Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. \~ \~ \~ \~Позов мотивований тим, що внаслідок вчинення [PERSON] злочину, позивачу завдано моральну та матеріальну шкоду. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.01.2018 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілим, цивільні позови залишено без розгляду. [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування на транспортний засіб Мерседес, державний номерний знак [NUMBER], з Приватним акціонерним товариством «Страхова група ТАС» в особі Вінницької регіональної дирекції. \~ \~ \~ \~Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» в особі Вінницької регіональної дирекції на користь [PERSON] заподіяної матеріальної шкоди на лікування в сумі 53\~000, 00 гривень, втраченого заробітку в сумі 27\~600, 00 гривень та моральної шкоди в розмірі 10\~000, 00 гривень, всього на загальну суму 90\~600, 00 гривень. \~ \~ \~ \~Судом 18.05.2018 постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази у строк, встановлений судом. Ухвалою суду від 31.07.2018 відповідачу повернуто відзив на позовну заяву без розгляду. Також, вищевказаним судовим рішенням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] і запропоновано учасникам справи надати заяви по суті. У строк, визначений ухвалою суду від 31.07.2018, на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, із запереченнями щодо задоволення позовних вимог, в звязку із відшкодуванням позивачу [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, представник відповідача не зявився в судове засідання без поважних причин. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, а також положення ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та його представник заперечували щодо задоволення позову. В судовому засіданні зазначили, що [PERSON] матеріальну та моральну шкоду відшкодовано в повному обсязі в добровільному порядку, що підтверджується ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.01.2018. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В провадженні Томашпільського районного суду Вінницької області перебувало кримінальне провадження № 146/1221/17 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою суду від 22.01.2018 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв'язку з примиренням винного із потерпілим та кримінальне провадження закрито. (а.с. 74-75) Згідно інформації, розміщеної у мережі Інтернет на офіційному веб-порталі судової влади України, вищевказане судове рішення набрало законної сили. Зокрема, дану обставину було визнано й учасниками справи в судовому засіданні. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. \~ \~ \~ \~Так, ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.01.2018, 27.08.2017 приблизно о 18 год 30 хв. водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 814D», державний номерний знак [NUMBER], який на праві власності належить останньому, проїжджаючи перехрестя та при цьому рухаючись по проїзній частині другорядної дороги зі сторони смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області в напрямку смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області автодороги сполученням м. Вінниця - смт. Томашпіль смт. Крижопіль, грубо нехтуючи вимогами п. 16.11 та вимогами дорожнього знаку 2.1\~Правил дорожнього руху\~України,\~не врахував\~дорожню обстановку\~та не\~надав перевагу\~в русі\~водієві автомобіля\~«Citroen\~Berlingo»,\~державний номерний\~знак [NUMBER],\~[PERSON],\~який рухався\~по головній\~дорозі зі\~сторони м.\~Вінниця в\~напрямку смт.\~Вапнярка,\~внаслідок чого\~допустив зіткнення\~із вищевказаним\~автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Citroen Berlingo», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої травми грудної клітки, двостороннього гідро/гемоторакса, забою і диско видних ателектазів правої та лівої легень, перелому 2, 3, 6 ребер зліва, перелому лівої лопатки без зміщення, перелому задньої стінки суглобової западини правого кульшового суглобу, закритого уламкового перелому нижньої третини лівої променевої кістки і 2-ї п'ясної кисті; саднів обличчя, грудної клітки, кистей; забійних ран лівої кисті, правого коліна. Таким чином водій автомобіля «Mercedes-Benz 814 D, державний номерний знак [NUMBER],\~[PERSON]порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: \~ \~ \~ \~- п.16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; \~ \~ \~ \~- дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.01.2018 встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення [PERSON] примирився із потерпілим [PERSON], [PERSON] в повному обсязі відшкодовано [PERSON] спричинену ним моральну та матеріальну шкоду. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно доп. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із полісом № АМ/0450079 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.07.2017, відповідальність [PERSON] було застраховано в ПАТ «Страхова група ТАС» з 15.07.2017 до 14.07.2018. (а.с. 4) Згідно із п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Метою\~здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (ст. 3). Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Згідно зі ст. 6\~Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).\~ З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч. 1 та ч. 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про\~відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого\~особа, яка завдала шкоди,\~застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до\~особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.\~В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.\~ Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом 27.04.2018 у справі № 910/9029/17. У даній справі, позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхова група ТАС», як страховика цивільно-правової відповідальності третьої особи [PERSON], й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої йому [PERSON] Однак, судом встановлено, що [PERSON] вільно, на власний розсуд вже було обрано спосіб здійснення свого права на відшкодування завданої йому шкоди саме шляхом звернення із вимогою до особи, яка завдала шкоди до [PERSON], який в свою чергу вимоги [PERSON] задовольнив в повному обсязі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.\~1\~ ч.\~3\~ст.\~83\~ЦПК України\~сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 18.05.2018 було роз'яснення сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені у позові та письмових поясненнях третьої особи, заслухавши пояснення надані представником позивача, третьою особою та його представником в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних у справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим і недоведеним. За встановлених вище обставин, враховуючи, що вина водія автомобіля «Mercedes-Benz 814D», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] встановлена в судовому порядку, а заподіяна ним шкода [PERSON], як моральна, так і матеріальна, була повністю відшкодована, що підтверджується ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.01.2018, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Доказів понесення іншими учасниками справи судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed