Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Державна іпотечна установа в особі представника [PERSON] звернулося до Марківського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 35И/12-2007 від 21 грудня 2007 року в сумі 163637,91 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 21 грудня 2007 року між ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 35И/12-2007, за яким відповідачеві були видані 200000,00 грн. на строк до 21 грудня 2036 року зі сплатою 10% річних. В подальшому, ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» 12 лютого 2008 року відступив право своєї вимоги до [PERSON] за Договором про іпотечний кредит на користь Державної іпотечної установи на підставі договору відступлення права вимоги № 162/08. Але відповідач [PERSON] не виконала свого обовязку щомісячного погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків, через о станом на 25 грудня 2014 року виникла заборгованість по основній сумі кредиту 155172,62 грн. і по нарахованих відсотках 7915,76 грн. В зв'язку з порушенням умов договору [PERSON], як зазначає представник позивача, повинна сплати пеню в сумі 82,81 грн. та інфляційні витрати в сумі 466,72 грн. Провадження в справі було відкрито 12 травня 2015 року. За результатами судового розгляду Марківським районним судом Луганської області 11 червня 2015 року було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову. Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 29 червня 2016 року на підставі письмової заяви відповідача [PERSON] від 20 травня 2016 року заочне рішення від 11 червня 2015 року було скасовано і справу передано для подальшого розгляду до Люботинського міського суду Харківської області за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, але його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 31 серпня 2016 року, направив до суду заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за його відсутності. Справу просив розглянути в заочному порядку у разі неявки відповідача, виходячи з обсягу раніше поданих позивачем доказів. Відповідач [PERSON] та ї представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач та її представник не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Заяву про відкладення розгляду справи відповідач до суду не подавав. Суд, зі згоди позивача, проводить заочний розгляд справу за відсутністю відповідача. Але в матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову, подані [PERSON] та її представником [PERSON] 23 червня 2016 року на адресу Марківського районного суду Луганської області, в яких вони вказували наступне. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не виконав умову договору про досудове врегулювання спору, бо жодної письмової вимоги про необхідність погашення простроченого платежу відповідач не отримувала. Суму пені відповідач не визнає, оскільки діє мораторій, передбачений Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Нарахування позивачем відсотків та інфляції є безпідставним, бо не зрозуміло за який період вони нараховані та за якою формулою В судовому засіданні встановлено наступне. Між ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 35И/12-2007 від 21 грудня 2007 року, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 200000,00 грн. із строком користування до 21 грудня 2036 року, з оплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи зі ставки 10% річних. [PERSON] зобовязалась здійснювати погашення кредиту та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно рівними частинами у строк до 21-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків (п.п. 2.5.1., 2.6. Договору). Договором про іпотечний кредит також передбачено обовязок позичальника сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення (п. 6.2.). 12 лютого 2008 року між ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» і Державною іпотечною установою був укладений Договір відступлення права вимоги № 162/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстр. № 2283, за яким Банк передав Новому кредитору всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит № 35И/12-2007 від 21 грудня 2007 року, укладеним з [PERSON] Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов'язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов'язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, Державна іпотечна установа являється новим кредитором у зобовязаннях з відповідачем, які виникли на підставі Договору про іпотечний кредит. Згідно з п. 5.2.4. Договору про іпотечний кредит, позивач має право вимагати від позичальника, тобто [PERSON], дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку повного або часткового прострочення сплати чергового платежу з кредитом та відсотків за користування кредитом понад двох місяців. Позивачем представлено довідку від 25 грудня 2014 року про стан заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 35И/12-2007 від 21 грудня 2007 року. Аналізуючи зміст такої довідки в сукупності з графіком погашення іпотечного кредиту, який є невідємним додатком до договору, суд приходить до висновку, що заборгованість по кредиту складає 155172,62 грн. і виникла станом на 21 липня 2014 року. Крім того, виходячи з розрахунків пені прострочення сплати платежу на погашення кредиту та відсотків виникло з боку [PERSON] вже 22 липня 2014 року, після того як вона не сплатила черговий платіж 1850,10 грн. В довідці про стан заборгованості позивачем визначений розмір несплачених відсотків в сумі 7707,92 грн., що дорівнює сумі відсотків, визначених у графіку, та які відповідач повинна була сплатити в період з 21 липня 2014 року по 21 грудня 2014 року. Розрахунок іншої частини боргу по відсотках в сумі 207,84 грн. за період з 21 грудня 2014 по 25 грудня 2014 року виконаний позивачем з дотриманням вимог Договору про іпотечний кредит, а отже є математично вірними. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплату неустойки. Згідно з вимогами ст.ст. 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і за кредитним договором зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. у разі якщо за договором позичальник зобовязувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання за Договором про іпотечний кредит, що є підставою для стягнення з неї суми боргу по кредиту - 155172,62 грн., та боргу по відсотках 7915,76 грн., що передбачено як законом, так і умовами договору. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені та інфляційних нарахувань суд відмовляє в задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З представленої відповідачем довідки від 27 січня 2015 року № [NUMBER] вбачається, що [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO], переселилася з тимчасово окупованої території 27 листопада 2014 року на територію Харківської області, м. Люботин,ю вул. Комсомольська, 11. Таким чином, позивач повинен був скасувати пеню, нараховану відповідачу на основну суму заборгованості по кредиту. Але законодавчі обмеження не стосуються нарахування пені за порушення відповідачем обовязку своєчасної оплати відсотків за користування кредитом. Однак, позивач у довідці про стан заборгованості визначив суму пені як таку, що нарахована на розмір планового платежу, який включає в себе платіж по основній сумі кредиту. А відтак, суд, дотримуючись вимог ст. 11 ЦПК України, не вправі визначити замість позивача у який спосіб та на який платіж слід нараховувати пеню. Суд не ставить під сумнів право позивача на отримання від відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Але з представленої позивачем довідки від 25 грудня 2014 року є незрозумілим за яких обставин виникла заборгованість, на яку нарахований індекс інфляції, та складові частини такої заборгованості, оскільки показники в колонці «Несплачений платіж на дату розрахунку» суперечить показникам в іншій колонці «Несплачений платіж», які позивач наводить в обґрунтування виникнення прострочення з боку відповідача. В своїх запереченнях відповідач також вказувала на те, що позивач повинен був задовольнити свої вимоги в першу чергу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в м Луганськ, яким забезпечений іпотечний кредит. Але такі доводи суд не приймає з тих причин, що ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачає зупинення дії ст. 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст. 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст. 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), ст.ст. 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 1630,87 грн. та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 418,59 грн., які підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: partial