Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 28.03.2018 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості,в якій Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 13 200,19 грн. за кредитним договором від 09.06.2010 р. № б/н, яка складається з такого: - 13 624,77 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 7 517,51 грн. - заборгованість за пенею; - 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); - 604,77 грн. - штрафу (процентна складова). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 09.06.2010 р. № б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за цим договором виконав в повному обсязі, надавши кредит Відповідачеві у встановленому договором розмірі. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобов'язань. У зв'язку з цим Відповідач за станом на 06.03.2018 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 13 200 грн. 19 коп., що складається з наведених вище сум заборгованості за відсотками, пенею і штрафом. Ухвалою суду від 13.04.2018 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із викладенням своїх заперечень проти позову та призначено судове засідання на 29.05.2018 р., відкладене на 20.06.2018 р. через неявку Відповідача. У судовому засіданні 20.06.2018 р. представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючи на обставини, викладені у позовній заяві, на виконання зазначеної ухвали суду від 13.04.2018 р. надав суду для дослідження оригінал підписаної Відповідачем 09.06.2010 р. анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої додана до позовної заяви (а.с. 10). Додатково надав пояснення про те, що Відповідач надав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 11 100 грн., який надалі не змінювався, 18.08.2017 р. поповнив картку на значну суму - 13 000 грн., востаннє здійснив поповнення карти на суму 1 150 грн. 03.10.2017 р. Тому Позивач через значне поповнення картки Відповідачем вирішив звернутися до суду з позовом про стягнення з нього лише відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Водночас представник Позивача не зміг назвати суму заборгованості за основним кредитним зобов'язанням Відповідача («тіло» кредиту), на яку нараховано відсотки, за стягненням яких Позивач звернувся до суду. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої та одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідно шляхом направлення судових повісток (а.с. 47, 57, 58) як за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місця його проживання в с.\~Лобачів Володарського району Київської області згідно з наданою суду інформацією органом місцевого самоврядування в порядку статті 187 ЦПК України (а.с. 39), так і за адресою фактичного проживання с. Матвіїха, яка наявна в матеріалах справи та яка зазначалася Відповідачем в анкеті-заяві під час оформлення кредитної карти (а.с. 10, 58), але повістки поверталися без вручення з поштовими повідомленнями «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 50, 61, 62), а також шляхом розміщення оголошення про виклик Відповідача до суду на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 43, 44, 59, 60). Крім того, передати телефонограму Відповідачеві за номерами мобільних телефонів, повідомлених ним Позивачеві під час укладення кредитного договору (а.с. 10) також не вдалося можливим (а.с. 56). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою його місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею 128 ЦПК України. Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду даної справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статті 128 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов'язку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обов'язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов'язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обов'язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (стаття 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с. 4), та у клопотанні, доданому до позовної заяви (а.с. 36), а також наданою представником Позивача усно в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, надані у судовому засіданні, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази, в тому числі надані у судовому засіданні для дослідження оригінали документів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що 09.06.2010 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПРИВАТБАНКУ», отримав кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на суму 11 100,00 грн., своїм підписом у названій анкеті-заяві засвідчив також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між ним і банком, а також те, що він зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 10). За пунктом 2.1.1.5.5 «Умов і Правил надання банківських послуг» Відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картами, наведені, зокрема, в довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, та встановлюються даним пунктом. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену «Тарифами банку», та частину заборгованості за кредитом. За користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує пеню, розраховану за цим пунктом «Умов та Правил надання банківських послуг». Згідно з пунктами 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.11 «Умов та Правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку Клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або в установленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов'язань за договором. Як встановлено судом з наявних матеріалів справи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши йому кредитні кошти в розмірі 11 100,00 грн. Відповідач проте не виконував взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У зв'язку з цим за станом на 06.03.2018 р. у Відповідача склалася перед Позивачем певна заборгованість. Викладені обставини в частині встановлення факту одержання Відповідачем кредитних коштів у Позивача підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією та наданим суду для дослідження оригіналом згаданої анкети-заяви з підписами Відповідача та відірваним корінцем з пам'яткою для клієнта (а.с. 10); копією довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з підписом Відповідача (а.с. 11); копією паспорта Відповідача, завіреною днем отримання кредитної карти 09.06.2010 р. (а.с. 28). Разом з тим, суд, не заперечуючи право Позивача обрати спосіб захисту своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом про стягнення лише певної частини заборгованості (відсотків та штрафних санкцій), проте, вирішуючи позов у частині доведеності суми заборгованості, заявленої Позивачем до стягнення, виходить з такого. Відповідно до статей 1054, 1055 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За визначенням частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як наведено у позовній заяві та встановлено судом, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки сторонами 09.06.2010 р. було укладено кредитний договір (договір приєднання) № б/н шляхом підписання Відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 10, 11). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (частина друга статті 615 ЦК України). Згідно з положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з доданих до позовної заяви Розрахунків заборгованості Відповідача за укладеним 09.06.2010 р. договором за станом на 31.05.2015 р. та за станом на 06.03.2018 р. (а.с. 5-7, 8-9), Відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором, та продовжує ухилятися від виконання зобов'язань. Зокрема, протягом останнього періоду часу за 2017-2018 роки Відповідач здійснив лише три платежі на погашення заборгованості: 10.01.2017 р. - на суму 15,20 грн.; 18.08.2017 р. - на суму 13 000 грн.; 03.10.2017 р. - на суму 1 150 грн. При цьому згідно з відомостями першого Розрахунку заборгованості Відповідача за зазначеним кредитним договором, складеним за станом на 31.05.2015 р. (а.с. 5-7), розмір його загальної заборгованості складав 12 533,82 грн., що включала в себе заборгованість за «тілом» кредиту (11 100,00 грн.) та за процентами (329,05 грн.). Проте другий Розрахунок заборгованості, складений за станом на 06.03.2018 р. (а.с. 8-9), містить лише відомості щодо заборгованості Відповідача за відсотками та пенею і штрафом, водночас відсутні будь-які відомості щодо наявності/відсутності заборгованості Відповідача за його основним кредитним зобов'язанням («тілом» кредиту), що не дозволяє суду переконатися в правильності нарахування Позивачем процентів і неустойки за користування кредитом, відомості про розмір заборгованості якого взагалі відсутній у матеріалах справи. З огляду на це для вирішення правомірності стягнення з Відповідача заборгованості за процентами і неустойкою, враховуючи відсутність у нього будь-якої заборгованості за основним кредитним зобов'язанням («тілом» кредиту), суд керується положеннями статті 534 ЦК України, нормами якої визначено черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Аналогічні вимоги щодо черговості погашення заборгованості, що виникає в клієнтів Позивача, визначено пунктом 2.1.6.11 «Умов і Правил надання банківських послуг» (а.с. 27), до яких приєднався Відповідач, підписавши анкету-заяву (а.с. 10), та копія яких додана до позовної заяви (а.с. 13-27). Цим пунктом передбачено погашення сум дозволеного овердрафта вже після погашення відсотків та всіх інших складових заборгованості. Отже, за наведених положень статті 534 ЦК України та пункту 2.1.6.11. «Умов і Правил надання банківських послуг», наявність у Відповідача заборгованості за відсотками, пенею і штрафом можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом («тілом» кредиту), відомості про наявність останньої відсутні в матеріалах справи, назвати таку заборгованість за «тілом» кредиту не зміг і представник Позивача в судовому засіданні. Ухвалою суду від 13.04.2018 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с. 40-42) учасникам справи було роз'яснено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя, четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частин п'ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на усе викладене та враховуючи відсутність у Відповідача заборгованості за основним кредитним зобов'язанням («тілом» кредиту), суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності і правильності нарахування Відповідачу заборгованості за відсотками, пенею і штрафом, які згідно з черговістю, встановленою статті 534 ЦК України та пункту 2.1.6.11. «Умов і Правил надання банківських послуг», не можуть погашатися після погашення основної заборгованості («тіла» кредиту), оскільки розмір цих платежів визначається у відсотках до цієї основної заборгованості і прямо залежить від розміру останньої. Відтак позов задоволенню не підлягає. Відповідно до статей 509, 534, 536, 549, 626, 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed