Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], [INFO]; а також стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь особи, яка буде виховувати дитину у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку з дня подачі заяви, до досягнення нею повноліття; рішення в частині стягнення аліментів за однин місяць допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що на обліку служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації перебуває дитина, [PERSON], [INFO] як така, що залишилась без батьківського піклування, так як її мати [PERSON], [INFO] заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 12 березня 2014 року була позбавлена батьківських прав по відношенню до своєї дитини. Інформація про батька дитини [PERSON] до актового запису про народження внесена відповідно до ст. 133 СК України. 15 листопада 2013 року [PERSON], [INFO] була переведена з Донецького центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Петровської районної у місті Донецьку до комунального закладу соціального захисту притулок для дітей «Барвінок» управління-служби у справах дітей Дніпропетровської міської ради. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], від шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO], який по сьогоднішній час знаходиться на утримані батька, оскільки мати хлопчика покинула сім'ю в 1995 році, виїхала в Дніпропетровську область. [PERSON] не має можливості взяти у свою родину дочку [PERSON], [INFO], тому написав заяву про відмову від неї. 27 лютого 2015 року дитина була влаштована за направленням служби у справах дітей Дніпропетровського району до комунального закладу центру соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де і перебуває в закладі по сьогоднішній день. Протягом всього часу перебування дитини в державному закладі [PERSON] не відвідував дитину, не цікавився її долею, не приймав ніякої участі в її виховані, навчанні. Не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини на протязі багатьох років, а з моменту народження дитини не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її моральне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Все вищезазначене свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей в інтересах дитини [PERSON] за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, був допитаний Іршавським районним судом Закарпатської області в порядку ст. 132 ЦПК України. Згідно журналу судового засідання Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, однак заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, бажання бути присутнім у судовому засіданні при розгляді справи не виявив, зазначив, що з 1996 року разом з [PERSON] не проживає, дружніх стосунків не підтримує; на його утриманні залишився їх спільний син, якого відповідачка покинула в 1996 році; до дитини [PERSON] він жодного відношення не має, не є її батьком. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 17 вересня 2010 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Дитина перебуває на обліку службі у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації як така, що залишилася без батьківського піклування. Мати дитини [PERSON], [INFO], заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року позбавлена батьківських прав відносно доньки (а.с.10-11). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00015727688 від 22 серпня 2015 року, відповідно до ст. 133 СК України у свідоцтві про народження дитини, батьком вказано [PERSON], [INFO] (а.с.16). 15 листопада 2013 року [PERSON], [INFO] службою у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації була переведена з Донецького центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Петровської районної у місті Донецьку ради до комунального закладу соціального захисту притулок для дітей «Барвінок» управління-служби у справах дітей Дніпропетровської міської ради. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився спільний син [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться на утримані батька [PERSON], оскільки [PERSON] покинула сім'ю в 1995 році та виїхала до родичів в Дніпропетровську область. З того часу [PERSON] та [PERSON] не підтримують ніяких стосунків, у 2001 році [PERSON] ініціював розлучення. Як вбачається з матеріалів справи, що також не заперечувалось [PERSON] та [PERSON], відповідач не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], оскільки задовго до народження дитини [PERSON] та [PERSON] припинили сімейно-шлюбні відносини. Розпорядженням голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 21 травня 2014 року № Р-247/0/291-14, [PERSON], [INFO] був встановлений статус дитини, яка позбавлена батьківського піклування. 27 лютого 2015 року [PERSON], [INFO] була влаштована за направленням служби у справах дітей Дніпропетровського району до комунального закладу центру соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де перебуває в закладі по теперішній час. Протягом всього часу перебування дитини в державному закладі [PERSON] не відвідував [PERSON], не цікавився її долею, не приймав ніякої участі в її виховані, навчанні, не цікавився її здоров'ям та розвитком (а.с.6). Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини на протязі багатьох років, а з моменту народження дитини не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її моральне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей,так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Все вищезазначене свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. За висновком Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON].», комісія з питань захисту прав дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO] (а.с.20). Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 3 ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч. 5 ст. 167 СК України). Таким чином, у зв'язку з відсутністю заяв від осіб, зазначених у ч. 4 ст. 167 СК України, та відсутності подання органу опіки та піклування, передання малолітніх дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування, відповідає нормам закону та здійснено для забезпечення інтересів дітей. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини, то вони задоволенню не підлягають, оскільки заявлені безпідставно та не обґрунтовано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, саме в частині позбавлення батьківських прав відповідача вони є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі, позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України, передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суд, присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно також стягнути судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial