Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом та обґрунтовувала його тим, що 11 листопада 2005 року її матір [PERSON] уклала з Бориспільською міською радою договір оренди землі. За цим договором Бориспільська міська рада надала, а ФОП [PERSON] прийняла в платне користування строком на 25 років земельну ділянку площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. За час свого життя вона не склала заповіт, після її смерті спадкування здійснювалось за законом. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У такий спосіб вона вчасно у встановленому порядку прийняла спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], та набула право строкового платного користування земельної ділянки площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS]. Однак рішенням Бориспільської міської ради №854-11-VI від 21 червня 2011 року договір оренди земельної ділянки, укладений 11 листопада 2005 року між міською радою та ФОП [PERSON], був припинений. У такий спосіб було порушено право позивача на землю. Тому [PERSON] просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Бориспільської міської ради №854-11-VI від 21 червня 2011 року, а також зобов'язати відповідача укласти з нею договір оренди земельної ділянки площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS]. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подала заяву про часткову зміну предмета спору: просить визнати протиправним та скасувати рішення Бориспільської міської ради №854-11-VI від 21 червня 2011 року, а також визнати за нею право строкового платного користування земельною ділянкою площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS], що виникло на підставі договору оренди, укладеного 11 листопада 2005 року між Бориспільською міською радою та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Савицькою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5389. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача Волошина Ю.Г. не визнає пред'явлений позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що надання в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності є не обов'язком, а лише правом органу місцевого самоврядування. Договір оренди укладався з ФОП [PERSON] виключно з метою комерційного використання земельної ділянки для розміщення на ній торгового павільйону. Натомість, [PERSON] навіть не здійснює підприємницьку діяльність. Крім того, про прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самовряду-вання вона дізналась ще в 2011 році. Однак з позовом до суду [PERSON] звернулась лише в липні 2018 року, тобто майже через 7 років. Ця обставина красномовно свідчить про те, що вона істотно пропустила строк позовної давності. Тому представник відповідача Волошина Ю.Г. просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 11 листопада 2005 року ФОП [PERSON] уклала з Бориспільською міською радою договір оренди землі, за яким Бориспільська міська рада надала, а ФОП [PERSON] прийняла в платне користування строком на 25 років земельну ділянку площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 вересня 2010 року. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Зокрема, в постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-375цс15 Верховний Суд України також наголосив на тому, що якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря (фізичної особи - підприємця) після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору. Встановлено, що в договорі оренди землі , укладеному 11 листопада 2005 року між Бориспільською міською радою та [PERSON], не міститься заборона переходу права на оренду в порядку спадкування. Навпаки, згідно з абз.2 п.33 цього ж договору право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. З огляду на це суд вважає, що право оренди земельної ділянки площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS] ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] Як вбачається зі спадкового реєстру, за час свого життя [PERSON] не склала заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після її смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були її дочка [PERSON] та її матір [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 1967 року, повними витягами щодо актових записів про шлюб з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00008915980 та №00008916064 від 6 квітня 2011 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 березня 1984 року та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31 липня 2005 року. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України в редакції, чинній на час смерті [PERSON], спадкоємець за законом мав право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажав прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, мав подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.Для вжиття цього заходу встановлювався строк у шість місяців, який починався з часу відкриття спадщини. Встановлено, що 2 лютого 2011 року [PERSON] подала Бориспільській міській державній нотаріальній конторі заяву про відмову від прийняття спадщини на користь онуки [PERSON] Натомість, ще 1 жовтня 2010 року позивач подав до цієї ж нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] вчасно у встановленому порядку прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її матері [PERSON] З огляду на це суд вважає, що позивач набув право строкового платного користування земельною ділянкою площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS], що виникло на підставі договору оренди, укладеного 11 листопада 2005 року між Бориспільською міською радою та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Савицькою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5389. Саме тому 22 червня 2011 року державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки. Натомість, рішенням Бориспільської міської ради №854-11-VI від 21 червня 2011 року договір оренди землі, укладений між цим органом місцевого самоврядування та ФОП [PERSON], був припинений. Відповідно до ч.1 ст.15, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч.1 ст.21 цього ж Кодексу суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Встановлено, що за правилом ч.5 ст.1268 ЦК України право оренди земельної ділянки належало [PERSON] ще з моменту відкриття спадщини. Припиняючи в одно-сторонньому порядку договір оренди землі, Бориспільська міська рада фактично не визнає за позивачем цього права. Водночас, рішення органу місцевого самоврядування про вжиття вказаного заходу суперечить ч.1 ст.7 Закону України «Про оренду землі» та порушує право позивача на землю. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права належить визнати протиправним та скасувати рішення Бориспільської міської ради №854-11-VI від 21 червня 2011 року, а також визнати за [PERSON] право строкового платного користування земельною ділянкою площею 0,0176 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для розміщення існуючої забудови в [ADDRESS], що виникло на підставі договору оренди, укладеного 11 листопада 2005 року між Бориспільською міською радою та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Савицькою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5389. Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 цього ж Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дійсно, 21 липня та 10 листопада 2011 року посадові особи Бориспільської міської ради двічі надсилали позивачу листи, в яких вони повідомляли його про прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що [PERSON] отримала вказані листи. Тому суд критично оцінює доводи представника відповідача [PERSON] з приводу того, що про вказане рішення органу місцевого самоврядування позивач ніби-то дізнався ще в 2011 році. Натомість, [PERSON] також приймала участь у розгляді цивільної справи №2/359/621/2017. У судовому засіданні, що проводилось 17 лютого 2017 року, інший представник відповідача Гавриленко Ю.М. подав копію рішення Бориспільської міської ради №854-11-VI від 21 червня 2011 року. В той день [PERSON] вперше дізналась про оскаржуване рішення орану місцевого самоврядування. Ця обставина свідчить про те, що саме з 17 лютого 2017 року розпочався перебіг трирічного строку позовної давності. Зі штампу на титульній сторінці позову (а.с.1) вбачається, що [PERSON] звернулась до суду 25 травня 2018 року. З огляду на це суд критично оцінює доводи представника позивача [PERSON] з приводу того, що [PERSON] пропустила строк позовної давності. Ця обставина явно не відповідає дійсності.

Outcome: approved