Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

В січні 2019р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - розірвати укладений муж сторонами шлюб; - стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з грудня 2018р. і до повноліття дитини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем з 16 травня 2009р. перебуває у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін, [INFO] народилася молодша донька - [PERSON] . На теперішній час сторони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, і перебуває на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від виховання дитини, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, усі витрати, пов`язані з утриманням дитини позивачка несе одна. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 21 січня 2019р. відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 16 травня 2009р. сторонами було зареєстровано шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 277. В шлюбі у сторін, [INFO] народилася донька [PERSON] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одниміз подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено,що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що спільна дитина сторін знаходиться на її утриманні, а батько дитини - відповідач по справі ухиляється від покладених на нього обов`язків щодо утримання дитини. На спростування цих обставин відповідачем не було надано до суду належних і допустимих доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і перебуває повністю на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, а також те, що спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки, та враховуючи те, що судом не встановлено, що на утриманні відповідача є інші особи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти на дитину сторін - [PERSON] , [INFO] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову - 09 січня 2019р. (оскільки стороною позивача не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК України), і до досягнення дитиною повноліття ( [INFO]), при цьому судом враховано, як матеріальний стан сторони позивача, так і матеріальний стан сторони відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536,8 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial