Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що було зроблений відповідний актовий запис за №2. Дітей від вказаного шлюбу немає. Як зазначається в позовній заяві, що позивач та відповідач не проживають однією сім`єю понад 9 років. Позивачка проживає окремо від відповідача. Кожний з них живе своїм життям та своїми інтересами, бюджет у кожного свій та вони не пов`язані сумісним побутом. З позовної заяви вбачається, що позивач та відповідач не змогли дійти порозуміння щодо сумісності проблем, які виникають в сім`ї. Позивач намагалася з метою збереження сім`ї налагодити відносини декілька разів, але її наміри були марними та на досить короткий час стосунки налагоджувались, але потім знову псувались, в результаті чого вони припинили сімейні відносини. Після чого, позивач втратила до відповідача почуття поваги, любові, та з боку відповідача порозумінь не відбулось. З наведених обставин шлюб між позивачем та відповідачем носить лише формальний характер, примирення позивача з відповідачем не можливе у зв`язку з тим, що вони не підтримують ніяких стосунків. Як зазначає в позовній заяві позивач, що вона пропонувала відповідачеві розірвати шлюб через органи РАЦС, однак відповідач пояснив їй, що до органів РАЦС він з`являтися не буде, тобто в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає. Крім того, позивач в прохальній частині позивач просить не тільки розірвати шлюб з відповідачем по справі, а й відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 11 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 11 жовтня 2019 року роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позовну заяву та право пред`явити до суду зустрічний позов. На зареєстроване місце проживання відповідача було направлено 11 жовтня 2019 року рекомендованим відправленням за вихідним номером 491/963/19/8516/2019 копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с.15). Відповідач отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі від 19 жовтня 2019 року, яка містилася в поштовому конверті за вихідним номером 491/963/19/8516/2019 не скористався своїм процесуальним правом на подання до суду в установлений йому строк відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Крім того, відповідно до статті 193 ЦПК України відповідачем до суду не було пред`явлено зустрічного позову до суду. Відповідач будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання призначеного на 28 листопада 2019 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням до зали судових засідань не з`явився (а.с.19). 28 листопада 2019 року головуючим суддею по справі булло закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 02 січня 2020 року (а.с.27). Вищезазначену ухвалу суду від 28 листопада 2019 року рекомендованим відправленням було направлено відповідачеві на зареєстроване його місце проживання за вихідним номером 491/963/19/9963/2019, що підтверджується в матеріалах справи супровідним листом (а.с.28). Однак, відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання до зали судового засідання Ананьївського районного суду Одеської області 02 січня 2020 року не з`явився, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав та причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.31). У судове засідання, що призначене на 26 лютого 2020 року позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого сповіщена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, котре міститься в матеріалах справи (а.с.38). При цьому, 11 лютого 2020 року на адресу суду надійшла заява позивачки про слухання справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.35). Відповідач будучи належним чином сповіщений про судове засідання, яке призначене на 26 лютого 2020 року до суду не з`явився. Підтвердженням належного сповіщення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання є поштове повідомлення з якого вбачається, що 06 січня 2020 року відповідач отримав поштове повідомлення, в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 26 лютого 2020 року (а.с.39). Будь-яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, причини своєї неявки суду не повідомив. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Волчинець, Республіки Молдова, що підтверджується паспортом громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] виданого 04 вересня 2019 року, органом - 5141 (а.с.5). Відповідно до довідки №291/02-15 виданої 01 жовтня 2019 року Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Як вбачається, з довідки №244 виданої 10 жовтня 2019 року Коханівською сільською радою Ананьївського району Одеської області на запит щодо персональних даних, відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Встановлено, що 16 червня 2009 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №2, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем [PERSON] в розмірі 768,40 грн., які пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON] . Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved