Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власницею будинку №60 по вул. Свободи (Правди) в м. Ізмаїлі Одеської області, на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом на будинок. У вказаній у квартирі зареєстровані вона та відповідачі, які не являються членами її родини, вони не проживають разом майже 3 роки. Місце перебування відповідачів позивачці не відоме, тільки відомо, що [PERSON] переїхала жити до м.Одеси. З огляду на зазначене, позивачка просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: вул. Свободи,60 в м. Ізмаїлі Одеської області. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua, про причину неявки суд не повідомили, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивачки. Вислухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. У\~\~відповідності до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 26.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1271, [PERSON] є власницею будинку №60 по вул.Свободи в м. Ізмаїлі Одеської області (а.с.8). Дане також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №138239432 від 19.09.2018 року (а.с.51). Згідно будинкової книги на будинок №60 по вул.Свободи в м. Ізмаїлі Одеської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку (а.с.10-12). Зазначене підтверджується також довідками Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 26.06.2018 року (а.с.23 - 25). Як вбачається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON] відповідачі не проживають за адресою: [INFO] з 2015 рок. [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON], вони розлученні з 2017 року. Дане також підтверджується заочним рішенням Ізмаїлььского міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2017 року (справа №500/928/17), яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.17). Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року № 57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїлі Одеської області» вулицю Правди перейменовано на вулицю Свободи. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, оскільки відповідачі за місцем реєстрації за адресою: вул. Свободи,60 в м. Ізмаїлі Одеської області не проживають більше року, вони втратили право користування житлом відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст. 7 цього Закону\~зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності їх у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна у відповідачів відсутні. Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку в будинку №60 по вул.Свободи в м. Ізмаїлі Одеської області, який належить позивачці, відповідачі створюють перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до\~ст.\~7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрація місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком №60 по вул.Свободи в м. Ізмаїлі Одеської області, оскільки позовні вимоги обґрунтовані. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved