Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

в червні 2016 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: ТОВ «Фінансова компанія Прайм», Приватний нотаріус Найда О.І., Приватний нотаріус Якименко В.О. про визнання заповіту подружжя недійсним та визнання права власності в порядку спадкування на рухоме та нерухоме майно. В своєму позові зазначила, що 12.01.2007 року вона та її покійний чоловік [PERSON] склали у приватного нотаріуса Найди О.І. заповіт подружжя, який мав би відповідати вимогам ст. 1243 ЦК України. Складання такого заповіту було викликане певними досить тяжкими обставинами у їх родині та бажанням залишити після смерті батьків все майно спільній дочці - [PERSON], захистити її інтереси. При зверненні до нотаріуса їх бажанням було складання два окремих заповіту на користь дочки, але нотаріус впевнила їх, що оскільки вони мають на увазі одне й те саме майно і роблять розпорядження на користь однієї особи, то можливо, доцільно, також і для того, щоб заощадити гроші, зробити спільний заповіт подружжя. Зазначає, що при складанні заповіту подружжя вони не розуміли всіх правових наслідків складання такого заповіту та не усвідомлювали усієї суті цього правочину. Нотаріус не роз'яснив досконало подружжю, що по смерті одного з подружжя інший, той хто пережив, не набуває права власності у повному обсязі на спадкове майно, практично втрачає можливість їм розпоряджатися, стає ніби не власником, а зберігачем майна, і також по смерті подружжя втрачає можливість змінити своє волевиявлення. Крім цього їм було невідомо, що подружній заповіт можна скласти лише відносно їх спільної сумісної власності, що взагалі у заповіті не зазначено. Заповіт складено відносно усього майна, з чого б воно не складалося і що б їм не належало на момент смерті. Таким чином вийшло, що до складу спадкової маси за подружнім заповітом потрапила також спільна часткова власність, що протирічить самій суті ст.1243 ЦК. На час складання заповіту позивачці з чоловіком та їх дітям - дочці [PERSON] та сину [PERSON] на праві спільної часткової власністі квартира [ADDRESS], право на яку отримали всі вказані особи, як на приватизовану, на підставах закону «Про власність» за свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням справами Академії наук України від 15.02.1994 року, № 212-П. Право власності було зареєстровано у Київському БТІ 05.03.1994 року. Спільна сумісна власність, яка на той час могла бути спадковою масою, складається з: автомобіля марки MITSUBISHI LANCER державний номерний знак [NUMBER], придбаного 12.12.2007 року на ім'я чоловіка [PERSON]; автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA державний номер знак [NUMBER], придбаного 04.01.2008 року на ім'я чоловіка [PERSON], та майнових прав на набуття у власність об'єкта інвестування, а саме квартири [ADDRESS]. Інвестиційна сума повністю сплачена та є спільною сумісною власністю подружжя. [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на ? частку спільного майна - двох автомобілів та майнових прав на набуття власності, на ? частку приватизованій квартирі [ADDRESS], що належала чоловікові - [PERSON] 16.04.2015 року вона звернулась до приватного нотаріуса Якименко В.О. із заявою про прийняття спадщини, була зведена спадкова справа № 11/2015, спільні дочка та син відмовились від спадщини як спадкоємці за законом. Лише у процесі оформлення спадку після смерті чоловіка їй стало зрозуміло, що дочка на цей час практично нічого успадкувати не може, а вона не може розпоряджатися майном, наприклад, автомобілями, і не може належним чином оформити права на набуття у власність об'єкта інвестування, а саме квартири [ADDRESS]. Крім того, після того, як вона надала нотаріусу документи на квартиру, приватизовану на чотирьох осіб, приватний нотаріус Якименко В.О. пояснила, що таке майно взагалі не можна було включати до заповіту подружжя, однак заповіт складений за формою «все що належить і буде належати», отже, охоплює все майно, не тільки спільну сумісну власність подружжя, що протирічить його сутності. [INFO] син позивача - [PERSON] помер, вона є спадкоємицею за законом першої черги. Отже, складений заповіт подружжя протирічить вимогам п.п. 1,3 ст.203 ЦК, оскільки охоплює не лише спільну сумісну власність, а й часткову власність; не відповідає дійсній волі подружжя, оскільки вони бажали інших наслідків складання заповіту. З вказаних підстав просить визнати недійсним заповіт складений 12.01.2007 року, як заповіт подружжя, визнати за нею право власності в порядку спадкування на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER державний номерний знак [NUMBER]; автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA державний номер знак [NUMBER]; майнові права на об'єкт інвестування квартири [ADDRESS], та на ? частину квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просить, позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач, в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Зазначивши, що не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог та визнання заповіту подружжя від 12.01.2007 року недійсним, визнання права власності в порядку спадкування на рухоме та нерухоме майно за позивачем по справі - [PERSON] Наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Третя особа - ТОВ «Фінансова компанія Прайм», свого представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала письмі пояснення, в яких не заперечує проти визнання за позивачем - [PERSON] майнових прав на об'єкт інвестування, а також у набуття у власність об'єкта інвестування, а саме квартири [ADDRESS], щодо якого в повному обсязі внесені третій особі грошові кошти для фінансування об'єкту інвестування. Розгляд справи просить проводити у відсутності її представника. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Найда О.І. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала письмові пояснення в яких вказала що нею були роз'яснені подружжю норми законодавства щодо заповіту, після чого подружжям було прийнято рішення скласти саме заповіт подружжя. Щодо позовних вимог в частині визнання заповіту подружжя від 12.01.2007 року недійсним, заперечує. В частині визнання за [PERSON] права власності на майно, що не є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує. Розгляд справи просить проводити в її відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Якименко В.О. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 12.01.2007 року позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] склали у приватного нотаріуса Найди О.І. заповіт, яким подружжя на випадок смерті зробили розпорядження, на усе їх майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їм належатиме на день смерті і на що вони за законом мають право, заповідають їхній дочці - [PERSON]. (а.с. 6). Спільна сумісна власність подружжя, яка на той час була спадковою масою, складається з: автомобіля марки MITSUBISHI LANCER державний номерний знак [NUMBER], придбаного 12.12.2007 року на ім'я чоловіка - [PERSON]; автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA державний номер знак [NUMBER], придбаного 04.01.2008 року на ім'я чоловіка - [PERSON], та майнових прав на набуття у власність об'єкта інвестування, а саме квартири [ADDRESS]. Спільна часткова власність на час складання заповіту, тобто станом на 12.01.2007 року, складається з квартири [ADDRESS], яка приватизована в рівних частинах: дочкою [PERSON], сином [PERSON], дружиною [PERSON] та її чоловіком [PERSON], на підставах закону «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням справами Академії наук України від 15.02.1994 року, № 212-П. Право власності зареєстровано у Київському БТІ 05.03.1994 року, запис в реєстровій книзі №2701. У відповідності до ч. 1,2,4 ст. 1243 ЦК України, подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складання спільного заповіту, частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям в заповіті. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіді подружжя. [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер. Тобто виходячи із змісту ч.2 ст. 1243 ЦК України, під дію заповіту не підпадає майно, яке належить заповідачам на праві спільної часткової власності або особистої власності, яке особа може заповідати лише за особистим заповітом. 16.04.2015 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Якименко В.О. із заявою № 36 про прийняття спадщини, дочка позивачки [PERSON] та син позивача [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини як спадкоємці за законом, відповідно до ст. 1273 ЦК України. 27.05.2016 року приватний нотаріус Якименко В.О. постановою №88/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на: автомобіль марки MITSUBISHI LANCER державний номерний знак [NUMBER]; автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA державний номер знак [NUMBER]; майнові права на об'єкт інвестування квартиру [ADDRESS], з посиланням на ст.1243 ЦК України, ст.49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.203 ЦК України, ості правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач посилається на те, що волевиявлення подружжя на складення заповіту подружжя, що передбачено ст.1243 ЦК України, не відповідало внутрішній волі подружжя щодо залишеня належного їм майна їх донці - відповідачці в справі. Також посилається на те, що зміст укладеного правочину - оспорюваного заповіту суперечить змісту ч.1 ст.1243 ЦК України, оскільки його складено на все майно заповідачів, а не лише на спільне майно подружжя. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав до суду заяву, в якій повністю та безумовно визнає заявлені до неї вимоги про визнання заповіту від 12.01.2007 року недійсним та визнання права власності в порядку спадкування на:автомобіль марки MITSUBISHI LANCER державний номерний знак [NUMBER]; автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA державний номер знак [NUMBER]; майнові права на об'єкт інвестування квартири [ADDRESS], та ? частину квартири [ADDRESS] за позивачем [PERSON], визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому суд, з урахуванням наведених положень ст.175 ЦПК України, вважає ухвалити рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі наведеного, ст.ст. 203 ч.ч. 1, 3, 215 ч.1, 3, 1243, 1261, 1273 ЦК України,

Outcome: approved