Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 16.09.2019 надійшов вищезазначений позов в якому позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Цитульського В.І. від 02.11.2020 прийнято справу до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається, що в його користуванні знаходиться квартира [ADDRESS] . З огляду на те, що у вказаній квартирі рахується зареєстрованим відповідач однак не проживає в ній протягом 10 років, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом, оскільки наявність реєстрації [PERSON] покладає на нього додатковій обов`язки щодо утримання майна. У судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним в позові та на питання суду зазначив, що квартира [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності. Доказів щодо не проживання [PERSON] у вказаній квартирі не має. [PERSON] є його пасинком. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся за допомогою оголошення розміщеного на сайті «Судова влада України». Відзиву не надано. Фактичні обставини спору встановлені судом. Відповідно до довідки про склад сім`ї №10175 від 21.06.2019, за адресою: [ADDRESS] рахуються зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з відомостями наданими, на запит суду, адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 13.11.2019, [PERSON] не значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Норми права, що застосував суд. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до роз`яснень, що містяться у п.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновок. З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] , та приймаючи до уваги відсутність зі сторони позивача клопотань про виклик свідків на підтвердження обґрунтування доводів викладених у позові і будь-яких фактичних даних, які свідчать про обрання відповідачем іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо), позовна заява є такою, що не може бути задоволена. Крім того, наявні в матеріалах справи відомості щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] є суперечливими, а позивачем, з метою підтвердження своїх доводів, не заявлено клопотання щодо витребування додаткових відомостей.

Outcome: dismissed