Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

В січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що позивачу на підставі приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.11.2020 №2873/26 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 5 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні в квартирі [ADDRESS] . Окрім того відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинились. Зважаючи на вищевикладене позивач просить суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22.04.2021 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрито, призначено справу до судового розгляду по суті Сторони в судове засідання не з`явились, про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином. 16.06.2021 позивач на адресу суду скерував заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на останню відому адресу проживання відповідача, також. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2006 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - ј частина, [PERSON] - ј частина, [PERSON] - ј частина, [PERSON] - ј частина. Відповідно до листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації станом на 10.11.2020 за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання 5 осіб. Згідно із актом №292 від 31.12.2020 майстром житлово-експлуатаційної дільниці №4 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на підставі заяви громадянина від 26.11.2020, який зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , була обстежена квартира на предмет не проживання в ній [PERSON] . Під час обстеження та зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] протягом останніх 12 місяців не проживає. Згыдно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно, відповідач втратив інтерес до квартири, у добровільному порядку залишивши її як своє місце проживання. Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування і володіння майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 16.01.2019 року в справі № 243/7004/17-ц. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 року у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, сторони не пов`язані спільним побутом, при цьому, відповідач не несе витрат по утриманню квартири, що створює позивачу додатковий тягар, оскільки останній зобов`язаний сплачувати комунальні послуги з урахуванням факту реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі. Отже, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved