Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ПАТ Банк Фінанси та Кредит), в якому прохав стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь депозитний вклад з відсотками за користування вкладом в розмірі 21257,64 грн. та 3% річних в розмірі 22,54 грн., а всього на загальну суму 21280,18 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2014 \~року між ним та ПАТ Банк Фінанси та Кредит, в особі начальника відділення №33 \~ПАТ Банк Фінанси та Кредит, був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит), відповідно до якого Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в сумі 20000 \~гривень \~на строк з 22 жовтня 2014 року до 22 травня 2015 року. По закінченню строку дії згаданого договору йому було відмовлено в поверненні вкладу. Позивач [PERSON], будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, до залу суду не зявився, звернувся із письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до залу суду повторно не зявився, причин неявки не повідомив, письмових заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не надав. З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення частково з наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на\~\~припущеннях. Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 \~року між позивачем та ПАТ Банк Фінанси та Кредит, в особі начальника відділення №33 АТ Банк Фінанси та Кредит, був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) №300131/122002/7-14 (а.с.3), відповідно до якого Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в національній валюті на депозитний рахунок №2630.5.104012.003 в сумі 20000 гривень\~на строк з 22 жовтня 2014 року до 22 травня 2015 року. 18 травня 2015 року позивач звернувся до Банку із заявою про повернення банківського вкладу (а.с.5), в задоволенні якої, за його поясненням в позовній заяві, йому було відмовлено в зв'язку з необхідністю дотримання Банком нормативно-правових вимог державних наглядових та контролюючих органів /зокрема Постанови правління НБУ № 540 від 29 серпня 2014 року/. Визначаючи характер спірних правовідносин, з врахуванням того, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків сторін став Договір про банківський строковий вклад, суд, при вирішенні цього спору, виходить з наступного. Так, згідно ч.1 ст.1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Тобто, ця норма законодавства України визначає, що вкладом (депозитом) є виключно кошти, які розміщені на іменних рахунках клієнтів (вкладників) у банку. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України\~договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною другою ст.1060 ЦК України\~визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною п'ятою\~статті 1061 ЦК України\~закріплено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до абз.2 ч.6\~ст.1060 ЦК України, у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, проценти за користування вкладом повинні бути виплачені вкладникові на момент видачі вкладу, тобто з врахування також і періоду прострочення виконання строку, визначеного в договорі. Пунктом 2 Договору про банківський вклад визначено, що за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 23,10 % річних. З огляду на викладене та враховуючи, що суд погоджується із розрахунком процентів на банківський вклад, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню вклад з відсотками за користування вкладом з розрахунку на день подання позову в розмірі 21257,64 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимог ЦК України. Як вбачається із змісту ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання 3% річних, оскільки боржник не може бути звільнений від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд погоджується з розрахунками 3% річних, тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню в 3% річних в розмірі 22,54 грн. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. У відповідності до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial