Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось публічне акціонерне товариство ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 18.09.2006 року між АТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5294-ф, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21 000, 00 доларів США зі сплатою 14 % річних на умовах визначених договором для особистих потреб строком з 18.09.2006 року по 15.09.2016 року, а позичальник отримав даний кредит та зобовязався повернути його зі сплатою щомісячно по кредиту до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, по 175, 00 доларів США. 19.08.2009 року було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року, яким продовжено строк користування кредитом до 17.08.2034 року та змінено графік погашення заборгованості за кредитним договором та підписано додаток № 1 до кредитного договору згідно якого погашення кредиту і здійснюються щомісячно, починаючи з 15.09.2009 року по 49, 56 доларів США, відсотків відповідно нарахованими сумами з аналогічним терміном погашення. [PERSON] в порушення умов кредитного договору несвоєчасно повертає платежі по кредитному договору, у звязку із чим у нього виникла прострочена заборгованість. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 5194-ф-п від 18.09.2006 року. 11.04.2014 року позивачем на адресу відповідачів направлялись вимоги про погашення заборгованості, які залишились без належного реагування. Станом на 26.06.2014 року загальна сума боргу за кредитним договором складає 13\~432, 52 доларів США та 1\~647, 91 гривень, що включає: заборгованість по строковому кредиту 11\~993, 05 доларів США, заборгованість по простроченому кредиту 449, 32 доларів США, заборгованість по нарахованим відсоткам по кредиту за період з 01.06.2014 року по 26.06.2014 року 125, 81 доларів США, заборгованість по простроченим відсоткам 864, 34 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 1\~647, 91 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 26.06.2014 року в сумі 13\~432, 52 доларів США та 1\~647, 91 гривень, що включає: заборгованість по строковому кредиту 11\~993, 05 доларів США, заборгованість по простроченому кредиту 449, 32 доларів США, заборгованість по нарахованим відсоткам по кредиту за період з 01.06.2014 року по 26.06.2014 року 125, 81 доларів США, заборгованість по простроченим відсоткам 864, 34 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 1\~647, 91 гривень. Ухвалою суду від 25.11.2014 року зупинено провадження у цивільній справі № 127/16626/14-ц до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 761/27138/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Креді [PERSON]» про визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою суду від 20.07.2015 року відновлено провадження у даній цивільній справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Судом відповідачу по справі - [PERSON] повістки про розгляд справи направлялись за місцем його проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Співвідповідачу [PERSON] повістки судом направлялись за останнім відомим місцем проживання. Також, відповідач [PERSON] викликалася в судове засідання через оголошення у пресі у відповідності до ч. 9\~ст. 74 ЦПК України. Тому, [PERSON] та [PERSON] вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.09.2006 року між АТ «Індустріально-Експортний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5294-ф, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 21\~000, 00 доларів США зі сплатою 14 % річних на умовах, визначених цим договором, на особисті потреби строком з 18.09.2006 року по 15.09.2016 року, а позичальник зобовязався отримав даний кредит та повернути його зі сплатою щомісячно по кредиту до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, по 175, 00 доларів США.(т. 1 а.с. 7-11) [PERSON] 18.09.2006 року у відповідності до п. 2.1. п. 2.2. вище зазначеного кредитного договору було отримано кредит в сумі 21 000, 00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 5294-ф від 18.09.2006 року, випискою по рахунку та оборотною відомістю. (т. 1 а.с. 43, т. 2 а.с. 6-7) Згідно п. 1.1. кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року позичальник зобовязався повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту визначеного у цьому пункті договору. Відповідно до п. 2.4. вказаного кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються кредитором на фактичну заборгованість за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту позичальнику по дату повного погашення кредиту. У випадку прострочення погашення кредиту відсотки нараховують на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту погашення. Щомісяця «26» числа кожного місяця, банк нараховує відсотки за користування кредитом за період з «26» числа попереднього місяця по «25» число включно поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом та позичальник сплачує відсотки відповідно до розрахунків банку, щомісяця, у період з «01» до «15» числа кожного наступного за розрахунковим місцем та одночасно з повним погашенням кредиту. Згідно п. 3.2.4. кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року у разі недотримання позичальником умов п. 3.3. та п. 2.6.3. цього кредитного договору (в тому числі і при несплаті чергового платежу кредиту згідно п. 1.1. цього договору та/або відсотків за користування кредитом згідно п.п. 2.4., 2.5. протягом 34 днів та більше), ставити питання про дострокове погашення кредиту в повній сумі, відсотків за користування кредитом та штрафів (пені). Відповідно п. 4.2. вказаного кредитного договору у випадку прострочення позичальником строків сплати відсотків, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0, 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату сплати. 19.08.2009 року між АТ «Індустріально-Експортний банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року, яким зокрема, продовжено строк користування кредитом до 17.08.2034 року, змінено графік погашення заборгованості за кредитним договором та підписано додатки № 1 та № 2 до договору. (т. 1 а.с. 12-22) Додатком № 1 до Кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року визначено графік погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно якого погашення кредиту здійснюються щомісячно, починаючи з 15.09.2009 року по 49, 56 доларів США, відсотків відповідно нарахованими сумами з аналогічним терміном погашення. (а.с. 17-21) В забезпечення виконання умов кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року, укладеного між АТ «Індустріально-Експортний банк» та [PERSON], 18.09.2006 року був укладений договір поруки № 5294-ф-п між АК «Індустріально-Експортний банк», [PERSON] та [PERSON], згідно якого остання взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника за кредитом в повному обсязі. (т. 1 а.с. 23-25) 19.08.2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 5294-ф-п від 18.09.2006 року, згідно якої п. 1.2. договору поруки викладено в новій редакції: «Сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, які виникають з умов Кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року (включно з Договором про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 5294-ф від 19.08.2009 року, який є його невідємною частиною). Термін виконання зобовязань за кредитним договором - не пізніше 17.08.2034 року». (т. 1 а.с. 26-27) Позивачем на адресу відповідачів направлялись вимоги про необхідність погашення заборгованості по кредиту. (т. 1 а.с. 36-42) Однак, вимоги позивача були залишені відповідачами без належного реагування. Відповідно до нової редакції статуту ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», останнє є правонаступником за всіма правами і обовязками АТ «Індустріально-Експортний банк». (т. 1 а.с. 44-45) Судом встановлено неналежне виконання умов кредитного договору № 5294-ф від 18.09.2006 року із всіма змінами та доповненнями [PERSON] та договору поруки № № 5294-ф-п від 18.09.2006 року із внесеними змінами [PERSON], що зокрема, підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника та оборотною відомістю по рахунку позичальника. (т. 2 а.с. 6-65) Станом на 26.06.2014 року заборгованість по кредитному договору № 5294-ф-п від 18.09.2006 року складає 13\~571, 21 доларів США, що станом на 26.06.2014 року еквівалентно 161\~252, 02 гривень, з яких: заборгованість по строковому кредиту 11\~993, 05 доларів США, що еквівалентно 142\~500, 45 гривень, заборгованість по простроченому кредиту 449, 32 доларів США, що еквівалентно 5\~338, 78 гривень, заборгованість по нарахованих відсотках за період з 01.06.2014 року по 26.06.2014 року 125, 81 доларів США, що еквівалентно 1\~494, 86 гривень, заборгованість по простроченим відсотках 864, 34 доларів США, що еквівалентно 10\~270,02 гривень, пеня 138, 69 доларів США, що еквівалентно 1\~647, 91 гривень. (т. 1 а.с. 6) Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановленого його відповідність умовам кредитного договору№ 5294-ф-п від 18.09.2006 року та вимогам чинного законодавства України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу належних розрахунків не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Також, право на здійснення операцій в іноземній валюті, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті, передбачено ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. На вище викладене, також, звернув увагу в п. 10, п. 11 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Як вбачається з матеріалів справи, Національним банком України 16.01.2003 року видано АТ «Індустріально-експортний банк» банківську ліцензію № 99. (т. 2 а.с. 66) Дозвіл № 99-3 від 16.01.2003 року з додатком, пункт 1 якого до переліку операцій, які має право здійснювати АТ «Індустріально-експортний банк» відносить операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. (т. 2 а.с. 68-69) Відповідно до п. 1.5. Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затверджене постановою правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без отримання індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Вищезазначене свідчить про те, що вищезазначені дозволи є генеральними ліцензіями на здійснення валютних операцій. В судовому засіданні встановлено, що позивач володів на момент укладення кредитного договору із відповідачем усіма передбаченими законодавством України дозволами на здійснення кредитування в іноземній валюті, тому у відповідності до п. 1.5. вищезазначеного Положення, надання банком, одержання відповідачем кредиту в іноземній валюті та сплата банку процентів та інших платежів за таким кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодною із сторін кредитного договору, а наявність у банка генеральної ліцензії та відповідного письмового дозволу на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку є правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Суд прийшов до висновку, що банком правомірно надано кредит в іноземній валюті. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору саме в іноземній валюті відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 530 ЦК України зобовязання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Кредитний договір № 5294-ф від 18.09.2006 року із всіма внесеними змінами та доповненнями, а так само й договір поруки № 5294-ф-п від 18.09.2006 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. З огляду на те, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором (ст. 1054 ЦК України) в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Тому, суд вважає правомірним предявлення позовних вимог позивачем про стягнення заборгованості в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України, оскільки, як встановлено в судовому засіданні банком правомірно надано кредит в іноземній валюті. Також, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства вірно предявлено вимогу про стягнення неустойки, визначеної в іноземній валюті, в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом НБУ на день заявлення цієї вимоги. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості станом на 26.06.2014 року по кредитному договору № 5294-ф від 18.09.2006 року в загальній сумі 13\~432 (тринадцять тисяч чотириста тридцять два) долари США 52 центи та 1\~647 (одна тисяча шістсот сорок сім) гривень 91 копійка, з яких: заборгованість по строковому кредиту 11\~993, 05 доларів США, заборгованість по простроченому кредиту 449, 32 доларів США, заборгованість по нарахованих відсотках за період з 01.06.2014 року по 26.06.2014 року 125, 81 доларів США, заборгованість по простроченим відсотках 864, 34 доларів США та пеня 1\~647, 91 гривень. При ухваленні рішення у даній справі, враховуючи предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, судом прийнято до уваги необхідність наведення в мотивувальній частині рішення розрахунку з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 14 Постанови Пленуму від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 15.09.2015 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 долар США = 21, 9526 гривень. Отже, заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 5294-ф від 18.09.2006 року, виражена в іноземній валюті, станом на час ухвалення рішення по справі становить 13\~432, 52 доларів США, що еквівалентно 294\~878, 73 гривень, з яких: 11\~993, 05 доларів США, що еквівалентно 263\~278, 63 гривень заборгованість по строковому кредиту, 449, 32 доларів США, що еквівалентно 9\~863, 74 гривень заборгованість по простроченому кредиту, 125, 81 доларів США, що еквівалентно 2\~761, 85 гривень заборгованість по нарахованих відсотках за період з 01.06.2014 року по 26.06.2014 року, 864, 34 доларів США, що еквівалентно 18\~974, 51 гривень заборгованість по простроченим відсотках. Нарахування пені та заявлення цієї вимоги в національній валюті в сумі 1\~647, 91 гривень, є правомірною. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, повязаних з розглядом даної цивільної справи, судом прийнято до уваги, що розмір судового збору, враховуючи предявлення позовних вимог, зокрема, в іноземній валюті, визначається виходячи з ціни позову, визначеної в національній валюті відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Судом встановлено наступне документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат: 1\~612, 52 гривень судовий збір при зверненні до суду із позовною заявою (т. 1 а.с. 1), 121, 80 гривень судовий збір при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову (т. 1 а.с. 112), витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача [PERSON] на загальну суму 867, 00 гривень. (т. 1 а.с. 81-85, 139-142, т. 2 а.с. 1-3) Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~734, 32 гривень в рівних частках по 867, 16 гривень з кожного. Зважаючи на те, що оголошення у пресі про виклик відповідача надавались лише стосовно відповідача [PERSON], то з неї слід стягнути на користь позивача 867, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved