Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

В травні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного в якому просив суд, з урахуванням поданої уточненої позовної заяви (а.с. 33-42): - визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення позивача за п. 3 ст. 41 КЗпП України та поновити позивача на посаді вчителя з футболу; - стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за весь час вимушеного прогулу згідно довідки розрахунку середньомісячної заробітної плати; - зобов`язати відповідача, протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки позивача про визнання його звільнення з посади вчителя з футболу з 13 травня 2019р. за п. 3 ст. 41 КЗпП України незаконним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у відповідача на посаді вчителя з футболу. 13 травня 2019р. його було звільнено з роботи на підставі наказу відповідача №215-К, за п. 3 ст. 41 КЗпП України. На думку позивача його звільнення є незаконним, оскільки він не вчиняв ніякого аморального проступку та відповідач звільнив його з порушення норм закону, коли позивач перебував на лікарняному, та порушив право позивача на працю, передбачене Конституцією України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 08 жовтня 2019р. відповідачем надіслано до суду копії матеріалів особової справи [PERSON] та довідки про доходи. 07 лютого 2020р. допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 13 квітня 2019р. вони з позивачем були арбітрами на іншому матчі, та позивач не був присутнім на матчу ОК ім. І. Піддубного м. Київ - ВОДЮСШ м. Вінниця. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, позивач клопотав про розгляд справи за його відсутності, відповідач свого представника до суду не направив, поважність причини неявки не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідно до наказу №767-к від 28 листопада 2018р., позивача [PERSON] прийнято на роботу в ОК ім. І.Піддубного на посаду вчителя з футболу за контрактом (а.с. 10). Наказом ОК ім. І.Піддубного від 13 травня 2019р. №215-к позивача [PERSON] було звільнено з посади вчителя з футболу на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 11 лютого 2015р. у справі №6-248цс-14 аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо. Аналіз положень пункту 3 статті 41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України. Згідно роз`яснень викладених в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП ), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: аморальний проступок, повинен бути підтверджений фактами; вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Визначення поняття аморального проступку у законодавстві України відсутнє. Таке, на думку суду, є оціночним поняттям, а відтак потребує належної оцінки та дослідження фактів, які стверджують вчинення аморального проступку працівником та несумісність такого проступку з продовженням роботи. Підставою для звільнення позивача з займаної посади за вчинення аморального проступку стало Рішення дисциплінарної комітету дитячо-юнацької футбольної ліги України №16 від 18 квітня 2019р. (а.с. 16-18), згідно якого, при оформленні заявки для участі у матчі 12-го туру чемпіонату України сезону 2018/19рр. між командами ОК ім. І.Піддубного м. Києві (U-16) - ВОДЮСШ м. Вінниця (U-16), вчитель з футболу [PERSON] склав список учнів, які будуть брати участь у змаганнях, в якому було виявлено особу, що не є учнем коледжу, а саме [PERSON] замість заявленого футболіста [PERSON] . Згідно копії рапорту арбітра, матчу 12-го туру чемпіонату України сезону 2018/19рр. між командами ОК ім. І.Піддубного м. Києві - ВОДЮСШ м. Вінниця, який відбувся 13 квітня 2019р. о 12 год., в списку заявлених гравців ОК ім. І.Піддубного м. Києві відсутній гравець - [PERSON] , та присутній - [PERSON] . Крім того, як зазначив свідок [PERSON] , що також підтверджується копією рапорту арбітра матчу дитячо-юнацької футбольної ліги України між командами Динамо - Шахтар, який відбувся 13 квітня 2019р. о 12:00 год., [PERSON] був асистентом арбітра та не міг бути присутнім під час матчу між командами ОК ім. І.Піддубного м. Києві- ВОДЮСШ м. Вінниця. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач, як роботодавець наділений правом звільняти позивача, як працівника, а тому судом не можуть бути визнанні незаконними дії відповідача щодо звільнення позивача. Однак як становлено судом, звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України відбулося з порушенням закону, відповідачем не надано суду належних доказів вчинення позивачем аморального проступку, а тому наказ відповідача №215-к є незаконним, у зв`язку з чим, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді вчителя з футболу. Разом з тим, вимоги позивача щодо зобов`язання внесення запису про визнання його звільнення незаконним, не підлягають задоволенню, оскільки законодавством передбачено, що при скасуванні відповідного наказу про звільнення вноситься відповідний запис до трудової книжки, тобто такі вимоги є передчасними За приписами ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Період вимушеного прогулу позивача за період часу з 13 травня 2019р. по 12 листопада 2020р. становить 379 робочих дня. Як вбачається з довідки ОК ім. І.Піддубного від 03 жовтня 2019р. №29 (а.с. 88), середньоденна заробітна плата позивача становила 299,69 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] становить 113 582,51 грн. (379 робочих дня * 299,69 грн. - 113 582,51 грн.) без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Згідно із п.п. 2), 4) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ч. 5 ст. 235 КЗпП України суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та виплати йому заробітної плати за один місяць у розмірі 7 492,32 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536,8 грн., вимога позивача щодо стягнення з відповідача витрат з правової допомоги у розмірі 10 000,0 грн. не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні жодним доказом.

Outcome: partial