Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

До Генічеського районного суду Херсонської області надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 347,41 грн. за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) № б/н від 26.09.2012, яка складається з наступного: 6 220,62 грн. заборгованість за кредитом; 6314,86 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 048,02 грн. заборгованість за пенею; 1763,91 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди №б/н від 26.09.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 13825,32 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Генеральної угоди. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за Генеральної угодою відповідач станом на 13.11.2019 має заборгованість 18 347,41грн. Саме цю суму позивач прохає суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, надав суду відзив, відповідно до якого, просить відмовити у задоволенні вимог позивача, посилаючись на сплив строку позовної давності, а також повернення фактично взятих коштів в більшому розмірі. Суду надав розрахунок, відповідно до якого, взявши у позивача кредитних коштів на суму 4000,00 грн. у 2008 році, за весь час відносин сплатив позивачу суму разом з відсотками та іншими платежами у розмірі 24 025,30 грн., а тому вимоги позивача про сплату ще 18 347,41 грн. вважає несправедливими. Вважає, що позивач не поніс будь-яких негативних наслідків через прострочення виконання зобов`язання та впродовж п`яти років не звертався з вимогами щодо повернення суми кредиту, чим сприяв збільшенню відсотків та інших платежів за кредитним договором. Представником позивача, у свою чергу, до суду направлено відповідь на відзив, в якому він заперечив аргументи відповідача та зазначив про їх необґрунтованість. Так, позивач зазначив, що, відповідно до умов Генеральної угоди № б/н від 26.09.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 13 825,32 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказану угоду укладено за принципом договору приєднання, що передбачено ст. 634 ЦК України. При підписанні Генеральної угоди відповідача ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Підписуючи Генеральну угоду відповідач власноруч підписався під тим, що з зазначеними документами його таки ознайомлено. Також у відповіді на заяву представник позивача зауважив, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Крім того зауважив, що докази, які містяться в матеріалах справи, дають підстави вважати, що правовідносини між сторонами тривають, але належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Генеральна угода, укладена між банком і відповідачем, ніким не оспорена, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Стосовно позовної давності по даній справі, з посиланням на правові позиції Верховного Суду України, представник позивача зазначив, що за договорами, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Оскільки строк дії кредитної картки відповідача сплив в останній день 01.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 03.12.2019, представник позивача вважає не пропущеним строк позовної давності. Крім цього, зазначає, що строк позовної давності за домовленістю сторін збільшено до 50 років, що знайшло своє відображення в Умовах та правилах надання банківських послуг. За вказаних підстав представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. 13.05.2008 у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 8). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві від 13.05.2008 (а.с. 8 зворотна сторона). 26.09.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»), та [PERSON] з метою створення умов для виконання кредитором зобов`язань за кредитним договором №SAMDN34000021827275 від 13.05.2008 та №SAMDN50000020831148 від 05.04.2008р. укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 9). Суд звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. У пункті 2.1. Генеральної угоди від 26.09.2012 року сторони погодили, що кредит в сумі 13 825,32 грн. видається на строк 24 місяця, з 26.09.2012 по 30.09.2014. За користування кредитом передбачена сплата процентів у розмірі 1,5% на місяць. Повернення заборгованості здійснюються шляхом внесення у період із 01 по 25 число кожного місяця щомісячного платежу в сумі 621,82 грн., яка складається з заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат. Крім того, пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно зі статтями 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні позичальником строків повернення заборгованості, зазначених у цій генеральній угоді, більш ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи із 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в сумі 3 116,10 грн. Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови (обставини) за яких строк повернення кредиту змінюється. Судом встановлено, що 25 січня 2014 року [PERSON] , у порушення п. 2.1. Генеральної угоди не сплатив на погашення заборгованості за кредитом щомісячний платіж в сумі 621,82 грн. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов Генеральної угоди та згідно з п. 2.1, 2.2 Генеральної угоди, строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, тобто 26 лютого 2014 року. Право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, пеню, передбачені договором, припинилось зі спливом строку кредитування. Із зазначеним позовом до суду банк звернувся 03 грудня 2019 року, тобто поза межами загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України). Крім того, суд звертає увагу на те, що умови Генеральної угоди не визначали розмір пені, заявленої банком до стягнення. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, укладаючи із банком Генеральну угоду від 26.09.2012 року. Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік (ст. 258 ЦК України). Згідно зі ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Судом встановлено, що відповідач у цій справі подав заяву про застосування позовної давності. Таким чином, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також нарахованими до 26 лютого 2014 року процентами, пені та штрафу є сплив позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем. Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів, нарахованих після 26 лютого 2014 року є те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (п.1.4.3 Генеральної угоди). Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення пені є їх недоведеність. Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення штрафу є їх безпідставність, оскільки умовами договору передбачено одноразове їх стягнення. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними зокрема у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 381/2870/17. Суд також звертає увагу на те, що зазначені вище умови, могли б бути застосовані навіть при обчисленні строку закінчення дії Генеральної угоди з 30.09.2014р., а також закінчення строку дії картки 01.2015р. В усіх випадках є сплив позовної давності та після закінчення строків, неправомірне нарахування процентів, пені та штрафів. Посилання позивача на збільшення сороку позовної давності до 50 років, судом не приймається до уваги, оскільки такий строк не узгоджений між сторонами. Щодо суми тіла кредиту, то як вбачається з виписки по картковому рахунку, відповідач взявши кредит у розмірі 13 825,32 грн. фактично сплатив 21 580,00 грн. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на повну відмову позивачу у задоволенні позову в даній справі, суд вважає необхідним, на підставі ст. 141 ЦПК України, покласти судові витрати у вигляді судового збору на позивача АТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed