Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

В травні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 187500,0 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 11 березня 2015р. відповідачка отримала від неї грошові кошти в борг у розмірі 150000,0 грн. строком до 11 березня 2016р., зі сплатою 30 % на рік за користування коштами, однак отримані грошові кошти відповідачка по теперішній час в добровільному порядку не повернула, сплативши лише 7500,0 грн. відсотків, про що свідчить наявність у позивачки оригіналу розписки, що змусило її звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, на думку сторони позивача, внаслідок несвоєчасного виконання стороною відповідача своїх зобов'язань за договором позики, позивачки була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 15000,0 грн. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, зазначала, що після звернення до суду з вказаним позовом, відповідачкою їй було сплачено додатково 19000,0 грн. - відсотків. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні зазначала, що дійсно нею було отримано від позивачки зазначена сума грошових коштів, проте у зв'язку з скрутним фінансовим становищем, нею було сплачено 7500,0 грн., а також 19000,0 грн. після звернення позивачки до суду з вказаним позовом. Заперечувала проти задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 11 березня 2015р. відповідачкою було складено розписку наступного змісту: «Я, [PERSON], паспорт [NUMBER] выдан 31.07.1997 Радянским РУ ГУ МВС Украины г. Киев, проживаю по адресу: [ADDRESS], беру в долг у [PERSON] 150000.00 грн. (сто пятьдесят тысяч грн. 00 коп.) на 1 год под 30 % (тридцать процентов годовых) при свидетели [PERSON] обязуюсь ежемесячно выплачивать сумму процентов равной 370.00 грн. (три тысячи семьсот пятьдесят грн. 00 коп.).». В судовому засіданні відповідачка визнала факт укладення 11 березня 2015р. договору позики з позивачкою та отримання від неї в борг зазначеної суми коштів у розмірі 150000,0 грн. строком на один рік зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30% річних. Судом встановлено і це було підтверджено сторонами в судовому засіданні, що на виконання своїх зобов'язань відповідачкою в позасудовому порядку було сплачено позивачці відсотки у розмірі 7500,0 грн., а також 19000,0 грн. - відсотків, вже після звернення позивачки до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою всієї суми заборгованості позивачки судом не встановлено. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6063цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 168500,0 грн., при цьому судом враховано, що відповідачкою після звернення позивачки до суду з вказаним позовом було сплачено останній 19000,0 грн. У відповідності з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 з подальшими змінами та доповненнями, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. При цьому судом враховано, що вищенаведена норма ст. 1167 ЦК України регулює позадоговірні відносини, а тому не може поширюється на спірні договірні відносини. Відповідно до положень п. 4) ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору (грошового зобов'язання) встановлені ст. 625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди Згідно діючого ЦК України договір позики регулюється § 1 Глави 71 (ст. ст. 1046 - 1053) цього Кодексу, оскільки вищезазначеними нормами, які регулюють спірні правовідносини не передбачено право на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,0 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1875,0 грн.

Outcome: partial