпіталізацію. У відділенні була недоступною контакту. Інструкції виконувала після багаторазових повторень. Намагалась щось сказати, але не могла, тільки одноманітно повторювала: «Господи, Господи, Господи...». Був діагностований гіпертонічний криз. 05.03.2018 оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, кататоно- параноїдний синдром. За психічним станом є небезпечною для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник опікун [PERSON] не заперечувала відносно задоволення даної заяви. [PERSON] у судовому засіданні не змогла надати пояснення з приводу заяви, в звязку з психічним станом. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 05.03.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, кататоно- параноїдний синдром. За психічним станом є небезпечною для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] з 1969 р. страждає на вищезазначений психічний розлад, на даний час психічний стан останньої погіршився, внаслідок чого являє небезпеку для себе та оточуючих, не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, в звязку з чим потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні для обстеження та лікування, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved