Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Департамент комунальної власності ОМР звернувся до суду з позовом і, після уточнення вимог, просить визнати недійсним іпотечний договір від 25.04.2007 року, укладений між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON]Е, реєстр. № 267, на нежиле приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване по вул. Дерибасівській, 1 в м. Одесі; скасувати запис про державну реєстрацію іпотеки, реєстраційний номер обтяження 4870118, на нежиле приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване по вул. Дерибасівській, 1 в м. Одесі, номер РПВН: 13515833; скасувати заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4870533 на нежиле приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване по вул. Дерибасівській, 1 в м. Одесі, номер РПВН: 13515833; зняти арешт з нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 9898773 нежилого приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване по вул. Дерибасівській, 1 в м. Одесі, номер РПВН: 13515833, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА №144021, 25.05.2010 року підрозділом примусового виконання рішень ВДВС ГТУЮ в Одеській області; зняти арешт з нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 12281657 нежилого приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване по вул. Дерибасівській, 1 в м. Одесі, номер РПВН: 13515833, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження 26797556, 06.07.2011 року Першим Київським ВДВС ОМУЮ, державний виконавець Максютенко В.О. При цьому позивач посилається на те, що на підставі рішення суду від 26.08.2015 року, яке є чинним, визнано незаконним та скасоване свідоцтво про право власності №034121 від 22.12.2000 року та витребувано на користь ДКВ ОМР у [PERSON] нежиле приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване по вул. Дерибасівській, 1 в м. Одесі та виселено [PERSON] з даного приміщення та скасовано державну реєстрацію приміщення за [PERSON] Однак, 25.04.2007 року [PERSON] було укладено договір іпотеки з АКТ «Укрсоцбанк» та передано в іпотеку вказане нежиле приміщення, на яке відповідно до даного договору було накладено ряд обтяжень. Вказаний договір та зареєстровані обтяження, позивач вважає такими, що порушують його законні права власника, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання сторони та третя особа не зявилися, викликані. Представник позивача та представник АКБ «Укрсоцбанк» надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач наполягав на задоволенні позову, а відповідач заперечував проти його задоволення та застосування строків позовної давності. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи за відсутності сторін та третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, що містяться в матеріалах справи і зясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч.1-3 ст. 10 ЦПК України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі рішення суду від 26.08.2015 року, яке є чинним, визнано незаконним та скасоване свідоцтво про право власності №034121 від 22.12.2000 року та витребувано на користь ДКВ ОМР у [PERSON] нежиле приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване по вул. Дерибасівській, 1 в м. Одесі та виселено [PERSON] з даного приміщення та скасовано державну реєстрацію приміщення за [PERSON] Однак, 25.04.2007 року [PERSON] було укладено договір іпотеки з АКТ «Укрсоцбанк» та передано в іпотеку вказане нежиле приміщення, на яке відповідно до даного договору було накладено ряд обтяжень. Відповідно до положень ст.5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути майно, що належить іпотекодавцю на праві власності. Відповідно до положень ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця. Суд знаходить, що оскільки на підставі рішення суду від 26.08.2015 року [PERSON] втратила право власності на вказане майно, яке при цьому вибуло з її володіння, то і вказане майно не може далі бути предметом іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою ст. 203 ЦК України, а згідно ч.1 ст. 203 ЦК України правочин не може суперечити законодавству. Таким чином, суд робить висновок про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання договору іпотеки недійсним. При цьому суд критично ставиться до заяви представника АКБ «Укрсоцбанк» про застосування строків позовної давності, так як представником позивача вже було доведено те, що позивач дізнався про спірний правочин лише в 2012 році, відразу ж після чого і звернувся до суду з даним позовом. Також суд знаходить, що вимога позивача про скасування записів у Державному реєстрі, які, зокрема, повязані з реєстрацією договору, який визнано недійсним, є обґрунтованою і законною. Також ґрунтується на положеннях ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» і вимога про зняття арештів, які накладені державними виконавцями. Таким чином, суд робить висновок, що вимоги ДКВ ОМР підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved