Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 18 квітня 2011 року державним нотаріусом Хилько Л.A. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що [INFO] померла його мама - [PERSON]. Після її смерті, він звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що 18 квітня 2011 року, його мама склала заповіт, в якому все належне їй майно вона заповіла [PERSON], [INFO]. Заповіт на ім'я [PERSON] був засвідчений 18 квітня 2011 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. Позивач вважає заповіт від 18 квітня 2011 року недійсним. Його мама була інвалідом першої групи з дитинства. В 2011 році стан її здоров'я різко погіршився, вона звернулась до лікарні, де їй поставили діагноз: злоякісне новоутворення сечового міхура. Усвідомлюючи, що захворювання на рак може призвести до передчасної смерті, життя його мами та його самого дуже змінилося. Так як мама виховувала позивача сама, була матір'ю-одиначкою, тому дуже переживала, про те хто буде наглядати за ним, після її смерті. Її маленька пенсія не дозволяла їй оплачувати дороге лікування, яке могло б хоч трохи покращити її стан. Вона весь час була в пригніченому стані, постійно плакала. В цей час в її житті з'явився [PERSON], сусід по будинку, де вони з мамою проживали. Після того, як мама розповіла [PERSON] про своє захворювання і свої страхи, він почав часто приходити до них додому і про щось її просити. Позивач не знав, про що саме, але тепер він розуміє, що він просив написати заповіт на його ім'я. Мама позивача дуже любила його і тому була здатна заради нього на все, але під впливом ліків, які вона вживала, щоб полегшити біль та під впливом обману зі сторони [PERSON] вона й підписала заповіт, після того як той пообіцяв їй піклуватися про позивача. На момент складання заповіту мама позивача не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки знаходилась в депресивному стані з психічними розладами у зв'язку з тяжкою хворобою та після прийняття сильнодіючих ліків. З 28 січня 2013 року позивача визнано інвалідом 2-ої групи. Пізніше законний представник [PERSON] - [PERSON] уточнила позовні вимоги та підстави заявлених позовних вимог. Так, вона просила із-за того, що на момент укладення заповіту заповідачка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18.04.2011 року і зареєстрований в Державному реєстрі заповітів за № 2-1080. Ухвалою суду до участі у справу була допущена [PERSON], як правонаступник замість [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнені позовні вимоги позивачки підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилався на обставини викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в повному обсязі. При цьому, пояснив, що її вимоги є безпідставними, що підтверджується висновками проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи. Представник органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради Бегерус Л.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки в інтересах [PERSON], визнаного недієздатним. Представник Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янкова І.В. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника державної нотаріальної контори у зв'язку з виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вислухавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 7095 (а.с.4). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Ще за життя, а саме 18 квітня 2011 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1080, в якому заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося [PERSON] (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі вищевказаного відповідач [PERSON] звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на його ім'я. У зв'язку з вищевказаним Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO]. [PERSON] є рідним сином [PERSON], померлої [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року [PERSON] був визнаний недієздатним, над ним було встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON]. Дане рішення не було оскаржене та набрало чинності 02.10.2013 року (а.с.100-101). Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, вищевказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні та не оспорюються, а тому доказуванню вищевказані обставини не підлягають. Позивачка [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], вважає заповіт складений 18 квітня 2011 року [PERSON], яким остання заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося [PERSON] - недійсним, оскільки заповідач на час складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. На підтвердження своїх вимог та заперечень сторони просили допитати в судовому засіданні свідків, які можуть надати пояснення з приводу обставин, які мають значення для правильного та повного дослідження обставин справи. Так, в судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили наступне: Свідок [PERSON], яка є знайомою померлої та її сина, і яка вказала, що знає та тісно спілкувалася з померлою з 2008 року. Вказала, що у померлої були ворожі стосунки з її сином. Відповідача вперше вона побачила на похороні [PERSON] Про заповіт їй відомо не було та з приводу того чи допомагав відповідач [PERSON] чи ні їй нічого невідомо. [PERSON] часто кричала та нецензурно лаялася на свого сина. Свідок [PERSON], яка знала померлу та її сина, оскільки вона є соціальним працівником та деякий час була приставлена до [PERSON], і яка вказала, що померла завжди кричала на свого сина та навіть ненавиділа його, оскільки як вважала сама [PERSON] її син був її тягарем. Вказала, що зі слів самої [PERSON], коли вона ще була жива, їй було відомо про посвідчення заповіту від [PERSON] на ім'я відповідача, оскільки останній повинен був її поховати. На запитання (свідка) до [PERSON] що буде з її сином, остання вказала, що їй все одно. Після цього, вона (свідок) більше до неї не приходила. Свідок [PERSON], яка знала [PERSON] з 1973 року, і яка вказала, що іноді вони спілкувалися з [PERSON], коли вона ще була жива. Вказала, що з кінця 2011 року вона ([PERSON]) перестала спілкуватися з нею та не підходила до телефону. Про заповіт вона дізналася вже після смерті [PERSON] Вказала, що у [PERSON] була порушена психіка, оскільки в неї було дуже складне життя. Свідок [PERSON], яка є тіткою [PERSON] та невісткою померлої, і яка вказала, що померла покладала на сина великі надії, але вони не справдилися в силу психічного стану її сина. Вказала, що взаємовідносини у померлої з сином були погані. Вказала, що у [PERSON] була не стійка психіка, інколи вона навіть виганяла її (свідка) з квартири з нецензурними словами. Зазначила, що коли [PERSON] почала спілкуватися із [PERSON], то вона почала віддалятися від своїх родичів та друзів. При цьому, пояснила, що померла звинувачувала сина в своєму житті, але не збиралася позбавляти його квартири. Свідок [PERSON], яка є робітницею відповідача (барменом в кафе), і яка вказала, що відповідач часто привозив [PERSON] в своє кафе, годував його за свій рахунок. При цьому, [PERSON] допомагав по кафе. Відповідач купував [PERSON] речі, телефон, продукти тощо. Свідок [PERSON], який є сусідом, і який вказав, що [PERSON] допомагав [PERSON] та її сину. Свідок [PERSON], яка є лікарем в лікарні де лікувався [PERSON], і яка надала свідчення, які не стосуються предмету спору. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, допитані свідки не надавали пояснень стосовно психічного стану [PERSON], померлої [INFO], а саме, зокрема, щодо того, що остання на час складання заповіту в квітні 2011 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, для встановлення обставин, чи могла [PERSON], померла [INFO], усвідомлювати значення своїх дій та чи могла вона керувати ними на час складання заповіту, а саме станом на 18.04.2011 року, необхідні спеціальні знання. Тому, за клопотанням позивачки, по даній справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза спадкодавця [PERSON], померлої [INFO], на вирішення якої були поставлені наступні питання: чи страдала спадкодавець [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], при житті будь-яким психічним розладом?; чи страдала спадкодавець [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], будь-яким психічним розладом при складені нею заповіту, який посвідчено 18.04.2011 року о 12 годині 30 хвилин державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. і зареєстрований в реєстрі за № 2-1080?; в якому психічному стані перебувала спадкодавець [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], під час складання нею заповіту, який посвідчено 18.04.2011 року о 12 годині 30 хвилин державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. і зареєстрований в реєстрі за № 2-1080 і чи могла вона розуміти значення своїх дій та керувати ними? (а.с.155-156). За результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи відділенням судово-психіатричних експертиз був складений Акт № 23 посмертної судово-психіатричної експертизи від 26.06.2014 року, згідно з яким комісія прийшла до висновку, що [PERSON] в період часу, що цікавить суд, тобто на момент складання заповіту 18.04.2011 року, яким-небудь психічним захворюванням не страждала. За своїм психічним станом в той період часу вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно з постановою Верховного суду України від 29 лютого 2012 року - відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а навіть навпаки зроблено висновок, що вона на момент складання заповіту 18.04.2011 року, яким-небудь психічним захворюванням не страждала та за своїм психічним станом в той період часу могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку з вищевказаним, твердження позивачки та її представника щодо не можливості померлої [PERSON] в момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та те, що вона не могла керувати ними, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду даної справи. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed