Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр ДЗК»), в особі генерального директора - Іщенка В.В., звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 09.06.2006 року № 61-06. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 09.06.2006 року між позивачем (далі - позикодавець) та працівником підприємства [PERSON] (далі - позичальник) укладено договір № 61-06, згідно із п. 1 якого позикодавець передає позичальнику 75000,00 грн. для нагальних потреб, а позичальник зобов`язується використати ці кошти за цільовим призначенням і повернути зазначену суму у термін до 10.06.2016 р. Згідно із п. 2 вищевказаного договору повернення суми позики здійснюється шляхом утримань позикодавцем із заробітної плати позичальника згідно з графіком погашення позики. Відповідно до п. 6 договору, у випадку звільнення позичальника за власним бажанням чи за ініціативою позикодавця або за скороченням штату, цей договір залишається дійсним. Погашення позики в цьому випадку здійснюється у відповідності з графіком, що додається через касу або розрахунковий рахунок позикодавця. У разі недотримання своїх зобов`язань, позивальник повертає позикодавцеві залишки неповернутої суми позики терміново. Згідно з наказом Центру ДЗК від 01.02.2010 р. № 18-К [PERSON] звільнено за угодою сторін. Відповідно до банківських виписок про надходження коштів від [PERSON] у термін з 14.07.2006 р. до 07.06.2017 р. позивальником повернуто позики в сумі 72500,00 грн. Зазначає, що ДП «Центр ДЗК» не отримував від [PERSON] в рахунок погашення позики грошові кошти за квитанціями від 19.01.2009 р. № ПН 609 (в сумі 625,00 грн.), від 10.01.2011 р. № ПН 1433 (в сумі 1250,00 грн.), від 12.08.2011 р. № 4387.154.1 (в сумі 625 грн.), що і призвело до заборгованості у сумі 2500,00 грн. Тому позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 2500,00 грн. за договором позики, суму 3 % річних у розмірі 172,00 грн., а також суму судового збору у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 23.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, а також роз`яснено відповідачу про право подати заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву та про надання зустрічного позову. [PERSON] ухвалу суду від 23.01.2019 року та копію позовної заяви з додатками отримав, що підтверджується підписом у повідомленні «Укрпошти» про вручення поштового відправлення. В установлений ухвалою строк, заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзив та зустрічний позов від відповідача до Жашківського районного суду Черкаської області не надав. Тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 19.02.2019 року від [PERSON] електронною поштою надійшла заява відповідача у формі електронного звернення громадян, у якій останній позов визнав та просив розглядати справу без його присутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, що передбачено ч. 1 ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що 09.06.2006 року між ДП «Центр ДЗК» та працівником [PERSON] укладено договір позики № 61-06 на умовах, передбачених договором. Відповідно до графіку погашення позики (додаток до договору позики від 09.06.2006 року), [PERSON] зобов`язався повернути зазначену суму у термін до 10 червня 2016 року. Наказом № 38-к від 01.02.2010 року [PERSON] звільнено з роботи 01 лютого 2010 року за угодою сторін. Як передбачено п. 6 договору позики від 09.06.2006 року у випадку звільнення позичальника за власним бажанням чи за ініціативою позикодавця або за скороченням штатів цей договір залишається дійсним. Погашення позики в цьому випадку здійснюється у відповідності з графіком, що додається, через касу або розрахунковий рахунок позикодавця. В разі недотримання своїх зобов`язань позичальник повертає позикодавцеві залишки неповерненої суми позики терміново. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку [PERSON] станом на 24.09.2018 року нараховано суму 3 % річних за порушення грошового зобов`язанняза договором позики № 61-06 від 09.06.2006 року у розмірі 172,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно із ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положенням ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до довідки про стан заборгованості [PERSON] , станом на 24.09.2018 року останній має заборгованість за договором позики № 61-06 від 09.06.2006 року у розмірі 2500,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, а також те, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, тому вбачає підстави для задоволення позовних вимог. Як вбачається із платіжного доручення № 1485 від 08.10.2018 року, позивач при поданні позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved