Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

В серпні 2019 року позивачем подано позов про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає разом з позивачем по справі та перебуває на її утриманні та вихованні. Позивач вказує, що фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з 2013 року, а рішенням Дружківського міського суду від 26.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. В період з 2013 року до теперішнього часу відповідач жодного разу не поцікавився життям сина, не телефонував йому, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Мати повністю забезпечує дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, між нею та дитиною установлені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. [PERSON] навчається у 8 класі ЗОШ № 6 м. Дружківка Донецької області, однак батько дитини не спілкується з учителями та класним керівником, батьківські збори не відвідує, оскільки він повністю самоусунувся від утримання та виховання дитини. Тому позивач вважає доцільним позбавити відповідача по справі батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача. Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву з проханням справу розглядати без її участі, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 6 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання рекомендованих листів з повідомленням про виклик. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дружківської міської ради Донецької областів судове засідання не прибув, надав клопотання в якому зазначив, що просить справу розглянути без його участі. Приймаючи до уваги, що позивач, не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач по справі [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). На теперішній час неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка повністю займається його утриманням та вихованням, створює всі необхідні умови для розвитку дитини. При цьому судом з`ясовано, що відповідач по справі проживає окремо від неповнолітнього сина, не займається його вихованням, не цікавиться його здоров`ям та життям, не створює йому умов для духовного і фізичного розвитку, участі в його вихованні не приймає, матеріально не забезпечує, тобто всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тощо. Дані обставини підтверджені довідкою ЗОШ 1-3 ступенів Дружківської міської ради Донецької області № 306 від 07.08.2019 та актом обстеження квартири від 06.08.2019, Виконавчий комітет Дружківської міської ради у своєму висновку визнав доцільним позбавити відповідача по справі [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-49). З огляду на це, суд зазначає. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. В ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них. Відповідно до п. 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Так, у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення від обов`язків по вихованню дитини, так як він розуміє свою поведінку та не зважаючи на це, продовжує свідомо нехтувати своїми обов`язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідача по справі [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав, оскільки позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини є необхідною мірою в інтересах здоров`я та виховання дитини. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки розгляд даної справи відбувався за відсутності відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В той же час, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В положеннях ч. 3 ст. 166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини, яка залишилась без батьківського піклування, відповідача, який не є інвалідом, інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи діючі положення Сімейного кодексу України щодо надання бабі і діду права звернення за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень, суд вважає доцільним стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина проводити на користь позивача по справі [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved