Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулась з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що з 14 липня 2012 року, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] (далі по тексту - дитина), [INFO] . Фактично шлюбні стосунки було припинено з 2015 року. З того часу сторони проживають окремо. Дитина весь цей час проживає з позивачем. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07.11.2017 шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що тривалий час з дитиною проживала поряд з відповідачем, але через відвідування відповідача дитини в стані наркотичного та алкогольного сп`яніння, [PERSON] вимушена була переїхати до помешкання своєї матері, де і проживає з дитиною по цей час. Позивач стверджувала, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, негативно впливає на психічний та психологічний стан дитини. Наразі дитині було забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між матір`ю, дитиною та бабусею склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. 03.06.2017 року, після чергових відвідин [PERSON] , дитина повернулася в жахливому стані, кричала, була налякана. Через вкрай тяжкий психологічний стан дитини [PERSON] звернулась до невропатолога, яким було встановлено діагноз - невротична реакція та порушення формули сну. Позивач стверджує, що від дочки дізналась про непристойні ігри у ванній кімнаті з батьком. В зв`язку з чим, позивач звернулась до поліції з відповідною заявою, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України. Матеріали досудового розслідування перебувають у проваджені слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100090007324 від 29.06.2017. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року було стягнено аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , проте відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 48 019,00 грн. З червня 2017 року відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Підтвердженням даному є відповідь надана дошкільним навчальним закладом № 375 від 11.08.2017 року, в якій зазначається, що «за весь час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі, батько дитини не приводив та не забирав дівчину з садочку». На підставі наведеного просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву. 01 листопада 2018 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву та зустрічний позов. У відзиві [PERSON] зазначив, що первісний позов про позбавлення його батьківських прав є необґрунтованим, в ньому відсутні посилання на докази, та він містить неправдиву інформацію щодо відповідача. Зазначає, що дії Позивача за первісним позовом полягають у перешкоджанні реалізації його права на прийняття участі у вихованні дитини. Відповідач зазначив, що з жовтня 2016 по травень 2017 рр. він бачився з дитиною на вихідних та мав можливість залишати на ніч у квартирі де проживав. Проте після подання заяви до правоохоронних органів, позивач чинить перешкоди у спілкуванні, чим фактично його позбавили такої можливості спілкуватись з дитиною. З аргументами, наведеними у позовній заяві не згоден, оскільки відповідач не зловживає спиртними напоями та не вживає наркотичні речовини взагалі, на відповідних обліках не перебуває, жодних доказів чи звернень до правоохоронних органів в матеріалах справи немає. Ніяких дій насильницького характеру, а тим більше розбещення своєї доньки не вчиняв. Відповідач зазначає, що наявність кримінального провадження за ч.2 ст. 156 КК України, не може бути покладено в основу підстав позбавлення мене батьківських прав, оскільки, за відсутності вироку, порушує встановлений Конституцією України принцип презумпції невинуватості. Висновок кандидата психологічних наук, яким позивач обґрунтовує свої вимоги не є належним та допустимим доказом, оскільки допущено ряд суттєвих помилок. Додатково зазначає, що неможливість бачитись йому з дитиною через перешкоди матеріє не є свідченням ухилення його від виконання батьківських обов`язків. Просив у позові [PERSON] відмовити. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що наразі відповідач не може спілкуватись із дитиною, оскільки позивач чинять перешкоди. Жодного разу з травня 2017 р. позивач не надала можливості побачитися з дитиною, відповідач, як батько дитини позбавлений можливості приймати участь у виховуванні дитини. На підтвердження наявності гарних умов для виховання та життя дитини відповідач надав до суду акт обстеження житлових умов. Також надав довідку про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Просив визначити участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою - [PERSON] , [INFO] , встановивши такий порядок побачень: кожний вільний тиждень (другий та четвертий тиждень) місяця в загальних місцях дозвілля, та за місцем проживання батька. 11 грудня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем неодноразово вчинялись розпусні дії відносно малолітньої [PERSON] , що підтверджується відповідними доказами. Факт вчинення таких дій був засвідчений професійним висновком кандидата психологічних наук [PERSON] , в рамках проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12017100090007324, яке відкрито за фактом розбещення малолітньої [PERSON] її батьком [PERSON] . На сьогодні досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває та вживаються заходи щодо всебічного, повного неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення. Додатково зазначає, що часткове погашення заборгованості по аліментам було здійснено з боку Відповідача лише після подання даного позову. Від так наявні всі необхідні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] . Просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року прийнято зустрічну позовну заву до розгляду. 08 січня 2019 року Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації надано висновок органу опіки та піклування. За результатами розгляду питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , встановлено, що позбавлення батьківських прав є недоцільним. У відповіді на відзив [PERSON] надав до суду висновок судово-психіатричного експерта №392 від 14.06.2018, проведеного в рамках кримінального провадження. Відповідно до висновку встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] у період вчинення відносно неї протиправних дій на будь-який психічний розлад не страждала. У теперішній час на будь-який психічний розлад не страждає. 25 січня 2019 року представником [PERSON] заявлено клопотання про призначення судової експертизи. За результатами розгляду клопотання в судовому засіданні було відмовлено. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року справу прийнято до розгляду суддею Каліушко Ф.А. Представником позивача 06 грудня 2019 року подано клопотання до суду про долучення до матеріалів справи доказів. Зокрема було надано висновок психологічного обстеження від 14.11.2019 №226. Відповідно до висновку встановлено, що до матері у дитини сформований надійний тип прив`язаності, натомість батька дитина не включає до складу своєї сім`ї, вороже та агресивно на нього реагує. 07 лютого 2020 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої [PERSON] . Орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини до завершення розслідування та стабілізації психоемоційного стану дитини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У відбувшихся судових засіданнях, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проти зустрічного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач та його представник заявлені позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічний позов вважали обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Треті особи у судове засідання своїх представників не направили, однак у матеріалах справи наявні відповідні заяви про розгляд справи у відсутність їх представників. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та допитавши свідків, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог за первісним позовом та частковим задоволенням вимог по зустрічному позову з огляду на наступне. 14 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07.11.2017 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнено аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] . З наявних матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем у справі наявні конфліктні та неприязні стосунки, пов`язані з порядком утримання, виховання спільної дитини. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Частиною 2 ст. 155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки не виховує доньку, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не дбає про належні умови проживання, матеріальне забезпечення, чинить неправомірні дії щодо дитини, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав стосовно [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Солом`янської РДА у м. Києві від 08 січня 2019 року за результатами розгляду питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , встановлено, що позбавлення батьківських прав є недоцільним. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом`янської РДА у м. Києві від 07 лютого 2020 року про визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини до завершення розслідування та стабілізації психоемоційного стану дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас, обставини справи свідчать про бажання батька - відповідача займатися вихованням дитини, а саме звернення до суду з зустрічним позовом про встановлення графіку спілкування, а також надані у судовому засіданні пояснення вказують на наявність зацікавленості батька до інтересів дитини, піклування про неї. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (ВС/КЦС від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц). Згідно вимог стст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладене, суд вважає, що доказів того, що відповідач свідомо, за власним бажанням не виховує дитину, не піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не дбає про належні умови проживання, позивачем не надано. Вина відповідача у вчиненні протиправних дій щодо розбещення неповнолітньої недоведена. З огляду на викладене та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів в обґрунтування позову щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків своєї доньки [PERSON] . Крім того, суд вважає, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Разом з цим, суду не надано доказів неналежної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача відносно неповнолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до матеріалів справи, показань свідків судом встановлено, що вина відповідача, щодо пред`явленого обвинувачення станом на дату винесення рішення не доведена, досі триває досудове розслідування. Крім того, висновки психологічних експертиз носять суперечливі висновки. Так, згідно висновку, наданого позивачем психологом зроблено рекомендацію щодо доцільності обмежити спілкування дитини з батьком, оскільки дитина була учасником взаємодії з батьком сексуального характеру. Разом з тим, матеріали справи міститься висновок судово-психіатричної експертизи, згідно якого дитина наразі не здатна надавати свідчення щодо подій, які є предметом дослідження. Експертами не було зроблено висновку щодо наявності в діях відповідача ознак вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав відповідача є недоцільним. Також суд приймає до уваги той факт, що заява про вчинення кримінального правопорушення відповідачем базується виключно на показаннях позивача та її матері, які є зацікавленими особами. За наслідком встановлених обставин, суд критично ставиться до показів свідків, оскільки ними надавались суперечливі покази, діаметрально протилежні висновки щодо одних і тих же обставин у розрізі поставлених питань та у рамках сторони спору за клопотанням якої вони були викликані. Окрім того, обставини повідомлення свідком, зокрема матір`ю позивача, не підтверджуються жодним іншим доказом, надані висновки психологічних експертиз, як зазначалось вище, носять суперечливі висновки. Щодо зустрічних позовних вимог стосовно визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, суд вважає, що побачення з відповідачем має відбуватись лише за згодою дитини, при цьому, суд враховує наступні обставини. Так, враховуючи, що дитина 8 років вже усвідомлює та розуміє значення своїх дій, може висловлювати думку та побажання, її думка має враховуватись. Крім того, відповідно до висновку органу опіки та піклування зазначено, що дитина повідомила про те, що не бажає бачитись з батьком. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до положень ст. 12 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.): держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. Поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно зі ст. 13 Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки. Відповідно до положень ст. 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду). Згідно зі ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Враховуючи положення національного та міжнародного законодавства суд приймає до уваги побажання дитини, зафіксоване у висновку органу опіки та піклування, та вважає, що побачення з батьком мають відбуватись за згодою дитини. Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини та ту обставину, що батько має право на спілкування з дитиною з метою налагодження відносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічного позову щодо визначення участі батька у вихованні дитини, встановивши порядок зустрічей: перші дев`ять місяців з дня набрання даним рішенням законної сили у присутності фахівця із соціальної роботи Солом`янського районного центру соціальних служб за згодою [PERSON] , [INFO] , а у подальшому - без присутності матері, за згодою дитини, враховуючи її стан здоров`я та за узгодженням з матір`ю місця перебування дитини. На підставі викладеного та

Outcome: partial