Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

В січні 2016 року представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі Міністерство) звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Державне підприємство промислового спеціального звязку «Промспецзв'язок» (далі Підприємство) про відшкодування шкоди заподіяної підприємству. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON], згідно контракту\~ від 06 червня 2006 року №3-37, укладеного з Міністерством промислової політики України,\~ з 06 червня 2006 року по 05 червня 2011 року працювала\~ директором Підприємства. Підприємство, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №408-р, передано зі сфери управління Міністерства промислової політики України до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Із звернення Підприємства від 24 серпня 2015 року №259, яке надійшло до на адресу позивача 29 вересня 2015 року, Міністерству стало відомо, що Актом від 26 грудня 2014\~ року № 05-19/04 ревізії фінансового-господарської діяльності Державного підприємства промислового спеціального зв'язку «Промспецзв'язок», проведеної Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області встановлено, що всупереч умовам п.17 б контракту від 06 червня 2006 pоку, а саме за наявності заборгованості із заробітної плати працівникам за період з січня 2010 року по травень 2012 pік, відповідачу нараховувалася премія, загальна сума якої склала 68637,04 грн. (у тому числі: за 2010 рік - 24842,68 грн.; за 2011 рік - 27594,36 грн.; за 2012 рік - 16200,00 грн.), з якої виплачено - 36 684,79 грн. (у тому числі: за 2010 рік - 24 842,68 грн.; за 2011 рік - 11 842,11 грн.). На суму зайво нарахованої премії зайво сплачено відрахувань до державних цільових фондів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на загальну суму 25251,57 грн. ( 2010\~ рік 9139,62 грн.; 2011 рік 10151,97 грн.; 2012 рік 5959,98 грн.), чим порушено вимоги ст.4 ЗУ «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», ст.1 ЗУ «Про розмір внесків на деякі види загальнообовязкового державного соціального страхування», ст.ст.7,8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Внаслідок зайвої виплати премії [PERSON] та зайвих відрахувань до державних соціальних фондів, Підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 61936,36 грн. Крім того, внаслідок зайвої виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та відпускних відповідачу колишньому директору ДППСС «Промспецзв'язок» [PERSON] та зайвих відрахувань до державних цільових фондів, підприємству завдано матеріальної шкоди на суму 18457,43 грн. (утому числі: за 2010 рік 8041,45 грн.; за 2011 рік 6548,82 грн.; за 2012 рік 3867,16 грн.), з якої сплачено 11641,35 грн. (утому числі: за 2010 рік 841,45 грн.; за 2011 рік 3599,9 грн.), що є порушенням п.2,3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. На суму зайво нарахованої матеріальної допомоги на оздоровлення та відпускних зайво сплачено відрахувань до державних цільових фондів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на загальну суму 6790,49 грн. ( 2010\~ рік 2958,45 грн.; 2011 рік 2409,31 грн.; 2012 рік 1422,73 грн.). Таким чином, перевіряючими відображено в Акті зайві виплати [PERSON] премії в розмірі 36684,79 грн., а також відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення на суму 11641,35 грн., що разом становить 48326,14 грн. Посилаючись на ч.4 ст.136 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на користь Підприємства вищезазначені суми. Також зазначає, що строк, який встановлений ст.233 КЗпП позивачем не порушений. В судове засідання представник позивача не зявився, не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зі своїм представником в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник відповідача, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи без його участі в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву в якій зазначив, що матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди можливо лише у звязку з наявністю ознак діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП України). Також, згідно до умов контракту між відповідачкою та Міністерством промислової політики України №3-37 від 06.06.2006 року з подальшими змінами та доповненнями, нарахування відповідачці заробітної плати, в т.ч. премій, відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, не входило до її функціональних обовязків. Відсутня протиправна поведінка та причинний звязок зі шкодою, заподіяною підприємству за даним актом ревізії від 26.12.2014 року №05-19/04. Представник Державного підприємства промислового спеціального звязку «Промспецзв'язок» в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2006 року № 3-37 між [PERSON] та Міністерством промислової політики України було укладено контракт, згідно з яким [PERSON] призначено на посаду директора Підприємства на термін з 06 червня 2006 року по 05 червня 2011 року. Відповідно до п. 17а вищезазначеного контракту директору Підприємства встановлено посадовий оклад у сумі 2400,00 гривень. Умовами матеріального забезпечення керівника (п.17 б контракту) передбачено виплату премії в розмірі 60% нарахованої заробітної плати за посадовим окладом, у тому числі за: виконання планових обсягів робіт (послуг) - 50% до посадового окладу та надання своєчасної та достовірної статистичної звітності в органи державної статистики та міністерству - 10% до посадового окладу. Крім того, згідно п.17б контракту премія не нараховується у разі наявності заборгованості із заробітної плати працівникам більше двох місяців, до повного погашення заборгованості. Також контрактом передбачено виплату надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу ( п.17 г.). Відповідно до п.18 Контракту розмір оплати праці, розмір надбавок, премій, винагороди за підсумками роботи може бути зменшено або не нараховуватися у разі невиконання зобовязань Керівника за контрактом на підставі письмового розпорядження ( або наказу) міністерства. Додатковою угодою від 30 жовтня 2006 року №168 внесено зміни до умов матеріального забезпечення керівника, а саме: визначено розмір премії 100% нарахованої заробітної плати за посадовим окладом, у тому числі за: виконання планових обсягів робіт (послуг) - 30% до посадового окладу; повне та своєчасне сплачення обов'язкових платежів та податків до державного бюджету, позабюджетних та інших фондів, поточної заробітної плати - 70% до посадового окладу. Додатковою угодою від 16 травня 2008 року №180 посадовий оклад [PERSON] збільшено до 3600,00 гривень. Наказом Державного агентства України з управління корпоративними правами та майном №38-Д від 21 червня 2012 року [PERSON] була звільнена з посади Директора ДППСЗ «Промспецзв'язок». Згідно до Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства промислового спеціального зв'язку «Промспецзв'язок» від 26 грудня 2014 року № 05-19/04 Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області за період роботи підприємства з 01 квітня 2011 року по 31 серпня 2014 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2009 року по 01 квітня 2011 року встановлено порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 р. № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств» зі змінами. Так, за період з січня 2010 року по травень 2012 року, при наявності заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства, у порушення вимог п.17б контракту від 06 червня 2006 року № 3-37, яким передбачено, що премія не нараховується у разі наявності заборгованості із заробітної плати працівникам, [PERSON] було зайво нарахована премія на загальну суму 68637,04 грн. (у тому числі: за 2010 рік - 24842,68 грн.; за 2011 рік - 27594,36 грн.; за 2012 рік - 16200,0 грн.), з якої виплачено - 36684,79 грн. (у тому числі: за 2010 рік - 24842,68 грн.; за 2011 рік - 11842,11 грн.). На суму зайво нарахованої премії, зайво сплачено відрахувань до державних цільових фондів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 25251,57 грн. (2010 рік - 9139,62 грн.; 2011 рік - 10151,97 грн.; 2012 рік - 5959,98 грн.), чим порушено вимоги ст. 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97 р., ст. 1 Закону України від 11.01.2001 р. № 2213-111 «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування», із змінами та доповненнями; ст. 7,8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI. Внаслідок зайвої виплати премії [PERSON] та зайвих відрахувань до державних цільових фондів, підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 61936,36 гривень. Порушення допущено бухгалтерами [PERSON], [PERSON], [PERSON], якими здійснювалося нарахування премії у відповідні періоди та станом на момент закінчення ревізії не працюють на Підприємстві. Зазначене порушення призвело до завищення у звіті про фінансові результати рядок 70 «Адміністративні витрати» на суму 50866,79 грн. (в тому числі: за 2010 рік - 29912,73 грн.; за 2011 рік - 14994,08 грн.; за 2012 рік - 5959,98 грн.), що є порушенням п.1 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІУ та п.22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати» (зі змінами і доповненнями), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 р. №87. Зайве нарахування премії колишньому директору Підприємства [PERSON] призвело до зайвого нарахування відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення на загальну суму 18457,43 грн. (у тому числі: за 2010 рік - 8041,45 грн.; за 2011 рік - 6548,82 грн.; за 2012 рік - 3867,16 грн.). з якої сплачено - 11641,35 грн. (у тому числі: за 2010 рік - 841,45 грн.; за 2011 рік - 3599,9 грн.), що є порушенням п.2,3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. На суму зайво нарахованої матеріальної допомоги на оздоровлення та відпускних, зайво сплачено відрахувань до державних цільових фондів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 6790,49 грн. (2010 рік - 2958,45 грн.; 2011 рік - 2409,31 грн.; 2012 рік - 1422,73 грн.), чим порушено вимоги ст. 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 р. №400/97, ст.1 Закону України від 11.01.2001 р. №2213-111 «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування», із змінами та доповненнями; ст. 7, 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ. Внаслідок зайвої виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та відпускних колишньому директору Підприємства [PERSON] та зайвих відрахувань до державних цільових фондів, підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 18 431,84 грн. Порушення допущено бухгалтерами [PERSON], [PERSON], [PERSON], якими здійснювалося нарахування відпускних та матеріальної допомоги у відповідні періоди та станом на момент закінчення ревізії не працюють на Підприємстві. Зазначене порушення призвело до завищення у звіті про фінансові результати рядок 70 «Адміністративні витрати» на суму 18431,84 грн. (в тому числі: за 2010 рік - 7184,67 грн.; за 2011 рік - 9824,44 грн.; за 2012 рік - 1422,73 грн.), що є порушенням п.1 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ та п.22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати» (зі змінами і доповненнями), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 р. №87 (а.с. 10-17). Всього [PERSON] було зайво сплачено заробітну плату на загальну суму - 48 326,14 грн. у тому числі: премії на суму - 36 684,79 грн.; відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення на суму - 11 641,35 грн. Відповідно д ч.4 ст.136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно акту приймання-передачі від 20 жовтня 2014 року Підприємство передано зі сфери управління Міністерства промислової політики України\~до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладанні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом установлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається тільки у випадках визначених законодавством. Згідно до п. 2 ч. 1 ст.133 КЗпП України керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах організаціях та їх заступники несуть обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам. Верховний Суд України в п. 6 та абз. 2 п. 23 постанови Пленуму №14 від 29.12.1992 р «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що на підставі п. 2 ст.133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню, зіпсуванню матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням. До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв'язку з затримкою з вини службової особи видач трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення, тощо. При виявленні безпосередніх заподіювачів шкоди, викликаної виплатою зайвих сум, знищенням чи зіпсуттям матеріальних цінностей, вони зобов'язані відшкодувати шкоду в межах, встановлених законодавством. Зазначені вище службові особи в цих випадках несуть матеріальну відповідальність в межах свого середньомісячного заробітку за ту частину шкоди, що не відшкодована безпосередніми заподіювачами її. При цьому загальна сума боргу, що підлягає стягненню не повинна перевищувати шкоду. На них самих покладається матеріальна відповідальність у зазначених межах, якщо з їх вини не було своєчасно вжито заходів до стягнення шкоди з безпосередніх заподіювачів її й таку можливість підприємство втратило. При вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, судам слід керуватися наявністю в матеріалах справи доказів про винне порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов'язків працівника. Повна матеріальна відповідальність настає лише у випадках, передбачених ст.134 КЗпП. Відповідно до п.3 ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. З Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська убачається, що Постановою слідчого відділу Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 31 липня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015040640001027 від 10.03.2015 за ознаками складу злочину передбаченого ч.2 ст.191 КК України - закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. З аналізу ст.130 КЗпП України убачається, що відшкодування шкоди Підприємству здійснює той працівник, який допустив порушення покладених на нього трудових обовязків. Разом з цим, актом ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства промислового спеціального зв'язку «Промспецзв'язок» від 26 грудня 2014 року № 05-19/04 Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, який є підставою позову, встановлено, що порушення які призвели до зайво сплаченої [PERSON] заробітної плати на загальну суму - 48 326,14 грн. у тому числі: премії на суму - 36 684,79 грн.; відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення на суму - 11 641,35 грн., допущено бухгалтерами [PERSON], [PERSON], [PERSON], які здійснювали нарахування премії, нарахування відпускних та матеріальної допомоги. Доводи позивача щодо приховування колишнім директором Підприємства [PERSON] фактів заборгованості по заробітній платі підприємства спростовується також звітами керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за наступні періоди: ІІ квартал 2010 року; ІІІ квартал 2010 року; 2010 рік; І квартал 2011 року; І півріччя 2011 року; 9 місяців 2011року; 2011 рік; І квартал 2012 року, які подавались колишнім директором Підприємства [PERSON] на виконання п.9 контракту. У вищезазначених звітах (пункт 11, графа13) відображена загальна дебіторська заборгованість, в тому числі й з оплати праці. Довідкова інформація по окремих показниках фінансово-господарської діяльності підприємств за наступні періоди: І квартал 2010 року; І півріччя 2010 року; 2010 рік; І квартал 2011 року; І півріччя 2011 року; 9 місяців 2011року; 2011 рік; І квартал 2012 року затверджувалась [PERSON] на підставі даних, наданих головним бухгалтером. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що зайво сплачена колишньому директору Підприємства [PERSON] заробітна плата на загальну суму 48326,14 грн., була здійснення з вини останньої, що позбавляє відповідача обовязку відшкодування вищезазначеної шкоди Підприємству на підставі ст.130 КЗпП України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної підприємству є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed