Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира 02.11.2016 р. звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики а саме просить\~ стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором\~ позики в сумі 400 доларів США, що еквівалентно 10 508,00 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 980 доларів США, що еквівалентно 25 744,60 грн., та\~ три відсотки річних в сумі 24,52 долари США, що еквівалентно 644,14 грн., що разом становить 1 404,52 долари США або 36 896,74 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 16.09.2014 р. між ним\~ та\~ [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній взяв у борг суму в розмірі 400 доларів США, зі сплатою 10% відсотків та строком користування\~ по 16.10.2014 р.\~ На вимогу\~\~ відповідач грошові кошти\~ у встановлений розпискою строк не повернув, проценти за користування грошовими\~ коштами , передбачені змістом розписки, не сплатив.\~ Посилаючись на ст. 625 ЦК України просить\~ також стягнути з відповідача три відсотки річних за неналежне виконання боржником зобов'язання за договором. У звязку з неодноразовою неявкою до суду відповідача [PERSON] (27.02.2017 р, 15.03.2017 р., 16.05.2017 р., 02.06.2017 р.) Богунським районним судом м. Житомира 02.06.2017 р. по справі було винесено заочне рішення яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені в повному обсязі. 21.06.2017 р. відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про поновлення процесуальних строків для перегляду заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2017 р. 22.12.2017 р. заяву [PERSON] про поновлення процесуальних строків для перегляду заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2017 р. було задоволено, скасовано заочне рішення та справу призначено до слухання на 26.12.2017 р. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позовних вимог обгрунтовуючи свою позицію оригіналом розписки [PERSON] про взяття у борг у [PERSON] 16 вересня 2014 р. чотириста доларів США. На час звернення до суду та під час судового слухання справи [PERSON] борг не повернув. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти позовних. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON] з 2013 р. Факту взяття у борг у [PERSON] 400 доларів США не заперечував, власноручно писав розписку, наполягав на тому, що дійсно в перший місяць, передбачений розпискою, борг не повернув але в подальшому повернув [PERSON] 150 доларів США і в подальшому, кожного місяця передавав [PERSON] по сімсот грн. але при цьому розписки про передачу частки боргу не писав та не брав, розписка, написана ним, залишалася у [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що підтверджує факт взяття [PERSON] у борг у [PERSON] 400 доларів США так як був присутній при передачі цієї суми і написанні [PERSON] розписки в якій також розписався. У подальшому, а саме у жовтні 2016 р. при ньому [PERSON] передавав [PERSON] пятдесят доларів США, пізніше сто пятдесят доларів США та кожного місяця передавав суму процентів. (а. с. 76, 77). Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає про факт взяття [PERSON] у борг у [PERSON] 400 доларів США. У його присутності, точної дати не памятає, [PERSON] передавав [PERSON] 700 грн. в якості процентів за борг. (а. с. 77). Вислухавши позицію позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.09.2014\~ р. між [PERSON] та [PERSON]\~ в письмовій формі було укладено договір позики, за яким останній\~ отримав в позику кошти в сумі 400\~ доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10% та строком повернення до 16.10.2014 р. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував факту написання розписки про взяття у борг у[PERSON] 400 доларів США. При цьому позивачем було надано оригінал розписки від 16 вересня 2014 р. Згідно змісту розписки [PERSON] у присутності свідка [PERSON] отримав у борг від [PERSON] чотириста доларів США (по курсу 13 грн.) 5 200 грн. під десять відсотків. Зобовязався повернути борг до 16 жовтня 2014 р. (а. с. 5). Суд критично відноситься до пояснень свідків [PERSON], [PERSON] так як свідки не вказали дати повернення частки грошей, конкретних обставин, які б суд міг взяти до уваги в підтвердження повернення хоча б частки повернення грошей. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові від 02.07.2014 р. в справі № 6-79цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.\~\~ Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві\~ позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Зі змісту частини 1 статті 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 статті 625 ЦК України\~ передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-369цс15 від 02.09.2015 р. та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно із ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. У випадку якщо між сторонами існують відносини і одна особа зобовязана передати кошти або передати товар на суму, яка перевищує у двадцять і більше разів (розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) то такі відносини мають бути оформлені шляхом укладання письмового правочину як варіант складання розписки, в якій зазначається, хто та кому передає кошти в якій сумі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі відповідно до (ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У даній справі сторони уклали договір боргу від 16.09.2014 р., даний договір є борговим документом, що підтверджує прийняття кожним із сторін відповідних зобов'язань. Наявність у позивача оригіналу боргового документу підтверджує той факт, що кошти в сумі 400 (чотириста) доларів США передались [PERSON] і спростовують його, [PERSON], його представника, свідків у суді твердження, що дані кошти були повернуті ним, [PERSON], оскільки у нього, [PERSON] відсутній оригінал боргового документу, та відсутня будь яка розписка або інший документ, який вказував би про факт повернення ним, [PERSON] коштів [PERSON] в сумі 400 доларів США які він отримав згідно розписки від 16.09.2017 р. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 533 ЦК України\~передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За офіційними даними Національного банку України станом 23.01.2018 р. на день винесення рішення судом,\~ діяли офіційні курси гривні до іноземної валюти 28,875 грн. за 100 доларів США. Оскільки відповідача допустив неналежне виконання зобовязань, з урахуванням меж заявлених вимог та положень ч. 1\~ст. 11 ЦПК України,\~ суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі З огляду на викладене вище, суд\~ стягує із відповідача\~ на користь позивача 400 доларів США., що еквівалентно 11 550,00 грн., відсотки за користування позикою за період з 17.10.2014 р. по 01.11.2016 р. в розмірі 1 155, 00 грн., та\~ три відсотки річних в сумі 708,06 грн. На виконання положень\~ статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00\~ грн.

Outcome: partial