Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

В травні 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позову зазначено наступне. 06 січня 1995 року між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/0030, а саме 366/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Управлінням Житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів 27 жовтня 1994 року та зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під № 3пр.-стр. 76р№37, 24.11.1994 року. Зазначений договір купівлі-продажу був укладений на Одеській універсальній товарній біржі «ДЖІП», зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості» реєстраційний № 95/0030 від 06.01.1995 року та посвідчений підписами сторін та Директором Одеської універсальної товарної біржі «ДЖІП». Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/030 від 06.01.1995 року на 366/1000 частин квартири [ADDRESS] був зареєстрований комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 02 березня 1995 року у книзі 3 пр., стр. 77, реєстровий номер 37, про що свідчить штамп на зворотній стороні договору. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/0030, а саме 366/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . 06 липня 2020 року судом відкрито загальне позовне провадження у справі. 14 серпня 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Зазначила, що дійсно договір купівлі-продажу укладався сторонами в січні 1995 року. Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 16 лютого 2021 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних, встановлених судом обставин. Матеріалами справи встановлено, що 06\~січня 1995\~року між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] ,\~яка діяла\~від себе\~особисто та\~в інтересах\~неповнолітнього [PERSON] (Продавці)\~на Одеській\~універсальній товарній\~біржі «ДЖІП»\~ укладений договір купівліпродажу нерухомого майна 366/1000 частин квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Квартира №1\~яка знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] \~загальною площею\~27,0\~кв.м.\~складається з\~однієї кімнати\~жилою площею\~18,5\~кв.\~м.,\~а також 366/1000 частин коридора, 366/1000 частин кухні, 366/1000 частин туалета, 366/1000 частин ванної кімнати, 366/1000 частин кладової. Зазначена квартира належала Продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 23 жовтня 1994 року, виданого УЖКХ виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого в МБТІ м.Одеси під № 3 пр. -стор.76-р.№37 (п. 3 Договору). Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/030 від 06.01.1995 року на 366/1000 частин квартири [ADDRESS] був зареєстрований комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 02 березня 1995 року у книзі 3 пр., стр. 77, реєстровий номер 37, про що свідчить штамп на зворотній стороні договору. Суд приймає до уваги заяву [PERSON] в якій зазначено, що дійсно договір купівлі-продажу укладався сторонами в січні 1995 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупець і продавець повністю виконали умови договору купівлі продажу. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі до підписання договору, про що свідчить п.6 Договору. Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцем немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Письмовим доказом в даному випадку є договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06 січня 1995 року № 95/0030, який був укладений на Одеській універсальній товарній біржі «ДЖІП». Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами, але порушена її форма, суд вважає можливим поновити порушене право позивача на підставі ст. 47 ч.2 ЦК України. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». За таких обставин, суд вважає, що, оскільки при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1995 році, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved