Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 04 травня 2001 року, а також визначити місце проживання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], з матір'ю. В обґрунтування таких вимог позивач послалась на ті обставини, що спільне життя її та відповідача не склалось і подальше перебування сторін у шлюбі є недоцільним. Протягом тривалого часу вони мешкають окремо, внаслідок протиправної поведінки відповідача та втрату ним сумління. Крім цього, [PERSON] створив штучні перешкоди у спілкуванні дитини з матір'ю, а саме: без її погодження змінив місце проживання дитини, внаслідок чого на час звернення до суду з позовом вона не мала змоги спілкуватися з сином протягом півроку. Правовими підставами позову позивач зазначила ст. 3, 6, 9, 15 Конвенції ООН Про права дитини та принцип 6 Декларації ООН Про права дитини, ст. 6, 13, 14 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст. 5 Протоколу № 7 Європейської Конвенції, ст. 1 Протоколу № 12 Європейської Конвенції та норми національного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини сторін. Одночасно позивач просила зобов'язати відповідача передати за адресою свого проживання сина [PERSON], його речі, речі першої необхідності, а також інше майно, що було вивезене разом з дитиною з її житла. Не погодившись з позовом в частині визначення місця проживання дитини, [PERSON] у квітні 2014 року пред'явив зустрічний позов, просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] за місцем проживання батька. В обґрунтування такої вимоги послався на ті обставини, що у травні 2013 року [PERSON] припинила шлюбні відносини, пішла з родини, яка мешкала в [ADDRESS], та стала проживати окремо. З того часу він ([PERSON]) залишився проживати разом з дитиною в будинку [PERSON] В свою чергу, позивач до сина не приходила, грошей на його утримання не надавала. У вересні 2013 року на вимогу позивача про звільнення житла він (відповідач) виселився разом з сином з попередньої адреси та став проживати зі своїми батьками в квартирі [ADDRESS]. В квартирі їм виділена для проживання окрема кімната, дитині створені належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку, в нього є місце для навчання та дозвілля, одяг книжки, іграшки, тощо. Він ([PERSON]) займається вихованням дитини, піклується про його здоров'я, а також наймає репетитора, який готує сина до школи, син також відвідує басейн для плавання. В той же час, [PERSON] не займається вихованням сина, не піклується та не утримує його, син [PERSON] повністю знаходиться на утриманні батька. З часу припинення шлюбних відносин мати декілька разів відвідувала сина та декілька разів йому дзвонила. Відповідач послався на те, що має самостійний дохід та може забезпечити сина усім необхідним. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, підтвердили викладені в позовні заяві обставини. Проти зустрічного позову заперечували. Позивач суду пояснила, що через стан здоров'я (хвороба спини) та непорозуміння свого чоловіка вимушена була з червня 2013 року тимчасово мешкати окремо від сім'ї. Загострення хвороби було настільки складним, що вона не могла доглядати ні за собою, ні за дитиною та до вересня 2013 року проживала у своїх батьків. Дитину з будинку не виганяла, відповідач з власної ініціативи переїхав проживати до батьків, забравши з собою дитину без її згоди, і на теперішній час перешкоджає їх вільному спілкуванню. Вона ([PERSON]) також має всі необхідні і навіть ліпші умови для гармонійного розвитку особистості дитини та бажає виховувати сина. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має самостійний дохід. Відповідач та його представник з позовними вимогами в частині розірвання шлюбу погодились, в решті проти позову заперечували. Свої вимоги відповідач підтримав та підтвердив викладені в зустрічній позовній заяві обставини. Додатково [PERSON] суду пояснив, що протягом піврічної відсутності за місцем свого проживання [PERSON] спілкувалася з сином три-чотири рази на місяць. В серпні 2013 року він надав матері можливість спілкуватись з дитиною протягом дня, а ввечері позивач почала вимагати від нього відмови від аліментів взамін узгодження нею місця проживання дитини з батьком. Так як він ([PERSON]) на це не погодився та почав уходити з дитиною додому, [PERSON] зі своєю подругою, наздогнавши їх, заподіяли йому тілесні ушкодження. В свою чергу, позивач причини конфлікту 21 серпня 2013 року пояснила тим, що відповідач не дав згоду залишити цього дня дитину з матір'ю на ніч. Представник органу опіки та піклування вважала що місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити з батьком. В обґрунтування такої позиції послалась на рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16 вересня 2014 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома зі сторонами спору з 2011 року, ближче познайомилась у 2013 році. [PERSON] [PERSON] однаково люблять обоє батьків, разом з цим, дитина побоюється батька та діда (з боку батька) через їх строго-суворі звернення в адресу дитини. Свідку відомо, що з травня 2013 року [PERSON] вимушена була через загострення хвороби хребта піти з родини. [PERSON] матеріальної допомоги на лікування дружини не надавав. Свідок суду також пояснила, що з травня по вересень 2013 року вона двічі відвідувала будинок [PERSON], де в цей час проживали батько з сином, в будинку спостерігала безлад, наявність сміття. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача знає близько двадцяти років, відповідача - з дня їх одруження. У шлюбі батьки однаково добре ставилися до дитини. Між матір'ю та дитиною відмінні стосунки, мати прикладала всіх зусиль для догляду за дитиною. В квартирі [ADDRESS] була давно, їй відомо, що зараз в цій квартирі фактично мешкають три родини: [PERSON] з сином, рідний брат відповідача зі своєю дружиною, а також його ([PERSON]) батьки. В той же час, в будинку позивача є окрема кімната для дитини. Свідок підтвердила суду і те, що в добровільному порядку батько не дає можливості матері спілкуватись з сином [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що родину [PERSON] знає з часу придбання житла і є сусідкою [PERSON] Протягом двох-трьох місяців у 2013 році [PERSON] через хворобу спини не проживала в будинку по [ADDRESS]. Чому [PERSON] не забрала з собою дитину та чи відвідувала сина в період своєї відсутності за постійним місцем проживання свідку не відомо. [PERSON] виїхав з будинку з сином [PERSON], після їх від'їзду до будинку повернулась [PERSON] Зі слів позивача свідку відомо, що [PERSON] вживала заходів для спілкування з сином, проте цьому перешкоджає відповідач, через що мати має змогу спілкуватись з дитиною лише у навчальному закладі. Обох батьків свідок [PERSON] охарактеризувала позитивно. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 04 травня 2001 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання [PERSON] є: [ADDRESS]. На час розгляду справи обоє батьки характеризуються позитивно, мають постійне місце роботи та самостійний дохід. До припинення шлюбних відносин сторони проживали за місцем реєстрації позивача. Актом обстеження умов проживання від 12 червня 2014 року встановлено, що житлове приміщення по [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат з усіма зручностями, є світло, вода, газове опалення. Умови проживання задовільні. В дитини є окрема кімната, ліжко, стіл, шафа, особисті речі на всі пори року, шкільне приладдя, предмети особистої гігієни. Тобто, матір'ю створені належні умови для утримання малолітнього сина. В той же час, як слідує з висновку виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини вих. № 2106/02.02.01-22/21/14/14 від 30 вересня 2014 року за місцем проживання батька для дитини також створені належні умови проживання, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним службою у справах дітей адміністрації Центрального району від 11 вересня 2014 року (даний акт в матеріалах цивільної справи відсутній). З цього ж висновку слідує, що рішення про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком прийняте на підставі даних Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, зокрема, на тому факті, що цього бажає сама дитина. Проте, з таким висновком повною мірою погодитись не можна. Так, судом установлено, що [PERSON] хворіє на розповсюджений остеохондроз шийного, грудного та поперекового відділів хребта з дегенерацією хребтових дисків, згладженість шийного лордозу, артроз в унко-вертебральних суглобах. У березні та червні 2013 року позивач зверталась до медичних закладів з приводу загострення зазначеного захворювання. Викладене в сукупності з поясненнями свідків та іншими обставинами справи дає суду підстави вважати доведеними твердження позивача про те, що з червня 2013 року внаслідок загострення хвороби, що унеможливило здійснення догляду як за собою, так і за дитиною, байдужого ставлення до цього відповідача, [PERSON] вимушена була піти з родини, залишивши дитину під опікою батька, та звернутись за допомогою до своїх батьків. З цього часу сімейні відносини між сторонами припинені та не підтримуються внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Подальше перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, як і їх примирення, є неможливим. Постановою слідчого СВ Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 27 вересня 2013 року закрите кримінальне провадження за заявою [PERSON] з приводу заподіяння йому 21 серпня 2013 року тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] за відсутністю складу кримінального правопорушення. Причини виникнення конфлікту між його учасниками в цій постанові свого відображення не знайшли. У вересні 2013 року на вимогу позивача [PERSON] виїхав з її будинку, забравши з собою сина [PERSON], переїхав проживати за своїм місцем реєстрації та з цього часу чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною. В той же час відповідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, ухваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена із матір'ю. З обставин справи вбачається, що жодних виключних обставин, за яких малолітній [PERSON] міг би бути розлучений з матір'ю, немає. За такого, позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю підлягають задоволенню. Доводи [PERSON] про те, що він має кращі матеріальні умови для проживання дитини не заслуговують на увагу, оскільки при вирішенні спору між батьками про місце проживання малолітньої дитини перевага в матеріально-побутовому становищі одного з батьків не може бути визначальною умовою для передачі йому дитини. Не спростовують висновків суду посилання відповідача на те, що дитина більше прихильна до батька ніж до матері, так як таке є наслідком психічного впливу на дитину насамперед з боку самого відповідача. В той же час, вимоги [PERSON] про покладення зобов'язань на відповідача передати за адресою її проживання дитину, речі та інше майно поглинаються вимогами про визначення місця проживання дитини з матір'ю, а тому відсутня потреба в окремій указівці про це в судовому рішенні. Зазначене не перешкоджає [PERSON] звернутись до суду в загальному порядку з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 114 грн. 70 коп., а на користь держави 372 грн. 50 коп. судового збору. У зв'язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати відповідача присудженню за рахунок позивача не підлягають.

Outcome: approved