Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до ПрАТ «Концерн Хлібпром» про відшкодування матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.08.2018 о 04 год. 50 хв. в м. Вінниця по вулиці К. Коріатовичів, 104, відбулося зіткнення автомобіля «Volksvagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , належним позивачеві, з автомобілем «Газ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП належному позивачеві автомобілю було завдано значних пошкоджень. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2018 у справі № 127/20448/18 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст. 124 КупАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення була проведена автотехнічна, транспортно-трасологічна експертиза, про що складений висновок судового експерта № 5361/5362/18-21 від 20.11.2018. Згідно зазначеного висновку причиною виникнення ДТП слугувала невідповідність дій водія автомобіля «Газ», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] вимогам ПДР. За таких обставин ДТП мала місце з вини [PERSON] . Згідно пояснень [PERSON] , які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 127/20488/18, він працює водієм в ПАТ «Концерн Хлібпром». Враховуючи приписи ст. 1172 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завдану працівником, покладається на ПАТ «Концерн Хлібпром». Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 1376/19-21 від 04.04.2019 вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Volksvagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , становить 110 363, 81 гривень, які підлягають стягненню з ПАТ «Концерн «Хлібпром». Цивільна відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з ПАТ «Концерн Хлібпром» 110 363, 81 гривень шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також 858, 00 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 02.05.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також даною ухвалою до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», витребувано з відділу ведення архівних справ Вінницького міського суду Вінницької області матеріали справи про адміністративне правопорушення № 127/20488/18, а також запропоновано відповідачу та третій особі надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав вищевказане судове рішення 13.05.2019, а третя особа - 10.05.2019. У строк, визначений судом ухвалою від 02.05.2019, від відповідача надійшов відзив на позов. Письмові пояснення на позов від третьої особи не надійшли. У своєму відзиві ПрАТ «Концерн Хлібпром» зазначило, що вина [PERSON] не встановлена, а у діях [PERSON] є порушення правил ПДР, яке знаходиться у причинному зв`язку з ДТП. Позивач не надав належні і достатні докази на підтвердження розміру майнової шкоди та вини водія «Газ». Експертне автотоварознавче дослідження № 1378/19-21 від 04.04.2019 було проведено з грубим порушенням процедури, що передбачена положеннями Методики товарознавчої експертизи і оцінки КТЗ. Тому, позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На виконання вимог ухвали суду від 02.05.2019 з відділу ведення архівних справ Вінницького міського суду Вінницької області 24.05.2019 судом отримано витребувані докази. 12.06.2019 на адресу суду надійшли заяви від представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, залучення до участі у справі співвідповідача та зміну підстав позову. Ухвалою суду від 29.07.2019 прийнято до розгляду зменшені позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на користь позивача матеріальної шкоди, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну підстав позову. Так, представник позивача просила суд стягнути на користь позивача з ПрАТ «Концерн Хлібпром» 10 363, 81 гривень завданої шкоди та 858, 00 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, з ПАТ «НАСК «Оранта» 61 589, 41 страхового відшкодування, а також судові витрати з відповідачів. Змінивши підстави позову, представник позивача обґрунтувала вимоги тим, що 11.08.2018 о 04 год. 50 хв. в м. Вінниця по вулиці К. Коріатовичів, 104, відбулося зіткнення автомобіля «Volksvagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , належним позивачеві, з автомобілем «Газ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП належному позивачеві автомобілю було завдано значних пошкоджень. Викликані на місце ДТП співробітники УПП Департаменту патрульної поліції НП України склали відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення, згідно якому визначили, що позивач порушив п. 16 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2018 у справі № 127/20448/18 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст. 124 КупАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Концерн Хлібпром» застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», яке 01.02.2019 здійснило часткове відшкодування позивачу майнової шкоди, перерахувавши 38 410, 59 гривень. Проте, оскільки дана сума є недостатньою для відновлення автомобіля позивача, він звернувся до Вінницького відділення КНДІСЕ із проханням провести автотоварознавче дослідження. Згідно висновку експерта № 1376/19-21 від 04.04.2019, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Volksvagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , становить 110 363, 81 гривень. Враховуючи приписи чинного законодавства, ПАТ «НАСК «Оранта» зобов`язана відшкодувати позивачу 100 000, 00 гривень - максимальну суму страхового відшкодування. З урахуванням сплаченої вже суми, стягненню з ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає 61 589, 41 гривень. Оскільки загальний розмір завданого позивачеві матеріального збитку становить 110 363, 81 гривень, стягненню з ПАТ «Концерн Хлібпром» підлягає 10 363, 81 гривень (різниця між фактичним розміром шкоди в 110 363, 81 гривень і сумою, яка підлягаю страховому відшкодуванню - 100 000, 00 гривень). Ухвалою суду від 29.07.2019 було запропоновано відповідачам надати відзив на позов з урахуванням зміни підстав позову та докази у строк визначений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі отримали вищевказане судове рішення 19.08.2019. У строк, визначений судом ухвалою від 29.07.2019, від відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» 16.08.2019 надійшов відзив на позов. Від ПрАТ «Концерн Хлібпром» відзив на позов з урахуванням зміни підстав позову не надійшов. У своєму відзиві ПАТ «НАСК «Оранта» зазначило, що 27.12.2018 було проведено дослідження, внаслідок проведення якого оцінювачем було зроблено висновок, що матеріальний збиток, завданий транспортному засобу «Volksvagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , складає 39 103, 61 гривень. Затвердивши 29.01.2019 розрахунок страхового відшкодування, згідно страхового акту від 29.01.2019, ПАТ «НАСК «Оранта» погодила виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Volksvagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] в сумі 38 603, 61 гривень (- 500, 00 гривень франшиза), яку 01.02.2019 йому було перераховано. ПАТ «НАСК «Оранта» повністю виконало свої зобов`язання перед страхувальником, відшкодувавши потерпілому вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження його автомобіля в ДТП. У висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1378/19-21 від 04.04.2019 взагалі не зазначено коли та внаслідок чого були завдані пошкодження автомобілю «Volksvagen Polo», д.н.з. [NUMBER] . Згідно висновку не прослідковується причинно-наслідковий зв`язок пошкоджень, які б відносились до даного ДТП. Висновок експертного автотоварознавчого дослідження, здійснений на замовлення позивача без повідомлення страхової компанії, не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним, складеним з порушенням вимог та не може бути використаний при визначенні розміру збитку. Страхова компанія несе відповідальність лише за пряму шкоду завдану безпосередньо при страховому випадку (ДТП від 11.08.2018). Витрати на проведення такої експертизи не відносяться до судових витрат. Сума заявлена позивачем є завищеною та недоведеною. Тому, ПАТ «НАСК «Оранта» просило суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Ухвалою суду від 26.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Також даним судовим рішенням запропоновано позивачу надати відповіді на відзиви, а відповідачам - заперечення на відповіді на відзиви. 07.10.2019, у строк встановлений судом, отримано від представника позивача відповідь на відзиви відповідачів у якій зазначено, що вина працівника ПАТ «Концерн Хлібпром» у вчиненні ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення. Про дату огляду пошкодженого автомобіля позивача відповідачі були повідомлені письмово, що підтверджується копіями повідомлень та доказами їх направлення і отримання. Як вбачається із офіційного веб-сайту Укрпошти, вищевказану відповідь на відзиви відповідачами отримано 07.10.2019. У строк встановлений судом, від ПрАТ «Концерн Хлібпром» 17.10.2019 судом отримано заперечення на відповідь на відзиви. У цих запереченнях представник відповідача зазначила, що вважає висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1378/19-21 від 04.04.2019 недостовірним, складеним із порушенням норм законодавства, яке регулює проведення експертиз та оцінки КТЗ. Крім того, даний висновок не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України та ст. 1 Закону України «Про судову експертизу». Позивач не надав належні та достатні докази на підтвердження заявленого ним розміру майнової шкоди. Тому, представник ПрАТ «Концерн Хлібпром» просила суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Від співвідповідача - ПАТ «НАСК «Оранта» заперечення на відповідь на відзиви не надішли. В судове засідання представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не з`явився, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду представником відповідача не повідомлено. Таким чином, представник ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився без поважних причин. Враховуючи думку представника позивача, представника співвідповідача та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги і просила задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у заяві про зміну підстав позову від 12.06.2019, прийняту судом до розгляду ухвалою від 29.07.2019. Представник відповідача - ПрАТ «Концерн Хлібпром» позовні вимоги не визнала і просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає вимоги необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 127/20488/18 від 06.12.2018, яка набрала законної сили 18.12.2018, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с. 5) Постановою Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 127/12994/19 від 10.06.2019, яка набрала законної сили 21.06.2019, було встановлено наступне. Водій [PERSON] 11.08.2018, о 04 год. 50 хв. в м. Вінниці на перехресті вул. К.Коріатовичів-Міліційна, керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ 3302206», д.н.з. [NUMBER] , не надав дорогу автомобілю марки «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , що наближався праворуч на вказаному перехресті, не вжив заходів для зменшення швидкості для зупинки, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.16.12, 12.3 Правил дорожнього руху. Вищевказаним судовим рішенням [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. (а.с. 96) Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Той факт, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2019 провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не може бути визнано, в даному випадку, як підставу для звільнення [PERSON] від обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду, оскільки це не є реабілітуючою підставою. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Водій автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] на час скоєння 11.08.2018 ДТП перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Концерн Хлібпром», що було визнано представником ПрАТ «Концерн Хлібпром» в судовому засіданні. При цьому у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання, а тому дана обставина не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Судом встановлено, що ПрАТ «Концерн Хлібпром» є власником автомобіля марки «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , яким на відповідній правовій підставі володів [PERSON] на час скоєння 11.08.2018 ДТП, що було визнано представником ПрАТ «Концерн Хлібпром» в судовому засіданні. При цьому у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання, а тому дана обставина не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України. Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] (а.с. 28 зв.), і яким він на відповідній правовій підставі володів на час ДТП, був пошкоджений. Відповідачами не доведено суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Судом не встановлено неправомірне заволодіння [PERSON] транспортним засобом - автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , не встановлено недбалість власника транспортного засобу, що сприяла неправомірному заволодінню, а тому підстави нести спільну відповідальність (власнику транспортного засобу і особі, що керувала ним) згідно із положеннями ч. 4 ст. 1187 ЦК України, відсутні. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме ПрАТ «Концерн Хлібпром» повинно нести відповідальність за заподіяну шкоду з вини його працівника [PERSON] внаслідок ДТП, що сталася 11.08.2018. 25.06.2018 між ПАТ «НАСК «Оранта» та ПрАТ «Концерн Хлібпром» було укладено поліс № АМ/7053028 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , є забезпечений і відповідальність ПрАТ «Концерн Хлібпром» застрахованою з 25.06.2018 до 24.06.2019. (а.с. 117) Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, яка сталася 11.08.2018, є страховим випадком. Згідно із ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 09.01.2019 позивачем було подано заяву до ПАТ «НАСК «Оранта» про страхове відшкодування. (а.с. 119) Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно із ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № АМ/7053028 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 100 000, 00 гривень, франшиза - 500, 00 гривень. 01.02.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 38 603, 61 гривень на підставі страхового акта № ОЦВ-18-02-17368/1 від 29.01.2019. (а.с. 82, 120 зв., 125) Дана обставина, зокрема, була визнана й представником позивача в судовому засіданні. Позивачем було надано суду разом із позовом висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1376/19-21 від 04.04.2019, складений експертом Вінницького відділення КНДІСЕ. (а.с. 11-28) Твердження відповідачів про те, що їх не було повідомлено про огляд 22.02.2019 ТЗ експертом Вінницького відділення КНДІСЕ є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими повідомленнями позивача, чеками про їх направлення та рекомендованими повідомленнями про вручення цмх поштових відправлень. (а.с. 147-148) Частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 вказаного вище Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Із розрахунку страхового відшкодування від 29.01.2019 вбачається, що розмір збитку ПАТ «НАСК «Оранта» визначено на підставі дослідження, однак ні відповідачами, ні позивачем суду не надано звіт (акт) такого товарознавчого дослідження, а лише зведену таблицю даних. (а.с. 124) При цьому, судом прийнято до уваги, що в даному випадку, враховуючи положення ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Судом встановлено, що розмір страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» узгоджений із позивачем не був. Разом з тим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відмови у виплаті страхового відшкодування в разі неузгодження страховиком та заявником (потерпілим) розміру страхового відшкодування. Із висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1376/19-21 від 04.04.2019, наданого позивачем, вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження станом на квітень 2019 року складає 110 363, 81 гривень. Судом встановлено, що вищевказаний висновок не відповідає вимогам положень ч. 5 ст. 106 ЦПК України, а тому не може розцінюватись судом як висновок експерта, складений на замовлення учасника справи. Крім того, у даному висновку відсутнє посилання експерта на причини пошкодження дослідженого ним транспортного засобу. При цьому, судом звернуто увагу на те, що ДТП сталася 11.08.2018, а експертиза проведена 04.04.2019, тобто більше ніж через сім місяців з моменту події. Доказів того, що транспортний засіб позивача не використовувався ним, не мав після цього ДТП інших пошкоджень тощо, суду не надано. Водночас, судом враховано, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, зокрема, що між неправомірними діями останнього і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Однак, із висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1376/19-21 від 04.04.2019, не вбачається причинного зв`язку матеріального збитку, визначеного цим висновком, і ДТП, що сталася 11.08.2018. В ході розгляду справи судом було роз`яснено сторонам, зокрема, про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Однак, жодна із сторін по справі не скористалась своїми процесуальними правами і клопотання про призначення судової експертизи не заявила. Судом враховано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом прийнято до уваги, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що належних, допустимих, достовірних та достатніх, в розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказів того, що потерпілий, звернувшись до страховика не одержав страхове відшкодування в розмірі, передбаченому ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суду не надано. Відповідно не надано й доказів того, що необхідний розмір відшкодування, який би у повному обсязі відшкодовував завдану шкоду, перевищує ліміт відповідальності страховика, у зв`язку із чим у позивача виникло право на звернення з вимогою до ПрАТ «Концерн Хлібпром» про виплату різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Щодо позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на користь позивача вартості автотоварознавчого дослідження в сумі 858, 00 гривень, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та не є судовими витратами відповідно до ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах від 02.05.2019 та від 29.07.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, заслухавши їх пояснення в судовому засіданні та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на користь [PERSON] 10 363, 81 гривень завданої шкоди і 858, 00 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та з ПАТ «НАСК «Оранта» на його користь 61 589, 41 гривень страхового відшкодування, враховуючи необґрунтованість та недоведеність цих вимог належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 112, 22 гривень, що підтверджується квитанцією від 24.04.2019. (а.с. 1) В ході розгляду справи представником позивача, зокрема, було зменшено позовні вимоги. Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог. Таким чином, враховуючи зменшені вимоги, позивач мав би сплатити судовий збір в сумі 768, 40 гривень. Тому, судовий збір в розмірі 768, 40 гривень слід залишити за позивачем, враховуючи вищевикладене та відмову в задоволенні позову, а судовий збір в сумі 343, 82 гривень може бути повернутий позивачу за його клопотанням за ухвалою суду на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 7 цього Закону. Щодо інших судових витрат, то представник позивача та представник відповідача ПрАТ «Концерн Хлібпром» до закінчення судових дебатів у справі заявили про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем та відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу з поважних причин, а тому просили суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку із чим, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне встановити позивачу та відповідачу - ПрАТ «Концерн Хлібпром» п`ятиденний термін після ухвалення рішення по суті позовних вимог для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу і призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed