Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], що становить 25/100 частин вказаного будинку. Крім того, на підставі договору дарування від 15.12.1999 року йому належить підвальне приміщення у вказаному будинку, що становить 3/100 часток цього будинку. Окрім нього, співвласниками будинку по [ADDRESS] є також треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказував на те, що з метою покращення житлових умов, він, власними силами, здійснив реконструкцію підвальних приміщень, за рахунок внутрішніх площ свого підвалу шляхом звільнення засипаного раніше сміттям та ґрунтом приміщення підвалу, внаслідок чого його площа збільшилась на 24,8 кв.м. і після такого перепланування загальна площа підвалу становить 37,9 кв.м. 28.11.2013 року він звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області з заявою щодо прийняття в експлуатацію переобладнаних під житло підвальних приміщень в житловому будинку [ADDRESS], проте у задоволенні такої заяви було відмовлено. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №236 від 05.04.2016 року, підвал площею 37,90 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS] відповідає будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним та протипожежним нормам. Вважає, що решта співвласників будинку [ADDRESS] не заперечують проти узаконення ним реконструйованого підвального приміщення вказаного будинку. Оскільки Положенням про порядок виявлення, упередження та недопущення самочинного будівництва в м.Чернівці, затвердженого п. 3.5 рішення 35 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 24.12.2008 року №804, не передбачено прийняття в експлуатацію побудованих (реконструйованих) частин житлового будинку, він змушений звернутись до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення - підвал ІІІ, що розташований в [ADDRESS] в житловому будинку, який значиться по плану під літерою «А», загальною площею 37,9 кв.м. В судове засідання позивач не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. В його інтересах діяла представник, яка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву в якій не заперечувала проти задоволення позову та ухвалення рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах, а справу просила слухати без її участі. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації. Від них в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд. заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 24.12.1996 року позивачу на праві власності належить 25/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] (а/с 9). У відповідності до копії договору дарування від 15.12.1999 року та виданого на його підставі свідоцтва про право власності, у власність позивача перейшло 3/100 частини житлового будинку літ. «А» по [ADDRESS], яка складається з підвалу ІІІ, загальною площею 13,10 кв.м. (а/с 11,12). Так, ст. 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами, передбаченими ст. ст. 319, 328, 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 28.11.2013 року позивач звертався до ІДАБК у Чернівецькій області з заявою про прийняття в експлуатацію переобладнаних під житло підвальних приміщень в житловому будинку на [ADDRESS] та в задоволенні такої заяви було відмовлено (а/с 18). Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №236 від 05.04.2016 року, підвал площею 37,90 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS], відповідає будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним та протипожежним нормам. Ринкова вартість нежитлового приміщення підвалу площею 37,9 кв.м. за вказаною адресою становить 62586 грн. (а/с 19). Отже, згідно висновку експертного дослідження спірне нерухоме майно є нежитловими приміщеннями, а відповідно до листа ІДАБК у Чернівецькій області 28.11.2013 року позивач звертався з заявою про прийняття в експлуатацію підвальних приміщень, переобладнаних в житло. Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, будинок [ADDRESS] є багатоквартирним та окрім позивача його співвласниками є треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а/с 15). Відповідно до довідки ЧКОБТІ від 12.04.2006 року №29е, загальна площа підвалів в будинку літ. А по [ADDRESS] становила 13,1 кв.м., після перепланування - 37,9 кв.м. Перепланування підвалів квартири [ADDRESS] виконане за рахунок внутрішніх площ та засипаного раніше приміщення підвалу (а/с 17). 24 грудня 2013 року комісією в складі працівників ТОВ «ТД «Укрвторресурс» складено акт про те, що мешканці будинку [ADDRESS] не заперечують проти приєднання до цокольних приміщень, які належать [PERSON] згідно договору дарування додаткового цокольного приміщення загального користування. Вказаний акт підписаний сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Отже, вказаний акт не підписаний усіма співвласниками зазначеного житлового будинку та не містить актуальних даних щодо їх згоди на таке переобладнання, оскільки акт підписаний ще у 2013 році. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником частини допоміжних приміщень, а саме підвалу ІІІ, в будинку [ADDRESS] та площа належної позивачу частини підвалу становить 13,10 кв.м. Реконструкція вказаної частини підвалу була здійснена ним за рахунок засипаного раніше приміщення підвалу та доказів того, що засипане приміщення належало позивачу на праві приватної власності матеріали справи не містять. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Отже, така добудова може вважатись правомірною, якщо співвласник отримав відповідний дозвіл та належно затверджений проект на добудову, така добудова не повинна порушувати прав інших співвласників та не змінювати розмір часток співвласників у праві спільної власності. Разом з тим, спірне приміщення підвалу, яке переобладнане позивачем вказаним вимогам не відповідає, оскільки охоплює площу в розмірі 24,8 кв.м., яка відносилась до засипаної сміттям та ґрунтом частини підвалу житлового будинку [ADDRESS] і доказів її належності позивачу матеріали справи не містять. Тобто в будинку [ADDRESS] існує підвальне приміщення загальною площею 37,9 кв.м. У відповідності до рішення Конституційного суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизація державного житлового фонду», стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. За змістом ст. 8 вказаного Закону нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Згідно ч. 4 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення у жилих будинках призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Системний аналіз вище вказаних норм права дає підстави вважати, що допоміжні приміщення від окремих нежилих відрізняються їх функціональним призначенням, оскільки вони призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців багатоквартирного будинку. Отже, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку. Таким чином, законом не передбачено можливість визнання права власності за окремим співвласником багатоквартирного будинку на усі допоміжні приміщення. Позивачем не надано доказів щодо належності йому 24,8 кв.м. приміщень підвалу за рахунок яких збільшилась площа належної йому частини підвалу, у справі відсутні докази щодо правового статусу такого приміщення, зокрема чи призначене воно для зберігання технічного обладнання (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо) та чи використовується вказана частина підвалу для обслуговування будинку, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити чи не розповсюджуються на спірні приміщення норми Законів України «Про приватизація державного житлового фонду», «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 щодо здійснення співвласниками будинку права розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також можливості оцінити ризики щодо можливості порушень прав інших осіб на зазначену частину допоміжних приміщень. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed