Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення боргу. Позов мотивований тим, що 11.08.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого позивач передав в борг [PERSON] 10 000, 00 євро та 10 000, 00 доларів США, терміном на 3 місяці, які останній зобов'язався повернути вчасно, про що власноруч [PERSON] було написано розписку. Крім того, 16.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого позивач передав в борг [PERSON] 20 000, 00 доларів США, терміном на 6 місяців, які останній зобов'язався повернути вчасно, про що також було написано розписку. Таким чином, [PERSON] позичив у [PERSON]: 1) 10 000, 00 євро та 10 000, 00 доларів США за договором позики від 11.08.2011 року; 2) 20 000, 00 доларів США за договором позики від 16.09.2013 року. Неодноразові вимоги [PERSON] до [PERSON] про повернення сум позики, які заявлялись у спосіб телефонування на номери боржника, та при особистих зустрічах, що відбувались у м. Вінниці - боржником до уваги не приймались, з посиланням на те, що за гроші позивача [PERSON] закупив курячі яйця для перепродажу з метою утримання прибутку, та автомобілі для перепродажу також з метою отримання прибутку, після реалізації яких поверне борг. Згідно повідомлення НБУ «Про офіційний курс гривні до іноземної валюти» на 05.03.2015 року: курс долара США становить 2309, 0564 гривень за 100 доларів США; курс євро становить 2568, 5943 гривень за 100 євро. Таким чином, [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання по договору позики від 11.08.2011 року, на суму яка розраховується наступним чином: (10 000, 00 доларів США * 29, 09 гривень (за 1 долар США) = 230 900, 00 гривень) + (10 000, 00 євро * 25, 68 гривень (за 1 євро) = 256 800, 00 гривень) = 487 700, 00 гривень. Крім того, [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання по договору позики від 16.09.2013 року, на суму яка розраховується наступним чином: 20 000, 00 доларів США * 29, 09 гривень (за 1 долар США) = 461 800, 00 гривень. Таким, чином загальна сума боргу, що підлягає стягненню на 05.03.2015 року, розраховується наступним чином: 487 700, 00 гривень (заборгованість за договором позики від 11.08.2011 року) + 461 800, 00 гривень (заборгованість за договором позики від 16.09.2013 року) = 949 500, 00 гривень. Також, 23.02.2015 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого, [PERSON] зобов'язався відповідати перед [PERSON] за часткове виконання зобов'язань [PERSON] за вищевказаними договорами позики, в межах суми, еквівалентної 100, 00 доларів США. Станом на 05.03.2015 року 100, 00 доларів США еквівалентно 2 309, 00 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договорами позики від 11.08.2011 року та від 16.09.2013 року в загальному розмірі 949 500, 00 гривень, та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2 309, 00 гривень, як солідарна відповідальність за зобов'язаннями [PERSON] за договорами позики від 11.08.2011 року та від 16.09.2013 року. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Від [PERSON] надійшла заяви про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про не заперечення щодо солідарної відповідальності в межах 100, 00 доларів США. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, не повідомлено причини неявки. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.08.2011 року [PERSON] позичив в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000, 00 євро та 10 000, 00 доларів США терміном на три місяці та зобов'язався повернути отримані грошові кошти вчасно, що підтверджується розпискою. (а.с. 5) 16.09.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000, 00 доларів США терміном на шість місяці та зобов'язався повернути в зазначений термін, що підтверджується розпискою. (а.с. 6) 25.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за часткове виконання зобов'язань [PERSON], що виникли з договору позики від 11.08.2011 року та договору позики від 16.09.2013 року, які були укладені між кредитором та боржником. (а.с. 7-8) Пунктом 2 договору поруки від 25.02.2015 року визначено зобов'язання, що забезпечуються порукою. Згідно п. 3.1. вказаного договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпечених зобов'язань в межах суми, еквівалентної 100, 00 доларів США. Відповідно до п. 4.1. договору поруки від 25.02.2015 року, поручитель відповідає перед кредитором за часткове виконання зобов'язань боржника за договором позики від 11.08.2011 року та за договором позики від 16.09.2013 року, у сумі в гривнях, що еквівалентна 100, 00 доларів США, за курсом НБУ на час виконання зобов'язання. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що взяте на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, грошові кошти, отримані в позику, позивачу не повернув. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договорами позики від 11.08.2011 року та від 16.09.2013 року станом на 05.03.2015 року становить 30 000, 00 доларів США та 10 000, 00 євро, з яких: заборгованість за договором позики від 11.08.2011 року - 10 000, 00 доларів та 10 000, 00 євро, заборгованість за договором позики від 16.09.2013 року - 20 000, 00 доларів. (а.с. 3) Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 05.03.2015 року встановлено офіційний курс гривні до іноземних валют в наступному розмірі: · курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол. США = 23, 09 гривень; · курс гривні до євро в розмірі: 1 євро = 25, 68 гривень. Отже, заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 05.03.2015 року становить 30 000, 00 доларів США та 10 000, 00 євро, що еквівалентно 949 500, 00 гривень, з яких: заборгованість за договором позики від 11.08.2011 року - 10 000, 00 доларів, що еквівалентно 230 900, 00 гривень та 10 000, 00 євро, що еквівалентно 256 800, 00 гривень, заборгованість за договором позики від 16.09.2013 року - 20 000, 00 доларів, що еквівалентно 461 800, 00 гривень. Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його відповідність умовам договорів позики від 11.08.2011 року, від 16.09.2013 року та вимогам чинного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вище вказана позиція узгоджується, зокрема, із правовою позицію Верховного Суду України, висловленою в постанові від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Договір позики від 11.08.2011 року, договір позики від 16.09.2013 року та договір поруки від 25.02.2015 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Оскільки, відповідно до умов договору поруки від 25.02.2015 року [PERSON] відповідає за зобов'язаннями [PERSON] за договорами позики від 11.08.2011 року та від 16.09.2013 року лише в межах 100, 00 доларів США, то він є солідарним боржником разом із [PERSON] лише в межах 100, 00 доларів США. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за договорами позики в строки, визначені їх умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Таким чином, враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики від 11.08.2011 року та від 16.09.2013 року в сумі 2 309, 00 гривень, а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 11.08.2011 року в сумі 486 545, 50 копійок та за договором позики від 16.09.2013 року в сумі 460 645, 50 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654, 00 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: солідарно з [PERSON] та [PERSON] - 8, 77 гривень (0, 24 %), з [PERSON] - 3 645, 23 гривень (99, 76 %). На підставі вище викладеного,

Outcome: approved