Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

В червні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до Апеляційного суду м.Києва з клопотанням про визначення підсудності та позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 27.06.2013 р. в розмірі 598 143,93 грн., з яких: 300 000, 00 грн. - сума осново боргу, 272 179,55 грн. - втрати від інфляції; 25 964,38 грн. - 3% річних. Свої вимоги мотивує тим, що 27 червня 2013 року позивач позичив відповідачеві на строк до30.07.2014 р. 300 000,00 грн., про отримання зазначеної суми коштів відповідач склав розписку. Однак відповідач борг не повернув, на вимогу позивача щодо повного або часткового повернення боргу відповідає відмовами, посилаючись на фінансову скруту. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.06.2017 р. на підставі ст.12 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підсудність вищевказаного позову визначена Подільському районному суду м.Києва. Ухвалою від 28.07.2017 р., після усунення позивачем недоліків, відкрито провадження у справі (суддя Зарицька Ю.Л.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 25.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові, додавши, що період інфляційних втрат становить з 01.08.20143 р. по 31.05.2017 р., а 3% річних - з 30.07.2014р.по 16.04.2017 р. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явився, подав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив (заперечення) на позовну заяву. При цьому на офіційну електронну адресу суду з електронної адреси [INFO] надійшов лист за підписом [PERSON] , в якому зазначено про те, що особа обізнана про розгляд справи, не відмовляється провернути борг, але не має грошей, проти позову не заперечує. Оскільки відсутня ідентифікація особи за даним електронною адресою, суд не приймає даного листа до уваги та відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 300 000,0 грн. (триста тисяч грн. 00 коп.), а відповідач зобов`язався повернути вказану суму у встановлений даним договором строк, без нарахування процентів. Даний договір укладений між сторонами у простій письмовій формі, підписаний обома сторонами. Відповідно до п.2 вищевказаного договору повернення суми позики має відбутись рівними частками по 25 000,0 грн. щомісяця не пізніше 30 числа за вказуванням графіку платежі, останній - до 30 липня 2014 р. Про отримання коштів від позивача відповідач склав розписку. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження позики позивачем наданий суду оригінал договору позики від 27.03.2013 р. з оригіналом розписки, які містяться в матеріалах справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінали вищевказаних боргових документів. Відповідно до ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу. На підтвердження погашення боргу відповідачем не надано доказів. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 30 липня 2014 року) не повернув грошові кошти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок сум інфляції та 3% річних відповідає вимогам закону. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - розписки від 27.06.2013 р., то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає у розмірі 598 143,93 грн., з яких: 300 000,00грн. - сума основного боргу, 272 179,55 грн. - втрати від інфляції; 25 964,38 грн. - 3% річних. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 5 981,44 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, ЦК України,

Outcome: approved