Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

До Буського районного суду Львівської області з позовом звернувся [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Золочівської РДА про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Позов мотивує тим, що 07 листопада 2015 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у відділі ДРАЦС Миколаївського РУЮ Львівської області за актовим записом № 91. Від даного шлюбу, [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Буського районного суду Львівської області від 06.02.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу син подружжя [PERSON] почав проживати з відповідачкою. Фактично зразу після розірвання шлюбу у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Штучно створювалися перешкоди з сторони відповідачки стосовно неможливості нормального спілкування із сином. Всі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів. Просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] . Встановити позивачу [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] такі способи участі: два рази на тиждень, протягом п`яти годин за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] за день до запланованого побачення, без її участі за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . 16.09.2020 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Золочівської РДА про визначення місця проживання дитини та встановлення способів участі у вихованні дитини. Позов мотивує тим, що 06 лютого 2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Буського районного суду. Під час даного шлюбу, [INFO] у них народився син - [PERSON] . З часу розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Оскільки [PERSON] не належним чином виконував покладені на нього батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення дитини [PERSON] звернулася до суду із заявою про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Буським районним судом 20.08.2018 року прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі ј частки від його заробітку (доходу). Та відповідач за зустрічним позовом не належним чином виконує рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини, в результаті чого у нього постійно утворюється заборгованість. Розпорядженням Буської РДА № 61 від 12.02.2018 року встановлено наступні способи участі [PERSON] у вихованні дитини: два рази на тиждень протягом двох годин, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] та за її присутності, за місцем проживання дитини. Стверджує ,що перешкод у побаченні батька з дитиною не чинить. Просить суд встановити наступні способи [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] : один раз на тиждень, протягом трьох годин за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] за день до запланованого побачення, та у її присутності за місцем проживання дитини за адресою [ADDRESS] . Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із нею, [PERSON] . 22.06.2021 року представник позивачки за зустрічним позовом адвокат Коченаш Ю.К. уточнила позовні вимоги та просила суд встановити наступні способи [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] : два рази на тиждень, протягом двох з половиною годин (в загальному п`ять) за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] за день до запланованого побачення, та у її присутності за місцем проживання дитини за адресою [ADDRESS] . Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із нею, [PERSON] . Позовної вимоги [PERSON] , за первинним позовом, про визначення місця проживання дитини та встановлення способів участі у вихованні дитини визнають частково. [PERSON] в задоволенні позовної вимоги [PERSON] , за зустрічним позовом, про визначення місця проживання дитини та встановлення способів участі у вихованні дитини в частині встановлення способів участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] один раз на тиждень, протягом трьох годин за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] за день до запланованого побачення та у її присутності за місцем проживання дитини за адресою [ADDRESS] просить відмовити. В частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] не заперечує. Ухвалою підготовчого судового засідання від 25 вересня 2020 року (а.с.47) подану зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Золочівської РДА про визначення місця проживання дитини та встановлення способів участі у вихованні дитини об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Золочівської РДА про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Представник третьої особи [PERSON] просив суд визначити способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із [PERSON] згідно висновку органу опіки і піклування. Дослідивши подані докази сторонами у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року (а.с. 10-11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили у встановленому законом порядку. За час шлюбу, а саме з [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 12 грудня 2019 року. З часу розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю [PERSON] . Згідно з висновком Буська районна адміністрації Львівської області вважає за доцільне задоволення позовних вимог [PERSON] , встановивши [PERSON] способи участі у вихованні спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] [INFO] , визначеними розпорядженням голови Буської райдержадміністрації від 25.10.2018 р. № 444, а саме: два рази на тиждень протягом п`яти годин за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] за день до запланованого побачення, без її участі за місцем проживання дитини за адресою [ADDRESS] . З довідки № 331 від 16.07.2020 року, виданої виконкомом Олеської селищної ради, [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована та проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] (а.с.43). Відповідно до акту від 04.09.2020 року, [PERSON] не з`являвся в зазначені дні побачення з сином [PERSON] , [INFO]. У встановлений час гр. [PERSON] був відсутній (а.с.40). Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо, а є лише доказом, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В силу ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рівність прав батьків щодо дитини закріплена у нормі ст.141 Сімейного Кодексу України, де також зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного Кодексу України закріплене право батька на безперешкодне спілкування з дитиною. Згідно із ч.2, 3 ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається зі змісту ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.). Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач за первісним позовом визнав зустрічний позов в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України). Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. З наданих суду доказів вбачається, що участь позивача [PERSON] , який прагне спілкуватися з малолітнім сином, підтримувати родинні стосунки, приймати участь у його вихованні, є доцільною, а тому позов необхідно задовольнити частково, встановити години, дні спілкування з сином та участі у його вихованні з врахуванням віку та інтересів дитини. З врахуванням вищенаведеного, а також висновку Буської районної державної адміністрації Львівської області, як Органу опіки та піклування, про доцільність визначити способи участі батька у вихованні свого малолітнього сина та спілкуванні з ним, суд прийшов до висновку, що первинний позов підлягає до часткового задоволення. Суд критично оцінює інші наведені обставини у позовній заяві, які є підставою для визначення способу участі батька у вихованні і спілкування з дитиною, адже такі у відповідності до ст. ст. 77-81 ЦПК України не підтверджені доказами. Враховуючи наведене вище та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити. Разом з тим, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, враховуючи проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, суд вважає, що запропонований графік для спільних побачень позивача з сином є доцільним. Такий порядок спілкування буде, на переконання суду, достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці зв`язків з батьком.

Outcome: partial