Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

В серпні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою. В позовній заяві вони вказали, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1982 року по 14 листопада 2003 року. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] У встановленому законом порядку в 1991 році їхній сімї в складі чотирьох осіб було передано у власність трьохкімнатну квартиру загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 41,4 кв.м, в [ADDRESS]. Дана квартира приватизована, і кожному з них належить по1/4 її частині. Позивачі тимчасово не проживали в квартирі, а в червні 2017 року вони мали намір потрапити до свого житла, однак цього не могли зробити, так як відповідач змінив замок на вхідних дверях. Оскільки житло належить позивачам на праві спільної часткової власності із [PERSON], вони просять встановити порядок користування квартирою, виділивши їм в користування житлову кімнату № 8 згідно плану площею 16,2 кв.м, житлову кімнату № 3 площею 15,00 кв. м згідно плану; а в користування відповідача - житлову кімнату № 2 площею 10,20 кв.м згідно плану; нежитлові приміщення (кухню, коридор, ванну, туалет, кладочку) залишити в спільному користуванні. Під час с удового розгляду справи позивачі звернулися до суду з заявою про залишення без розгляду позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на те, що позивач дав їм ключі від квартири. Ухвалою суду від 18 вересня 2017 року така заява позивачів була задоволена Позивачка [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позову не визнає, вимагаючи встановити порядок користування спірною квартирою з виділенням йому кімнати, в якій є вихід на балкон. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Чортків, вул. С. Бандери, 62 Тернопільської області належить на праві часткової власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 22.10.1997 року Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, та довідкою Чортківського ОК МБТІ від 27.07.2017 року. Загальна площа квартири становить 64, 4 кв.м, а житлова 41, 4 кв.м. Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма Закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Враховуючи те, що житлова площа квартири становить 41,4 кв. м, точний розмір ідеальної частки кожного із співвласників становить 10,35 кв. м (41,4 : 4=10,35). За таких обставин суд вважає за доцільне встановити такий порядок користування спільною квартирою, який найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників: позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділити житлову кімнату № 8 згідно плану площею 16,2 кв. м, житлову кімнату № 3 площею 15,00 кв. м згідно плану (що перевищує точний розмір їх ідеальних часток на 0,15 кв. м), а відповідачу [PERSON] - житлову кімнату № 2 площею 10,20 кв. м згідно плану (що лише на 0,15 кв. м менше від точного розміру його ідеальної частки). Виходячи з вищенаведених мотивів, суд не знаходить підстав виділити в користування відповідачу кімнату площею 15,00 кв.м, з якої є вихід на балкон, оскільки площа цієї кімнати суттєво перевищує ідеальну частку відповідача в даній квартирі, внаслідок чого будуть порушені права позивачів. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Outcome: approved