Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля CITROEN NEMO, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2009, зареєстрованого у 4-му ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області м. Тернопіль 03 серпня 2013 року,матеріальної компенсації за користування автомобілем CITROEN NEMO, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2009, з 18 лютого 2017 року по час винесення рішення, мотивуючи тим, що в період з 01 червня 1980 по 10 листопада 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Перебуваючи в шлюбі за спільні кошти ними було придбано житловий будинок з господарськими будівлями в с.Порохова Бучацького району та легковий автомобіль марки CITROEN NEMO, 2009 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] . Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2017 року було визнано за нею та відповідачем [PERSON] право власності за кожним по Ѕ частині вказаного автомобіля. Проте, протягом всього часу з моменту набрання рішенням суду законної сили, вказаний автомобіль перебуває у користуванні [PERSON] , на прохання надати їй в користування автомобіль відмовляється. При цьому не сплачує матеріальної компенсації за користування Ѕ частини автомобіля, яка є її власністю. За кожен день користування Ѕ частини автомобіля відповідач повинен сплатити 30 гривень в день, тобто з 18 лютого 2017 року по 16 серпня 2018 рік = 543 дні х 30 грн. = 16290 грн. Вважає, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, перебуває лише в користуванні відповідача, його спільне використання сторонами неможливе, то є всі підстави для присудження їй грошової компенсації вартості частки автомобіля. 14 березня 2019 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] змінив та доповнив позовні вимоги, а саме вказав, що за кожен день користування Ѕ частини автомобіля відповідач повинен сплатити 30 гривень в день, тобто з 18 лютого 2017 року по 14 березня 2019 рік = 753 дні х 30 грн. = 22590 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов визнали в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль, а в частині матеріальної компенсації за користування автомобілем заперечили, суду пояснили, що 16 лютого 2017 року Бучацьким районним судом винесено рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля CITROEN NEMO, рік випуску 2009, реєстраційний номер [NUMBER] .З тих пір вказаний автомобіль знаходиться в гаражі, він не користується ним, оскільки в нього відсутній технічний паспорт. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який відповідно до рішення Бучацького районного суду Тернопільської області було розірвано 10 листопада 2015 року. Відповідно до рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2017 року за позивачкою [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину автомобіля CITROEN NEMO, номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2009, реєстраційний номер [NUMBER] . Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України). Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 358 ЦК України). Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку експерта №91/19-22 від 13.02.2019 року судової автотоварознавчої експертизи автомобіля CITROEN NEMO, номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2009, реєстраційний номер [NUMBER] , яку було призначено за клопотанням представника позивачки, ринкова вартість автомобіля марки CITROEN NEMO1.4НDi, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] становить 148270 (сто сорок вісім тисяч двісті сімдесят) гривень. Відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля CITROEN NEMO1.4НDi, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , встановленої вказаним висновком експертизи, а саме 74135 грн. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже, вимога позивачки щодо стягнення грошової компенсації за Ѕ частину автомобіля підлягає задоволенню у розмірі 74135 грн. Вирішуючи питання про стягнення грошової компенсації за порушення відповідачем права позивачки на користування автомобілем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що з відповідачем [PERSON] вона проживає однією сім`єю, тому їй відомо, що відповідач не користується транспортним засобом, оскільки у нього відсутній технічний паспорт на автомобіль. Автомобіль знаходиться в гаражі в [ADDRESS] . Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль CITROEN NEMO, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , під час реєстрації спірного транспортного засобу 4-те ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області м.Теребовля 03 серпня 2013 року, власником транспортного засобу вказано [PERSON] . Отже, позивачкою [PERSON] не доведено порушення відповідачем [PERSON] її права користування спірним автомобілем. Виходячи з наведених підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення грошової компенсації за користування автомобілем в сумі 22590,00 грн. задоволенню не підлягають. Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу, надану їй адвокатом, у розмірі 5500 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, на участь у судових засіданнях, складання та подання заяви та клопотання, а також значенням справи для сторони. Оцінюючи обставини справи та поданий представником позивачки розрахунок, який є недеталізованим, судвважає, що заявлений розмір вартості послуг за професійну правничу допомогу в сумі 5500 грн. не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідних доказів на підтвердження таких витрат, оскільки розрахунок виписаний на позивача [PERSON] , яка не має відношення до справи [PERSON] , а тому стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5500 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., згідно квитанції від 17.08.2018 року, та сплачено нею вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 3432,00 грн. Отже, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., та витрати по сплаті вартості проведення експертизи - 3432,00 грн.

Outcome: partial