Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.03.2012 р. відповідач отримав кредит у розмірі 3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 26.11.2019 року у нього виникла заборгованість в сумі 103095,22 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3260,00 грн., заборгованість по процентам -92549,73 грн., заборгованість за пенею - 1900,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 4885,49 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 07.02.2020 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову суду не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 21.03.2012 року між сторонами укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідач [PERSON] (далі-Позичальник) отримав кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач\~ вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між ним і банком кредитний договір, отже, відповідач був ознайомлений з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві ( і з подальшими змінами - також зобов`язується ознайомлюватися самостійно). Дотепер відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом станом на 26.11.2019 року становить 103095,22 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3260,00 грн., заборгованість по процентам -92549,73 грн., заборгованість за пенею - 1900,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 4885,49 грн. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом цих Умов передбачено, що позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, та комісії на умовах цього Договору. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано\~ належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.\~ Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо\~договором\~встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений\~строк\~(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей\~строк\~(термін). Судом встановлено, що позивачем змінювався розмір процентної ставки за кредитним договором до витрат, здійснених за карткою «Універсальна», ставка за використання кредитних коштів становила з 01.09.2014 року 34,8 % на рік, а з 01.04.2015 року 43,20 % на рік. Отже, розмір процентної ставки, що підлягає застосуванню під час розрахунку заборгованості за процентами у розмірі 30,00% річних - на момент видачі картки (укладення договору), оскільки Умови та правила не містять підпис відповідача. Таким чином, заборгованість по процентам становить 5053,00 грн. ( виходячи з 36,00 % річних (2,5 % на місяць) х 62 міс. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За такого, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, передбаченого Умовами та правилам, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Таким чином, у стягненні суми пені у сумі 1900,00 грн. слід відмовити. Що стосується стягнення штрафів, то їх сума, що підлягає стягненню, становить 500,00 грн. (фіксована частина) та 44,07 грн. процентної складової пропорційно до задоволених позовних вимог. За такого, загальний розмір заборгованості становить 8857,07 грн. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554,\~611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов`язань, узятих на себе за договорами, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 180,77 грн. ((8857,07 грн. - сума задоволених вимог:103095,22 грн.=0,086 х 2102 грн.).

Outcome: partial