Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

До Ворошиловського районного суду м. Донецька звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус [PERSON] в особі Державного нотаріального архіву в Донецькій області, [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне. 9 лютого 2004 року позивач [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] заповіли належну їм на праві спільної часткової власності квартиру своїм онукам [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] - помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки вказаної квартири, однак у оформленні спадщини на спадкоємців було відмовлено, оскільки згідно ч. 1 ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності, але позивачці [PERSON] спірна квартира належить на підставі свідоцтва про право власності за № 2659, згідно якого [PERSON] та [PERSON] є власниками на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці кожному. У зв'язку з вищевикладеним, дана квартира не може бути предметом заповіту, оскільки це майно не є спільною сумісною власністю подружжя. А це означає, що даний об'єкт нерухомості не може бути оформлений ні за заповітом через наведені підстави, ні за законом, оскільки неможна ігнорувати існування заповіту, виконати який неможливо через наведені вище підстави. Просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, надали суду заяви про визнання позовних вимог у повному обсязі, та просили розглянути справу за їх відсутністю. Треті особи - приватний нотаріус [PERSON] в особі Державного нотаріального архіву в Донецькій області, [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких проти задоволення позову не заперечували, та просили розглянути справу за їх відсутністю. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого фондом державного майна України в м. Донецьку № 2659 від 9 квітня 2003 року, квартира [ADDRESS], загальною площею 58,8 кв.м. належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності, по ? частині кожному. Зі змісту заповіту від 9 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 766 вбачається, що [PERSON] та [PERSON], належну їм квартиру [ADDRESS] заповіли [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 4 травня 2013 року [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 562 відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 11 листопада 2013 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] визначено, що згідно п. 1 ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності, але спадкоємець [PERSON], правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності, видане 09.04.2003 року за № 2659 представництвом фонду державного майна України в м. Донецьку, зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації міста Донецька 07.05.2003 року в реєстрову книгу № 7/37 дк-18 за реєстровим № 770, згідно якого квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці кожному), а не на праві спільної сумісної власності. Таким чином, дана квартира не може бути предметом заповіту, оскільки це майно не є спільною сумісною власністю подружжя. А це означає, що даний об'єкт нерухомості не може бути оформлений ні за заповітом (через наведені підстави), ні за законом (оскільки неможна ігнорувати існування заповіту, виконати який неможливо через наведені вище підстави). Відповідно ст. 203 ЦК України, що встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і вбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Приписом ст. 215 ЦК України встановлено, що, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) встановлених вище вимог. Статтею 216 ЦК України передбачено, що, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмові від неї. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що у зв'язку із недодержанням приватним нотаріусом [PERSON] вимог законодавства при укладенні правочину, та визнання позову відповідачами , згоди на задоволення позову третьою особою, позовні вимоги необхідно задовольнити, а заповіт треба визнати недійсним. Відповідно до положень ч.3 ст.213 ЦПК України, абз.4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved