Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 40 вул. Тараса Бульби-Боровця м. Житомир з боку [PERSON], шляхом виселення із зазначеного житлового будинку. В обгрунтування заявлених вимог вказала, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.02.1997 р., шлюб між громадянином [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з інформаційною довідкою від 04.10.2016 р., [PERSON] являється власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору-купівлі продажу від 10.06.2002 р., [PERSON] було придбано майновий комплекс у складі нерухомого майна, яке складається з виробничої будівлі разом з виробничими прибудовами та будівлі пропускного пункту, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. М.Рибалка,40 (нині вул. Тараса Бульби-Боровця,40). Згідно з витягом з кримінального провадження №12016060020006423 від 10.10.2016 р., 10.10.2016 р. близько 11.00 год. колишнім чоловіком [PERSON]ГІ. було спричинено тілесні ушкодження за адресою: м. Житомир, вул. М.Рибалка,40 (нині вул. Тараса Бульби-Боровця,40). Позвачка звератє увагу, що за результатами її звернень до правоохоронних органів про вчинення кримінальних правопорушень зі сторони [PERSON], зазначено три факти внесення відомостей до ЄРДР. Позивачка наголошує, що відповідач по справі [PERSON] самовільно захопив вказане майно, власником якого вона являється, змінив замки у вхідних дверях та при її спробі зайти до приміщення як житлового так і не житлового здійснює правопорушення, а саме завдає тілесних ушкоджень. Просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: м. Житомир, вул. М.Рибалка,40 (нині вул. Тараса Бульби-Боровця,40) з боку [PERSON], 03.06.1970 р. н. шляхом виселення його із зазначеного житлового будинку. 04.05.2017 р. [PERSON] звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з зустрічним позовом до [PERSON] про переведення прав покупця а саме просить перевести права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу від 10.06.2002 р. майнового комплексу, що складається з виробничої будівлі разом з виробничими прибудовами та будівлі пропускного пункту, що знаходиться за адресою: м. Житомир вул. Тараса Бульби-Боровця буд. 40 (вул. Маршала Рибалка, 40) в м. Житомирі з [PERSON] на [PERSON]. Свідок [PERSON] підтвердив факт знайомства з подряжжям [PERSON]. Вказав, що майновий комплекс\~у складі\~нерухомого манна,\~яке складається\~з виробничої\~будівлі разом\~з виробничими\~прибудовами та\~будівлі пропускного\~пункту,\~що знаходиться\~за адресою:\~Україна,\~м Житомир,\~вул Маршала\~Рибалка,40,\~зі слів\~[PERSON] належав\~[PERSON]\~але фактично\~керівництво та\~бухгалтерську документацію,\~розрахунки з\~клієнтами вів\~[PERSON]\~Про факти конфліктів між подружжям нічого пояснити не міг так як вважав це їх сімейними справами. (а. с. 106-107). Свідок [PERSON] суду пояснив, що його мати [PERSON] ([PERSON]) придбала будинок за адресою м. Житомир, вул. Маршала Рибалка.40 не перебуваючи у шлюбі з батьком. Його батько, [PERSON] його та його брата постійно бив. Бив та сварився з матір'ю. Усі договори по їхньому підприєству, на скільки він знає, оформлювала його мати. (а. с. 129-130) Судом встановлено. Згідно паспорта України [PERSON], 07.08.1963 р. н. зареєстрована за адресою: м Житомир,\~вул.\~Маршала Рибалка,\~40\~з 17.11.2004\~р.\~(а.\~с.\~56)\~ Згідно Свідоцтва про зміну імені від 24 березня 2017 р. [PERSON], 07.08.1963 р. н. змінила прізвище на «Суходольська» (а. с. 79, 81). Згідно паспорта України [PERSON], 03.06.1970 р. н. зареєстрований за адресою: м Житомир,\~вул.\~Маршала Рибалка,\~40\~з 26.11.2010\~р.\~(а.\~с.\~57)\~ Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.02.1997 р., шлюб між громадянином [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а. с. 9). Згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2002 р. ВАТ «Пересувна механізована колона №5», яке знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Маршала Рибалка.40, в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) [PERSON], який діє на підставі ухвали арбітражного суду Житомирської області від 13.04.2000 р., з одного боку, та громадянка України, [PERSON], що проживає в м Житомирі, вул Михайлівська. 11, кв. 24. другого боку, уклали договір про наступне. Продавець зобов'язується передати у власність покупця майновий комплекс у складі нерухомого манна, яке складається з виробничої будівлі разом з виробничими прибудовами та будівлі пропускного пункту, що знаходиться за адресою: Україна, м Житомир, вул Маршала Рибалка,40 та розміщений на земельній ділянці розміром 0.8370 га., а покупець зобов'язується прийняти об'єкт продажу і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. (а. с. 54-55). Щодо посилання позивачки на протиправні дії [PERSON] проти неї, [PERSON] судом зроблено відповідний аналіз звернень [PERSON] до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області зареєстрованих в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Житомирського відділу поліції. Згідно інформації від 17.10.2016 р. від Житомирського ВП протягом 2014 р. [PERSON] до Житомирського ВП зверталася три рази: 12.06.2014 р., 04.07.2014 р., 28.08.2014 р. Відомості за цими зверненями внесені до ЄРДР № 12014060020003535 та 12014060020003010. На підставі постанови від 14 липня 2017 р. кримінальні провадження закриті. (а. с. 82-83). Протягом 2016 р. позивачка звертала до Житомирського відділу поліції чотири рази: 03.06.2016 р., 04.06.2016 р., 03.07.2016 р. За результатам перевірок проведено перевірку в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян» та складено відповідні висновки. Результати розгляду звернень суду не надані. Щодо четвертого звернення судом встановлено, що згідно з витягом з кримінального провадження № 12016060020006423 від 10.10.2016 р., 10.10.2016 р. близько 11.00 год. громадянці [PERSON] колишнім чоловіком [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження за адресою: м. Житомир, вул. М.Рибалка,40 (нині вул. Тараса Бульби-Боровця,40). За даним фактом порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Результатів досудового розслідування суду не повідомлено. (а. с. 11, 12) Диспозиція ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.33,34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосування положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. І ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 р. із змінами, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Виходячи з аналізу змісту наведеної норми стаття 116 ЖК України вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення; \~ \~ \~ \~використання його не за призначенням; систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. Суд критично відноситься до позивних вимог [PERSON] в частині посилання на протиправні дії щодо неї з боку відповідача, минулого чоловіка, [PERSON] і вважає, що сам факт неодноразових звернень позивачки [PERSON] до Житомирського ВП не свідчить про протиправні дії [PERSON] проти неї так як суду не було доведено іншого. Крім того судом було встановлено наступне. За договором купівлі - продажу від 10.06.2002 р. було придбано майновий комплекс у складі нерухомого майна, який складається з виробничої будівлі з виробничими прибудовами та будівлі пропускного пункту, що знаходяться за адресою: м.Житомир вул. Маршала Рибалка 40, (на даний час нова адреса м.Житомир вул. Тараса Бульби-Боровця, 40). Вартість даного обєкта нерухомості згідно висновку експерта від 22.02.2002 р. на час придбання становила 85336,00 грн. В той же час, купівля продажу відбулась за ціною 102403,20 грн. з врахуванням ПДВ. (а. с. 62-64). Судом з належних та допустимих доказів встановлено, що на час вищевказаних обставин [PERSON] та [PERSON] ,а також їх спільні діти , проживали разом, сторони по справі мали статуси приватних підприємців, а також той факт, що [PERSON] був засновником та керівником обєднання підприємців «Консорціум 100 ФАРБ». У 2002 році Позивач за зустрічним позовом - [PERSON] після попередніх домовленостей із ліквідатором ВАТ ПМК-5 [PERSON], придбав майновий комплекс, що складається з нерухомого майна, а саме: виробничої будівлі разом з виробничими прибудовами та будівлі пропускного пункту по вул. Маршала Рибалка, 40 в м. Житомирі. (а. с. 54-55). Судом встановлено, що оплата за майновий комплекс по вул. Маршала Рибалка, 40 в м. Житомирі була здійснена з розрахункового рахунку № 2600150002182 в ЖФ КБ «Західінкомбанк» фізичної особи-підприємця [PERSON] платіжними дорученнями № 113 від 04 липня 2002 р. на суму 16 201,60 грн., № 114 від 05 липня 2002 року на суму 35000,00 грн., № 135 від 05 серпня 2002 року на суму 16201,60 грн., № 136 від 06 серпня 2002 року на суму 35000,00 грн. (а. с. 61). Судом встановлено той факт, що саме [PERSON] на той момент розпоряджався розрахунковим рахунком №2600150002182 в ЖФ КБ «Західінкомбанк», оформленим на імя фізичної особи-підприємця [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого доручення. Також позивачем за зустрічним позовом було доведено, що фізична особа-підприємець [PERSON], як і багато інших фізичних осіб-підприємців, входив до складу обєднання підприємців «Консорціум 100 ФАРБ», яке очолював [PERSON] Зокрема, цей факт був встановлений у рішенні Богунського районного суду від 11 жовтня 2005 року в справі № 2-2789/05 р. (суддя Шелепа А.А.), що для даної справи є преюдиційним фактом. Суд, при вирішенні справи по суті враховує, що позивачкою у 2007 р. була оформлена довіреність на [PERSON] згідно якої він визнавався реальним власником даного цілісного майнового комплексу, так як довіреність упоноважувала [PERSON] щодо розпорядження даним майном без обмеження повноважень та стосовно всього спектру юридично значимих дій. З метою обєктивного розгляду справи суд бере до уваги заяву [PERSON] від 19.06.2014 р., завірену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] зі змісту якого свідчить, що вона, [PERSON] відміняє довіреність, видану нею на імя [PERSON] на представництво її інтересів, повязаних з ї підприємнцькою діяльністю, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 31.01.2007 р. за реєстром № 744. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач [PERSON] суду, з цього приводу пояснив, що про існування вказаної заяви він не знав так як йому ніяким чином про це не було повідомлено. Більше того він і на час слухання справи продовжує вести господарчу діяльність по їхньому з позивачкою підприємству. (а. с. 87). Судом також було встановлено, що безпосередньо [PERSON] не сплачувала жодних коштів за спірним договором купівлі продажу. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею ст.\~328\~ЦК України презюмується, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Договір купівлі продажу майна є відплатним договором, а тому за даним договором покупець отримує матеріальні цінності взамін на передані ним гроші. Суд вважає за можливе застосування до правовідносин, що виникли між сторонами ст. 392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Отже правомірною є вимога особи яка фактично сплатила кошти за майно щодо наданні їй статусу покупця цього майна, за яке такі кошти були сплачені. Натомість згідно загального принципу змагальності сторін в цивільному судочинстві, інша сторона (відповідач за зустрічним позовом) повинна також довести факт виконання обовязків покупця за даним договором в частині виконання нею зобовязання сплати вартості спірного майна. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що майновий комплекс, що складається з нерухомого майна, а саме: виробничої будівлі разом з виробничими прибудовами та будівлі пропускного пункту по вул. Маршала Рибалка, 40 ([PERSON], 40) в м. Житомирі був придбаний подружжям [PERSON] та [PERSON]. Реєстрація майна на будь-кого з подружжя не позбавляє іншого члена подружжя його права на частку у сумісно нажитому майні, але таке питання на розгляд суду не виносилось… В той же час суд доходить до висновку про те, що ці обставини не позбавляють [PERSON] звернутись із позовом до суду про розподіл сумісно нажитого майна. З урахуванням викладенного суд,

Outcome: approved