Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В січні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд: позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син [PERSON]. Оскільки відповідач свої батьківські обов'язки, відносно сина не виконує, участі у вихованні та розвитку дитини не приймає, вихованням та утриманням сина займається виключно позивачка, з якою син і проживає, тому що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання спільної дитини сторін, не цікавиться її розвитком, не спілкується з нею, позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка, її представник та представник третьої особи заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник третьої особи наголошувала про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно спільної дитини сторін, оскільки останній взагалі не виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач, в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи, що саме з вини позивачки він не має можливості спілкуватись з дитиною, утримувати та виховувати її, яка чинить йому перешкоди. Також в судовому засіданні відповідач зазначив, що метою позбавлення його батьківських прав стосовно дитини, є бажання позивачки влаштування сина сторін до спеціального закладу, враховуючи те, що дитина має певні фізичні вади. Свдок [PERSON], суду пояснила, що вона є класним керівником сина сторін, який займається за індивідуальною програмою навчання, у зв'язку з певними вадами, дитиною повністю опікується і відводить до шкоди мама, дідусь, бабуся, і чоловік позивачки, якого син сторін називає: «Папа [PERSON]», і всім успіхам дитина завдячує саме їм. Відповідач ніколи не цікавився успіхами сина в навчанні, ніколи не телефонував до викладачів з цього приводу, відповідача свідок ніколи не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює на посаді вчителя, і протягом 2012-2015 навчальних років, двічі на тиждень вона займалась індивідуально з сином сторін. Свідку відомо, що дитина сторін перебуває під суттєвою увагою матері, дідуся, бабусі, вітчима. Дитина розповідала, що займається кінним спортом. Протягом всього часу занять свідок ніколи не бачила відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком позивачки з якою перебуває у зареєстрованому шлюбі. З сином сторін свідок знайомий з 2006р., також з позивачкою у свідка є ще двоє дітей, про всіх дітей свідок разом з позивачкою однаково піклуються і виховують спільно. Свідку відомо, що відповідач вимагав від позивачки заяву, що вона не має до нього жодних претензій майнового характеру стосовно їх спільної дитини, для виїзду на постійне проживання за кордон. Також свідок наголошував, що питання дитини сторін щодо влаштування до спеціального інтернату чи лікувального закладу ніколи не обговорювалось. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він добре знає позивачку та її родину, в березні 2015р. від відповідача надійшов на його електрону адресу лист - зразок відмови, яку повинна була написати позивачка відповідачу від всіх матеріальних претензій до нього щодо їх спільного сина. З приводу виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків свідку нічого не відомо, при цьому діти свідки товаришують з сином сторін, який при спілкуванні ніколи не згадував про біологічного батька, відповідача свідок ніколи не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачкою та її чоловіком останні чотири роки, її дитина постійно гуляє з дітьми позивачки в тому числі і з старшим сином [PERSON] на дитячому майданчику, влітку майже щодня, а взимку три, чотири рази на тиждень. Позивачка та її чоловік постійно займаються і виховують дітей. Відповідача свідок ніколи не бачила. Свідок постійно бачила, що спільна дитина сторін звертається до чоловіка позивачки називаючи його «Папа». Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки проживають в одному будинку; працює поруч з будинком в магазині продавцем. Добре знайома з родиною позивачки, знає всіх дітей позивачки. Відношення позивачки та її чоловіка до всіх дітей однакове, оскільки останні десять років вони постійно придбавають продукти в магазині, в якому свідок працює. При цьому відповідача свідок ніколи не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона добре знайома з позивачкою та її батьками, яка разом з її доньками займались спільно художньою гімнастикою та дружили. Свідку відомо, що вихованням спільної дитини сторін займається позивачка, її чоловік та її батьки. Дитина звертається до чоловіка позивачки виключно «Папа». Відповідача свідок ніколи не бачила. Свідок [PERSON], суду пояснила, що останні десять років вона проживає в тому ж будинку, що і позивачка з родиною, має онука, з яким постійно гуляє на дитячому майданчику біля будинку, часто зустрічає там позивачку разом з дітьми. Син сторін [PERSON] товаришує з її онуком. Відповідача свідок ніколи не бачила. При розмові з [PERSON], останній повідомив їй, що чоловік позивачки подарував йому велосипед. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з відповідачем дружить з дитинства, з позивачкою не знайомий. Свідок разом з відповідачем декілька разів, протягом всього часу життя дитини сторін, їздили до позивачки для зустрічей відповідача зі спільною дитини сторін. За словами відповідача, йому позивачка не дає бачитись з дитиною, при цьому свідок бачив, як відповідач передав кульки з їжею. Також в судовому засіданні свідок повідомив, що дякуючи відповідачу син свідка проходив лікування в державі Ізраїль, бо позивачка відмовилась погодити виїзд дитини сторін на лікування. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий зі сторонами. Свідок декілька разів підвозив відповідача протягом 2006-2008рр., до місця проживання спільної дитини сторін, який завжди був з пакетами різних продуктів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з відповідачем товаришує зі школи. Відповідач виховує доньку. Свідок їздив з відповідачем вручити подарунок сину сторін але безрезультатно. Зустрічі відповідача з позивачкою і спільною дитиною сторін свідок не бачив. Опитаний в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 171 СК України, в присутності дитячого психолога, і за відсутності сторін, їх спільний син [PERSON], який в силу фізичних вад, та віку суду повідомив, що вважає своїм батьком чоловіка позивачки, якого називає: «Папа [PERSON]», про свого біологічного батька - відповідача по справі дитина не згадувала взагалі, не міг пригадати час зустрічей з біологічним батьком. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, допитавши за клопотаннями сторін свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18 жовтня 2002р. [INFO] у сторін в шлюбі народився син [PERSON]. Судом встановлено, що неповнолітній син сторін, проживає разом з позивачкою окремо від відповідача, і яка займається вихованням та розвитком дитини. Комісією третьої особи було здійснено обстеження житлових умов позивачки та неповнолітньої дитини, в ході обстеження було встановлено, що позивачка разом з сином, проживає окремо від відповідача, за адресою: [ADDRESS]. Із висновку третьої особи від 27 жовтня 2015р. за № 102/03/29-10390 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON], вбачається, що вихованням та розвитком сина займається лише позивачка, її батьки і чоловік. Відповідач вихованням не займається, не цікавиться життям та здоров'ям сина, не бере участі у фізичному, моральному, духовному розвитку дитини. Третя особа вважає за доцільне рекомендувати позбавити батьківських прав відповідача, щодо сина [PERSON] у зв'язку з тим, що він ухиляється від своїх обов'язків по вихованню сина. Судом встановлено, що відповідач, як батько самоусунувся від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням. Так, заперечуючи проти позову, відповідач наголошував, що з боку позивачки йому чиняться численні перешкоди у спілкуванні з дитиною, разом з тим. протягом всього часу розгляду справи відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів в їх обґрунтування. Так, само, не підтвердив відповідач, що ним були придбані та надані дитини дитячі речі та продукти харчування, з наданих суду копій фіскальних чеків не можливо встановити, що ті продукти та одяг, які зазначені в них придбавались та були надані саме дитині сторін, при цьому в судовому засіданні відповідач визнав, що не передав речей, оскільки йому чиняться перешкоди зі сторони позивача у спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні відповідач не міг надати суду відповіді на питання, в якому медичному закладі дитина перебуває на обліку, чи має дитина хронічні захворювання, на які хвороби дитина останнім часом хворіла, чи має прогресування фізичних вад на які дитина страждає. Також відповідач не міг пояснити суду, яким чином та за якою програмою здійснюється навчання дитини, з яких предметів дитина має успішні оцінки, і взагалі, як відбувається процес навчання. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що ніколи не бачили відповідача, і що останній у будь-який спосіб не цікавився програмою та успіхами сина в школі. Решта допитаних свідків, за клопотанням сторін також зазначила, що не бачили відповідача взагалі, або приїздили разом з відповідачем за місцем проживання дитини але не чекали на позивачку з дитиною і від'їжджали. Опитана в судовому засіданні, в силу своїх фізичних вад дитина сторін взагалі не згадувала про біологічного батька - відповідача по справі, а лише вважає своїм батьком - вітчима, чоловіка позивачки. Також в судовому засіданні, відповідач не міг пояснити суду, які спортивні секції або заклади образотворчого мистецтва відвідує спільний син сторін. Твердження відповідача, що звернення позивачки з зазначеним позовом має на меті влаштування дитини без згоди відповідача до спеціалізованого медичного закладу не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, і ґрунтується виключно на припущеннях сторони відповідача. Надані стороною відповідача, в якості доказів належного виконання своїх батьківських обов'язків відповідачем фотокартки відповідача разом з дитиною, судом оцінюються критично, оскільки вказані фотокартки не свідчать про належне виконання відповідачем своїх обов'язків протягом всього часу життя дитини. До того ж, судом встановлено, що 15 вересня 2014р. відповідачем було складена заява до Судових органів України, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васютенко А.М., в якій відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина (а.с. 11), після звернення позивачки до суду з вказаним позовом, відповідачем зазначена заява була скасована (а.с. 45). Крім того, з матеріалів справи вбачається, (а.с. 122), що заборгованість зі сплати заборгованості по аліментам відповідачем була сплачена після звернення позивачки до суду з вказаним позовом. Також судом встановлено (а. 140), що в позасудовому порядку відповідач звертався до позивачки з вимогою надати йому заяву про відсутність до нього будь-яких майнових претензій щодо неврегульованих аліментних, договірних та інших невиконаних зобов'язань щодо їх спільного сина. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved