Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просять суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації з вищевказаної квартири шляхом зобов'язання Орджонікідзевського міського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. В задоволенні зустрічних позовних вимог просять суд відмовити в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав та просить суд в їх задоволенні відмовити та підтримав свої зустрічні позовні вимоги та просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселити їх [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та виселити з квартири [PERSON], а також визначити порядок користування вказаною квартирою між ними та [PERSON]. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали та просять суд відмовити в їх задоволенні і підтримали свої зустрічні позовні вимоги та просять суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселити їх [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та виселити з квартири [PERSON], а також визначити порядок користування вказаною квартирою між ними та [PERSON]. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, про важливість своєї відсутності суд не повідомив. Третя особа - виконавчий комітет Орджонікідзевської міської ради в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, про важливість своєї відсутності суд не повідомив. Третя особа - Орджонікідзевський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] виїхала до м. Дніпропетровськ ще коли навчалася у 5-6 класі школи, [PERSON] виїхав туди ж пізніше - 7-8 років назад, вони ні [PERSON], ні померлій бабусі нічим ніколи не допомагали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає понад останніх 8 років, [PERSON] - понад 10 років та не користуються вказаною квартирою, [PERSON] зі свого боку ніяким чином не перешкоджала своїм дітям у користуванні вказаною квартирою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її близькою подругою, яку вона знає останні 7 років та яка проживає у м. Дніпропетровськ. З її слів їй відомо про те, що в 2009 - 2010 роках [PERSON] вигнала з дому мати та деякий час вона проживала в неї. Суд, вислухав пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли та не підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 21 серпня 1970 року згідно ордеру № 541 рідний батько позивача [PERSON] - [PERSON] (склад сім'ї - 4 чол.) отримав квартиру [ADDRESS], яка і по цей час знаходиться на балансі виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Після смерті батька, як основного квартиронаймача, рішенням виконкому Орджонікідзевської міської ради № 288 від 26.08.1998 року особовий рахунок вищезазначеної квартири було переоформлено на матір [PERSON] - [PERSON], яка і по теперішній час значиться основним квартиронаймачем вказаної квартири. [INFO] мати позивача та бабуся відповідачів - [PERSON] померла та знята з реєстраційного обліку у зв'язку зі смертю. В теперішній час в вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач - [PERSON] та її повнолітні діти - відповідачі [PERSON] та [PERSON]. В вересні 2003 року відповідач [PERSON] в добровільному порядку, забравши з квартири своє особисте майно та переїхала на інше постійне місце проживання, де проживає і в теперішній час. В квітні 2008 року відповідач [PERSON] в добровільному порядку, забравши з квартири своє особисте майно та переїхав на інше постійне місце проживання - до м. Дніпропетровськ, де проживав до лютого 2014 року, після чого повернувся до м. Орджонікідзе, де проживає не невідомій квартирі і в теперішній час. Суд встановив, що зі сторони [PERSON] будь-яких перешкод щодо користування житловою площею в спірній квартирі відповідачам вчинено не було. Відповідачі самі вирішили це питання шляхом виселення та залишення місця своєї реєстрації. По цей день відповідачі значаться зареєстрованими в квартирі [ADDRESS], однак на протязі більше 8 років постійно проживають за іншою адресою. Ця квартира не приватизована і відноситься до житлового фонду виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради. Оскільки відповідачі в добровільному порядку залишили квартиру та місце своєї реєстрації, позивач змушена сплачувати за них всі комунальні платежі, так як вони не бажають цього робити, вважаючи, що вони до квартири ніякого відношення не мають, так як покинули її, що також встановлено судом, зокрема, при дослідженні комунальних книжок, де лише позивач приймає участь в утриманні спірної квартири. Це свідчить про те, що відповідачі категорично відмовились від своїх зобов'язань, щодо утримання цієї квартири. Крім цього позивач не має можливості після смерті матері переоформи особовий рахунок, так як відповідачі відмовляються виконувати будь-які дії відносно вищезазначеної квартири. Згідно ст. 107 Житлового кодексу України, у випадку вибуття наймача і членів його сім'ї до постійного місця мешкання в інше житлове приміщення, договір найму приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму не розривається, а член сім'ї який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування цим приміщенням з дня його вибуття. Тобто відповідачі у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання до іншого житла, ще в 2003 та 2008 роках відповідно втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу переміщення і вільному у вибору місця проживання в Україні», особа може бути знята з реєстрації на підставі рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідачі не бажають знятись з реєстрації в добровільному порядку, що змусило позивача звернутись до суду з дійсним позовом. Факт того, що відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS], підтверджений актом МКП «ЖЕО» від 22.03.2014 року, а також цей факт підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні, які підтвердили факт не проживання відповідачів за вказаною адресою протягом тривалого часу. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що у вказаний позивачем час вони ніяким чином не могли переїхати зі спірної квартири на інше місце проживання, після смерті [PERSON] вони допомагали матері сплачувати за комунальні послуги, за свої кошти купували продукти харчування. Коли їх мати вселила у вказану квартиру співмешканця [PERSON], спільне проживання стало неможливим та в 2013 році вони покинули стіни даної квартири з поважних причин, залишив в ній свої особисті речі, а тому не можуть бути визнані такими, що втратили право користування квартирою, оскільки [PERSON] встановив свій порядок користування квартирою. Позивачі вважають, що вони відповідно до вимог ст.. ст.. 64, 65 Житлового кодексу України мають повне право на користування вказаною житловою квартирою, а також відповідно до вимог ст.. 116 ЖК України відповідач [PERSON] повинен бути виселений з вказаної квартири без надання йому іншого житла. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З вимогами та доводами позивачів [PERSON] та [PERSON], викладеними ними в зустрічній позовній заяві, а також в судовому засіданні, суд погодитися не може, тому як вони голослівними, безпідставними та недоведеними, такими, що не відповідають дійсності, встановленим в судовому засіданні обставинам справи та спростовуються стабільними поясненнями позивача та її представника, наданими ними письмовими доказами, поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, дослідженими матеріалами справи в їх сукупності. По-перше, [PERSON] добровільно виїхав з квартири після рішення суду в квітні 2008 року, так як він не міг залишатись в м. Орджонікідзе. [PERSON] виїхала в вересні 2003 року разом зі позивачем та навчалась в середній школі № 29 м. Дніпропетровська, а після закінчення школи навчалась в училищі м. Дніпропетровська, що підтверджено наданою в засіданні довідкою з місця навчання, яка спростовує доводи [PERSON] та свідка [PERSON]. В 2012 році [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі та постійно мешкає за адресою свого громадянського чоловіка. Жодних речей відповідачів в спірній квартирі немає і бути не може. По-друге, відповідачі були зареєстровані в спірну квартиру не з дозволу матері (їх бабусі), а на підставі дозволу позивача [PERSON] після їх народження. На той час позивач та її мати [PERSON] мали рівні права в спірній квартирі. Після смерті [PERSON] в спірній квартирі крім позивача ніхто не проживав, так як відповідачі проживали в м. Дніпропетровську. Як до смерті [PERSON], так і після її смерті відповідачі ніяким чином не допомагали сплачувати комунальні платежі та інше, як вони про це зазначають в своїй зустрічній позовній заяві. Зокрема, [PERSON] вживав наркотичні засоби, за що був засуджений районним судом м. Дніпропетровська (копія вироку суду додається) в січні 2014 року, а тому і виїхав з м. Дніпропетровська, що спростовує його доводи про те, що [PERSON] вигнала його з квартири. [PERSON] влаштовувала особисте життя та ще в той час навчалась, тому взагалі не могла надавати позивачу будь - яку допомогу. В своїй позовній заяві відповідачі зазначають, що вони працювали та мали постійний дохід, що не відповідає дійсності та обставинам справи, оскільки [PERSON] не працював, а тим більше не мав постійного доходу. [PERSON] навчалась, тому також не могла працювати та мати будь - який дохід. Тому вони і не надали суду жодних доказів про сплату комунальних платежів та надання [PERSON] будь-якої допомоги. По-третє, позивачі в своїх вимогах намагаються довести суду те, що в спірній квартирі проживає [PERSON], що не підтверджено жодними доказами по справі. Виходячи з його прізвища, ім'я, він не є громадянином України та є лише знайомим [PERSON], які їй допомагає в утриманні квартири та доглядає за квартирою в період тимчасової відсутності [PERSON], оскільки остання працює в м. Дніпропетровськ. В своїх вимогах позивачі ставлять питання виселення [PERSON] з спірної квартирі але не надають суду жодних доказів про факт його постійного проживання в спірній квартирі. Всі твердження позивачів є голослівними і не мають ніяких підтверджень. Згідно діючого законодавства кожний громадянин України має право на вільне пересування та право мешкання на території України. Таким чином факт проживання [PERSON] у спірній квартирі судом не встановлено і сторонами по справі не доведено. Позивачі [PERSON] та [PERSON] взагалі не мають наміру вселитись в квартиру, так як на протязі багатьох років мають інше житло, де постійно мешкають та на протязі багатьох років не намагались жодного разу прийти та проживати до вказаної квартири, прийняти участь в утриманні квартири. Таким чином суд приходить до висновкУ, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити.

Outcome: approved