Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-27 00:00:00

В серпні 2021 року заявник [PERSON] через свого представника адвоката Рассамахіну Г.В. поштою звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаною заявою в порядку статті 317 ЦПК України, в якій просив суд встановити факт смерті [PERSON] , громадянки України, [INFO] , уродженки м. Кіров, яка померла [INFO] в місті Феодосія, Автономна Республіка Крим, Україна. Заява обґрунтована тим, що він є сином померлої. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. 27.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю . 27.08.2021 року ухвалою судді заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні. Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. В судове засідання заявник, його представник та представник заінтересованої особа не з`явились, про розгляд справи, враховуючи строки розгляду даної категорії справ, повідомлялись електронною поштою. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану фату смерті. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Орджонікідзенського районного ЗАГС серії [NUMBER] від 16.03.1982 року. В матеріалах справи містяться копії паспортів громадян України - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла в місті Феодосія у віці 73 роки, що вбачається з копії довідки про смерть № С-05262 від 08.12.2020 року, копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2020 року. Вказані документи видані на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють своїх повноважень і які не мають юридичної сили для органів державної влади та інших органів на підконтрольній території держави Україна. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, так званого «намібійського винятку», не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режимна тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки для заявника, тоді як чинним законодавством України не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті за даних обставин справи. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] , тому заява про встановлення юридичного факту підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved