Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області 01.08.2013 року з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом примусового виселення без надання іншого житла звернулась [PERSON] Позов мотивований тим, що [PERSON] на праві власності належить будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Проте, відповідачі самовільно, без-будь яких правових підстав вселились у вказаний будинок та проживають там на даний час. Позивач неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою про звільнення житлового приміщення, проте відповідачі житлове приміщення не звільнили, а звернення позивача проігнорували. Внаслідок вказаного, позивач будучи власником будинку позбавлена можливості користуватись належним їй майном, в зв'язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні 01.11.2013 року до початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про встановлення права користування майном (сервітуту), який обґрунтований, тим що [PERSON] є племінницею [PERSON] з яким вона постійно підтримувала родинні відносини, до помала по господарству та періодично проживала разом з сім'єю у його будинку за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], ніхто з його спадкоємців спадщиною не цікавився, а тому вона продовжила доглядати за будинком, а в 1997 році зробила його капітальний ремонт. [PERSON], яка є також родичкою [PERSON] постійно приходила до них в гості та просила, щоб [PERSON] переїхала жити у вказаний будинок, оскільки він рушився та потребував ремонту. Саме через вказаний стан будинку [PERSON] відмовилась від користування ним та усно надала згоду відповідачам на користування будинком. Враховуючи, що відповідачі за власні кошти зробили капітальний ремонт будинку та з 1997 року постійно проживають в ньому, [PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно вимог якого просить встановити право користування (сервітуту) на спірний будинок. В судовому засіданні представник позивача - відповідача [PERSON] первісний позов підтримала та з викладених в ньому підстав просила його задоволити. Щодо задоволенні зустрічного позову заперечила посилаючись на його безпідставність. Відповідач за первісним позовом [PERSON] вимоги позову [PERSON] не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] будинком взагалі ніколи не цікавилась, а коли він з дружиною зробили там ремонт почала вимагати звільнити її власність. Разом з тим, [PERSON] та його дружина проживають у вказаному будинку на законних підставах, оскільки вселились до нього на прохання [PERSON] та саме завдяки їх праці вказаний будинок не зруйнувався. Відповідач-позивач [PERSON] позов [PERSON] не визнала та надала пояснення щодо безпідставності вимог первісного позиву, посилаючись на те, що внаслідок її та чоловіка дій будинок не розрушився, [PERSON] ним ніколи не цікавилась та фактично від нього відмовилась на її користь. Підтримала зустрічний позов у справі та з викладених в ньому підстав просила його задоволити. Прокурор, що вступив у справу з метою захисту інтересів [PERSON] підтримав зустрічний позов та просив його задоволити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріли цивільної справи та матеріали цивільних справ № 221/4587/2012 та 2-1521/11, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником будинку, що розташований за адресою [ADDRESS], що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02.04.2013 року та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно. ( а.с. 5-6, 7, 8-10) З вказаних судових рішень вбачається, що судом встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини в порядку спадкування за заповітом житлового будинку за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок адресою [ADDRESS]. Право власності позивача [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1450552, виданого 21.03.2013 року державним реєстратором. Згідно вказаного витягу, будинок адресою [ADDRESS] належить лише [PERSON] у формі приватної власності. Довідкою від 26.11.2012 року № 1752, виданою головою квартального комітету «Лівобережний», [PERSON] підтверджено, що вона постійно проживає за адресою [ADDRESS], а у будинку за адресою [ADDRESS], який належить [PERSON] проживають [PERSON] та [PERSON], які там не зареєстровані. Факт того, що відповідачі за первісним позовом проживають в будинку власником якого є [PERSON] не заперечувався в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], підтверджується вказаною довідкою та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що подружжя [PERSON] протягом тривалого часу проживає у спірному будинку, частково виконало роботи з його облаштування та облаштування території. При цьому свідки не могли зазначити точну дату вселення [PERSON] у спірний будинок, зазначаючи як на кінець 90 років так і на початок 2000 та не повідомили жодних обставин з яких правових підстав [PERSON] та [PERSON] вселились і почали проживати у спірному будинку. Доказами у справі підтверджено, що позивач неодноразово зверталась до відповідачів про звільнення будинку, що вбачається і з направлених на адресу відповідачів поштовим зв'язком письмових вимог (а.с. 13) та не заперечується самими відповідачами. Разом з тим, відповідачі будинок належний позивачу не звільнили та продовжують там проживати, обґрунтовуючи вказане тим, що вони здійснивши там ремонт та мають право на користування вказаним будинком, а [PERSON] не є власником вказаного майна. При вирішенні вимог первісного позову суд виходить з того, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ст. 321 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК України, згідно вимог якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні, відповідачі не надали суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує законність та правові підстави їх проживання у будинку, що належить [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Сукупність доказів переконує суд у тому, що позивач [PERSON] є єдиним власником спірного будинку, а відповідачі незаконно, без правових підстав користуються майном позивача-відповідача [PERSON], відмовляються звільнити будинок, чим чинять перешкоди власнику [PERSON] у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, що свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача за первісним позовом і переконує суд у наявності підстав для задоволення первісного позову та усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю. При вирішенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення права користування (сервітуту) на будинок адресою [ADDRESS] суд виходить з того, що ст. 405 ЦК України, якою регулюється право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом, визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу на його обґрунтування, а показання свідків, які лише повідомили про те, що подружжя [PERSON] там проживає, жодним чином зустрічний позов не доводять. Крім того, доказами у справі підтверджено, що правові підстави проживання [PERSON] та [PERSON] у будинку адресою [ADDRESS] - відсутні. Посилання відповідачів на те, що [PERSON] дозволила їм проживати у вказаному будинку та вони зробили там ремонт, вимог первісного позову не спростовують та не підтверджують вимог зустрічного позову у справі. Враховуючи викладене, сукупність наведених доказів та положення норм Глав 23 та 29 ЦК України, суд дійшов висновку, що первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, за таких підстав судові витрати, понесені позивачем [PERSON] підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed