Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила надати дозвіл на виїзд з України малолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, в Республіку Польща з 18 вересня 2018 р. по 22 вересня 2018 року включно у супроводі бабусі [PERSON], оскільки [PERSON] у надані такого дозволу відмовив. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала необхідністю виїзду дитини за кордон з метою прийняття нею, як учасника театрального гуртка «Веснянка» комунального позашкільного навчального закладу «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Моряна», участі у ІІ Мистецькому Міжнародному фестивалі-конкурсі «SAMOCVITY», що відбудеться в Республіці Польща з 18 вересня 2018 р. по 22 вересня 2018 р. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, але від представника надійшла заява в якій він просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить її задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 409. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року у справі № 522/18266/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Згідно характеристики КПНЗ «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Моряна» від 20 листопада 2017 року № 10-09/208 малолітній [PERSON] займається з 01 вересня 2017 року в театральному гуртку «Веснянка» комунального позашкільного навчального закладу «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Моряна». Як зазначено в довідці КПНЗ «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Моряна» від 20 червня 2018 року № 10-09/105 малолітній [PERSON] з 01 вересня 2017 року навчається в театральному гуртку «Веснянка» комунального позашкільного навчального закладу «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Моряна» та виїжджає на ІІ Мистецький Міжнародний фестиваль-конкурс «SAMOCVITY» у Польщу, Красічин-Перемишль з 18 вересня 2018 року, що відбудеться в Республіці Польща з 18 вересня 2018 року по 22 вересня 2018 року у супроводі бабусі [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] виданого Малиновським відділом ЗАГС м. Одеси 22 вересня 1982 року, в графі матір зазначено [PERSON]. Вказане свідчить, що [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] Вищезазначене свідчить, що малолітній [PERSON] має намір прийняти участь в міжнародному фестивалі-конкурсі, що відбудеться у вересні 2018 р. в Республіці Польща та якого закордон буде супроводжувати бабуся [PERSON] Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 798-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 798-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно принципів 4, 7 та 8 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитині має належати право на здорове зростання і розвиток. Дитина має право на здобуття освіти, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитина за будь-яких обставин має бути серед тих, які першими одержують захист і допомогу. З огляду на викладене, батьки та суди в усіх діях щодо дітей першочергову увагу повинні приділяти як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 154 СК України, батьки дитини мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно п. п. 2 п. 4 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, у редакції постанови Кабінету міністрів України від 25.08.2010 р. № 724, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду закордон за згодою батьків або на підставі відповідного рішення суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд приймає до уваги, що є необхідність виїзду дитини за кордон з метою прийняття нею участі у ІІ Мистецькому Міжнародному фестивалі-конкурсу «SAMOCVITY», оскільки такий виїзд пов'язаний з розвитком її здібностей, формування в неї усвідомлення моральної та соціальної відповідальності перед творчим колективом та країною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704,8 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved