Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем 29.01.2010 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 116. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2016 року у справі № 128/787/16-ц, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2014 року по справі № 127/21400/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.10.2014 року до його повноліття. На сьогоднішній день значно зросли ціни на товари та послуги, змінились прожиткові мінімуми для відповідної категорії громадян, і коштів, які стягуються з відповідача на утримання дитини, не вистачає. Також позивач просить суд врахувати, що при визначенні розміру аліментів під час розгляду цивільної справи № 127/21400/14-ц, судом було враховано, що відповідач має на утриманні від попереднього шлюбу дитину, яка на час винесення рішення суду про стягнення аліментів не досягла 18 років, та на яку відповідач сплачував аліменти. Однак, на даний час дитина від попереднього шлюбу досягла повноліття, тому в даному випадку змінився матеріальний стан відповідача. Позивач також зазначає, що на сьогоднішній день, відповідно до чинного законодавства, встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року складає 1860,00 гривень. Відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та стабільний заробіток. На сьогоднішній день на утриманні відповідача немає інших неповнолітніх дітей. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про зміну розміру аліментів на утримання дитини, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14.05.2018 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 23.05.2018 року було отримано копію ухвали суду від 14.05.2018 року та копію позовної заяви із доданими до неї документами. (а.с. 24) Від відповідача судом було отримано 29.05.2018 року, у строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив що надає фінансову підтримку сину особисто при зустрічі. Будь-які дії суду сприйме як належне та буде їх виконувати. Також відповідач просить судові витрати поділити порівну між ним та позивачем через те, що додаткового заробітку він не має, так як його мати [PERSON], після оперативного втручання, пройденої радіо та хіміотерапії не в змозі виконувати сільськогосподарські роботи, тому ці роботи виконує відповідач. Представником позивача 07.06.2018 року у строк, встановлений судом, надано відповідь на відзив. (а.с. 28-29) Відповідачем заперечення\~навідповідь на відзив надано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 162181, виданим 22.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1437. (а.с. 7) Згідно з рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2016 року по справі № 128/787/16, яке набрало законної сили 15.04.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 12) Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2014 року по справі № 127/21400/14-ц, яке набрало законної сили 04.11.2014 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.10.2014 року до повноліття дитини. (а.с. 10-11) Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 184583, виданим 29.09.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 29.09.2016 року, актовий запис № 2387. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 6) Як вбачається із виписки по розрахунку від 15.04.2018 року за період з 01.01.2018 по 15.04.2018 з [PERSON] утримується в середньому з заробітної плати 543, 00 гривень кожного місяця за період з 06.02.2018 по 29.03.2018 року. (а.с. 8) Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію № 05-21/3684 від 28.03.2018 року, виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7», [PERSON], [INFO], проживає разом із матірю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 9) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем разом із відзивом до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 14.05.2018 року було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Отже, в даному випадку процесуальні дії могли бути вчинені до 14.06.2018 року (включно). Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані разом із ними. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі\~до 04.04.2016\~року,\~мають спільного\~сина -[PERSON], [INFO], який проживає разом із матірю позивачем по справі. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2014 року по справі № 127/21400/14-ц, яке набрало законної сили 04.11.2014 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.10.2014 року до повноліття дитини. При визначені\~розміру аліментів\~та матеріальних\~можливостей відповідача\~судом враховано:відсутність у платника аліментів непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Також, судом прийнято до уваги, що відповідач має регулярний дохід та є працездатним. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом враховано прожитковий мінімум для дітей, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік». Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже, в даному випадку, розмір аліментів, визначених Вінницьким міським судом Вінницької області 23.10.2014 року, з урахуванням того, що батьки мають рівні обовязки по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, на сьогоднішній день не може забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини навіть на мінімальному рівні. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що матеріальне становище відповідача змінилося, оскільки дитина від його першого шлюбу, яка перебувала на його утриманні на час ухвалення рішення Вінницьким міським судом Вінницької області від 23.10.2014 року, досягла наразі повноліття, оскільки такі обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 77-78 ЦПК України. Посилання відповідача у відзиві на негативний вплив чоловіка позивача на психіку спільного сина позивача із відповідачем, не стосується предмета спору, а тому не приймається судом до уваги. Належних та допустимих доказів того, що мати відповідача перебуває на його утриманні, і дана обставина впливає на його матеріальне становище, відповідачем не надано. Навпаки, відповідачем повідомлено про те, що він має роботу, а відтак і заробіток. Згідно з\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом прийнято до уваги визначену ч. 1 ст. 192 СК України як одну з підстав для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів - інші випадки, передбачені СК України. Згідно з\~ч. 2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку.\~Однак,\~врівноважуючи позиції\~сторін,\~законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені сторонами по справі в заявах по суті, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання в наявності підстав для зміни розміру стягнення аліментів, встановленого Вінницьким міським судом Вінницької області від 23.10.2014 року по справі № 127/21400/14-ц, оскільки відповідач зобовязаний та може надавати щомісячне утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006 року. Згідно з\~ст.\~179\~СК України\~аліменти є\~власністю дитини,\~а не\~того з\~батьків,\~на ім'я\~кого вони\~виплачуються.\~При цьому\~на отримувача\~аліментів покладається\~обов'язок\~розпоряджатися аліментами\~лише за\~цільовим призначенням\~в інтересах\~дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає уваги сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або\~одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 528, 60 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Оскільки, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні виконавчого документа, виданого за судовим рішення про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до ухвалення цього рішення (а.с. 8),

Outcome: partial