Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Гаражний кооператив № 5 звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому враховуючи уточнення (збільшення) до позовних вимог від 12.10.2015 року просить стягнути з останнього в його користь 695 грн. заборгованості; 20,40 грн. - 3 % річних від даної заборгованості та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є членом гаражного кооперативу № 5. Однак не сплачує обов'язкові членські внески, внаслідок чого за період з 2012 року по 2015 рік утворилася заборгованість у розмірі 695 грн. Окрім цього вказує, що на підставі ч.2 ст.625 ЦК України відповідач повинен сплатити кооперативу 3% річних від заборгованої суми за період прострочення до часу звернення з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що відповідач протягом чотирьох останніх років не сплачував річні членські внески. Рішенням конференції гаражного кооперативу від 25.01.2015 року було прийнято рішення про розмір річного внеску в межах 170 грн. Така є сума підлягає до сплати і боржниками за минулі роки. Також на засіданні членів правління гаражного кооперативу № 5 16 вересня 2015 року було прийнято рішення про збільшення членського внеску за 2015 рік з 01.09.2015 року на 15 грн.. Гараж № [NUMBER] знаходиться у загальній системі охорони гаражів, освітлення, прибирання території, пожежна безпека це все є основні послуги, за які сплачують члени гаражного кооперативу в тому числі і [PERSON] Тому просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав, вказав, що є ветераном війни інвалідом ІІІ групи, про що неодноразово повідомляв адміністрації гаражного кооперативу та пред'являв посвідчення. Вважає, що на підставі ст.13 закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» звільнений від сплати даних платежів. Позовні вимоги вважає безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні безнаперечно встановлено, що [PERSON] є членом гаражного кооперативу № 5 м.Червонограда Львівської області, за останнім рахується гараж № [NUMBER]. Зазначене не заперечується у судовому засіданні відповідачем. Як регламентує ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Представник позивача послалася в судовому засіданні на те, що відповідач з 2012 року не проводив сплату щорічних членських внесків, що призвело до утворення заборгованості станом на час звернення до суду в розмірі 695 грн. з розрахунку по 170 грн. з 2012-2014р. та 185 грн. за 2015 рік. Статтею 8 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Згідно з ст.12 цього закону - основними обов'язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов'язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Відповідно до п.6.4 статуту гаражного кооперативу № 5 - член кооперативу зобов'язаний сплачувати визначені щорічні внески. Як вбачається з витягу з протоколу ведення конференції гаражного кооперативу № 5 від 25.01.2014 (а.с.5) року членський внесок за 2014 рік та минулі роки для тих у кого існує заборгованість встановлено у розмірі 170 грн. 16 вересня 2015 року на засіданні членів правління гаражного кооперативу № 5 було прийнято рішення про збільшення членського внеску за 2015 рік з 01.09.2015 року на 15 грн., що підтверджується витягом з протоколу засідання членів правління гаражного кооперативу № 5 (а.с.20). Статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Разом із тим встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни відповідно до копії посвідчення серії Є № 085109 (а.с.17). У ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вказано, що на всіх автостоянках незалежно від форми власності, які є суб'єктами господарської діяльності чи належать цим суб'єктам, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів, що належать громадянам (крім автостоянок - гаражних кооперативів), і охороняються, облаштовуються місця для безоплатного зберігання (за рахунок коштів місцевих бюджетів) транспортних засобів, зазначених у частині шостій цієї статті. Кількість місць на автостоянці для безоплатного зберігання транспортних засобів встановлюється за поданням відповідного органу місцевого самоврядування відповідно до потреби з позначенням цих місць дорожніми знаками та відповідною розміткою. Порядок надання пільг власникам транспортних засобів, зазначених у частині шостій цієї статті, на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування та на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги щодо зберігання транспортних засобів (крім автостоянок - гаражних кооперативів), визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 24 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: звільнення від орендної плати за нежилі приміщення, що орендуються інвалідами війни під гаражі для спеціальних засобів пересування (автомобілів, мотоколясок, велоколясок тощо) та безплатне надання для цих засобів гаражів-стоянок незалежно від їх форми власності. Встановлено, що не оспорюється сторонами, відповідач не орендує у позивача нежиле приміщення під гараж та останній не надає відповідачу гараж-стоянку для автомобіля відповідача, який би був для останнього спеціальним засобом пересування, тому його посилання на Закон України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» є безпідставними. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість зі сплати щорічних членських внесків за період з 2012р. по 2014р. в розмірі по 170 грн. за кожен рік, всього 510 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача несплаченого членського внеску за 2015 рік у розмірі 185 грн., то у задоволенні такої слід відмовити, так як представником позивача не подано суду належних та допустимих доказів стосовно того, що [PERSON] прострочив сплату даної суми, оскільки до закінчення 2015 року ще залишається більше двох місяців, а конкретної дати сплати даних платежів у наданих суду витягах зі Статуту не зазначено, та судом таких не здобуто. Щодо вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу в зв'язку з прострочення грошового зобовязання суд прийшов до такого висновку. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Обчислюючи 3 % річних, суд виходить з наступного: 969*510/365*3/100, де: 510 грн. - сума заборгованості; 3 % - річні проценти від простроченої суми; 365 - кількість календарних днів на рік; 969- кількість прострочених календарних днів з 01.01.2013 р. (дата початку прострочення виконання грошового зобов'язання) до 27.08.2015 року (дата звернення до суду). Таким чином сума 3% річних від від простроченої суми боргу становить 40,61 грн. і така підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial