Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому вказуючи на те, що домоволодіння [ADDRESS], є, на її думку, сумісно нажитим майном подружжя - її та [PERSON], просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину такого домоволодіння, та виходячи з такого просила суд усунути перешкоди у реалізації права власності подружжя на домоволодіння шляхом скасування накладених на таке домоволодіння органами Державної виконавчої служби арештів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказувала на те, що з вересня 2009 року вона та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Разом з ними проживають двоє дітей позивача від попереднього шлюбу, один з яких є неповнолітнім. На теперішній час, за її посиланнями. Склалася ситуація, коли на домоволодіння, у якому проживає родина позивача та яке на її думку є сумісно нажитим майном подружжя оскільки право власності на нього набуто [PERSON] у період шлюбних відносин з позивачем, та постановами державних виконавців на таке домоволодіння накладено обтяження, що за переконанням позивача є безпідставним та таким, що істотним чином порушує її інтереси та інтереси її дітей. В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені у позові обставини та просив суд вимоги позову задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Інші учасники судового засідання проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що питання про право власності на зазначене домоволодіння вже вирішувалось судом, та відповідачем [PERSON] таке право було набуто до укладення шлюбу з позивачем - у період сумісного проживання з [PERSON], що випливає з долученого до матеріалів справи копії рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.11.2013 року. Разом з тим зазначені учасники вказували на те, що земельна ділянка, на якій зведено домоволодіння перебуває у іпотеці банку (ПАТ «Марфінбанк») на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. Відповідно до Рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №1512/2-1584/2011 від 30 вересня 2011 року, що було змінено в частині відповідно до Рішення Апеляційного суду Одеської області від 29.10.2012 року, та набрало законної сили 29.10.2012 року, спірне домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON], та було набуто ними у період спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Зі змісту зазначеного рішення також вбачається факт передачі земельної ділянки, на якій розташовано вказане домоволодіння у іпотеку ПАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк». Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду, яке має законну силу, додаткового доказування при вирішенні інших справ не потребують. Відомостей про перехід права власності на спірне домоволодіння, або його частини, у період після ухвалення судом вказаного рішення суду не надано, а з такого вбачається що його власниками є [PERSON] та [PERSON], при цьому посилання позивача на те, що вказане домоволодіння є її та [PERSON] сумісно нажити майном подружжя є неналежними виходячи з наступного: З тексту Рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №1512/2-1584/2011 від 30 вересня 2011 року, що було змінено в частині відповідно до Рішення Апеляційного суду Одеської області вбачається, що право власності (майнові права) на домоволодіння у [PERSON] та [PERSON] виникло у зв'язку з новостворенням такого майна (закінчення будівництвом ) після травня 2009 року, у зв'язку з ухваленням Рішення Одеської міської ради №573, яким було затверджено акт державної приймальної комісії від 18.12.2008 року про готовність закінченого будівництвом житлового будинку літ. «Д» по [ADDRESS], та виходячи з того, то воно було поділено судом між вказаними особами, вбачається, що право власності на 1/2 частину домоволодіння виникло у [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON], що згідно долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER], було укладено 25 вересня 2009 року. Разом з тим відповідно до положень ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу. Таким чином суд доходить висновку про відсутність фактичних та правових підстав для визнання за позивачем права власності на частину домоволодіння [ADDRESS]. Позовні вимоги про усуненні перешкод у реалізації права власності позивача щодо спірного домоволодіння є похідними від вимог про визнання такого права власності, про безпідставність яких суд дійшов висновку у вище викладеному, та з такого суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України, зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання майном, що належать власникові. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, яким кореспондують положення ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Як вбачається з долучених до матеріалів справи відомостей, право власників домоволодіння [ADDRESS] обмежено у частині розпорядження такою власністю внаслідок передання такого майна у іпотеку ПАТ «Марфінбанк», та накладення на таке майно арешту відповідно до постанов органів ДВС, однак з викладених вище висновків суду вбачається що позивач не є власником такого домоволодіння, а отже вона не має прав, що складають зміст права власності, та зокрема права розпорядження домоволодінням [ADDRESS], з чого слідує, що зазначені обтяження жодних прав позивача не порушують, а тому позовні вимоги і в цій частині задоволенню не підлягають. Виходячи з викладеного, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем в ході розгляду справи судові витрати компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed