Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомир звернулася Державна Установа «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України» з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з неї на користь установи 178 755,19 грн. (сто сімдесят вісім тисяч сімсот пятдесят пять грн. 19 коп.) матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період роботи в установі на посаді головного бухгалтера відповідач разом з бухгалтерами з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] та [PERSON] в порушення законодавчих актів, що регулюють порядок нарахування премій та заробітної плати, Положення про преміювання та інші додаткові виплати і посадової інструкції при формуванні електронних відомостей на виплату заробітної плати через банк, для окремих працівників установи в тому числі і собі безпідставно та незаконно, змінювали розміри премій, які були зазначені в наказах в бік підвищення, а також проводили виплати премій без видання наказів, що призвело до заподіяння збитків установі в особливо великих розмірах 1 357,4 тис. грн. (один мільйон триста пятдесят сім тисяч чотириста грн.), викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. Ще до закінчення роботи комісії, з метою часткового погашення матеріальних збитків 08.02.2016 року відповідачем та іншими працівниками установи по квитанціях на рахунок позивача було внесено 315 777,87 грн. (триста пятнадцять тисяч сімсот сімдесят сім грн. 77 коп.), зокрема, відповідачем 14 652,80 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот пятдесят дві грн. 80 коп.). З метою часткового відшкодування заподіяної шкоди при звільненні відповідача кінцевий розрахунок в сумі 2073,53 грн. (дві тисячі сімдесят три грн. 53 коп.) був зарахований для відшкодування шкоди. Залишок невідшкодованої відповідачем заподіяної шкоди з урахуванням податків та обовязкових платежів становить 179 155,87 грн. (сто сімдесят девять тисяч сто пятдесят пять грн. 87 коп.). Після подання заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заподіяну шкоду в сумі 178 755,19 грн. (сто сімдесят вісім тисяч сімсот пятдесят пять грн. 19 коп.) (Том 1 а. с. 162-163). Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Також вказали, що відповідно до укладеного трудового договору відповідач мала організовувати роботу бухгалтерської служби, контролювати відображення на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; вживати всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку; здійснювати контроль за веденням касових операцій. У посадовій інструкції відповідача зазначено, що вона несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, що передбачені цією посадовою інструкцією; за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності; за завдання матеріальної шкоди. Факти грубого порушення трудових обовязків відповідачем, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди установі, були встановлені комісією по перевірці виконання постанови Кабінету Міністрів України 01.03.2014 № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та порядку нарахування заробітної плати з урахуванням умов колективного договору і чинного законодавства України працівникам установи, комісією Держсанепідслужби України та комісією по розгляду невиробничих витрат, які провели перевірки наказів, бухгалтерської і банківської документації та встановили факти заподіяння матеріальної шкоди установі і незаконне та безпідставне отримання відповідачем зайвих виплат. Відповідач та її представники щодо задоволення позовних вимог заперечували та вказали, що [PERSON] перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016 р. безпідставний, не вказує в які документи вносили зміни в бік підвищення та у ньому не виявлено ніяких порушень. Перевірка проводилася не професійно, упереджено, без включення до складу комісії відповідача і бухгалтера [PERSON] та без їх участі. Зі змістом акту відповідач не згодна, а твердження позивача про викривлення фінансової та податкової звітності є безпідставним та надуманим. Вся фінансова звітність про виплату заробітної плати в т.ч. і премії підписувались в електронному вигляді директором установи [PERSON] та відповідачем після чого внесення будь-яких змін до звітності є неможливим. Кошти до Державного бюджету у сумі 315 777,87 грн. (триста пятнадцять тисяч сімсот сімдесят сім грн. 77 коп.), як часткове погашення матеріальних збитків перераховані відповідачем не із власної волі. Усі накази, які подавалися позивачем до перевірок за 2013-2015 роки із абревіатурою «ОС» є підробленими та не відповідають п. 84-88 Постанові КМУ України від 30.11.2011 р. №1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» від 30 листопада 2011 p. № 1242. В наказах позивача немає підпису відповідача, як головного бухгалтера. Накази не доведені для виконання підлеглим головного бухгалтера. Дати наказів не співпадають з фактичною виплатою зарплати. Не заперечували щодо притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності в межах середньомісячного заробітку. Заслухавши представників позивача, відповідача та її представників, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно наказу № 2-ос від 02.01.2013 р. відповідач була прийнята на посаду головного бухгалтера установи (том 1, а.с.8). Відповідно до плану антикорупційних заходів установи на 2016 рік наказом позивача № 19-ос від 05.02.2016 року була створена комісія по перевірці виконання постанови Кабінету Міністрів України 01.03.2014 № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та порядку нарахування заробітної плати з урахуванням умов колективного договору і чинного законодавства України працівникам установи (том 2, а.с.105). За результатами роботи комісії було складено акт, який затверджений директором установи 22.02.2016 р., з якого вбачається, що комісією проведено перевірку нарахувань оплати праці та премій працівникам установи за 2013-2015 роки та встановлено, що за вказані роки працівникам відділу бухгалтерського обліку безпідставно було нараховано премій на суму 1357,4 тис. грн. (один мільйон триста пятдесят сім тисяч чотириста грн.), що призвело до нанесення матеріальної шкоди установі у великих розмірах. Також в акті вказано, що задля здійснення перевірки щодо правильності нарахування розмірів премій працівникам установи головному бухгалтеру [PERSON] та бухгалтерам [PERSON] і [PERSON] було запропоновано надати документи на підставі яких нараховувались дані виплати. На що було отримано відповідь, що накази на виплату премій за 2013-2015 роки зникли з кабінету бухгалтерії. Про даний факт зникнення документів попередньо адміністрації не повідомлялось. Працівникам бухгалтерії та головному бухгалтеру було запропоновано надати письмові або усні пояснення з приводу визначення розмірів премій та внутрішніх документів відповідно до яких здійснювались нарахування. Пояснення працівників в письмовому вигляді не надавались. З метою недопущення втрат державного бюджету запропоновано звернутись до Державної санітарно-епідеміологічної служби України з проханням направити спеціалістів для здійснення перевірки законності та правильності нарахування заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку та визначити конкретні розміри заподіяння матеріальних збитків, а на час проведення перевірки запропоновано відсторонити від роботи без збереження заробітної плати працівників: головного бухгалтера [PERSON], бухгалтера [PERSON], бухгалтера [PERSON] (том 1, а.с. 9-11). Відповідач [PERSON] була ознайомлена з даним актом 23.02.2016 року, однак висловила свою незгоду із прочитаним та відмовилась ставити підпис про ознайомлення з актом, про що складено акт від 23.02.2016 року (Том 1 а. с. 12). Комісіям до перевірки були надані перші примірники наказів про преміювання із абревіатурою «ОС», які знаходилися у відділі кадрів установи. Щодо здійснення перевірок на підставі даних наказів на час проведення перевірок відповідач не заперечувала. Також вбачається, що відповідно до наказу Держсанепідслужби України від 22.02.2016 року №19 «Про створення комісії та проведення перевірки» комісією проведено перевірку фактів викладених у зверненні директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» [PERSON] від 22.02.2016 року №01/00-325. За результатами перевірки, яка проводилася у присутності в т.ч. відповідача [PERSON] було складено акт від 23-25 лютого 2016 року. Як слідує із акту перевірки Держсанепідслужби України від 23-25 лютого 2016 року до перевірки надавалися накази про преміювання працівників за 2013- 2015 роки із абревіатурою «ОС» (том 2, а.с.167), а також копії наказів із абревіатурою «АГ» за 2013 - 2016 роки, що стосувалися адміністративно-господарської діяльності, облік яких проводиться фельдшером санітарним організаційного відділу (том 2, а.с…169). На сторінці 16 копії [PERSON] вказано, що під час перевірки встановлено, що факти викладені у зверненні директора Центру [PERSON] підтвердилися в частині безпідставного нарахування та виплати у 2013- 2015 роках премій працівникам бухгалтерії Центру. Запропоновано за результатами перевірки розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у допущенні порушень та вжити заходів з відшкодування незаконно виплачених коштів протягом 2013-2015 років (Том 2 а. с. 174). Із розділу ІІ посадової інструкції головного бухгалтера, яку займала відповідач, вбачається, що вона мала організовувати роботу бухгалтерської служби, контролювати відображення на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; вживати всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку; здійснювати контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів; брати участь у проведенні інвентаризаційної роботи в установі, оформленні матеріалів, повязаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів установи; здійснювати заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів установи; керувати працівниками відділу бухгалтерського обліку установи та розподіляти між ними посадові завдання і обовязки. У розділі ІУ посадової інструкції головного бухгалтера зазначено, що головний бухгалтер несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, що передбачені цією посадовою інструкцією; за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності; за завдання матеріальної шкоди (Том 1, а. с. 134-137). Судом встановлено, що заробітна плата в установі нараховувалася через програму «ІС-ПРО», паролі доступу до якої мали два бухгалтери з розрахунку заробітної плати та відповідач. Через систему обслуговування «Клієнт-Банк» відомість на виплату заробітної плати в електронному вигляді надсилалася до банківської установи для зарахування коштів на зарплатні картки працівників. Особистий ключ ЕЦП системи обслуговування «Клієнт-Банк» генерувався на головного бухгалтера (том 1, а.с.177). Після нарахування зарплати, через програму «ІС-ПРО» формувалася відомість на виплату заробітної плати, яка повинна роздруковуватись, підписуватись головним бухгалтером та директором і зберігатись в паперовому вигляді в бухгалтерії установи, проте відомості за період 2013-2015 рр. в паперовому вигляді не видавались. При проведенні перевірки відповідач відмовилася надати письмові відомості на виплату заробітної плати, у звязку з чим позивач вимушений був звернутися за вказаною інформацією до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Директором установи підписувалися паперові накази про преміювання із абревіатурою «ОС» перший примірник яких знаходиться у відділі кадрів, а другий примірник передавався для виконання до відділу бухгалтерського обліку установи. Платіжні доручення, в яких зазначалася загальна сума коштів, підписувалися директором та головним бухгалтером. На відомостях на виплату заробітної плати в електронному вигляді, що надсилалися до банківської установи для зарахування коштів на зарплатні картки працівників електронний підпис директора відсутній. Комісією по розгляду невиробничих витрат встановлено, що при формуванні відомості на виплату заробітної плати нарахування премій у розмірах більших чим це було зазначено в наказах про преміювання, відповідач здійснювала разом із бухгалтерами по нарахуванню заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] та [PERSON], які знаходилися в її безпосередньому підпорядкуванні. В звязку із нарахуванням премій у розмірах більших, чим це було зазначено в наказах по установі протягом 2013-2015 років особисто відповідачем було незаконно отримано премій на загальну суму 193 310,00 грн. (сто девяносто три тисячі триста десять грн. 00 коп.), а без видання будь-яких наказів отримано премій на загальну суму 54 894,80 (пятдесят чотири тисячі вісімсот девяносто чотири грн. 80 коп.). Дані факти встановлені і перевіркою, що була проведена Управлінням Держпраці у Житомирській області Державної служби України з питань праці 14.04.2016 року (Том 1, а. с. 22-27). В матеріалах справи є розрахунок відшкодування збитків згідно акту комісії з невиробничих витрат від 04.03.2016 року, копії наказів про преміювання працівників із абревіатурою «ОС», розрахункові листки та копії електронних відомостей зарахувань заробітної плати наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Аналіз даних документів вказує на невідповідність розмірів премії відповідача, які зазначені в наказах, сумам премії, які зазначені в розрахункових листках та копіях електронних відомостей зарахувань заробітної плати, в той же час по інших працівниках ці розміри премій однакові (наказ № 59-ос від 26.05.2015 року відповідачу за наказом у травні нараховано 3000,00 грн. премії, у розрахунковому листі за травень зазначено 9000,00 грн. премії по загальному фонду та 9000,00 грн. премії по спеціальному фонду в звязку з чим загальна заробітна плата склала 22 723,73 грн., у відомості про зарахування зарплати за 28.05.2015 року із відрахуванням обовязкових податків та платежів зазначені дві суми 7374,43 грн. та 10 394,09 грн., зараховано на зарплатну картку за травень 2015 року 17 768,52 грн. (Том 1 а.с.86, 114, 131; Том 2 а.с.6). Цим же наказом працівнику установи [PERSON] інспектору з кадрів, за наказом нараховано 1263,00 грн. премії, у розрахунковому листі за травень зазначена ця ж сума премії в звязку з чим загальна заробітна плата склала 4 401,80 грн., у відомості про зарахування зарплати за 29.05.2015 року із відрахуванням обовязкових податків та платежів зазначені дві суми 2942,93 грн. та 18,85 грн., зараховано на зарплатну картку за травень 2015 року 2961,78 грн.) (Том 1 а.с.86, Том 2 а.с.11, 38). Середня заробітна плата працівників установи у 2015 році становила 3 606,36 грн., працівників бухгалтерії 21 624,12 грн., відповідача 32 364,22 грн. (Том 2 а. с. 158). В матеріалах справи міститься копія квитанції ПриватБанку № 0.0.501498676.1 від 1.02.2016 року про повернення помилково зарахованих коштів від [PERSON] в сумі 14 652,80 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот пятдесят дві грн. 80 коп., які перераховані на рахунок ДУ Житомирський [PERSON] (Том 1, а. с. 14). 25.04.2016 р. на адресу відповідача позивачем було направлено лист № 01/00-725 з пропозицією добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, однак зробити це добровільно вона відмовилася (Том 2 а.с.158). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються гл.IX Кодексу законів про працю, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим указом Президії Верховної Ради СРСР від 13.07.76 №4204-IX. Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників, так і розмір такої матеріальної відповідальності. Під час розгляду справ про матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, застосовуються також інші нормативно-правові акти, які визначають або розяснюють порядок застосування деяких положень гл.ІХ КЗпП. Крім того, судам слід керуватися розясненнями, що містяться у постановах Пленуму Верховного Суду: «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.92 №14; «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.92 №9 та інформаційному листі ВСС «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» від 27.09.2012 №10-1389/0/4-12. Вирішуючи питання про притягнення працівників до матеріальної відповідальності, роботодавець та суд під час розгляду справи повинні визначити, порушення яких конкретних норм стали причиною завданої шкоди. Дії працівника, які не порушують законодавство про працю, є правомірними, а тому не можуть кваліфікуватися як трудові правопорушення. У ч.1 ст.130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. За трудовим законодавством субєктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обовязків, покладених на нього трудовим договором. Підставою трудових правовідносин є трудовий договір, а підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обовязки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 12 під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належать, зокрема: витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), при відсутності можливості стягнення цих сум із працівників, які безпідставно одержали відповідні суми. Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обовязки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обовязковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч.2 ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Трудове законодавство не містить визначення вини. Тому судам слід використовувати визначення вини, яке викладене в ст.ст.2325 Кримінального кодексу України з урахуванням особливостей трудових правовідносин. Вина працівника це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий звязок це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. У ч.3 ст.130 КЗпП України зазначено, що за наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Абзацем 1 п.3 постанови Пленуму ВС №14 зазначено, що відповідно зі ст.130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Отже, згідно з ч.3 ст.130 КЗпП України одночасне притягнення до матеріальної та інших видів відповідальності цілком допустиме, якщо тільки є підстави для притягнення працівника не тільки до матеріальної, а й до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Зі змісту ч.4 ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника передбачає обовязок відшкодування шкоди, завданої лише наявному майну підприємства, установи, організації. Згідно з ч.5 ст.130 КЗпП України працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. Такі способи покриття шкоди можливі після проведення власником службового розслідування, належного встановлення факту заподіяння шкоди і видання за результатами службового розслідування наказу. У наказі винним особам може бути запропоновано добровільно покрити шкоду, заподіяну підприємству. Актами трьох комісій, що здійснювали перевірку установи був встановлений факт заподіяння установі значної матеріальної шкоди. В [PERSON] перевірки Держсанепідслужби України від 23-25 лютого 2016 р. вказано на те, що головним бухгалтером [PERSON] порушено вимоги підпункту 9 пункту 13 та пункту 14 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 р. № 59 в частині прийняття до обліку документів, які підготовлені з порушенням встановлених вимог, а також щодо проведення господарських операцій з порушенням законодавства та не вжито заходів з інформування директора установи про факти порушення бюджетного законодавства під час встановлення, нарахування та виплати премій, надбавок та інших заохочувальних виплат. Зазначене призвело до негативних наслідків та виплати премій працівникам утанови, зокрема й працівникам відділу бухгалтерського обліку устанви у завищених розмірах. Крім того, в акті перевірки вказано на неналежний контроль головного бухгалтера установи [PERSON] за роботою відділу бухгалтерського обліку та ефективним витрачанням бюджетних коштів і порушення п. 13 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 № 59 (Том 2, а.с.169). В акті перевірки зроблено висновок про те, що головним бухгалтером [PERSON] не дотримано вимоги підпункту 10 п. 13 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи № 59 в частині належного контролю за цільовим та ефективним використанням фінансових та трудових ресурсів. (Том 2, а.с.173). Крім того, комісією по розгляду невиробничих витрат встановлено, що в результаті зміни розмірів премій, які були зазначені в наказах про преміювання, при формуванні відомостей на заробітну плату та проведенні її виплати через банківську установу відповідач особисто незаконно отримала протягом 2013-2015 років премій на загальну суму 193 310,00 грн. (сто девяносто три тисячі триста десять грн. 00 коп.) та без видання будь-яких наказів премій на загальну суму 54 894,80 (пятдесят чотири тисячі вісімсот девяносто чотири грн. 80 коп.). Зайві виплати на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), які безпідставно одержали відповідні суми відносяться до прямої дійсної шкоди підприємства, установи, організації і мають бути відшкодовані особами, які заподіяли цю шкоду. У разі відмови винної особи провести відшкодування заподіяної шкоди у добровільному порядку, стягнення заподіяної шкоди здійснюється у судовому порядку. Згідно ст. 10 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Спростовуючи доводи позивача та обґрунтовуючи правомірність нарахування премій у більших розмірах, чим це було зазначено в наказах, що надавалися позивачем для перевірки, відповідачем [PERSON] були надані незавірені копії наказів з абревіатурою «АГ» про преміювання працівників за деякі місяці 2013, 2015 та 2016 років і книга реєстрації наказів записи в якій зроблено власноручно відповідачем. Вказані документи були долучені до матеріалів справи (Том 1 а. с. 178-218). Слід зазначити, що з метою підтвердження доводів представника відповідача, що виплата премій здійснювалася згідно наказів з абревіатурою «АГ», судом, за клопотанням останнього, були витребуванні у позивача оригінал журналу реєстрації наказів та самі накази по установі з абревіатурою «АГ». З наданого оригіналу журналу реєстрації наказів та з самих наказів по установі з абревіатурою «АГ» за період 2013-2015 років, завірені копії яких долучені до матеріалів справ вбачається, що вони не містять розпоряджень про преміювання працівників (Том 2 а. с.106-157). При огляді в судовому засіданні копії акта перевірки від 23-25 лютого 2016 року, встановлено, що комісія здійснювала перевірку роботи установи з ряду питань, зокрема щодо витрачання коштів та досліджувала видані накази з цих питань. Як зазначено в акті перевірки, до перевірки надавалися накази про преміювання працівників за 2013- 2015 роки із абревіатурою «ОС», а також копії наказів із абревіатурою «АГ» за 2013 - 2015 роки, що стосувалися адміністративно-господарської діяльності, облік яких проводиться фельдшером санітарним організаційного відділу. Із наказу 19-ос від 05.02.2016 р. та акту перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] та бухгалтер по нарахуванню заробітної плати [PERSON] були включенні до складу комісії (Том 1, а. с. 9-11, том 2, а.с.105). Згідно акту комісії з невиробничих витрат від 04.03.2016 року та наданих розрахунків слідує, що відповідачем протягом 2013-2015 років було незаконно отримано премій на загальну суму 193 310,00 грн. (сто девяносто три тисячі триста десять грн. 00 коп.), а без видання будь-яких наказів отримано премій на загальну суму 54 894,80 (пятдесят чотири тисячі вісімсот девяносто чотири грн. 80 коп.) (Том 1 а.с.111-115). Відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить з того, що позивачем надавалися оригінали та завірені копії наказів про преміювання. В свою чергу, відповідачем надано накази, які не завірені та лише щодо частини місяців у загальному періоді, за який здійснювалося преміювання. Із висновків трьох комісій слідує, що в результаті порушення трудових обовязків відповідачем позивачу заподіяна значна матеріальна шкода, яка має бути відшкодована. Для відшкодування заподіяної шкоди відповідач у добровільному порядку перерахувала на рахунок позивача кошти в сумі 14 652,80 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот пятдесят дві грн. 80 коп.), як повернення помилково зарахованих коштів від [PERSON] таким чином визнавши незаконність їх отримання(Том 1, а. с. 14). Враховуючи вищевикладене, виходячи з матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивач довів свої позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 130 КЗпП України, Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю»,

Outcome: approved