Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Конюшка Д.Б. звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , ТОВ «Убер Партнер», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 12.10.2018 року о 07-30 год. в м. Києві по вул. Брожка, 82 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шкода Фабіа» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2018 року у справі № 752/23348/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шкода Фабіа» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Саламандра-Україна» за полісом РСЦПВВНТЗ № АК/7772856, а також додатково відповідальність водія автомобіля «Шкода Фабіа» д.н.з. [NUMBER] була застрахована за договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту «МініКаско» № 05.0018161 від 16.11.2017 року. 17.10.2018 року позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 15537 від 10.12.2018 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу (вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ без врахування втрати товарної вартості) автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 592881,40 грн. За результатами розгляду заяви позивача, страховиком було виплачено позивачу страхове відшкодування на загальну суму 199000,00 грн. Із зазначених полісів вбачається, що страхувальником транспортного засобу «Шкода Фабіа» д.н.з. [NUMBER] є відповідач ТОВ «Убер Партнер», в зв`язку з чим зазначеному товариству позивачем було направлено звернення щодо відшкодування заподіяної шкоди на компромісних умовах, однак, ТОВ «Убер Партнер», посилаючись на умови договору про надання послуг № 8-В від 09.08.2018 року, укладеного між ТОВ «Убер Партнер» та [PERSON] у відшкодуванні шкоди відмовило. Позивач вказує, що аналіз зазначеного договору свідчить про те, що між ТОВ «Убер Партнер» та [PERSON] були наявні трудові відносини, та ДТП сталась під час виконання [PERSON] своїх обов`язків, а тому завдану шкоду позивачу мають відшкодувати в солідарному порядку як винуватець аварії [PERSON] , так і його роботодавець - ТОВ «Убер Партнер». Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1336, складеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку складає 639914,27 грн., з яких вартість відновлювального ремонту складає суму в розмірі 592881,40 грн., а втрата товарної вартості - 47032,87 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати по сплаті вартості дефектування автомобіля «Ауді» в сумі 6624,00 грн., та вартості зберігання автомобіля в сумі 12997,80 грн. З огляду на те, що відповідачі в добровільному порядку завдані збитки не відшкодували, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд встановити факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Убер Партнер» протягом серпня-листопада 2018 року та станом на 12 жовтня 2018 року; а також стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача суму на відшкодування завданих збитків в розмірі 463036,07 грн. (592881,40 (вартість відновлювального ремонту) + 47032,87 (втрата товарної вартості) + 2500,00 грн. (вартість проведеної оцінки) + 6624,00 (вартість дефектування) + 12997,80 грн. (вартість зберігання) - 199000,00 грн. (отримане страхове відшкодування), а також судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.06.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Відповідач ТОВ «Убер Партнер» явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та третьої особи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] . 12.10.2018 року о 07-30 год. в м. Києві по вул. Брошка, 82 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шкода Фабіа» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2018 року у справі № 752/23348/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шкода Фабіа» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Саламандра-Україна» за полісом РСЦПВВНТЗ № АК/7772856, а також додатково відповідальність водія автомобіля «Шкода Фабіа» д.н.з. [NUMBER] була застрахована за договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту «МініКаско» № 05.0018161 від 16.11.2017 року. 17.10.2018 року позивач звернувся до страховика ПрАТ «Саламандра-Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 15537 від 10.12.2018 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу (вартість матеріального збитку, запобідяного власнику КТЗ без врахування втрати товарної вартості) автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] та вартість матеріального збитку склала суму в розмірі 592881,40 грн. За результатами розгляду заяви позивача, страховиком, у відповідності до умов договорів страхування, - було виплачено позивачу страхове відшкодування на загальну суму 199000,00 грн. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1336 від 10.12.2018, складеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку складає 639914,27 грн., з яких вартість відновлювального ремонту складає суму в розмірі 592881,40 грн., а втрата товарної вартості - 47032,87 грн., а всього матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 639914,27 грн. