Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся в суд до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору редактор газети «Новий шлях», про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в газеті «Новий шлях» від 19 січня 2017 року №3 (11030) була надрукована стаття від імені [PERSON] під назвою «Навіщо рибі парасолька», в якій міститься інформація, як принижує його честь та гідність. Зокрема вказує, що у статті було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною. 01 лютого 2017 року він звернувся до відповідача з листом про спростування даної статті., проте відповіді він від нього не отримав. Крім того, стверджує, що він звертався до редактора газети «Новий шлях» про розміщення його відповіді на вказану статтю, проте йому було відмовлено. Поширенням відповідачем неправдивої та недостовірної інформації - порушено права та законні інтереси позивача, у звязку з чим просить суд визнати вказану інформацію недостовірною та зобов'язати [PERSON] розмістити спростування на вищевказану статтю а газеті «Новий шлях» з повідомленням про рішення суду, включаючи публікацію рішення суду, встановивши строки опублікування спростування та вирішити долю судових витрат. Позивач [PERSON] у судовому засідання позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Третя особа редактор газети «Новий Шлях» [PERSON]А позов заперечила. Відповідач та його представник в судове засідання на розгляд справи по суті не зявились, з невідомих суду причин, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Згідно вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що в газеті «Новий шлях» від 19 січня 2017 року №3 (11030) була надрукована стаття під назвою «Навіщо рибі парасолька?», автором якої зазначено [PERSON], наступного змісту: Такий собі чолов'яга з холодними очима та улесливою посмішкою, притримуючи обережно барсетку з відеореєстратором нишпорить Новодонецьким з однією метою ввести в оману мешканців селища, облити брудом депутатський корпус, оббрехати місцеву владу. Заради історичної справедливості повідомляю, що цей чолов'яга, [PERSON], до 2012 року активно товаришував з оковитою, не був гарячим до роботи на виробництві, ніколи не користувався авторитетом ні сусідів, ні в мешканців селища, (гарячим прихильником, послідовником та поціновувачем його неперевершеного «таланту» за лишається [PERSON]). Сьогодні мешканці Новодонецького і його гості відмічають зміни на краще. Звичайно, проблеми існують і їх треба вирішувати, але ж певно, зовсім не так, як це робить автор чисельних звернень до різних інстанцій, організацій та органів влади від Новодонецька до Києва. Протягом останніх років йому пропонували офіційно не раз зайнятись вивозом ТПВ, очолити КП «Новодонецьксервіс» чи зорганізуватись на обслуговування житлового фонду селища. Але, як виявилось, його це зовсім не цікавить. Звичайно ручкою працювати набагато зручніше. Його зовсім не бентежить те, що люди відмахуються від нього, кепкують, насміхаються, ганьблять його прізвище навіть на стінах будинків та відкрито посилають туди, де Макар телят пас. Складається таке враження, що [PERSON] отримав від когось завдання розхитати «човен» у всьому Великому Добропіллі. Хочу нагадати «невизнаному письменнику», що в селищі є до чого прикласти руку і за що поборотися: відновлення очисних споруд, водонапірної башти, укріплення мосту, ремонт міжквартальних доріг, закінчення будівництва Храму, боротьба з перевізниками, що багатотонними вантажівками руйнують наші дороги, прямуючи до елеватора, та багато іншого, за що сьогодні клопоче громада. Вас ніхто не бачив і не чув серед тих, хто відстояв нашу амбулаторію, денний стаціонар, хто «вирвав» облаштування для учнів перших класів ЗОШ №°17, хто роками відстоював своє право жити в теплих помешканнях та мати нормальне енергопостачання, хто висаджує троянди, дерева, розбудовує дитячі майданчики. Підбурювати людей, видавати бажане за дійсне це Ваше сьогодення. Чого варті заяви, які ви називаєте колективними? І яка ціна тим підписам, які Ви зібрали шляхлм брехні. В аптеці [PERSON] «заступник мера», в іншому місці - «відповідальний за ремонт під'їздів»... Не гребує підписатися тими, хто уже спочиває на кладовищі Іверського, чи давно мешкає -за межами селища. З певного часу [PERSON]І бачить себе «господарем життя». Звик відкривати ногами двері будь-яких кабінетів, брати те, що йому не належить, штовхатися з керівниками комунальних служб, ображати депутатів, нецензурно висловлюватись в присутності жінок. В черговий раз пропоную направити ваші зусилля, шановний, на вирішення нагальних потреб селища. Якщо Ви не бачите скільки зроблено, і що ще треба зробити, запрошую на засідання виконавчого комітету, на засідання селищної ради, громадські слухання. Підозрюю, що Вам це не цікаво і не потрібно. Прикро, що Ваше око не радує, а душу не гріє той позитив, що присутній в селищі Новодонецьке. Не буду робити публічних висновків щодо Вашої діяльності, але зважте, що Новодонецьке - це Україна, а процес її розбудови Вам не зупинити. (а.с10) Поширена відповідачем інформація стосується позивача і вказаний факт відповідачем не спростована. 01 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача, голови Новодонецької селищної ради Донецької області [PERSON] з листом про спростування даної статті. (а.с.9) Позивач неодноразово звертався, а саме 27 січня 2017 року, 9 лютого 2017 року, 11 березня 2017 року, з листами по електронній пошті до редакції газети «Новий шлях», а саме про розміщення в газеті його спростування. (а.с. 31-33) На дані звернення, режактор газети «Новий шлях» [PERSON] листом відмовила, у розміщенні даного спростування, мотивуючи тим, що подані кримінальні фати не підтверджені будь-якими документами, а базаються на особистих припущеннях. (а.с.34) Даючи правову оцінку правовідносинам, що склались, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторні та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Разом з тим, згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Тобто, за змістом вимог зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну та достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Згідно зі ст. ст. 270, 297 ЦК України кожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 15 його постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначав про те, що поширена відповідачем інформація стосується його та є неправдивою і такою, що принижує його честь, гідність, оскільки створює враження про нього, як негативного громадянина, члена суспільства, який є брехуном, алкоголіком, хуліганом, крадієм та шкідником. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року. Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Проаналізувавши зміст статті «Навіщо рибі парасолька», яка надрукована в газеті «Новий шлях» від 19 січня 2017 року №3 (11030), суд приходить до висновку, що вказану інформацію, яка висловлена відповідачем, не можна перевірити на наявність фактичних тверджень, та з огляду на застосовані мовностилістичні засоби, зокрема вказуючи: «такий собі чоловяга з холодними очима та улесливою посмішкою, тримаючи баретку, нишпорить Новодонецьком; облити брудом депутатський корпус, товаришувати з оковитою, не був гарячим до роботи на виробництві; отримав від когось завдання розхитати човен; люди відмахуються від нього, посилають туди, де Макар телят пас; бачить себе «господарем життя» , тощо є оціночними судженнями. Тобто автор в сатиричній формі з використанням метафор та порівнянь алегоричного характеру, висловив свою субєктивну думку відносно позивача, а відтак така інформація не підлягає спростуванню в судовому порядку та доведенню на правдивість. З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову позивача, оскільки відсутнє порушення з боку відповідача прав останнього.

Outcome: dismissed