Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Вікторійська сільська рада Пирятинського району Полтавської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1167 га, що розташована на території Вікторійської сільської Пирятинського району Полтавської області. На підставі ст. 1261 ЦК України заявник є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців, в тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини [PERSON] не заявила про свою відмову від спадщини, відтак, є такою, що прийняла її відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Проте на час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] , хоч постійно проживала разом зі спадкодавцем за місцем реєстрації останнього у [ADDRESS] . Вказані обставини перешкоджають заявнику оформити спадщину, яка залишилася після смерті її батька. За таких обставин, просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у [ADDRESS] , разом зі своїм батьком - [PERSON] на час відкриття спадщини внаслідок його смерті [INFO] . Представник заявника у судовому засіданні подану заяву підтримав в повному обсязі з підстав, в ній наведених, просив задовольнити. Заінтересована особа та заявник в судове засідання на розгляд справи не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином в розумінні ст. 128 ЦПК України, 05.03.2020, 27.03.2020, 14.04.2020, 20.05.2020 та 02.06.2020. Заінтересована особа через канцелярію суду подала заяви, в яких просила здійснювати розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.24-25,35,41,45,52,57,61,64). Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності заявника заінтересованої особи на підставі ч. 2 ст. 211, ч. 1, п.4 ч.3. ст. 223 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 106313, виданого Пирятинським районним відділом земельних ресурсів 01.04.2005, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010556000133, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1167 га, розташованої на території Вікторійської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Вікторійською сільською радою Пирятинського району Полтавської області 04.03.2009, актовий запис № 00004 (а.с.8). Згідно доданої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.01.1984 Березанською міською радою Баришівського району, актовий запис № 9, складеного російською мовою, « [PERSON] » є батьком « [PERSON] » (а.с.4). У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 15.11.2017 за № 49878118 та № 49878146, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася, заповіти та спадкові договори відсутні (а.с.9-10). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 02.11.2002 виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 8, 02.11.2002 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , взявши після одруження прізвище « [PERSON] », який в подальшому рішенням Баришівського районного суду Київської області від 29.01.2014, яке набрало законної сили 09.02.2014, розірвано (а.с.5,7). 07.09.2016 [PERSON] повторно одружилась з громадянином [PERSON] , змінивши після одруження прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 07.09.2016, актовий запис № 1832 (а.с.6). У відповідності до листа приватного нотаріуса Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О. О. від 24.10.2017 за вих. № 95, [PERSON] роз`яснено, що згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, проте остання у вказаний строк заяву про прийняття спадщини не подала, тому правові підстави для оформлення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину відсутні, відтак, останній було рекомендовано звернутися до суду (а.с.13). За змістом довідки Вікторійської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 29.01.2018 № 51, на момент смерті [PERSON] [INFO] його дочка [PERSON] проживала разом з ним за місцем реєстрації останнього за адресою: [ADDRESS] , та вела спільне господарство (а.с.12). У судовому засіданні були допитсні свідки, [PERSON] , [PERSON] які пояснили, що є односельчанками заявниці по справі, та повідомили, що та приблизно з 2008 року проживала разом з батьком за його місцем проживання, оскільки той захворів, по день його смерті. Інших дітей в нього не було. Так, частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За приписами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як роз`яснено пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, за змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Так, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. При цьому, як гарантовано ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає місце перебування як адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місце проживання - як житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання особи за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 484/747/17. Як вбачається з матеріалів справи, від встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залежить виникнення спадкових прав заявника як спадкоємця, а також можливість їхньої подальшої реалізації, відтак, встановлення даного юридичного факту має правове значення для неї. Враховуючи вказане, суд вважає, що факт проживання заявника разом зі спадкодавцем на момент його смерті знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, відтак, заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved