Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича 22 травня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №926, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача за довіреністю Макаренко А.О. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі (а.с.162). Представник відповідача\~Акціонерного товариства\~«Ідея Банк» за\~довіреністю Трухно\~М.М\~надала суду\~відзив в\~якому заперечувала\~щодо задоволення\~позовних вимог,\~просила справу\~розглянути без\~участі відповідача\~(а.с.56-68). Третя особа\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.\~ просив справу розглянути без його участі(а.с.125); надав письмові пояснення(а.с.30-32). Представник третьої особи Дніпровського відділу\~державної виконавчої\~служби Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~юстиції (м.\~Дніпро)\~надав заяву\~про слухання\~справи без\~його участі(а.с.93). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Встановлено, що 10 травня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк», було укладено Кредитний договір №Z06.00403.003930481 на суму 72 800 грн., строком на 60 місяців зі сплатою процентів у розмірі 21,99% річних. Строк закінчення договору 10 травня 2023 року(а.с.35-36). 22 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено оскаржуваний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошових коштів за Кредитним договором №Z06.00403.003930481 від 10 травня 2018 року заборгованість у розмірі 108887 грн. 64 коп., з яких: строковий основний борг 64919, 31 грн.; прострочений основний борг - 4973, 71 грн.; прострочені проценти - 10499,26 грн.; строкові проценти 587,44 грн.; строкова плата за обслуговування кредиту - 2216, 83 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 21098,07 грн.; пеня 2693,03 грн.; плата за вчинення виконавчого напису 1900 грн.(а.с.33). 03 липня 2020 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) Ващинською М.М., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62465674 щодо примусового виконання Виконавчого напису №926 від 22 травня 2020 року (а.с.5 зворотній аркуш). Дізнавшись про виконавчий напис, [PERSON] звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. У відзиві на позовну заяву представник АТ «Ідея Банк» за довіреністю Трухно М.М. позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідачем було надано нотаріусу всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, чим підтверджено безспірність заборгованості позивача за Кредитним договором, а відтак спірний виконавчий напис є законним та підлягає виконанню. У письмових поясненнях приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки банком були подані всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, що відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості. Перед вчиненням виконавчого напису нотаріусом було перевірено пакет документів, які надано представником АТ «Ідея Банк», серед даних документів було надано підтвердження про направлення [PERSON] вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св 18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові\~№569/8884/17 від 14.08.2019 вказав, що для правильного застосування положень ст. 87, 88\~Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц. Суду не надано доказів того, що Акціонерний банк\~«Ідея Банк» подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника, а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, за виконавчим написом нотаріуса № 926 від 22 травня 2020 року кошти стягуються відповідно до вимог ст. 89 ЗУ «Про нотаріат» з 24 січня 2020 року по 07 квітня 2020 року. Тобто кошти стягуються нотаріусом за цілком конкретні платежі, а саме: за платіж від 10 лютого 2020 року; за платіж від 10 березня 2020 року; за платіж від 10 квітня 2020 року. Так сума платежу за розрахунковий період складає 4 173, 20 грн. щомісячно, що дорівнює 12\~519,60 грн. Зазначений в виконавчому написі платіж строкового основного боргу нотаріусом безпідставно збільшено на (64\~919,31 грн. 12\~519,60 грн.) = 52\~399,71 грн.,\~щодо погашення\~суми кредиту,\~то в\~графіку погашення\~споживчого кредитування\~зазначені суми\~погашення кредиту\~;\~10\~лютого 2020\~року \~262,21\~грн.;\~ 10\~березня \~2020\~ року\~-\~ 421,54\~грн.;\~ 10\~квітня 2020\~ року\~ 325,94\~грн.,\~що становить\~1\~109,69\~грн.\~тобто прострочення\~основного боргу\~приватним нотаріусом\~ безпідставно\~збільшено на\~(4\~973,71\~грн.\~ \~1\~109,69\~грн.)\~=\~3\~864,02\~грн.,\~ щодо\~сплати процентів\~за користування\~кредитом,\~ то\~згідно графіку\~погашення заборгованості\~позивач повинен\~сплатити \~ 10\~лютого 2020\~ року\~ 1337,44\~грн.;\~10\~березня 2020\~року \~1203,58\~грн.;\~10\~квітня 2020\~р.\~ 1324,57\~грн.,\~тобто прострочення\~ боргу\~за \~процентами приватним\~нотаріусом \~безпідставно збільшено\~на (10\~499,26\~ \~2\~541,02\~ )\~=\~7\~958,24\~ грн.,\~що в\~свою чергу\~виключає безспірність\~стягуваної суми\~за виконавчим\~написом приватного\~нотаріуса Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенка\~Євгена Михайловича. Також згідно до умов кредитного договору останній платіж повинно бути сплачено 10 травня 2023 року. Тобто строк платежу в супереч визначення нотаріуса, ще не настав. Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача щодо неправильності розрахунку заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріуса. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та [PERSON] ([PERSON]) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. При розгляді даного спору, суд також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , в частині, зокрема, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у виконавчому написі від 22 травня 2020 року № 926 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 , який був не чинним на момент вчинення виконавчого напису. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність, визначених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому враховуючи встановлені судом обставини, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису від 22 травня 2020 року зареєстрованого в реєстрі за №926 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем щодо звернення стягнення за Кредитним договором №Z06.00403.003930481 від 10 травня 2018 року укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк» на суму 108887 грн. 64 коп. таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь позивача [PERSON] повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved