Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

В червні 2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, в якому просив постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у його спілкуванні з сином - [PERSON], [INFO]; визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: щоденні побачення без обмеження тривалості у часі на території квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 06 липня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 29 вересня 2007 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2007 року, ними було придбано однокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З середини квітня 2014 року [PERSON] з дитиною проживає у квартирі [PERSON] Відповідачі всілякими способами перешкоджають його спілкуванню з дитиною та участі у її вихованні - як батька. Вказав, що він має постійне місце роботи та заробітну плату, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. На цей час [PERSON], з метою повної його ізоляції від дитини, надала до дитячої установи «Карапуз» (яку відвідує їх син) письмову заяву, відповідно якої заборонила йому забирати дитину та спілкуватися з нею. Дані обставини змусили його звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Суду пояснив, що батько дитини [PERSON] має намір і бажання в повному обсязі виконувати батьківські обов'язки щодо свого сина, а відповідачі чинять перешкоди в їх спілкуванні. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Просила визначити способи участі батька - [PERSON] у вигляді надання можливості брати участь у вихованні сина [PERSON], [INFO] та спілкування з ним один раз в місяць у вихідний день з 14-00 год. до 18-00 год. в її присутності, або бабусі, в місцях відповідно до віку та розвитку дитини, забезпечуючи належний догляд. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, оскільки за похилим віком не може з'явитися до суду (а.с.27). Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації за довіреністю Краснощок О.О. у судовому засіданні позовні вимоги позивача вважала обґрунтованими в межах висновку райдержадміністрації вих. № 1-39-1241/0/290-14 від 17.07.2014 року. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Тобто визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях - повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з батьком, тому мати не повинна перешкоджати його особистим контактам з дитиною. Правило ч. 2 ст. 157 СК України додатково підкреслює обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь в її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Судом встановлено, що з 06 липня 2007 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.8), від якого [INFO] року у них народився син [PERSON], що підтверджується актовим записом № 130 від 06 жовтня 2011 року в свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.9). Між сторонами виник спір щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін. Тому висновком голови Дніпропетровської районної державної адміністрації вих. № 1-39-1241/0/290-14 від 17.07.2014 року, було встановлено зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], тобто один раз на місяць у вихідний день (за домовленістю) з 14-00 год. до 18-00 год. в присутності матері - [PERSON], або бабусі - [PERSON], в місцях відповідно до віку та розвитку дитини, забезпечуючи належний догляд (а.с.59-60). Частинами 1-2 ст. 159 СК України Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи. Відповідно до частини другої ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена з матір'ю. На підставі вище викладеного та з урахуванням того, яку роль відіграє розлучення з батьками дитини, тієї обставини, що права батьків є рівними, виходячи з пріоритету прав дитини, урахувавши вік дитини, якій станом на час розгляду справи є майже 3 роки, а також те , що малолітні діти, як правило більше потребують жіночого догляду та материнської турботи та враховуючи той факт, що дитина не може бути заручником особистих відносин батьків, в інтересах дитини, яка є малолітньою, суд вважає за необхідне встановити спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом усунення перешкод складених [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] та визначивши час спілкувань [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], надавши можливість [PERSON] регулярних побачень та спілкувань з дитиною: кожної суботи або неділі( за домовленістю) з 14 до 18 години, не порушуючи режиму дня дитини у присутності матері [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути 243 грн. 60 коп., тобто по 121 грн. 80 коп. судових витрат на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved