Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Ананьївська міська рада. Свою позовну заяву позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2014 року на житловий будинок, та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2019 року на земельну ділянку. Як зазначає позивач, що з нею в будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є її племінником. Відповідач [PERSON] ніколи не проживав за місцем реєстрації. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї, виданого депутатом Ананьївської міської ради, Ананьївського району Одеської області від 15 серпня 2019 року, відповідач з моменту реєстрації в даному житловому будинку не проживає (на протязі 12 років) та не бере участі у його утриманні. Крім того, позивач звертає увагу в позовній заяві на те, що вона є людиною з інвалідністю, а саме вона має 3 групу інвалідності, тому їй досить важко підтримувати будинок у належному стані, поратися по господарству, тому вона потребує допомоги сторонніх осіб. Відповідач [PERSON] не проживає разом з позивачем та не допомагає їй вести господарство, а його реєстрація в її будинку не дозволяє їй розпоряджатися ним на власний розсуд та обмежує її законні права, наприклад на отримання субсидії. Тому, з викладених в позовній заяві обставин позивач вважає, що [PERSON] є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У судове засідання, що призначене на 05 березня 2020 року позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.40). При цьому, в матеріалах справи міститься її письмова заява, що була подана через канцелярію суду 23 грудня 2019 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.33). Відповідач [PERSON] судове засідання, яке призначене на 05 березня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.39). Бдь-яких заяв та клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що це вже друга неявка відповідача [PERSON] до суду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с.32,39). Третя особа Ананьївська міська рада у судове засідання призначене на 05 березня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого сповіщалася належним чином (а.с.41). При цьому, в матеріалах справи міститься клопотання міського голови про розгляд справи за відсутності представника міської ради, проти позову міська рада не заперечує (а.с.24). В установлений строк в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачем не було подано відзив на позовну заяву до суду, тому відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, третьою особою не було подано до суду пояснення щодо позову, яке передбачено ст.181 ЦПК України. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21 вересня 1995 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.4). З довідки №2020 виданої 03 вересня 2019 року Ананьївською міською радою вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , (а.с.9). Відповідно до адресної довідки Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 17 вересня 2019 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , (а.с.18). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 січня 2014 року вбачається, що позивач [PERSON] володіє на праві приватної власності житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (а.с.7). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 липня 2019 року, позивач [PERSON] володіє земельною ділянкою, кадастровий номер: 5120210100:02:002:0694, площею 0,045 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , (а.с.8). Як вбачається з акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї складеного депутатом Ананьївської міської ради [PERSON] 15 серпня 2019 року, що громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою в [ADDRESS] , з 03 грудня 2007 року та по час складання акту фактично за вказаною адресою не проживає (а.с.10). Згідно довідки - виписки із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію, виданої 03 вересня 2019 року Ананьївською міською радою, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, котрий знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також за цією адресою зареєстрований [PERSON] , 1991 року народження, який є племінником [PERSON] , (а.с.11). Згідно довідки №2032 виданої 03 вересня 2019 року Ананьївською міською радою, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою в [ADDRESS] , з 03 грудня 2007 року та по час видачі довідки фактично за вказаною адресою не проживає з дня реєстрації (а.с.12). Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , позивач [PERSON] має 3 групу інвалідності з дитинства (а.с.13). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Зі змісту частини 2 статті 386 ЦК України вбачається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом по справі № 766/817/17. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved