Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 03.12.2018\~р. надійшла позовна заява АТ\~КБ\~«ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 17\~011,86\~грн. за кредитним договором від 09.04.2014\~р. №\~б/н. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 09.04.2014\~р. №\~б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 2\~000\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок.\~Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір,\~що підтверджується\~підписом у\~заяві.\~Позивач свої\~зобовязання за\~зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит у встановленому договором розмірі. Проте Відповідач\~не надав\~своєчасно грошові\~кошти для\~погашення заборгованості\~за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобовязань. У звязку з цим Відповідач з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на 14.11.2018\~р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 17\~011\~грн. 86\~коп., що складається з такого: \~1\~684,73\~грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 14\~040,85\~грн. заборгованість за пенею; \~500,00\~грн. штраф (фіксована частина); \~786,28\~грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 19.12.2018\~р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву щодо позову, призначено судове засідання на 29.01.2019\~р., відкладене через неявку сторін у справі на 19.03.2019\~р. У судовому засіданні 19.03.2019\~р. представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі,\~до суду\~подав оригінал\~анкети-заяви\~Відповідача та\~інших доданих\~до позовної заяви документів на виконання ухвали суду від 19.12.2018\~р. (а.с.\~61-63). Додатково пояснив, що за станом на 31.05.2015\~р. борг по «тілу» кредиту становив 1\~860\~грн., останній платіж Відповідач сплатив 30.10.2016\~р. у розмірі 300\~грн. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої статті\~128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с.\~43, 54) за зареєстрованою адресою місця його проживання, підтвердженою суду органом реєстрації (органом місцевого самоврядування) в порядку статті\~187 ЦПК України (а.с.\~37); повістки поверталися\~без вручення\~з поштовими\~повідомленнями «за\~закінченням встановленого строку зберігання, не проживає» (а.с.\~48, 59), а також шляхом розміщення оголошення про виклик Відповідача до суду на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет в порядку частини одинадцятої статті\~128 ЦПК України (а.с.\~45, 55-56). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою його місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею\~128 ЦПК України. Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання\~Відповідачем судових\~повісток,\~виходить як\~з наведених\~вище положень статті\~128 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обовязку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття\~6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт\~7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від\~02.03.2016\~р.\~№\~207).\~З огляду\~на це\~обовязок суду\~повідомити особу,\~зокрема про дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~шляхом направлення\~офіційної кореспонденції\~на адресу\~її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обовязком особи зареєструвати\~своє місце\~проживання,\~тим самим\~повідомивши державу\~(державні\~органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обовязку не може\~перешкоджати іншим\~особам захистити\~в суді\~свої права\~та законні\~інтереси (стаття\~68 Конституції України). За загальним\~правилом частини\~першої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією статтею.\~При цьому\~згідно з\~частиною четвертою\~статті\~223\~ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с.\~4), в заяві представника Позивача, доданій до позовної заяви (а.с.\~34), а також наданою представником Позивача усно в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача\~у порядку\~заочного провадження\~з дотриманням\~встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, надані у судовому засіданні, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що 09.04.2014\~р.\~Відповідач з\~метою отримання\~банківських послуг звернувся до\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» та,\~підписавши відповідну\~анкету-заяву,\~отримав кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на суму 2\~000,00\~грн., своїм підписом у названій анкеті-заяві засвідчив також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між ним і банком, а також те, що він зобовязується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг». За пунктом\~2.1.1.5.5\~«Умов і\~Правил надання\~банківських послуг»\~Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з пунктами\~2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку Клієнт зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30\~днів, він зобовязаний сплатити банку штраф у встановленому тарифами розмірі. Як встановлено судом з наявних матеріалів справи АТ\~КБ\~«ПРИВАТБАНК» (Позивач) на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобовязання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши йому кредитні кошти в розмірі 2\~000,00\~грн., якими той користувався, маючи перед Позивачем заборгованість за «тілом» кредиту на 31.05.2015\~р. у розмірі 1\~860\~грн. У подальшому Відповідачем здійснювалися платежі на погашення боргу, останній платіж здійснено 30.10.2016\~р. Проте Відповідач у повному обсязі не виконав взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У звязку з цим за станом на 14.11.2018\~р. у Відповідача з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 17\~011,86\~грн., що складається із: \~1\~684,73\~грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 14\~040,85\~грн. заборгованість за пенею; \~500,00\~грн. штраф (фіксована частина); \~786,28\~грн. штраф (процентна складова). Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією згаданої анкети-заяви\~Відповідача та\~її оригіналом,\~наданим суду\~для дослідження\~в судовому\~засідання (відповідно а.с.\~8, 61); витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.\~9); Розрахунками заборгованості за договором від 09.04.2014\~р. №\~б/н, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом [PERSON], за станом на 31.12.2015\~р. (а.с.\~5) та за станом на 14.11.2018\~р. (а.с.\~6-7); копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с.\~10-24). Відповідно до\~частини першої\~статті\~509,\~частини першої\~статті\~525\~Цивільного кодексу України (далі\~ ЦК\~України)\~зобовязанням є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник) зобовязана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати\~від боржника\~виконання його\~обовязку;\~одностороння відмова\~від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626, частини першої статті\~634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобовязується надати\~грошові кошти\~(кредит)\~позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті\~10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику,\~наданого забезпечення,\~попиту і\~пропозицій,\~які склалися\~на кредитному\~ринку,\~строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610\~ЦК України\~встановлено,\~що порушенням\~зобовязання є\~його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання (частина друга статті\~615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 09.04.2014\~р. №\~б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав взяті на себе зобовязання у повному обсязі та у встановлені договором строки, відтак з Відповідача з урахуванням внесених ним раніше коштів на погашення заборгованості та обсягу заявлених позовних вимог слід стягнути на користь Позивача заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами (1\~684,73\~грн.) Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафних санкцій, суд виходить з такого. За визначеннями статті\~549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано, відтак її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Статтею\~610\~ЦК України\~встановлено,\~що порушенням\~зобовязання є\~його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом статті\~611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором\~або законом,\~зокрема сплата\~неустойки (пункт\~3\~частини першої\~статті\~611 ЦК України). Виходячи з аналізу наведених законодавчих норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобовязання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня); пеня й штраф є різновидами неустойки, тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобовязання суперечить статті\~61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства. Такий висновок суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 31.10.2012\~р. у справі № 6-47цс12, від 03.12.2014\~р. у справі №\~6-33270св14. Крім того, на підставі частини третьої статті\~551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті\~551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні;\~не лише\~майнові,\~але й\~інші інтереси\~сторін,\~що заслуговують\~на увагу\~(наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання) (пункт\~27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012\~р. №\~5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Як встановлено судом, Позивачем не заявляється до стягнення розмір заборгованості Відповідача за\~«тілом» кредиту,\~а розмір\~невиконаного зобовязання\~Відповідача за\~відсотками за користування кредитом складає 1\~684,73\~грн., розмір штрафних санкцій загалом складає 15\~327,13\~грн.\~(14\~040,85\~грн.\~ пеня;\~500,00\~грн.\~ штраф,\~фіксована частина;\~786,28\~грн.\~ штраф, процентна складова),\~що не\~співмірно із\~сумою наданого\~Відповідачеві кредиту\~(2\~000,00\~грн.), оскільки перевищує його більш ніж у 7,5\~разів. Відповідно до частини другої статті\~616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Вирішуючи зазначені питання, суд вважає за доцільне застосувати в цій справі до даних правовідносин висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішенні від 11.07.2013\~р. №\~7-рп/2013\~у справі\~щодо офіційного\~тлумачення положень\~другого речення\~преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», де Суд, аналізуючи правовідносини\~зі сплати\~пені,\~що виникають\~між фізичними\~особами \~споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку,\~що умови\~договору споживчого\~кредиту,\~його укладення\~та виконання\~повинні підпорядковуватися таким\~засадам,\~згідно з\~якими особа\~споживача вважається\~слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав\~споживачів (стаття\~42\~Конституції України)\~вимагає від\~неї спеціального\~законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у\~відносинах споживчого\~кредитування,\~зокрема,\~щодо встановлення\~справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками фізичними особами. Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 03.09.2014\~р. у справі №\~6-100цс14, від 03.12.2014\~р. у справі №\~6-33270св14, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015\~р. №\~6-10427св15, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018\~р. у справі №\~752/13945/15-ц. За наведених обставин та враховуючи положення статті\~3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності та розумності (пункт\~6 названої статті ЦК України), суд вважає наявними підстави для зменшення розміру неустойки,\~що має\~бути стягнута\~з Відповідача,\~оскільки заявлений\~Позивачем розмір\~штрафних санкцій значно перевищує розмір максимально можливих збитків (основного боргу) з огляду на розмір отриманого Відповідачем кредиту, а Позивач не вживав заходів щодо їх зменшення, зволікаючи зі зверненням до суду з даним позовом, оскільки останній платіж Відповідачем був здійснений 30.10.2016\~р. На думку суду, розмір штрафних санкцій (неустойки) має бути зменшений до\~розміру основного\~кредитного зобовязання,\~що становить\~2\~000,00\~грн.,\~взявши тим самим до уваги при визначенні розміру неустойки, що стягується судом, зокрема, правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ, викладену у рішенні від 16.11.2011\~р. у справі №\~6-16096св11. Зважаючи на усе викладене, суд дійшов до висновку, що позов АТ\~КБ\~«ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за кредитом у розмірі 1\~684,73\~грн. (відсотки за користування кредитними коштами), а також пенею в зменшеному судом розмірі до 2\~000,00\~грн., що у загальному розмірі до стягнення складає 3\~684,73\~грн. Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 380,60\~грн. судових витрат за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статей\~3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 551, 610, 626, 629, 634,\~1050,\~1054,\~1056-1\~Цивільного кодексу\~України та\~

Outcome: partial