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду за ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положенням ст. 1187 ЦК України, відповідальність покладається на власника (працівника) джерела підвищеної небезпеки та відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до чинного законодавства, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених чинним цивільним законодавством. Відповідно до зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За загальним правилом, установленим ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Убер Партнер», що підтверджується договором про надання послуг № 8-В від 09.08.2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Убер Партнер», а відтак просить встановити факт трудових відносин та вказує про наявність підстав для солідарного стягнення суми невідшкодованих збитків, завданих внаслідок порушення ПДР України [PERSON] під час виконання своїх обов`язків за вказаним договором. Однак, на думку суду, зазначений договір в розумінні положень трудового закону не є доказом перебування відповідача [PERSON] в трудових відносинах із ТОВ «Убер Партнер», а інших доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування [PERSON] в трудових відносинах із ТОВ «Убер Партнер» матеріали справи не містять, а відтак доводи позивача про необхідність стягнення шкоди як із винуватця ДТП, так і з його роботодавця є хибними та не ґрунтуються на вимогах закону. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Убер Партнер» в розумінні трудового закону, а тому між позивачем та співвідповідачем [PERSON] виникло деліктне зобов`язання, за яким саме на останнього слід покласти обов`язок по відшкодуванню шкоди, як на особу, яка таку шкоду завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не встановлено факт наявності трудових відносин між відповідачами, суд вважає, що в задоволенні вимоги про встановлення факту перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Убер Партнер» протягом серпня-листопада 2018 року та станом на 12 жовтня 2018 року слід відмовити, а також з огляду на те, що досліджені докази свідчать про те, що залучене в якості відповідача ТОВ «Убер Партнер» не є належним відповідачем у даному спорі, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в стягненні із зазначеного товариства на його користь матеріальної шкоди. Крім того, в частині позовних вимог про стягнення шкоди в сумі 463036,07 грн. слід зазначити наступне. З огляду на положення ЦК України факт завдання шкоди, що не пов`язаний з виконанням обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Суд вважає, що саме відповідач [PERSON] , як винна у скоєнні ДТП особа, яка керувала транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки, на момент скоєння ДТП, завдяки нехтуванням правил безпеки руху, що спричинило ДТП, повинен відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду. Згідно із ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір завданої шкоди в даному спорі суд визначає, виходячи зі звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1336 від 10.12.2018, складеного на замовлення позивача, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає суму в розмірі 639914,27 грн. Суд звертає увагу на те, що відповідачем [PERSON] обґрунтування позову, зокрема, в частині розміру завданого матеріального збитку не спростовані, як і не надано суду доказів відшкодування завданих збитків позивачу в добровільному порядку. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги суму вже виплаченого страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП, на користь позивача слід стягнути суму завданої ним шкоди в розмірі 440914,07 грн. (639914,07 грн. (сума матеріальної шкоди) - 199000,00 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування). Разом з тим, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення вартості дефектування автомобіля в сумі 6624,00 грн., яка була фактично оплачена позивачем, слід відмовити, оскільки, витрати пов`язані із оплатою дефектування автомобіля входять до складу матеріального збитку завданого позивачу, які враховані судом при визначенні суми завданої позивачу шкоди, а також матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення позивачем фактичного відновлювального ремонту автомобіля, в зв`язку з чим останнім було здійснено оплату за дефектування автомобіля. Крім того, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення вартості зберігання автомобіля в сумі 12997,80 грн. слід також відмовити, оскільки, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено об`єктивну необхідність зберігання на платній основі зазначеного транспортного засобу впродовж тривалого часу. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також витрати, пов`язані із проведенням звіту про оцінку вартості матеріального збитку в сумі 2500,00 грн. В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги адвоката, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Стаття 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Стороною позивача на підтвердження понесених витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги суду надано договір про надання юридичних послуг № 17/10/18-ЮП/IL від 17.10.2018 року, укладений між адвокатом Конюшком Д.Б. та [PERSON] , акт виконаних робіт від 10.06.2019 року, згідно з яким сторони підтвердили, що виконавець здав, а замовник отримав послуги з надання правничої допомоги адвокатом по даній справі в повному обсязі та вартість наданих послуг складає суму в розмірі 32000,00 грн., а також суду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10.06.2019 року на суму 32000,00 грн. Однак, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, проаналізувавши матеріали справи, а також приймаючи до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, суд вважає пред`явлену до стягнення суму завищеною, а тому на переконання суду зазначена сума підлягає зменшенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за надання професійної допомоги адвоката, в сумі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial