Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] Свої вимоги позивач мотивував тим, що з [PERSON] вони проживали без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Після припинення сумісного проживання син залишився жити із відповідачкою. Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Зараз хлопчик мешкає з позивачем, оскільки відповідачка зловживає спиртними напоями, в результаті чого не здійснює належним чином виховання та догляд дитини. Позивач вважає, що в інтересах дитини слід визначити місце проживати з ним, оскільки він має постійне місце проживання, стабільний самостійний дохід та може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, позивач проживає разом з матір'ю (бабусею дитини), яка має сили і бажання доглядати за сином позивача, доки позивача немає вдома, що вона й робила весь цей час, коли син перебував у позивача. В той час як відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, мешкає у квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини його навчання, дитина постійно скаржиться на стан здоров'я коли приїжджає від матері, від неї постійно здає неприємний запах цвілі, що вказує на невідповідність санітарно-гігієнічним умовам проживання та виховання дитини. Коли позивач забрав дитину від відповідачки, син не розмовляв взагалі, хоча за віком вже мав розмовляти добре, він був дуже знервованим, страждав нічним енурезом. З самого народження позивач постійно піклується про дитину, допомагає матеріально: купує одяг, сплачує аліменти. Позивач не зловживає спиртними напоями, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування всіх обставин справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги принципи Конвенції про права дитини та Декларації прав дитини, відповідно до яких малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у виняткових випадках. Апелянт зазначає, що [PERSON] чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], в період з березня по вересень 2015 року вона неодноразово намагалась побачитись з дитиною, однак позивач разом зі своєю матір'ю щоразу безпідставно відмовляли їй в грубій формі, хоча вона ніколи не перешкоджала спілкуванню сина з його рідним батьком. На думку апелянта [PERSON] та його мати [PERSON] налаштовують сина [PERSON] проти неї, формуючи у його свідомості негативний образ його матері. Крім того, апелянт зазначає, що вона постійно проживає та зареєстрована у місті Чернігові у квартирі, що належить одноособово на праві приватної власності її матері [PERSON]. За місцем проживання характеризується формально позитивно, офіційно працевлаштована, має постійний стабільний дохід, а тому має змогу повністю забезпечити себе та свого сина усім життєво необхідним. В квартирі у сина є своя кімната, в якій відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов є всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Також, апелянт наголошує на тому, що в судовому засіданні було встановлено, що вихованням сина [PERSON] займається виключно бабуся [PERSON], яка відвідує разом з ним лікувальні заклади, забирає з дошкільного навчального закладу, навчає його віршам та ходить з ним на прогулянки, однак на думку апелянта першочергове та беззаперечне право на виховання дитини мають її батьки, якщо вони не позбавлені батьківських прав у встановленому законом порядку. Крім того, апелянт вважає, що [PERSON] не зможе забезпечити належної уваги та догляду сина, а тому останній повинен залишитися проживати разом з матір'ю, а висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] має рекомендаційний характер та повинен братися до уваги разом з іншими доказами в сукупності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі встановлено, що сторони проживали без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.16). Після припинення спільного проживання сторін дитина залишилася проживати разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією довідки ОЖБК № 7006 від 01.07.2015 року (а.с.28). З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що вона працює в ТОВ «Граніт Буд Сервіс» на посаді менеджера з продажу, загальна сума доходу за період з січня 2015 року по червень 2015 року становить 9300,00 грн. (а.с.30). Відповідно до характеристики, наданої директором ТОВ «Граніт Буд Сервіс», [PERSON] за період роботи по теперішній час зарекомендувала себе позитивно, ділові якості проявила на вищому рівні. До своїх обов'язків ставиться з відповідальністю, творча та креативна людина. Серед особистих якостей окремо треба відзначити постійне прагнення до розвитку та самовдосконалення. За характером миролюбива, спокійна, врівноважена та ввічлива. Добре знаходить спільну мову з клієнтами. Протягом усього періоду роботи жодної скарги від клієнтів на неї не надійшло, тільки позитивні відгуки (а.с.29). Згідно характеристики, наданої керуючим ОЖБК, на [PERSON], яка мешкає у [ADDRESS], скарг від мешканців цього будинку не надходило (а.с.27). Відповідно до довідки УПСЗН Новозаводської у м. Чернігові ради від 30 червня 2015 року [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗН Новозаводської у м. Чернігові ради і отримує тимчасову допомогу на одну дитину, коли мати (батько) ухиляються від сплати аліментів в розмірі 1857,60 грн. (а.с.34). Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - матері відповідача (а.с.31). Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.52-53). З акту обстеження умов проживання від 06.08.2015 року вбачається, що квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] має всі комунальні зручності. [PERSON] має окрему кімнату в якій є ліжко, меблева стінка, телевізор, комод, іграшки. Для малолітнього [PERSON] створені всі умови для нормального розвитку та відпочинку (а.с.55). Як вбачається з інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу № 71 про малолітнього [PERSON] мати приводить і забирає сина вчасно, цікавиться його успіхами, відвідує батьківські збори, але часто приходить до садочка у стані, напередодні вживаних спиртних напоїв, та один раз у нетверезому стані (а.с.56). Згідно інформації Чернігівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про діагностичне обстеження [PERSON], з метою попередження психотравматичного впливу на дитину, процесу окремого проживання батьків та непорозумінь у їх стосунках, а також беручи до уваги потреби та бажання хлопчика, рекомендовано проживання [PERSON] з батьком та спілкування з матір'ю. (а.с.58). Як вбачається з повідомлення [PERSON] - матері [PERSON] її донька зловживає спиртними напоями (а.с.59). Згідно рапорту дільничного інспектора ВДІМ ЧМВС УМВС України в Чернігівській області [PERSON] за місцем проживання характеризується з негативної сторони: зловживає спиртними напоями та порушує громадський порядок, приводить в квартиру [ADDRESS] невідомих чоловіків (а.с.60). З акту про проживання особи без реєстрації від 10.04.2015 року вбачається, що [PERSON] проживає постійно з 21 березня 2002 року по теперішній час без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з реєстраційного посвідчення Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована в цілому за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с.7). З трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю №05 від 02 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] працює кондуктором громадського транспорту (а.с.14). Згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10). Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що згідно інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу №71 29 вересня 2014 року [PERSON] прийшла у дошкільний навчальний заклад у стані алкогольного сп'яніння, з березня 2015 року малолітній [PERSON] проживає з батьком і виявив бажання продовжувати проживати з батьком, крім того, [PERSON] не вчинялися дії по участі у вихованні дитини, як до відкриття провадження у даній справі, так і під час розгляду справи в суді або захисту свого права на участь у вихованні дитини у разі порушення цього права. Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком суду з наступних підстав. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У ч.ч.1,2 ст.161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо,не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 1998 року № 16 « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно.( ст.157 СК України) Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував положень наведених вище норм матеріального та процесуального права, не навів переконливих, безспірних, належних і допустимих доказів того, що є виняткові обставини для розлучення малолітньої дитини з матір'ю, а наведені мотиви є припущеннями, що заборонено ч.4 ст.60 ЦПК України. При цьому суд не врахував, що вихованням дитини повинні займатись батьки, а не дід чи баба, навіть якщо умови, які вони створили для дитини є кращими. Доводи суду першої інстанції, які суд поклав в основу судового рішення, про те, що орган опіки та піклування Новозаводської у м. Чернігів ради у висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] вважає за доцільне проживання малолітньої дитини з позивачем по справі з метою попередження психотравматичного впливу на дитину не має вирішального значення для справи, оскільки такий висновок зроблений після лише однієї бесіди з дитиною, не врахування поведінки матері в минулому,її ставлення до дитини, способу життя позивача та відповідача, а також фактичній передачі дитини на виховання бабусі. Зважаючи на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved