Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги уточнила та зменшила розмір позовних вимог. Остаточно просить суд стягнути з відповідача на користь її довірительки 27 780,48 грн. середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та покласти на відповідача судові витрати по справі з підстав, викладених в уточненнях до позовної заяви. В судове засідання представник відповідача не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про отримання судової повістки рекомендованим листом. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Згідно поданих до суду письмових запереченнях представник позивача просив суд відмовити у задоволенні позову позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно наказу №101/11-1 від 23 листопада 2006 року позивач була прийнята до відповідача на посаду провідного фахівця з 24 листопада 2006 року. Згідно наказу №140/09-1-к від 23 вересня 2008 року позивач переведена на посаду провідного фахівця деканату денної форми навчання з 24 вересня 2008 року. Згідно наказу №140/09-1-к від 23 вересня 2008 року позивач прийнята на 0,5 ставки посади провідного фахівця кафедри за суміщенням посад з 24 вересня 2008 року. 12 лютого 2010 року згідно наказу №07/02-к позивач звільнена з 0,5 ставки посади провідного фахівця кафедри за суміщенням посад, у зв'язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України з 12 лютого 2010 року. Згідно наказу №26/06-к від 15 червня 2010 року позивач переведена на посаду декана з 15 червня 2010 року. Згідно наказу від 25 листопада 2011 року №43/11-к позивач звільнена з займаної посади у зв'язку з ліквідацією Рівненського інституту МАУП з 25 листопада 2011 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні позивача з роботи їй було видано трудову книжку однак належну заробітну плату позивачу виплачено не було. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як було встановлено в судовому засіданні, у день звільнення з роботи відповідач не надав позивачу повідомлення про нараховані суми. Крім того, як пояснила в судовому засіданні представник позивача, її довірительку жодного разу не було запрошено до бухгалтерії для отримання коштів ні усно ні письмово. Даної обставини представник відповідача письмовими доказами не спростував. Підтвердженням того, що відповідач відмовлявся виплатити позивачу належну заробітну плату є також факт її звернення з питання невиплати заробітної плати до прокуратури м.Рівне та звернення заступника прокурора м.Рівне в інтересах позивача до суду у січні 2012 року. Рівненським міським судом 11 січня 2012 року було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 9140,38 грн. З дослідженої в судовому засіданні довідки №15-890 від 13 листопада 2013 року виданої державним виконавцем Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції вбачається, що згідно судового наказу Рівненського міського суду №2н-4220 від 18 травня 2012 року заборгованість по заробітній платі перераховано в повному обсязі в сумі 9918,84 грн. 25 жовтня 2013 року. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 зазначається, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, яка полягає у виплаті працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України, аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим порушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним фактичного розрахунку. Конституційний Суд України вирішив, в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положенням ст.116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином, зважаючи на те що відповідач з позивачем розрахувався лише 25 жовтня 2013 року, тому позивачем не пропущено строків звернення до суду за захистом порушених прав. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні розміру заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, згідно якого середньомісячна заробітна плата за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню з роботи. Відповідно до п.8 вищезазначеного Порядку, нарахування виплат у цьому випадку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно довідки, виданої відповідачем від 19 грудня 2011 року №52 у вересні та жовтні 2011 року, що передували звільненню, позивач відпрацювала у вересні 2011 року 22 робочих днів, а в жовтні 2011 року 21 робочий день. Відповідно до довідки, у вересні 2011 року заробітна плата становила 1314,71 грн. (за 22 робочих днів), а в жовтні 2011 року 1189,48 грн. (за 21 робочий день), що загалом за два місяці становить 2504,25 грн. Одноденний заробіток позивача становить 58,24 грн. (2504,25 грн. : 43 робочих днів), а за період з 26 листопада 2011 року по 24 жовтня 2013 року включно, визначено 477 робочих дні, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середній заробіток за час затримки виплати розрахункових коштів за період з 26 листопада 2011 року по 24 жовтня 2013 року включно становить 27 780,48 грн. (58,24 грн. х 477 робочих днів затримки виплати). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги довела, а представник відповідача їх не спростував, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що рішення прийнято на користь позивача, яка при подачі позовної заяви до суду звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved