Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

В серпні 2021 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником кімнати [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24.04.2015 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради. Кімната розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається з трьох кімнат загальною площею 30,1 кв.м. за вказаною адресою зареєстрована його дружина [PERSON] та відповідач [PERSON] , який у 2008 році виїхав на постійне місце мешкання в інше місце і з того часу за місцем реєстрації не мешкає, комунальні платежі не сплачує, не приїжджає, не цікавиться станом будинку, його речі в квартирі відсутні, у зв`язку з чим він не може оформити субсидію та розпорядитися за власним бажанням. Позивач просить суд з підстав, викладених у позові, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, повідомлений про час та місце слухання справи у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Представник позивача адвокат Демидко І.В. в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та представника позивача за наявними письмовими доказами, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, про винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Надав суду заяву про повне визнання позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Всебічно вивчивши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив, що позивач є власником кімнати [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24.04.2015 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради. (а.с.7). Згідно технічного паспорту на кімнату [ADDRESS] , кімната розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається з трьох кімнат загальною площею 30,1 кв.м. (а.с.9). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Бердянська про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1050 від 06.08.2021 року, у спірній квартирі зареєстровані 3 особи: позивач [PERSON] , дружина позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] . Як вбачається з заяви відповідача [PERSON] від 19.08.2021 року, останній позовні вимоги визнав повністю з підстав, викладених у позові. В поданій до суду заяві відповідач вказав, що він фактично проживає в Російській Федерації. Таким чином, у добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач [PERSON] не має змоги знятись. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України ). Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вичерпного переліку поважності причин непроживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права закріплює право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно зі ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідач відсутній в належній позивачу на праві власності кімнаті [ADDRESS] за місцем своєї реєстрації 13 років без поважних причин, має інше постійне житло, його реєстрація в кімнаті позивача перешкоджає останньому в розпорядженні своїм майном, відповідач вимоги позивача визнав, про що вказав у своїй заяві, а тому наявні правові підстави для усунення позивачу перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved