Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «АГРО-ДАК»» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 25.08.2012 року між ним як власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3698 га кадастровий номер 6821588200:02:010:0002 розташованої на території Пилипівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «АГРО-ДАК»» було укладено договір оренди землі №124, строком на 10 років, який 19.12.2013 року зареєстрований Державним реєстратором реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області за №3946012. Зазначив, що відповідачем не виконуються умови укладеного договору, а саме останній систематично не сплачує орендну плату, що також порушує його майнові права. Ухвалою судді від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Зауважив, що з часу укладення договору, відповідач лише у перший рік користування земельною ділянкою виплатив орендну плату, після чого з 2014 року та по даний час не виконує умови договору в цій частині. Крім того, відповідач змінив адресу реєстрації, припинив з ним зв`язок та не користується його земельною ділянкою. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням позиції позивача, судом ухвалено рішення щодо проведення заочного розгляду вказаної справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, 25.08.2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «АГРО-ДАК»» укладено договір оренди землі №124, згідно якого орендодавець надав орендарю в оренду належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,3698 га, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6821588200:02:010:0002, яка розташована на території Пилипівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Згідно акту прийому - передачі без зазначення його номера та дати, який підписаний сторонами спірного договору, означена земельна ділянка передана ТОВ «СВП «АГРО-ДАК». 19.12.2013 року право оренди ТОВ СВП «АГРО-ДАК» на зазначену земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №3946012 на підставі договору оренду землі №124 від 25.08.2013р. (так значиться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень) Відповідно п. 8 зазначеного Договору, визначено строк дії договору, який становить 10 років з моменту його державної реєстрації. Згідно п. 9 та п.п. 11-12 Договору орендна плата за оренду земельної ділянки сплачується в строк до 15 грудня поточного року в натуральній оплаті в розмірі 10 центнерів зерна, оранка присадибної ділянки до 0,15 га та 50 штук курчат. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Відповідно п.31 Договору орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. Згідно п.38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно п.42 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено ч.ч. 1, 3\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.ч. 1, 3\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1\~статті 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1\~ст. 629 ЦК України). Із положень ч.ч. 1, 2\~ст. 651 ЦК України\~слідує, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч.ч. 1, 9\~ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається\~Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі»\~(далі - Закон № 161-ХІV). За змістом ч. 1\~ст. 13 Закону №161-ХІV\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як передбачено ч. 1\~ст. 21 Закону №161-ХІV, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до\~Податкового кодексу України). Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (ч. 1\~ст. 24 Закону №161-ХІV). Частиною 1\~статті 31 Закону №161-ХІV\~визначено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ч. 1\~ст. 32 Закону №161-ХІV\~на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України. Із вимог п. «д» ч. 1\~ст. 141 ЗК України\~слідує, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на систематичне невиконання відповідачем в період з 2014 року по даний час обов`язку по виплаті орендної плати. З такими доводами суд погоджується, оскільки відповідачем не надано належних доказів у їх спростування. При цьому, суд враховує, що саме на відповідача як орендаря земельної ділянки покладено обов`язок по веденню документації (актів, відомостей і т.п. ) з приводу виплати орендодавцю плати за договором. Разом з тим, відповідач будучи повідомленим судом про розгляд даної справи до суду не з`явився, про причини неявки не повідомляв, у визначений судом строк відзив на даний позов та інші докази, які можуть мати значення для вирішення даного спору не надав. Тому, встановивши, що відповідач не розрахувався з позивачем по орендній платі, у розмірі встановленому Договором, суд дійшов висновку про наявність у нього невиконаних в цій частині зобов`язань по Договору більше двох разів за період строку дії оренди, що носить систематичний характер та являється підставою для розірвання вказаного договору. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн..

Outcome: approved