Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпак-Постач» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільнені . Позов мотивовано тим, що позивач був прийнятий на роботу до ТОВ «Будпак-Постач» 01.10.2016 згідно наказу № 1-к/10 на посаду спеціаліста з маркетингу. 29.09.2017 наказом № 4-к/09 позивача звільнено з вищезазначеної посади за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці. За час перебування у трудових відносинах позивача з ТОВ «Будпак-Постач» жодного разу не було проведено виплати заробітної плати. Також позивач зазначив, що в день звільнення, яке відбулось 29.09.2017, відповідач не повідомив про нараховані суми належні позивачу при звільнені та не здійснив їх виплату. Відсутність виплат позивачу заробітної плати за період роботи у відповідача підтверджується відомостю з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків № 90/08-01-13 від 10.01.2019. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 33\~550, 00 гривень та середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільнені за період з 29 вересня 2017 року по 01 березня 2019 року в сумі 53\~980, 28 гривень. Ухвалою суду від 25.03.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. На виконання вимог ухвали суду від 23.03.2019 відзив від відповідача на адресу суду не надходив. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у засіданні позов визнав у повному обсязі, надавши відповідну письмову заяву. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Представнику відповідача судом роз`яснено наслідки вчинення відповідних процесуальних дій. Судом, з метою з`ясування чи не обмежений представник відповідача на визнання позовних вимог, встановлено наступне. Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, доступ до якого є публічно доступним, [PERSON] є єдиним засновником (учасником)/кінцевим бенефіціарним власником та керівником/підписантом ТОВ «Будпак-Постач», який має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності. Судом не встановлено наявності обмежень у [PERSON] на визнання ним позовних вимог до юридичної особи, яку він представляє на підставі статуту. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання представником відповідача позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Із трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 25.03.1994, [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Будпак-Постач» на посаду спеціаліста з маркетингу згідно наказу № 1-к/11 від 01.10.2016, а 29.09.2017 - звільнений за власним бажанням згідно наказу № 4-к/09 від 29.09.2017. Судом встановлено, що дії представника відповідача щодо визнання ним позовних вимог не суперечать інтересам особи, яку він представляє. Отже, судом у відповідності до ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог представником відповідача є безумовним, він не обмежений на вчинення відповідних процесуальних дій, його дії не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а також не суперечать інтересам особи, яку він представляє, а тому приймаються судом. Отже, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання представником відповідача позовних вимог, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 11.03.2019 було сплачено судовий збір в сумі 768, 40 гривень за вимогу про про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні. (а.с. 20) В частині вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповіднодо ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, враховуючи вищевказане та положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат - суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved