Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк Форум», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір №0395/07/26-Z, за яким Банк надав Позичальнику в кредит грошові кошти в розмірі 20 тис. дол. США на споживчі цілі. В забезпечення виконання позивачем за кредитним договором Банк уклав з ним іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО [PERSON], за умовами якого [PERSON] передав і іпотеку Банку квартиру, яка знаходиться за адресою м.Ужгород, вул.Докучаєва, 25/2. Позивач вважає, що кредитний договір, який є договором споживчого кредиту, а також іпотечний договір підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладення. Так, кредитний договір всупереч ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.07 №168, не містить графіку платежів, такий графік ним, як споживачем фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, не підписувався і не отриманий. При укладені оспорюваного договору він також не був письмово повідомлений Банком окремим документом про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. Позивач вказує, що додатковим свідченням факту порушення Банком норм законодавства щодо надання йому, як споживачу, відповідної інформації при укладенні кредитного договору є наступні обставини. За приписами ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору. Із кредитного договору слідує, що позивач, крім іншого, повинен сплачувати на користь Банку винагороду за надання фінансового інструменту, щомісячно відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, а також штраф у розмірі 5000 грн. за кожний випадок невиконання або неналежного виконання умов договору. Тому, зі сплачених ним за вісім з половиною років на користь Банку коштів за кредитним договором (приблизно 32000,00 доларів США) тільки 13847,34 доларів США зараховано у погашення тіла кредиту. У звязку з цим, умови Кредитного договору передбачають додаткові нарахування і відсотки за користування кредитними коштами, а відсутність графіку погашення кредиту взагалі надає Банку безпідставне право, на свій розсуд, визначати порядок розподілу сплачених Позичальником коштів у погашення тіла кредиту та погашення процентів за користування ним. Таким чином, на думку позивача, умови кредитного договору беззаперечно є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. [PERSON] зазначає, що за умови своєчасного отримання ним від Банку орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту, він безсумнівно не уклав би такий Договір, який містить несправедливі умови та грубо порушує його майнові права. При таких обставинах, позивач просить суд: визнати недійсним кредитний договір №0395/07/26-Z, укладений 02.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON], з дня укладення цього договору; визнати недійсним нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири, укладений 02.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] про передачу в іпотеку квартири №2, розташованої по вул.Докучаєва, 25, в м.Ужгороді, з дня укладення цього договору. 23 жовтня 2017 року представником відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк Форум» до суду подано письмові заперечення на позовну заяву, згідно якого Банк вказує, що 19.10.2017 року між ПАТ «Банку Форум» та гр. [PERSON] укладено договір №809-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким Банк відчужив новому кредитору право вимог за кредитним договором №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року. Тобто, у даному випадку ПАТ «Банк Форум» не є належним відповідачем по даній справі, оскільки втратив статус кредитора [PERSON] за оспорюваним кредитним договором. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2017 року до участі в справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками нерухомого майна переданого [PERSON] в іпотеку Банку та являться стороною оспорюваного іпотечного договору від 02.11.2007 року. Також, 13 листопада 2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у відповідності до ст.33 ЦПК України, за клопотанням позивача, судом у якості співвідповідача по справі залучено [PERSON], який являється новим кредитором за кредитним договором №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року, а також співвласником нерухомого майна переданого в іпотеку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити, визнати кредитний договір №0395/07/26-Z від 02.11.2010 року та іпотечний договір від 02.11.2007 року недійсними. Представник відповідача ПАТ «Банк Форум» в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі Банку. В попередніх заявах поданих на адресу суду просили врахувати, що оскільки не є стороною оспорюваних договорів не можуть визнавати або заперечити відносно позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. В попередньому судовому засіданні пояснив, що дійсно між ним та ПАТ «Банк Форум» було 19.10.2017 року укладено договір №809-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно з яким він набув статусу нового кредитору та право вимоги за кредитним договором №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, але подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0395/07/26-Z, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, строком по 01 листопада 2017 року, із сплатою за його користування 13% річних. Згідно пунктів 2.3 та 2.7 Договору Позичальник здійснює повернення кредиту щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в сумі не менше ніж 166,67 доларів США, на відкритий йому поточний рахунок в Ужгородській філії АКБ «Форум». Проценти за користування кредитними коштами сплачуються Позичальником самостійно в валюті кредиту, щомісячно, не пізніше 20-го числа, наступного за місяцем користування кредитними коштами. Пунктами 4.1 та 4.4 Кредитного договору визначено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. За кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п.3.3 (крім п.3.3.2) договору, Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000 грн. З метою забезпечення Позичальником (Іпотекодавцем) зобовязань, що випливають з Кредитного договору, зокрема повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня), 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ігоровичем, [INFO], від імені якого діяв [PERSON], був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON]та зареєстрований в реєстрі за №5031. За умовами цього Договору Іпотекодавеці передали в іпотеку Банку нерухоме майно двохкімнатну квартиру загальною площею 41,70 кв.м., житловою площею 22,50 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцям на праві власності згідно свідоцтва про право власності, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 14.04.2004 року №96. За приписами ст.ст.1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Пунктом 1.1. Кредитного договору визначено, що кредит надається Позичальнику на споживчі цілі. Тобто, укладений між сторонами кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що 19.10.2017 року між ПАТ «Банк Форум» та громадянином України [PERSON] Ігоровичем, як новим кредитором укладено договір №809-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за яким банк відчуджує новому кредитору право вимоги за кредитним договором №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року. Відповідно до п. 2.1. договору №809-Ф новий кредитор набуває у повному обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальника та іпотекодавців, зазначених у Додатку №1 до цього договору. Відповідно до п. 6.3. Договору, сторони погоджуються , що визнання в подальшому недійсним (нікчемність) всіх або будь-якого із Прав вимоги за основними договорами не вплине на дійсність цього договору та Банк не несе жодної відповідальності у разі визнання недійсними (нікчемності) будь-якого із Основних договорів. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг)\~дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, ст. Закону України «Про захист прав споживачів», у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Пунктами 2.1 та 2.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.07 №168 (чинних на момент укладення кредитного договору), визначено, що Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Згідно п.3.4 Правил Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Кредитний договір згідно пункту 3.2 вказаних Правил має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 , банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В судовому засіданні встановлено, що в порушення зазначених норм законодавства укладений між АКБ «Форум» та [PERSON] кредитний договір №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року не містить Графіку погашення платежів, такий графік позивачем не підписувався і ним не отриманий. При укладені Кредитного договору, між сторонами документ про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту не підписувався. На спростування наведених вище тверджень позивача, доказів зворотнього суду надано в судовому засіданні не було. Положеннями ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до п.3.6. Правил Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З досліджених судом матеріалів справи слідує, що умови Кредитного договору передбачають додаткові нарахування за користування кредитними коштами, зокрема сплати на користь Банку плати за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування в розмірі 1,5% від суми кредиту (п.2.10 Договору) та витрати, повязані з проведенням дій по примусовому погашенні простроченої заборгованості, а також на вимогу Банку сплатити неустойку, штраф та пеню (п.3.3.3 Договору). Відсутність графіку погашення кредиту надає Банку безпідставне право, на свій розсуд, визначати порядок розподілу сплачених Позичальником за кредитним договором №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року коштів у погашення тіла кредиту та погашення процентів за користування ним. Тобто, умови даного кредитного договору беззаперечно є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Аналізуючи в сукупності зібрані докази, приймаючи до уваги, що при укладенні кредитного договору №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року Банком в порушення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не було надано позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, суд вважає про наявність підстав для визнання такого кредитного договору недійсним. Така ж правова позиція щодо недійсності кредитного договору за умови відсутності графіку погашення кредиту і неповідомлення позичальника про сукупну вартість кредиту викладена і у ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 року у цивільній справі №6-26251св14. Крім того, відповідно до ч. 1, 5\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до\~ст. 236 ЦК України\~правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Враховуючи, що іпотечний договір, укладений 02.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ігоровичем, [INFO], від імені якого діяв [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №5031, є похідним від кредитного договору, такий договір також слід визнати недійсним з дня його укладення. Положеннями ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Визнання позову відповідачем по справі [PERSON] не порушує нічиїх прав та обовязків, і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України, з урахуванням того, що судом до участі у справі було залучено всіх сторін оскаржуваних договір, та відповідно до поданих на адресу суду ними заяв такі проти задоволення позовних вимог не заперечують. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні та які було надано суду в їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON], який на підставі договору №809-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги 19.10.2017 року набув статусу нового кредитору та право вимоги за кредитним договором №0395/07/26-Z від 02.11.2007 року позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача [PERSON] мають бути стягнуті 640 грн. судового збору на користь держави, виходячи з розміру встановленого підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved