Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

В січні 2020 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у своїй позовній заяві зазначив, що 08 серпня 2018 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено договір № 142 про надання освітніх послуг. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання, а саме: за ступенем магістр, починаючи з 1 курсу 1 семестру за спеціальністю - системи електропостачання промислових підприємств, міст та локальних об`єктів, форма навчання заочна. Згідно п. 3.1 Договору відповідач [PERSON] зобов`язався своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені Договором. Відповідно до п. 5.1 Договору, загальна вартість освітньої послуги на час укладення договору становить 17112,00 грн., в тому числі за 2018-2019 навчальний рік - 11408,00, за 2019-2020 навчальний рік 5704,00 грн. Відповідно до наказу ДВНЗ «Криворізький національний університет» № 14 су від 03 січня 2019 року відповідача [PERSON] було відраховано зі складу студентів університету у зв`язку з порушенням умов оплати вартості освітніх послуг. Таким чином, утворилась заборгованість за фактично отримані освітні послуги в розмірі 1140,80 грн. В позовній заяві йдеться про те, що на адресу Відповідача було надіслано письмову претензію № 56 від 26.03.2019 року, однак заборгованість погашена не була, спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку виявилось не можливим. На підставі зазначеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості за надання освітніх послуг з урахуванням інфляційних витрат, 3 % річних, також просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. Представник позивача ДВНЗ «Криворізький національний університет» Балахтар К.Г. до початку розгляду справи надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки до суду відповідача не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, однак до суду не з`явився, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, та матеріалами справи доведено, що 08 серпня 2018 року між сторонами у справі було укладено договір № 142 про надання освітніх послуг. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач [PERSON] (за договором іменований як «Замовник» та «Одержувач» в одній особі) прийняв на себе зобов`язання за рахунок власних коштів здійснювати навчання на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр, за напрямом - системи електропостачання промислових підприємств заочної форми навчання починаючи з 1 курсу 1 семестру. Пунктом 1.2 Договору сторонами узгоджено строк надання освітньої послуги - з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2019 року, та [PERSON] у свою чергу прийняв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та в порядку , що встановлені договором. Отже, розділом 5 Договору сторонами узгоджено , що загальна вартість освітньої послуги на час його укладення становить 17112,00 грн., за кожен навчальний рік , оплата має здійснюватись Замовником щомісячно, до 10 днів до початку звітного періоду. Відповідно до наказу ДВНЗ «Криворізький національний університет» №14 су від 03.01.2019 року [PERSON] був відрахований зі складу студентів університету у зв`язку з порушенням умов оплати вартості освітніх послуг. Відповідачем [PERSON] не було сплачено за надані (отримані ним) освітні послуги за період з 01 грудня 2018 року по 19 грудня 2019 року в розмірі 1140,80 грн., що підтверджено наявним у матеріалах справи розрахунком. Станом на 08 січня 2020 року відповідачем добровільно не сплачено заборгованість, що стало підставою для звернення представника позивача до суду. В матеріалах справи міститься копія Претензії № 56 від 26 березня 2019 року , яка була надіслана на адресу [PERSON] у якій повідомлено про суму заборгованості та запропоновано сплатити борг у добровільному порядку у встановлений строк. Факт надсилання претензії підтверджується письмовим реєстром поштового відправлення, однак на день звернення до суду зазначена сума заборгованості відповідачем не погашена. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виходячи з положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 615 ЦК України передбачено у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання свого грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до розрахунків, що міститься в матеріалах справи заборгованості [PERSON] перед ДВНЗ «Криворізький національний університет» за договором про надання освітніх послуг № 142 від 08 серпня 2018 року становить 1140,80 грн. - сума основного боргу, 58,18 грн. - інфляційні витрати, 36,00 грн. - три відсотки річних. Отже, згідно наданого розрахунку загальна сума заборгованості з урахуванням штрафних санкцій становить 1234,98 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги ДВНЗ «Криворізький національний університет» ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому позов слід задовольнити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved