Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 24.09.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за ним право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на земельну частку (пай) площею 3,91 в умовних кадастрових гектарах, що перебувають у колективній власності КСП «Зоря» (територія Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області), посвідчену сертифікатом серії КВ № 01135953, виданого 31.03.1997 р. Володарською районною державною адміністрацією Київської області. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Котелевець О.Г. (ордер адвоката серії КС № 660911, а.с. 40) у позовній заяві зазначив, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , який залишив заповіт від 17.02.2014 р., згідно з яким частину спадкового майна - спірну земельну ділянку (пай) заповів Позивачеві. 23.10.2019 р. Позивач отримав у нотаріуса відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте надалі через технічну помилку, що була допущена під час підготовки розпорядження і технічної документації із землеустрою, державний акт на згадану вище земельну ділянку був скасований рішенням Володарського районного суду Київської області від 27.05.2020 р., унаслідок цього було також скасовано й свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно відкрилась спадщина за законом. Разом з тим, у зв`язку з наведеним судовим рішення нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документа. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 09.10.2020 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачу строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 24.11.2020 р. (а.с. 47-48), відкладено через ненадходження відповіді державного нотаріуса на відповідний запит суду на 18.12.2020 р. Ухвалою суду від 18.12.2020 р. витребувано повторно у державного нотаріуса спадкову справу після померлого [INFO] [PERSON] , залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тадіївську сільську раду Володарського району Київської області, відповідно підготовче судове засідання було відкладено на 20.01.2021 р. (а.с. 69-71). У підготовче судове засідання 20.01.2021 р. Позивач та його представник не з`явилися, Позивачем до суду 03.11.2020 р. через його представника та 29.12.2020 р. подано заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 53, 56, 97). Відповідач підготовче судове засідання також не звився, 03.11.2020 р. і 29.12.2020 р. так само подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 57, 98). Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи без їх участі їх представника, позовні вимоги визнають (а.с. 96). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення підготовчого судового засідання, визначені статтею 198 ЦПК України, також відсутні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України); у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що Позивач - [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Тадіївка Володарського району Київської області (а.с. 7), є онуком [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 08.05.1986 р. Тадіївською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 5 (а.с. 9), за яким його батьком є [PERSON] . Останній є сином згаданого [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.12.1963 р. Тадіївським органом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського району Київської області, актовий запис № 32 (а.с. 14). Так само Відповідач - [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Тадіївка Володарського району Київської області (а.с. 110), теж є онуком названого [PERSON] , що підтверджено наявною у витребуваній судом копії спадкової справи останнього копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданим 21.07.1989 р. Тадіївською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 8 (а.с. 107), згідно з яким батьком Відповідача є згаданий вище [PERSON] , який, як вже наведено, є сином [PERSON] . Батько Позивача та Відповідача - [PERSON] помер у віці 29 років 26.05.1993 р., що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.05.1993 р. Тадіївської сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 9 (а.с. 15). Спадкодавець [PERSON] (дід сторін) помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.04.2019 р. Виконавчим комітетом Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 4 (а.с. 12). За життя названий спадкодавець [PERSON] склав заповіт, посвідчений 17.02.2014 р секретарем виконавчого комітету Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області (зареєстровано в реєстрі за № 04), яким заповів [PERSON] (Відповідачеві) житловий будинок та земельну ділянку площею 0,650 га, а [PERSON] (Позивачу) земельну ділянку площею 4,1301 га, яка належала йому згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 485561, що підтверджено копією цього заповіту (а.с. 11). Сторони у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] прийняли зазначену спадщину, що підтверджено копією витребуваної судом спадкової справи та наявними в ній копіями заяв сторін про прийняття спадщини (а.с. 77, 78, 102, 103). При цьому Позивач 23.10.2019 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на названу вище земельну ділянку площею 4,1301 га, що підтверджено наявним у спадковій справі свідоцтвом (а.с. 95, 135). Проте надалі рішенням Володарського районного суду у справі від 27.05.2020 р. у справі № 364/220/20 (провадження № 2/364131/20) за позовом [PERSON] , зокрема, до [PERSON] було серед іншого визнано недійсним згадані вище свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 23.10.2019 р. на ім`я [PERSON] та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 485561 (а.с. 16-22). Підставою для прийняття такого рішення стало встановлення судом того, що належна [PERSON] земельна ділянка перетинається на 99,59 % з іншою земельною ділянкою, яка була успадкована [PERSON] . Через визнання недійсним правовстановлюючого документа на спірне спадкове майно - земельну ділянку, посвідчену зазначеним державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 485561 нотаріусом було поінформовано [PERSON] про наявність спадщини у виді права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КВ № 0115953, виданого Володарською районною державною адміністрацією Київської області 31.03.1998 р., але у зв`язку з пред`явленням для оформлення свідоцтва на право на цю спадщину копії названого сертифікату та відсутність його оригіналу свідоцтва на право на спадщину не може бути вдано (а.с. 36). Факт видачі на ім`я [PERSON] зазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0115953 підтверджено також копією листа Міжрайонного управління у Володарському та Тетіївському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 17.09.2020 р. вих. № 121/139-20 з доданою до нього завіреною копією відповідної сторінки Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 25-26) та копією списку громадян-власників сертифікатів, яким надаються в натурі земельні ділянки згідно з номерами по схемі поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) по Тадіївській сільській раді Володарського району Київської області (а.с. 27, 29). З цим доказів вбачається, що [PERSON] належало право на земельну ділянку загальною площею 3,91 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області та перебуває у колективній власності КСП «Зоря», згідно із сертифікатом серії КВ № 0115953, зареєстрованим за № 6289 від 01.04.1997 р. Також до позовної заяви додано копію оголошення в газеті «Голос Володарщини» від 04.09.2020 р. № 35 (11599) щодо недійсності втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0115953, виданого 31.09.1997 р. Володарською районною державною адміністрацією Київської області на ім`я [PERSON] (а.с. 31-34). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з нормами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). При цьому внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (стаття 1266 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно з положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай); невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). За таких наведених вище і встановлених обставин, суд вважає, що Позивач має право на спадщину після його діда [PERSON] , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка не була задоволена через втрату оригіналу правовстановлюючого документа, а тому правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав. Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Разом з тим, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та вирішує питання про повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Зважаючи на складність цієї справи та обсяг наявних у ній доказів складання повного рішення суду відкладено в межах десятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України). Відповідно до статей 78, 81 Земельного кодексу України, статей 16, 328, 373, 1216-1218, 1220, 1223, 1225, 1233, 1258, 1266, 1296 ЦК України,

Outcome: approved