Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі його Одеської обласної дирекції про зобовязання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0014/74/75123 від 21.05.2007 р. та укласти додатковий договір до цього кредитного договору шляхом викладення в новій редакції Графіку погашення кредиту, відповідно до якого щомісячні платежі по погашенню кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами становитимуть 1000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, стрімке падіння з початку 2014 року курсу гривні по відношенню до валюти кредиту призвело до значного здороження кредиту та зменшення ціни предмета іпотеки, в звязку з чим витрати із обслуговування боргу за кредитом суттєво перевищують його дохід, що порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавило його того, на що він розраховував при отриманні кредиту, що в свою чергу є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладанні цього договору; і, по-друге, 06.05.2016 року відповідач отримав його письмову пропозицію щодо зменшення розміру щомісячних платежів за кредитним договором з травня 2016 року, та станом на 23.05.2016 року у відповідача відсутні будь-які заперечення щодо зміни умов кредитного договору, отже відповідач акцептував цю його письмову пропозицію шляхом вчинення відповідних дій, але відмовляється укласти додаткову угоду до кредитного договору, на визначених ним у своїй оферті умовах. В судовому засіданні позивач підтримав позов, а представник відповідача [PERSON] не визнав позов. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін. Суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що згідно з кредитним договором № 014/0014/74/75123 від 21.05.2007 р. Відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», назва якого згодом змінена на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», надало [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 42420,00 дол. США, на строк користування по 21.05.2027 р. включно, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 13,25 % річних, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними ануїтентними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 21.05.2027 р. 07 квітня 2007 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до цього кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальнику в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених кредитним договором. При цьому, за умовами цієї додаткової угоди тимчасово на строк з 07.04.2009 р. по 07.04.2010 р. включено встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10,25 % річних, та тимчасово на період з 07.04.2009 р. по 07.04.2010 р. зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди, а також виклали в новій редакції Графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором та розрахунок сукупної вартості кредиту в додатках № 1, 2 до цієї додаткової угоди, які є невідємною частиною цієї додаткової угоди. Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами [PERSON] банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Як встановлено ст. 1054 ЦК України, надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних умовах. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборону, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 6, 12 та 13 ЦК України передбачена можливість вирішення сторонами кредитного договору питання реструктуризації заборгованості (зміна валюти виконання грошового зобовязання в іноземній валюті на національну, пролонгація погашення кредиту, зміна (пониження) процентної ставки за кредитом тощо), згідно з якими сторонам цивільних правовідносин надано можливість врегулювати свої відносини в договорі та власний розсуд. Можливість вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості за кредитами, а саме внесення змін до кредитних договорів, визначена статтю 651 ЦК України. При цьому варто враховувати, що статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право, а не обовязок кредитодавця проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Матеріалами справи підтверджено волевиявлення сторін кредитного договору № 014/0014/74/75123 від 21.05.2007 р. на отримання кредиту в іноземній валюті, та позивач не заперечував в судовому засіданні факт отримання ним від банку кредиту в іноземній валюті доларах США. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти України гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про [PERSON] України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються [PERSON] Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Правлінням [PERSON] Банку України № 496 від 12.11.2003р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформацій про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, при укладені вищевказаного кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обовязки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Крім того, відповідно до пунктів 8.1, 8.2., 8.3. згаданого кредитного договору, при укладенні цього договору позивач усвідомлював та гарантував, що умови цього кредитного договору йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Сторонами було погоджено, що з укладенням кредитного договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. Позичальник свідчив, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник, та що зміна курсу валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. У звязку з тим, що банком було надано позивачу кредит у доларах США, тому і графік погашення кредиту був розрахований у доларах США та згідно умов цього кредитного договору повернення суми кредиту та сплати процентів за кредит повинно бути здійснено у валюті, що відповідає валюті кредиту, а отже вимоги позивача в частині зобовязання банку скласти новий графік погашення кредиту та процентів за його користування у національній валюті України гривні, є неспроможними. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що при укладенні згаданого кредитного договору позивачу були відомі всі умови цього договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили його прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Більш того, відповідно до п. 12.2 цього кредитного договору, зміни в договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невідємною частиною договору (крім випадків, передбачених цим договором). Отже доводи позивача стосовно того, що банк нібито погодився з його пропозицією щодо змін умов кредитного договору, не відповідають дійсності та не заслуговують на увагу суду. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed