Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом з подальшим зменшенням та уточненням позовних вимог , в якому остаточно просить визнати квартиру квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності на 1\\2 частку цієї квартири за [PERSON] та залишити право власності на 1\\2 частку квартири- за [PERSON] Ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю та покладення зобовязань за кредитним договором , в якому він просить суд визнати за ним право особистої власності на вказану квартиру та покласти усі зобовязання за кредитним договром від 29.07.2008 року, який він уклав з Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву на отримання 247 698 грн та договором іпотеки від 22 липня 2010 року. Відповідач посилався на те, що за період шлюбу з позивачем ним майже за власні кошти було погашено значну частину заборгованості по кредиту , а після розірвання шлюбу погашення заборгованості ним сплачувались особисто. Разом з тим , Виписки про погашення кредиту за договором у період з моменту укладення кредитного договору до моменту розірвання шлюбу , як і виписки про сплату кредиту по теперішній час [PERSON] . суду не надав. Справу прийнято до свого провадження суддею Гуденко О.А. 14 лютого 2017 року. Позивачка та представник позивачки за первісним позовом у минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустріного позову заперечують за необгрунтованістю, в останнє судовне засідання надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач та представник відповідача у минулих судових засіданнях позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечували за безпідставністю , надавали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність за наявними в справі доказами, в останнє судове засідання не зявилися з підстав, визнаних судом неповажними . Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, з 07 березня 2002 року по 27 серпня 2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно договору № 32 від 18 липня 2008 року, що підтверджується Актом приймання-передачі квартири від 23.11.2009 року та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 22.04.2010 року. 29 липня 2008 року між Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] був укладений договір № 250 про надання пільгового товготермінового кредиту у сумі 247698 грн, який є прямим адресним кредимтом на будівництво житла загальною площею 66,98 кв.м. При укладенні кредитного договру [PERSON] , перебуваючи цу шлюбі з позичальником надала звгоду своєму чоловікові . 22 липня 2010 року з метою забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору між Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений [PERSON] , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2761. Предметом договору іпотеки є спірна квартира. При посвідченні даного договору також надавалася нотаріальна згода дружина іпотекодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції чинній на час придбання спірної квартири) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю (стаття 63 СК України), а у разі поділу цього майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина 1 статті 70 СК України). Правилами частин 2 та 3 статті 70 СК України передбачені певні обставини, за якими суд може відступити від засад рівності часток та збільшити частку одного з подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у шлюбі, в тому числі і в кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини з часу набуття цього права. Статтею 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, враховуються при поділі майна (пункти 23,24 Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Судом установлено, що саме в період шлюбу відповідач за кредитним договором № 250 від 29 липня 2008 року, діючи від імені сім'ї (за згодою співвласника - позивачки за первісним позовом , отримав від кредитодавця цільовий кредит на придбання квартири у розмірі 247 698 грн зі строком повернення до 01 жовтня 2032 року з дати укладення , які були використані на придбання спірної квартири. Кредитний договір забезпечено іпотекою спірної нерухомості. Так, 20.04.2010 року відповідачем отримане Свідоцтво про право власності на спірну квартиру та право власності зареєстроване органом МБТІ 22 квітня 2010 року . Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, право спільної сумісної власності сторін по справі на спірну квартиру, в тому числі і право кожного з подружжя на1\\2 її частку, виникло 20 квітня 2010 року . Внаслідок придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Суд не може прийняти до уваги посилання позивача за зустрічним позовом на те, що, оскільки після розірвання шлюбу він сплачує кредит самостійно, несе витрати на сплату комунальних послуг за цю квартиру , з 2015 року [PERSON] там взагалі не проживає, то квартира не може бути спільною сумісною власністю подружжя. По-перше, як зазначено вище, право на 1\\2 частку квартири позивачка набула в 2010 році, і закон (стаття 70 СК України) не передбачає такої підстави для зміни частки у спільній сумісній власності подружжя, як наступна участь кожного з них у погашенні кредиту. Крім того, зміна рівних часток подружжя в залежності від їх вкладу у погашення кредиту суперечить правилам статті 65 СК України про рівні обов'язки подружжя за договорами, укладеними в інтересах сім'ї, в тому числі і після розірвання шлюбу. Правова позиція, за якою майно, придбане подружжям у кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини і їх частки є рівними незалежно від вкладу у погашення кредиту, неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 19 травня 2010 року (справа №6-17630св09), від 20 січня 2010 року (справа №6-8860св09) та інші. Виконання кредитних зобов'язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК. В межах цієї справи таких вимог не заявлено. За такого, враховуючи також роз'яснення, викладені у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та виходячи з того, що зміна рівних часток подружжя в залежності від їх вкладу у погашення кредиту суперечить правилам статті 65 СК України про рівні обов'язки подружжя за договорами, укладеними в інтересах сім'ї, в тому числі і після розірвання шлюбу, суд доходить висновку, що право спільної сумісної власності [PERSON], та [PERSON] на спірну квартиру, в тому числі і право кожного з подружжя на 1/2 її частку, виникло саме 20 квітня 2010 року , а тому наявні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на 1\\2 частину вказаної квартири. Як наслідок , зустрічний позов не підлягає задоволенню за необгрунтованістю позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved