Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з серпня 2003 року знаходиться у шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей, доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час спільно не проживають, сімейні відносини припинені, у звязку з чим до суду подано заяву про розірвання шлюбу. Неповнолітні діти залишились з нею, повністю знаходяться на її забезпеченні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньок надавати відмовляється. Їй самій приходиться нести всі витрати на утримання дітей, забезпечувати продуктами харчування, одягом, тощо. При чому, старша донька є інвалідом з дитинства, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач є працездатною особою, працює в Дзержинському професійному ліцеї № 73 та отримує регрес, на утриманні інших дітей не має, тому на її думку може сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходу щомісяця. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 167 (а.с. 7). 29 липня 2004 року від спільного проживання у них народилася донька [PERSON], 16 липня 2009 року донька [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження батьком дітей є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 8,9). 27 вересня 2003 року від спільного проживання у них народилася донька Аліна. Відповідно до свідоцтва про народження батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 5). Із повідомленої позивачем в своєму позові інформації (а.с. 2-3), яка ні ким і ні чим не спростована, сторони по справі на даний час спільно не проживають, до суду подано заяву про розірвання шлюбу, неповнолітні діти проживають з матірю, позивачем по справі, повністю знаходяться на її утриманні. Проте, відповідач по справі утримувати дітей в добровільному порядку відмовляється. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, батьків, дітей. Судом зясовано, що [PERSON] якими-небудь захворюваннями не страждає, на утриманні інших дітей, непрацездатних членів родини не має, є працездатною особою, працює в Дзержинському професійному ліцеї № 73 та отримує регресні виплати. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в умовах зростання споживчих цін на будь які потреби, розмір аліментів, який вимагає позивач на утримання дітей, а саме 1/2 частина від заробітку щомісяця, не дозволить відповідачу забезпечувати себе в повній мірі та створювати достатній життєвий рівень, тощо. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може складати 1/3 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача в частині обґрунтування стягнення аліментів на утримання дітей в такому розмірі додатковими витратами, повязаними з хворобою старшої дитини та її неможливістю самостійно нести всі витрати по утриманню дітей, забезпеченню їх всім необхідним з наступних причин. Сімейний Кодекс України розрізняє два види виплат, це стягнення аліментів на утримання дитини (ст. 180), і як окремо, стягнення додаткових витрат на дитину (ст. 185). Позивач, всупереч зазначеному окрему вимогу щодо стягнення додаткових витрат на утримання старшої дитини у звязку з її хворобою не заявляла, тому суд розглядав справу в межах заявлених вимог. Крім того, стаття 180 СК України передбачає рівний обовязок як матері, так і батька утримувати дитину, який є особистим, індивідуальним. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову доведеність та обґрунтованість заявлених вимог, тому вони підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial