Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 02.02.2021 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру, в якому Позивач просить суд: зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2006 р. та стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2005 р. з нього стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі по 100 грн щомісяця, надалі рішенням названого суду від 21.04.2006 р. стягнуто аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З часу ухвалення цього рішення суду його (Позивача) матеріальне становище погіршилось у зв`язку з безробіттям. Так, він має нерегулярний дохід та у зв`язку з тим, що перебуває у шлюбі з іншою жінкою, від якого має дочку, 2010 р.н., яка також знаходиться на його утриманні, а тому він не може здійснювати виплати аліментів у розмірі, встановленому згаданим рішенням суду від 21.04.2006 р. Тому Позивач просить суд змінити розмір аліментів з 30 % прожиткового мінімуму для дитини щомісячно на 1/6 від його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1-4). Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 18.02.2021 р. (а.с. 20-21) ухвалою суду від 19.03.2021 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено визначені статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) строки розгляду справи - не пізніше 18.05.2021 р. (а.с. 31-33). За названою статтею 275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено, спливає 18.05.2021 р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідач, отримавши згадану ухвалу суду та копії позовної заяви з додатками особисто 24.03.2021 р., що підтверджено поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с. 35), проте протягом встановленого судом строку відзиву на позов, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подала. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.12.2005 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 06 від 16.09.2005 р. (а.с. 7). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2005 р. у справі № 2-5858/2005 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь [PERSON] аліменти на утримання названого сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 100 грн. щомісяця, починаючи з 15.11.2005 р. і до його повноліття, що підтверджено ксерокопією цього рішення суду (а.с. 9). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2006 р. у справі № 2-875/06 задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] , змінено розмір призначених рішенням названого вище суду від 02.12.2005 р. аліментів та стягнуто з Позивача в цій справі ( [PERSON] ) на користь Відповідача в цій справі ( [PERSON] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджено також ксерокопією цього рішення суду (а.с. 8). За станом на тепер Позивач має іншу родину, уклавши шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 18.12.2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по Мукачівському району Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 01 від 04.11.2008 р. (а.с. 12). Від зазначеного шлюбу у Позивача народилася інша, за станом на тепер, неповнолітня дитина, а саме: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.02.2010 р. виконавчим комітетом Жуківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 02 від 10.02.2010 р. (а.с. 11). Також до позовної заяви додано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, підписаний старшим державним виконавцем Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Клованич В.М. від 21.01.2021 р. № 2746905/7 (а.с. 10), згідно з яким Позивач за станом на 01.01.2021 р. має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 95 287,51 грн. При цьому, як вбачається з цього розрахунку заборгованості, стягнення аліментів з Позивача на користь Відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , здійснюється за виконавчим листом № 2-454, виданим 17.10.2006 р. Міжгірським районним судом Закарпатської області, щомісячно, починаючи з 05.10.2006 р. і до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 30 % чинного до застосування прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку (а.с. 10). Отже, за доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості стягнення аліментів з Позивача на утримання названого вище неповнолітнього сина здійснюється не за виконавчим листом Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, копії рішень якого додано до позовної заяви, а іншого суду - Міжгірського районного суду Закарпатської області, та не в розмірі, зазначеному Позивачем - 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку, а в розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Проте копій будь-яких інших судових рішень про зміну розміру аліментів, що стягуються з Позивача, постановлених після згаданого вище рішення від 21.04.2006 р., суду не надано та в позовній заяві не зазначаються. Жодних доказів на підтвердження безробіття Позивача, його доходів тощо до позовної заяви Позивачем не додано, відтак суду не надано. В ухвалі суду від 19.03.2021 р. про відкриття провадження в цій справі (а.с. 31-33) учасникам справи було роз`яснено положення, зокрема, частин першої, третьої, четвертої статті 12 ЦПК України про те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України. За роз`ясненням, викладеним у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13 зроблено висновок про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів; значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.09.2020 р. у справі № 565/2071/19, статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, Верховним Судом у названій постанові звернуто увагу на те, що зміна сімейного стану Позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Таким чином, зважаючи на наведені законодавчі норми та правові позиції Верховного Суду, суд під час розгляду і вирішення цієї справи виходить з того, що Позивачем надано суду лише докази зміни його сімейного стану, при цьому більше ніж 10 років тому- укладення шлюбу у 2008 році та народження іншої дитини у 2010 році (а.с. 11, 12), проте не надано жодних доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища. Крім того, суд бере до уваги, що протягом 2017-2018 років Україною прийнято низку законодавчих актів щодо посилення захисту права дитини на належне утримання та відповідне вдосконалення порядку стягнення аліментів, підвищивши тим самим державні гарантії і соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Так, зокрема, було змінено норму частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, згідно з якою за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, з наведених законодавчих норм вбачається, що суд визначає, а так само змінює спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) за вибором саме того з батьків, з ким проживає дитина, та одержувача аліментів. З огляду на це суд бере до уваги, що Відповідач, не будучи одержувачем аліментів та батьком, з яким проживає дитина, фактично просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, а саме: з твердої грошової суми - 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на стягнення аліментів у частці - на 1/6 від його доходу (а.с. 3-4), що не відповідає наведеним приписам частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України. Зважаючи на усе наведене вище та оцінивши в сукупності наявні в справі докази, що надані Позивачем, враховуючи, що ним не надано жодних доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану та й взагалі на підтвердження будь-якого його матеріального рівня, статусу безробітного, про що зазначено ним в позовній заяві (а.с. 2), а також беручи до уваги порушення ним питання про зміну не розміру аліментів, а способу стягнення аліментів, про що за законом позов подається виключно тим з батьків, з ким проживає дитина, та одержувачем аліментів, тому вважає відсутніми підстави для задоволення позову, відтак у задоволенні позову має бути відмовлено. Відповідно до статей 141, 150, 180, 181, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed