Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

В червні 2008 року до Кіровського районного суду звернулась [PERSON], після смерті якої правонаступницею, що вступила до участі у справі є [PERSON], з позовом, в якому посилалась на те, що проживає в [INFO], є пенсіонеркою, інвалідом І групи по зору. В 2005 році її невістка [PERSON], що мешкала в квартирі №16 в цьому є будинку, шахрайським шляхом, під виглядом того, що їй загрожує увязнення за борги, попрохала її підписати у нотаріуса нібито договір застави її квартири строком на один рік, обіцяючи, що через рік вона погасить борг і квартира залишиться за нею. Будучі наляканою за невістку та погодившись на її пропозицію вона підписала договір від 12.04.2015 року, після чого її ніхто не турбував, не приходив до неї оглядати житло та не обговорював з нею умови продажу квартири. Вона постійно проживала в квартирі, сплачувала комунальні послуги. В грудні 2007 року під видом електрика до неї зявився незнайомець, який повідомив що її квартира продана банком і що її викинуть з квартири, якщо вона до січня 2008 року не звільнить житло. Оскільки їй нікуди було подітись та за підтримки сусідів, вона не залишила житло. Після цього цей чоловік ще приходив, піднімав галас, а прийшовши знов шостого лютого, зрізав вхідні двері та встановив нові металеві, давши їй один ключ. Після звернення до міліції зясувалось, що її квартира перепродавалась тричі та останні два покупці родичі її невістки [PERSON], зокрема її рідний брат [PERSON], який перепродав квартиру їх родичці [PERSON] Посилаючись на те, що вона є інвалідом першої групи по зору, була введена в оману, не мала наміру укладати договір купівлі-продажу від 12.04.2005 року з [PERSON], вважаючи, що укладала договір застави, останній не підписувала, зазначивши лише прізвище та ініціали, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.04.2005 року, укладений між нею та [PERSON]; договір купівлі-продажу квартири від 08.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON]; договір купівлі-продажу від 20.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] та дублікат цього договору від 23.10.2007 року; а також скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON], привівши сторін у первісний стан та поновивши за нею реєстрацію права власності на квартиру. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.07.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] було задоволено та визнано недійсними договори купівлі-продажу від 12.04.2005 року, 08.11.2005 року, 20.04.2007 року; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON]; визнано право власності та поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.07.2013 року було скасовано в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 08.11.2005 року, 20.04.2007 року та дублікату договору від 23.10.2007 року, а також в частині скасовування державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] та визнання права власності та поновлення державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON], з відмовою в задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року вищезазначені судові рішення було скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому позовні вимоги було обєднано в одне провадження з позовними вимогами, заявленими [PERSON] в рамках іншої цивільної справи, згідно яких остання, посилаючись на недійсних договорів купівлі-продажу та набуття нею, як єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] права на спадщину, а також неможливість реалізувати таке право у передбаченому законом порядку через відсутність правовстановлюючих документів та незаконне відчуження спадкового майна квартири [ADDRESS], просила визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON], а також зобовязати орган реєстрації зареєструвати її право власності на квартиру. Після обєднання позовних вимог, позивачка уточнивши підстави та предмет заявлених позовних вимог, остаточно просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.04.2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; договір купівлі-продажу квартири від 08.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON]; договір купівлі-продажу від 20.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] та дублікат цього договору від 23.10.2007 року; зобовязати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON], поновити державну реєстрацію права власності за [PERSON], скасувати реєстрацію обтяження на квартиру на підставі договору іпотеки від 24.12.2007 року; а також просила визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]Д, В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник територіальної громади в особі Дніпровської міської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради заперечував проти позову, посилаючись на те, що останніми права та законні інтереси позивачки не порушувались. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» проти задоволення позову також заперечував, посилаючись на недоведеність позовних вимог належними доказами, зокрема щодо укладення [PERSON] договору купівлі-продажу від 12.04.2005 року поза її волею. Пята Дніпровська державна нотаріальна контора в наданій заяві просила розглядати справу без участі їх представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на неодноразові виклики до суду не зявились, про причини своєї неявки не повідомили, будь-яких клопотань щодо розглядаємої справи не заявляли. За вказаних обставин, а також враховуючи, що вказана справа тривалий час перебуває на розгляді та неодноразово відкладалась через неявку вказаних відповідачів, в той час, які інші учасники справи постійно зявляються до суду, з огляду на думку представників зявившихся учасників справи, положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11,223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності не зявившихся відповідачів. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в обґрунтування своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалі справи, що [PERSON] є онукою [PERSON], що підтверджується відповідним копіями свідоцтв про народження [PERSON] та її батька [PERSON] (а.с.82,84 т.3). Згідно договору купівлі-продажу від 19.12.1997 року [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] (на теперішній час пр.[PERSON]) в м.Дніпропетровську (на теперішній час м.Дніпро), в якій остання була зареєстрована та проживала по день своєї смерті 17.04.2011 року (а.с.30 зв. т.1, а.с.13,81,198 т.3). Згідно довідки МСЕК та пенсійного посвідчення вбачається, що [PERSON] встановлено І групу інвалідності за зором, безстроково (а.с.11,12. т.3). 04.04.2005 року [PERSON] було оформлено нотаріально посвідчену довіреність, згідно якої вона уповноважила [PERSON] замовити та одержати в КП «ДМБТІ» витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для застави належної їй квартири [ADDRESS], а також подавати заяви, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, сплачувати платежі. Також в довіреності зазначено, що за сліпу [PERSON] за її проханням та в її присутності, після прочитання в голос тексту довіреності, остання підписана [PERSON] (а.с.119 т.3). 12.04.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №395 було посвідчено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продала належну їй квартиру [PERSON] (а.с.26 т.3). Після цього, вказана квартира за договором купівлі-продажу від 08.11.2005 року [PERSON] була продана [PERSON], останнім за договором купівлі-продажу від 20.04.2007 року [PERSON], а останньою за договором купівлі-продажу від 24.12.2007 року [PERSON] (а.с.60,61, 281-282 т.3). [PERSON] того, 23.10.2007 року [PERSON] було видано дублікат договору купівлі-продажу від 20.04.2007 року (а.с.5-6 т.3). 24.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір та договір іпотеки №2007-267, за яким в іпотеку було передано спірну квартиру [ADDRESS] (а.с.263-267,268-280 т.3). На підставі договору іпотеки при його посвідченні нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було внесено запис про обтяження (реєстраційний номер обтяження 6291519) квартири [ADDRESS] (а.с.284 т.3). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається та не заперечувалось сторонами, що на теперішній час право власності на спірну квартиру є зареєстрованим за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 23.10.2007 року (а.с.149 т.1). Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] 17.04.2011 року звернулась до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 31.07.2013 року постановою нотаріуса останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в звязку з ненаданням правовстановлюючих документів (а.с.6,7, 29 зв. т.1). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Як встановлено судом та наведено вище, 04.04.2005 року, тобто за вісім днів до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири із [PERSON], [PERSON] було оформлено нотаріально посвідчену довіреність, згідно якої вона уповноважила [PERSON] замовити та одержати в КП «ДМБТІ» витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для застави належної їй квартири [ADDRESS]. 11.04.2005 року КП «ДМБТІ» було видано відповідний втяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, в примітках до якого зазначено, що останній видається саме для застави квартири, але при цьому він містить не засвідчені виправлення на його видачу для продажу квартири (а.с.199 т.3). Також судом з урахуванням положень ст.655 ЦК України приймається до уваги, що після укладення договору купівлі-продажу від 12.04.2005 року фактичної передачі квартири новому власнику не відбувалось, будь-яких доказів щодо сплати покупцем за цим договором коштів [PERSON] матеріали справи не містять, остання іншого житла не мала та продовжувала проживати та залишатись зареєстрованою в квартирі до моменту своєї смерті, несла витрати з її утримання та оплати комунальних послуг, а після смерті останньої відповідні витрати несла позивачка [PERSON], що підтверджується відповідними копіями квитанцій, що містяться в матеріалах справи. Вказані обставини, а також той факт, що [PERSON] була інвалідом за зором та не могла бачити тексту підписуємого договору купівлі-продажу та залежала від зовнішньої інформації, в своїй сукупності на переконання суду підтверджують той факт, що волевиявлення [PERSON] на продаж квартири не відповідало її внутрішній волі та укладений договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обмовлені ним. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.04.2005 року з підстав, передбачених ст.ст.203,215 ЦК України, саме на які позивачка посилалась в уточненій позовній заяві, поданій з рахуванням висновків, наведених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідно до ст.ст.216,236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує юридичних наслідків, в звязку з визнаннями недійсним договору купівлі-продажу від 12.04.2005 року, не підлягають визнанню недійсними наступні договори купівлі-продажу від 08.11.2005 року, 20.04.2007 року, дублікат договору від 23.10.2007 року, які в силу цього вже є такими, що не діють. В звязку з цим, в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними вказаних договорів слід відмовити. З матеріалів справи, зокрема копії спадкової справи після померлої [PERSON], вбачається, що після смерті останньої єдиним спадкоємцем є [PERSON], яка, як онучка, має право на спадщину в порядку представлення відповідно до ст.1266 ЦК України та у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також судом враховується, що оформлення спадщини відповідно до ст.1296 ЦК України здійснюється шляхом видачі нотаріусом спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Позивачкою підтверджено, що вона не має можливості реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність в неї оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, в звязку з її незаконним відчуженням, що стало підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні відповідних нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину. В звязку з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею в порядку спадкування за законом після померлої 17.04.2011 року [PERSON] права власності на квартиру №2 загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 16,0 кв.м в житловому будинку №17-а по пр.Пилипа Орлика (колишнє пр.[PERSON]) в м.Дніпро (колишнє Дніпропетровськ). Що стосується заявлених позивачкою вимог про зобовязання скасувати реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та поновити реєстрацію права власності за [PERSON], суд враховує що вказані вимоги фактично заявлені до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, який до участі у справі залучений в якості третьої особи, що є неприпустимим в силу положень ЦПК України, оскільки позовні вимоги можуть бути предявлені лише до відповідача. [PERSON] того, обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права шляхом зобовязання скасувати реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та поновити реєстрацію права власності за [PERSON] не є належним та ефективним способом захисту, оскільки у даному випадку рішення суду про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування є передбаченою ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для подальшої реєстрації за позивачкою відповідного права та внесення відповідного запису в реєстр речових прав. А тому в задоволенні позову в частині зобовязання скасувати реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та поновити реєстрацію права власності за [PERSON] позивачці слід відмовити. Разом з цим, суд враховує, що реєстрації такого права буде перешкоджати наявність в Державному реєстрації речових прав на нерухоме майно обтяження на квартиру згідно договору іпотеки від 24.12.2007 року. В звязку з цим, враховуючи положення ст.5 ЦПК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання скасувати відомості про реєстрацію обтяження спірної квартири на підставі договору іпотеки від 24.12.2007 року слід задовольнити частково та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження (реєстраційний номер обтяження 6291519) квартири [ADDRESS] на підставі договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», посвідченого 24.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3049. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи характер спірних правовідносин, підстави та предмет предявленого позову, а також задоволені позовні вимоги, понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на відповідачів [PERSON] та [PERSON], стягнувши з останніх на користь [PERSON] судовий збір в сумі 2294 грн. - по 1147 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial