Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 26.09.2013 року він передав [PERSON] в борг 187 450,00 грн.. Цього ж дня у присутності нотаріуса укладено договір позики грошових коштів, який зареєстровано в реєстрі за № 2474. Під час укладення договору, дружина [PERSON] надала свою згоду на отримання останнім у позику грошових коштів. Пунктом 1 договору передбачено, що кошти надавалися [PERSON] без нарахування відсотків за користування грошовими коштами, в строк до 26.11.2013 року. За належне виконання зобовязання [PERSON] поручився [PERSON] у розмірі 1 000,00 грн., що підтверджується договором поруки від 30.09.2013 року. Пунктом 3 договору позики грошових коштів передбачено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, [PERSON] зобовязався повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 23 000 доларам США за офіційним курсом НБУ. Відповідачі взяті за договором зобовязання не виконали, і тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 570 527,00 грн., а з [PERSON] 1000,00 грн.. Позивач в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі, подав до суду через канцелярію суду письмове клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належно, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що 26.09.2013 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в борг 187 450,00 грн., що підтверджується укладеним договором позики грошових коштів, який зареєстровано в реєстрі за № 2474, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Під час укладення договору, дружина [PERSON] надала свою згоду на отримання останнім у позику грошових коштів. Пунктом 1 договору передбачено, що кошти надавалися [PERSON] без нарахування відсотків за користування грошовими коштами в строк до 26.11.2013 року. За належне виконання зобовязання [PERSON] поручився [PERSON] у розмірі 1 000,00 грн., що підтверджується договором поруки від 30.09.2013 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Пунктом 3 договору позики грошових коштів передбачено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, [PERSON] зобовязався повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 23 000 доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Відповідачі взяті за договором зобовязання не виконали. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Позивач мотивує суму заборгованості в розмірі 570 527,00 грн., яку він просить стягнути з відповідача [PERSON], тією обставиною, що з 26.11.2013 року відбувся процес девальвації грошової одиниці України. За курсом НБУ станом на 26.11.2013 року вартість 1 долара США становила 7.9930 грн., а станом на 27.01.2016 року вартість 1 долара США становила 24.8490 грн.. Таким чином, сума заборгованості, станом на 27.01.2016 року становить 571 527,00 грн.. Згідно договору поруки відповідач [PERSON] за належне виконання зобовязання [PERSON] поручився у розмірі 1 000,00 грн.. Однак, як встановлено судом, позов позивачем було подано до суду не 27.01.2016 року, а 28.01.2016 року, і вартість 1 долара США на дану дату становила 24,87 грн., і тому сума яка підлягає до стягнення становить 572010,00 грн., однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, і вважає що до стягнення підлягає сума вказана позивачем в позовній заяві. Суд вважає, що оскільки сторони в п.3 договору позики обумовили в договорі позики, що сума грошей у гривні, яка підлягає поверненню, має відповідати еквіваленту 23 000 доларів США, то сума яка підлягає стягненню з [PERSON] в розмірі 570 527,00 грн. є обґрунтованою і останнім не спростована. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу [PERSON] суму позики. В той же час, відповідачами не надано доказів належного виконання, взятих зобовязань по поверненню суми позики, і тому суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача, понесені ним судові витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved