Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

В червні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення моральної шкоди з [PERSON] у розмірі 20 000 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] з 09.09.2000 року по 21.06.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 02.01.2019 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області з приводу того, що позивач [PERSON] вчиняє шахрайські дії відносно [PERSON] , а саме хоче заволодіти квартирою [ADDRESS] у ТОВ « Петрівський квартал ». Вказане звернення зареєстроване до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області за № 3010. Слова написані в зверненні [PERSON] носять образливий характер для позивача, звинувачують у шахрайстві, що обурило [PERSON] , завдали моральних страждань та переживань, які не очікувано отримала від колишнього чоловіка і оцінює їх у 20 000,00 грн. Тому позивач вимушеназвернутися до суду та прохає суд стягнути з відповідача моральну шкоду у сімі 20000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду від 23.07.2019р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом. [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] позицію свого довірителя підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає що цивільний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Сторони визнають, що [PERSON] та [PERSON] з 09.09.2000 року по 21.06.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 21.07.2017 року [PERSON] придбав майнові права на квартиту [ADDRESS] у ТОВ «Петрівський квартал». Між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] 28.07.2017 року укладено кредитний договір № 0104/07/2017/0959 предметом договору, є 342 211,20 грн. ,які надаються на придбання квартири [ADDRESS] у ТОВ «Петрівський квартал». 28.07.2017 року укладено між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] договір поруки. 28.07.2017 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно квартиту [ADDRESS] . В п. 2.3.5.1. Договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 28.07.2017 року, вказано, що предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності сторін. Судом встановлено, що 02.01.2019 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області з приводу того, що позивач [PERSON] незаконно отримала ключі від квартири [ADDRESS] у ТОВ «Петрівський квартал», яка придбана ним в кредит. Просив прийняти міри, щодо припинення незаконних, шахрайських дій гр.. [PERSON] Вказане звернення зареєстроване до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області за № 3010. Як вбачається з Довідки про результат проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні гр. [PERSON] , йому рекомендовано для захисту своїх прав звернутись до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки у сторін виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] зазначає, що в своїй заяві від 02.01.2019 року до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області [PERSON] вказав, що [PERSON] вчинила шахрайські дії по відношенню до нього, вказані слова носять образливий характер для позивача, звинувачують у шахрайстві, що обурило [PERSON] , завдало моральних страждань та переживань, які не очікувано отримала від колишнього чоловіка, які вона оцінює в 20 000 грн. Відповідно до п.3 ч.2ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81ЦПК України. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідачем заподіяно моральну шкоду, як і не надано доказів наявності такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивача діями відповідача. Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди саме у визначеному розмірі не містять жодного обґрунтування. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій відповідача не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та позивачем не надано будь-яких доказів на обґрунтування, викладеного в позові.

Outcome: dismissed