Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову вказала, що відповідач таїї донька [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 25.11.2002 року по 11.01.2012 року. Від сумісного життя у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Після припинення родинних відносин відповідач вихованням доньки не займався, ніколи з донькою не зустрічався і не мав наміру з нею бачитися, приховуючи своє місце помешкання. Вихованням доньки займалася мати [PERSON], яка [INFO]померла.Після її смертівідповідач ніякої турботи про доньку не виявив і не виявляє, матеріальної допомоги не надає, не бажає це робити. Крім того, онуці до сих пір не оформлена пенсія у зв'язку з втратою годувальника, тому що відповідач не хоче займатися цим питанням, ухиляється, а позивач не може цього зробити, так як не є опікуном над неповнолітньою онукою. Все це ставить онуку у скрутне матеріальне становище. Таким чином, щодо дотримання сімейного законодавства встановлено, що батько дитини, [PERSON], на протязі тривалого часу не виконує покладені на нього законом батьківські обов'язки щодо своєї дитини. Зокрема він не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доньці доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно інформації КЗШ № 86, всіма питаннями щодо навчання [PERSON] займалася мати та бабуся - [PERSON], батько жодного разу не відвідував школу. Тому вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягнути з нього аліменти на її утримання. Крім того просить встановити опіку над неповнолітньою, призначивши її опікуном. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила що відповідач з 2012 року вихованням доньки не займається. Після смерті матері дитини, відповідач самоусунувся від батьківських обов'язків, матеріально дитину не утримує, оформити пенсію по втраті годувальника відмовляється. Весь час [PERSON] проживає у неї, вона займається її фізичним, духовним вихованням. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради Бондуровська М.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON], надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських праві відносно доньці. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в фактичних сімейно-шлюбних відносинах з 05.11.2002 року по 11.01.2012 року. У них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №1029. Мати дитини [PERSON] офіційно зареєструвала шлюб з іншим чоловіком 25 квітня 2014 року, та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Згідно свідоцтва про смерть, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 30 травня 2017 року, актовий запис №860, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті матері [PERSON], неповнолітня [PERSON] проживає в позивачем [PERSON] Відповідно висновку виконкому Покровської районної у місті ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]» №7/29-4308 від 03.08.2017р., вважається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст.151 СК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання доньки [PERSON]. В судовому засіданні знайшли підтвердженнядоводи позивачки про те, що з 2012 рокужиттям онуки відповідач не цікавиься, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не турбується про харчування, медичний догляд, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя [PERSON] займається її бабуся [PERSON], яка забезпечує дитину харчуванням, лікуванням, виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, створює умови для отримання нею освіти, піклується про фізичний розвиток, створює умови для розвитку особистості дитини, її самоусвідомлення та поглядів на життя. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, враховуючи висновок виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, які зазначили про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та визнання відповідачем позову, вважає можливим позбавити відповідачів батьківських прав. Крім того, відповідно до особистих пояснень [PERSON], вона згодна,щоб її батька позбавили батьківських прав відносно неї, оскільки він не займається її вихованням, разом не проживають. Враховуючи наведене та те, що позбавлення відповідача батьківських прав дозволить вирішити питання про встановлення правового статусу дитини, суд, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.166 ч.2 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують допомоги. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі або в долі від заробітку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач працює в Комунальному дошкільному закладі №249 загального розвитку на посаді сторожа, щомісячно отримує заробітну плату, має постійний дохід, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, тому суд дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати на користь держави судовий збір - 640,00 гривень.

Outcome: approved