Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03.08.1991 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказував на те, що їх з відповідачкою сімейні відносини поступово почали псуватись, часто виникали конфлікт, а після його повернення з зони антитерористичної операції, де він перебував більш ніж один рік, вони з дружиною взагалі перестали спілкуватись. З квітня 2016 року вони з дружиною не підтримують між собою шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе, а тому звернувся до суду з даним позовом та просив розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу та пояснила, що наданий судом строк для примирення не дав бажаних результатів та їх подружні стосунки не відновились. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 03.08.1991 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований міськвідділом РАЦС у м.Чернівці, актовий запис №1349 (а/с7). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а/с 4,5). Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачем, суд вважає, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач не заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved