Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] У позові посилався на те, що відповідачка [PERSON] - його колишня дружина, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 25 травня 2003 року по 27 лютого 2013 року. У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу їх з відповідачкою спільний син залишився проживати разом з ним та знаходиться на його повному утриманні. У свою чергу, [PERSON]. повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Так, починаючи з 2010 року, коли відповідачка пішла з сім'ї, вона залишила дитину проживати разом з його батьками, оскільки він був на заробітках. З цього часу [PERSON] жодного разу не поцікавилася життям, здоров'ям, справами дитини. Більше того, на даний час відповідачка має іншу сім'ю - чоловіка та ще двох малолітніх дітей. Крім того, у позові зазначає, що хлопчик добре розвинутий, здоровий, навчається в школі, забезпечений всім необхідним. У зв'язку із тим, що колишня дружина свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не бажає займатися вихованням та доглядом за їх спільним сином, не піклується про нього, він звернувся до Служби у справах дітей з метою соціального захисту інтересів сина. Розглянувши його заяву, орган опіки та піклування надав висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] Посилаючись на норми чинного законодавства та фактичні обставини справи, просив позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та підтвердив викладені у ньому обставини. Пояснив, що його колишня дружина веде аморальний спосіб життя. За весь час, відколи їх син проживає окремо від неї, вона жодного разу не поцікавилася його життям, не відвідала школу та не виявила щонайменшого бажання відвідати дитину. Попри це, дитина не відчуває нестачі материнської любові, оскільки у вихованні та догляді за сином, йому допомагає його мати (бабуся хлопчика). Син повністю забезпечений всіма необхідними речами, одягом та харчами. Зазначив, що за весь час дитина жодного разу не поцікавилась де його мати. Просив позов задовольнити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Немилостивий І.В. під час розгляду справи підтримав позов та не заперечував щодо його задоволення. Додатково пояснив, що при розгляді органом опіки та піклування заяви [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав його дружини, представником Служби здійснювався виїзд за місцем її проживання. При цьому було встановлено, що [PERSON] справді на даний час проживає разом з іншим чоловіком, з яким у неї є ще двоє малолітніх дітей. В ході спілкування, відповідачка підтвердила, що не має ані бажання, ані грошей для того, щоб спілкуватися з сином [PERSON] Справа слухалась у відсутність відповідачки [PERSON], яка в судове засідання не з'явилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду. Причину своєї неявки суду не повідомила. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачки, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що з 25 травня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27.02.2013 року їх шлюб було розірвано (а.с.9). В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.7). Після фактичного припинення шлюбних сторін та розірвання шлюбу малолітній син сторін залишився проживати разом з батьком [PERSON] З акту оцінки потреб дитини та сім'ї №96/22-02 від 04.12.2014 року вбачається, що малолітній син сторін [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] Дитина спокійна, врівноважена, радісна, любить свою сім'ю, забезпечена всім необхідним для розвитку. Вихованням хлопчика займається батько разом з дідусем та бабусею. Мати [PERSON] з родиною не проживає (а.с.13). Судом встановлено, що малолітній [PERSON] навчається в другому класі Чернівецької загальноосвітньої школи №20. Доглядом та піклуванням дитини займаються батько та бабуся, які щодня бувають в школі, цікавляться навчанням та поведінкою хлопчика, його відносинами з товаришами. Відвідують батьківські збори (а.с.18-19). Крім того, з досліджених письмових доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час проживає в с.Ржавинці, Заставнівського району разом зі своїм цивільним чоловіком та дітьми (а.с.15-17). Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що під ухиленням слід розуміти усунення батьків від виконання своїх обов'язків, зокрема, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пункт 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З наведених вище письмових доказів вбачається, що відповідачка [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON], вона не цікавиться життям дитини, не займається її розвитком та вихованням. Всі обов'язки по утриманню та вихованню дитини взяв на себе батько - позивач по справі [PERSON] У зв'язку із цим, 20 квітня 2015 року Чернівецький міськвиконком як орган опіки та піклування надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] у зв'язку із невиконанням нею своїх обов'язків по відношенню до дитини (а.с.23). Враховуючи наведені вище письмові докази, а також фактичні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідачка свідомо ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, хоча має реальну можливість виконати його. При цьому суд виходить з того, що як вже було встановлено, [PERSON] ані усно, ані письмово не спілкується з сином, не проявляє щонайменшої батьківської турботи про неї, хоча має таку можливість. Як визначає закон, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (пункт 18 постанови). Втім, суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні позову та попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, адже остання жодного разу не з'являлася ні на засідання виконавчого комітету як органу опіки та піклування, ані до суду, що свідчить про її байдуже ставлення до своїх батьківських обовязків.

Outcome: approved