Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

В травні 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову (а.с. 29, 30): визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй та третій особі на праві спільної часткової власності належить вищезазначена квартира [ADDRESS], яку вони придбали за договором купівлі - продажу квартири від 09 листопада 2016р., однак у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який є рідним братом колишнього власника квартири, і останній відмовляється знятися з реєстрації за адресою цієї квартири, чим перешкоджає позивачці у користуванні своєю власністю та змушує нести додаткові витрати, щодо утримання вказаного майна. Оскільки в досудовому порядку спір вирішити не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. До судового засідання, позивачкою, яка одночасно є представником третьої особи, було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, в судові засідання свого представника не направив, про поважність причин неявки в суд не повідомляв та не просив розглядати справу за його відсутності, відзив на позов стороною відповідача на адресу суду не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачці та третій особі на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу квартири від 09 листопада 2016р., укладеного з [PERSON] (а.с. 9). Із довідки Форми №3 (а.с. 11) вбачається, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач - брат колишнього власника квартири, який у вказаній квартирі не проживає (а.с. 13-15). За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, право відповідача користуватися спірною квартирою, існувало у нього лише за наявності у колишнього власника його сестри на праві власності вказаної квартири, після відчуження квартири та за відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право відповідача на користування цим житлом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн., а також витрати позивачки пов'язані з дачею оголошень в друковані засоби масової інформації про виклик до суду відповідача у розмірі 1408,8 грн.

Outcome: approved