Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

В січні 2018 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з [PERSON] майнову шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, в розмірі 4 335 грн., яку необхідно сплатити на користь Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області та судові витрати по справі. В обгрунтування позову зазначав, що [PERSON] 18.03.2017 року в с. Глибічка Білоцерківського району Київської області на р. Рось грубо порушив правила рибальства займався незаконним виловом риби забороненим знаряддям лову сіткою з жилки в кількості - 1, з металевого човна. При цьому незаконно виловив рибу: лящ 3 шт., плітка - 45 шт., чим наніс збитки рибному господарству України на суму 4 335 грн. 27.02.2018 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз'яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження. 13.03.2018 року відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження, тому суд вважає його повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції. Учасники справи будь-яких клопотань до суду не надавали. Відповідач відзиву до суду не давав, третя особа з поясненнями по суті позову до суду не зверталась. Таким чином, враховуючи викладене суд вважав за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21.04.2017 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. з конфіскацією вилученого майна. Згідно зазначеної постанови 18.03.2017 року близько 09:20 год. гр. [PERSON], в с. Глибочка, Білоцерківського району на річці Рось займався незаконним виловом риби, а саме забороненим знаряддям лову сіткою з жилки з металевого човна та незаконно виловив рибу, а саме 3 ляща та 45 пліток. Згідно розрахунку матеріальної шкоди до протоколу № 001076 (а.с. - 7) сума заподіяної шкоди за вилов риби становить 4 335 грн. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Згідно ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності Українського народу відповідно до закону. Таким чином, суд вважає, що право власності на природні ресурси, в тому числі водні біоресурси, від імені Українського народу здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування на території яких вони знаходяться. Відповідно до ч. 1 ст. 40 КУпАП якщо в результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства (ч. 3 ст. 40 КУпАП). Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони уповноважені подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб'єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Таким чином, можна дійти висновку, що в разі нанесення шкоди природним ресурсам, що знаходяться на території певного органу самоврядування, така шкода особам, які її понесли, може бути відшкодована за позовом органів рибохорони. Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, але не виключно, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до висновку щодо застосування норм права викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/72/81/15 від 23.01.2018 року відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Як встановлено судом, постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та встановлено, що 18.03.2017 року близько 09:20 год. гр. [PERSON], в с. Глибочка, Білоцерківського району на річці Рось займався незаконним виловом риби, а саме забороненим знаряддям лову сіткою з жилки з металевого човна та незаконно виловив рибу, а саме 3 ляща та 45 пліток, чим порушив ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» п. 12, «Правила любительського та спортивного рибальства». За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності, особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним, наявність шкоди завданої відповідачем, протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, вини відповідача. Згідно розрахунку збитків до Протоколу про адміністративне порушення № 001076, сума загальних збитків завданих відповідачем складає 4 335 грн. Відповідачем не надано доказів на спростування зазначених розрахунків. Отже, враховуючи викладене та той факт, що вилов риби здійснювався на території, яка знаходиться під юрисдикцією Пилипчанської сільської ради Київської області, суд вважає, за можливе позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь Трушківської сільської раді Київської області завдану майнову шкоду на загальну суму 4 335 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 1 600 грн. судового збору.

Outcome: approved