Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення в квартиру. У позові посилався на те, що являється власником 1/9 частки квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала його батькові [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті батька він прийняв спадщину за законом. Іншими співвласниками вказаної квартири є відповідачі [PERSON] та [PERSON] Так як іншого житла у нього немає, він бажає вселитися в квартиру [ADDRESS] Проте відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою: не впускають його, не дають ключів від вхідних дверей, не дають згоди на його реєстрацію в квартирі. Просив позов задовольнити: вселити його у спірну квартиру, зобов'язати відповідачів передати йому ключі від житла та зобов'язати їх не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, про що надала свої заперечення. В судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] жодного разу не відвідував хворого батька, не піклувався про нього. Лише після смерті батька він згадав про нього, коли прийшлося ділити майно. У спірній квартирі вона проживає разом з матір'ю та сином. Квартира складається з однієї кімнати, а тому проживання з відповідачем під одним дахом просто неможливе. Просила у задоволенні позову відмовити. Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки [PERSON], яка до суду для розгляду справи не з'явилася, хоча повідомлялася судом про місце та час слухання справи. Однак надала свої заперечення на позов. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Вважає, що частка позивача у спірному майні є незначною. Крім того, враховуючи те, що спірна квартира є однокімнатною, проживання у ній осіб протилежної статі, які не споріднені родинними зв'язками, є неможливим та суперечить нормам житлового законодавства. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] став власником 1/9 частки квартири [ADDRESS] (а.с.9,59). Власниками 8/9 частин зазначеної квартири є відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.37). В квартирі зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та її малолітній син [PERSON] (а.с.12) Стаття 311 ЦК України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканим. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.319 цього ж Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майновим правом на власний розсуд. Нормами ст.9 Житлового кодексу УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] має намір вселитися у спірне житло, однак відповідачі не впускають його та категорично заперечують щодо спільного проживання разом з позивачем під одним дахом. Вказані обставини не заперечувалися в судовому засіданні відповідачами, а тому не підлягають доказуванню у відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України. Зокрема, відповідачка [PERSON] пояснила, що вона категорично заперечує проти спільного проживання з позивачем, оскільки їх квартира складається з однієї кімнати. Чинним законодавством України, зокрема ч.3 ст.358 ЦК, передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст.391 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР може захистити своє порушене право шляхом вселення, що відповідає ст.16 ЦК України і є способом, що відповідає встановленому порушенню. Відповідно до вимог ст.364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, з наведеної норми Закону випливає, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації за частку у спільному майні є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Поряд із цим, ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто такої складової, як згода відповідача на отримання компенсації положення ч.1 ст.365 ЦК України не містить. Для припинення права співвласника на частку в праві спільної часткової власності достатньо будь-якої однієї із чотирьох, передбачених ч.1 ст.365 ЦК України підстав. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з позовом про припинення права позивача на частку у спільному майні та виплату йому грошової компенсації за належну йому частку у спірній квартирі не зверталися, а також враховуючи те, що позивач не має іншого житла, тому бажає вселитися у спірну квартиру, а відповідачі чинять йому в цьому перешкоди, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved