Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Новоселиця по вул. Островського,10а, Полонського району, Хмельницької області шляхом відновлення на частині суміжної межі сітчастого паркану та металевих стовпчиків по довжині 44,9 м та по ширині 0,40 м за власні кошти, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову зазначала, що для неї відповідно до Державного акту на право власності від 22.05.2000 року належить зазначена земельна ділянка. 27.09.2016 року за її замовленням було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі технічна документація із землеустрою), та 28.12.2016 року відділом Держгеокадастру у Полонському районі Хмельницької області (далі відділ Держгеокадастру) здійснена державна реєстрація згаданої земельної ділянки за вищевказаним кадастровим номером. [PERSON] є суміжним землекористувачем, та вона протягом 20-22 квітня 2017 року самовільно повитягувала на частині межі їхніх земельних ділянок огорожу із забетонованих стовпчиків разом із металевою сіткою та в такий спосіб захватила частину її земельної ділянки по довжині 44,9 м та по ширині 0,40 м. З приводу самовільного захоплення відповідачкою частини належної їй земельної ділянки вона зверталась до місцевої поліції та до міського голови Полонської міської ради, які встановили, що [PERSON] незаконно здійснила захват її земельної ділянки, а тому посилаючись на ст.ст.15, 391 ЦК України, ст.152,212 ЗК України та неможливість вирішення спору у досудовому порядку просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, доповнивши, що спірна огорожа була збудована на початку квітня 2017 року по лінії межі, котра була визначена кадастровим планом, який виготовили спеціалісти при складанні технічної документації із землеустрою. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, пояснила, що саме позивачка при встановлені огорожі захопила частину земельної ділянки, яка перебуває у її законному користуванні, а тому вона розібрала спірну огорожу, та відновила раніше існуючу межу між суміжними земельними ділянками. При цьому відповідач не погодилась з лінією межі визначеною на кадастровому плані земельної ділянки належної для [PERSON], оскільки на її думку така межа пролягає по частині земельної ділянки, якою вона здавна користується, а також що спірна межа була встановлена без її присутності. Представник третьої особи Полонської міської ради щодо предмету спору пояснень не надала, лише приймаючи участь в судовому засіданні 02.03.2018 року не заперечила щодо клопотання про призначення по справі судової експертизи. За клопотанням позивача ухвалою суду від 01.03.2017 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинене, та 20.06.2017 року після надходження висновку експерта - відновлено. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, судового експерта, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.04.1998 року для [PERSON] 22.05.2000 року Новоселицькою сільською радою, Полонського району, Хмельницької області видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (далі Державний акт), згідно якого позивач набула право власності, зокрема на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,134 га, розташовану в с. Новоселиця, по вул. Островського 10а (а.с.6-8). Суміжним землекористувачем згідно плану зовнішніх меж вказаної земельної ділянки (точки Г-А) значиться [PERSON] (а.с.8). 08.09.2016 року [PERSON] звернулась із заявою до Полонського районного виробничого відділу Хмельницької філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі Полонський РВВ ХРФ ДП ЦДЗК) в якій просила провести роботи із встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), без встановлення межових знаків та уведення земельно-кадастрової інформації на магнітні носії, додавши до заяви вищевказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку. 02.09.2016 року за участю начальника Полонського районного виробничого відділу Хмельницької філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» [PERSON], замовника [PERSON], а також відповідача, та членів узгоджувальної комісії Полонської міської ради були встановлені на місцевості межі спірної земельної ділянки, визначена її площа 0,1310 га (що є меншою ніж визначено в Державному акті - 0,134 га), однак межові знаки встановлені не були, про що свідчать дані акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 02.09.2016 року. [PERSON] не погодилась із визначеною у вказаному вище порядку межею суміжного землекористування, про що було зазначено в акті узгоджувальної комісії від 02.09.2016 року, який затверджено рішенням сесії Полонської міської ради № 11 від 22.11.2016 року. 28.12.2016 року державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Полонському районі Яриновською З.С. здійснено державну реєстрацію вище зазначеної земельної ділянки із присвоєнням для неї кадастрового номера [NUMBER]. Вказані обставини підтверджуються названими документами, які містяться у технічній документації із землеустрою. На початку квітня 2018 року [PERSON] по межі земельної ділянки визначеній кадастровим планом від поворотної точки 4 до поворотної точки 5, довжина між якими становить 44, 9 м встановила огорожу із забетонованих металевих стовпчиків до яких прикріплено металеву сітку. [PERSON] протягом 20-22 квітня 2017 року не погоджуючись із місцем встановлення позивачкою огорожі самовільно демонтувала вищезазначену огорожу та визначивши на власний розсуд спільну межу змістила її у бік земельної ділянки [PERSON], та в такий спосіб захопила частину земельної ділянки позивачки в розмірі 0,0017 га, про що свідчать пояснення [PERSON], показання свідка [PERSON], дані висновку судової експертизи, а також вказані факти визнаються відповідачем. При вирішенні питання щодо обґрунтованості та законності позовних вимог суд виходить із наступного. Відповідно до положень ст.ст. 6, 23 ЗК України 1990 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для ведення особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Як вбачається із наданих позивачкою доказів, вона у встановленому законом порядку 22.05.2000 року оформила своє право власності на придбану нею земельну ділянку, отримавши про це вищезгаданий Державний акт, який цього ж дня було зареєстровано Новоселицькою сільською радою, Полонського району у книзі записів державних актів на право приватної власності за землю за № 76. 1 січня 2013 року набув чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до ст.1 якого, Державний земельний кадастр являє собою єдину державну геоінформаційну систему відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Також, названим законом визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - є внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Окрім того, з 1 січня 2013 року набула чинності стаття 79-1 Земельного кодексу України (Формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав), якою визначено поняття формування земельної ділянки. Згідно з цією статтею формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Крім того, всі сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про землеустрій», землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою (стаття 22 названого Закону). Документація із землеустрою розробляється, зокрема у виді технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (стаття 25 Закону). Із наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] 28.12.2016 року у визначеному вказаними законами порядку, на підставі розробленої Полонський РВВ ХРФ ДП ЦДЗК технічної документації із землеустрою здійснила державну реєстрацію вищезгаданої земельної ділянки із присвоєнням їй кадастрового номера, при цьому були встановлені на місцевості точні межі, визначені місця положень поворотних точок. Згідно до ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Отже, [PERSON] після проведення державної реєстрації земельної ділянки мала законне право по визначених їй кадастровим планом межах спорудити огорожу. В той же час, суд зазначає, що [PERSON] не надала доказів про те, що для неї у встановленому законом порядку надавалась земельна ділянка, якою вона в даний час користується, а також яка точна площа, конфігурація цієї земельної ділянки та пролягання меж із суміжними землевласниками, зокрема із земельною ділянкою належною для позивача. Посилання відповідача на надані ним план забудови садиби на ім'я [PERSON] від 1980 року (а.с.34), а також рішення Полонської міської ради від 22.11.2016 року № 2, 4 про надання для [PERSON] дозволу на виготовлення проектів землеустрою з подальшою передачею в приватну власність щодо земельних ділянок орієнтовною площею 0,13 та та 0,25 га (а.с.40,41) не містять вищевказану інформацію, зокрема щодо встановлення межі із суміжним землевласником [PERSON] Згідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних права та інтересів також може бути - примусове виконання обов'язку в натурі. Отже, оскільки [PERSON] неправомірно демонтувала споруджену [PERSON] на належній їй земельній ділянці огорожу по визначеній для неї кадастровим планом межі, а тому на підставі наведених норм на відповідача слід покласти обов'язок відновити в натурі цю огорожу. За положеннями ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, із [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у виді судового збору, а також витрати пов'язані із залученням спеціаліста, та проведення судової експертизи.

Outcome: approved