Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

В січні 2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві вони зазначили, що їхніми батьками були [PERSON] та [PERSON]. 12 травня 2015 їхній батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Довбуша, 16, що в м. Чорткові Тернопільської області та земельну ділянку площею 0,0660 га, кадастровий номер 6125510100:01:015:0150, для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Довбуша, 16 в м. Чорткові Тернопільської області. Після смерті батька його дружина, мати позивачів, подала в нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини та виділ частки у спільному майні подружжя та видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину. Однак, свідоцтва про право власності чи на спадщину нотаріусом не видавалися. 15 березня 2017 року померла їхня мати [PERSON]. Вони звернулися до приватного нотаріуса [PERSON] по питанню оформлення спадщини після смерті батьків, однак нам було відмовлено, посилаючись на те, що необхідною умовою видачі свідоцтва про право власності на спадщину є подання спадкоємцем правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, який відсутній. Оскільки документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно видаються лише на живих громадян, а на померлих громадян не видаються, вони змушені звернутися в суд за захистом своїх прав. Просять визнати право власності на спадкове майно за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований в м. Чорткові по вул. Довбуша, 16 Тернопільської області, по 1/2 частині земельної ділянки, що розташована в м. Чорткові по вул. Довбуша, 16 Тернопільської області, після смерті батька [PERSON], який помер 12 травня 2015 року. Позивач [PERSON], який також представляє інтереси позивача [PERSON], в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, в суд надійшли заява, в якій просять справу слухати за відсутності представника, позовні вимоги визнають, покладаються на розсуд суду, просять залишити за сторонами витрати, у межах ними понесених. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився. Вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач [PERSON] народився 27 лютого 1967 року в м. Борщові Тернопільської області, що підтверджується паспортними даними. Позивач [PERSON] народився 24 січня 1972 року в м. Чорткові Тернопільської області, що підтверджується паспортними даними. Їхні батьки: [PERSON] та [PERSON]. 12 травня 2015 року батько позивачів [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №188557, виданим 15 травня 2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Тернопільській області. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Довбуша, 16, що в м. Чорткові Тернопільської області та земельну ділянку площею 0,0660 га, кадастровий номер 6125510100:01:015:0150 для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Довбуша, 16 в м. Чорткові Тернопільської області. Після смерті батька його дружина, тобто мати позивачів, подала в нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини та виділ частки у спільному майні подружжя та видачу їй свідоцтва про право власності на ? частину. Однак, свідоцтва про право власності чи на спадщину нотаріусом не видавалися. 15 березня 2017 року померла мати позивачів [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №221217, виданим 16 березня 2017 [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса [PERSON] по питанню оформлення спадщини після смерті батьків, однак їм було відмовлено, посилаючись на те, що необхідною умовою видачі свідоцтва про право власності на спадщину є подання спадкоємцем правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, який відсутній. Та обставина, що батькові позивачів належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка по вул. Довбуша, 16 в м. Чорткові Тернопільської області стверджується договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва по вул. Довбуша, 16 в м. Чорткові від 18.12.1969 року, рішенням [PERSON] міської ради №165 від 18.04.1984 року «Про затвердження акту введення в експлуатацію житлового будинку, побудованого [PERSON] в м. Чорткові по вул. Довбуша, 16», зведеним актом вартості будівель та споруд, технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД№191290 від 14 травня 2007 року. Відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцю та його дружиніна праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, п. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Виходячи з ст. ст. 25, 30 ЦК України мати та набути цивільне право (право власності на нерухоме майно) може лише жива та дієздатна особа. Із змісту ст. ст. 391, 392 ЦК України вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1226 Цивільного кодексу України у разі смерті одного із учасників спільної сумісної власності його частка може бути визначена судом за позовом спадкоємців. З огляду на викладене, суд має підстави дійти до висновку про законність і обґрунтованість вимоги щодо спадкування майна спадкодавця за законом, та задовольнити позовні вимоги, визнавши право власності на вказане майно. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Outcome: approved