Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги звернення до суду мотивував тим, що він купив у відповідача [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: с. Лелюхівка, вул. Соснова, 20, Новосанжарського району Полтавської області, та земельну ділянку площею 0,18 га, що розташована на території с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку 0,08 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,10 га. За вказані житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку позивач [PERSON] повністю сплатив кошти відповідачу [PERSON] В даний час позивачу [PERSON] потрібні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну ділянку, але оскільки договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі вони не оформили, тому він змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи є заява, в якій він просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, але враховуючи, що даний договір вже повністю виконаний, є підстави вважати його таким, що відбувся. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, по вул. Сосновій, 20, в с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області знаходяться житловий будинок та господарські будівлі, власником яких є [PERSON] (а.с. 6-8). [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: с. Лелюхівка, вул. Соснова, 20, Новосанжарського району Полтавської області, на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок (а.с. 5). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 208/02-26 від 10.03.2017 року на підставі відкритої в погосподарській книзі № 10 облікової картки обєкта погосподарського обліку № 0078-5, за [PERSON] на території Лелюхівської сільської ради лічиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яким присвоєно адресу: с. Лелюхівка, вул. Соснова, 20, Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 9). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 044151, виданого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 03.07.1997 року, перебуває земельна ділянка площею 0,18 га, що розташована на території Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства(а.с. 10). З плану встановлення меж належної [PERSON] земельної ділянки, що розташована на території с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області, вбачається, що площа земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, становить 0,08 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,10 га(а.с. 11). [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що розташовані за адресою: с. Лелюхівка, вул. Соснова, 20, Новосанжарського району Полтавської області. Даний факт підтверджується відповідною розпискою від 23.03.2016 року, наявною в матеріалах справи, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] обговорену суму за зазначене майно (а.с. 31). Згідно ст. 220 ЦК України, договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що між сторонами договір купівлі-продажу було укладено 09 лютого 2017 року, позивач вказує на відсутність правовстановлюючого документа, у звязку з чим у нього виникають складнощі щодо реєстрації його права власності нотаріально,суд приходить до висновку про необхідність захисту його прав та задоволення позову.

Outcome: approved