Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В травні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила, уточнивши та збільшивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, провести розподіл спільного майна подружжя: належних їй та [PERSON] садового будинку та земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0520 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] і зареєстровані на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 230836 від 06 вересня 2010 року за нею; земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0504 га за [ADDRESS] та області і зареєстровану на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 230837 від 06 вересня 2010 року за нею, залишивши вказану нерухомість у особистій приватній власності [PERSON]; стягнути зі [PERSON] на її користь 12000 грн. в рахунок частки вартості будівельних матеріалів, використаних для будівництва гаражу [ADDRESS], та обліковується за [PERSON]; стягнути зі [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 546091,41 грн. в рахунок частки прибутку приватного підприємства «ЮРГІС-ДЕНТ», розташованого за адресою: вул. Бєлова, 8 (гуртожиток) у м. Чернігів згідно висновку судово-економічної експертизи з вирахуванням з суми компенсації компенсацію в розмірі 47080 грн. на користь [PERSON] в рахунок належної йому частки вартості спірних земельних ділянок та садового будинку; стягнути зі [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 66279,5 в рахунок частки вартості медичного стоматологічного обладнання, придбаного [PERSON] згідно рахунку-фактури № СФ-000156 від 22 листопада 2004 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 94 від 25 листопада 2004 року та накладної № 141 від 25 листопада 2004 року на загальну суму 132559 грн., а саме обладнання залишити у власності [PERSON] [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, в якому просив: визнати за ним право власності на цегельний гараж [ADDRESS]; визнати його особистою приватною власністю садовий будинок та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0520 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], що зареєстровані на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 230836 від 06 вересня 2010 року за [PERSON], та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0504 га за [ADDRESS] та області, що зареєстрована на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 230837 від 06 вересня 2010 року за [PERSON], вказуючи, що нерухомість, хоча і набуто під час шлюбу, придбано за його особисті кошти. Рішенням Чернігівського районного суду від 22 жовтня 2013 року первісний позов задоволено частково: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку загальною площею 40,1 кв. м (у плані під літерою А-1) та на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0520 га, кадастровий номер 7425583500:06:000:3537, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки [ADDRESS]. В задоволенні вимог [PERSON] про залишення у її особистій приватній власності садового будинку і земельних ділянок в садівничому товаристві та про стягнення грошової компенсації в рахунок її частки вартості використаних при будівництві гаража будівельних матеріалів відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності відмовлено. Ухвалою Чернігівського районного суду від 22 жовтня 2013 року закрито провадженні у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ доходів і майна підприємства. В апеляційних скаргах [PERSON], вважаючи судове рішення та ухвалу незаконними, постановленими з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати і задовольнити заявлений нею позов. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не провів реальний розподіл всього придбаного подружжям під час шлюбу майна, неправомірно виключив з переліку майна, що підлягає поділу, гараж, вказавши, що докази сплати пайового внеску та вартості гаража відсутні, а також стоматологічне обладнання, зазначивши, що останнє є майном приватного підприємства. Вважає, що висновок суду про необхідність розгляду позову про поділ прибутку приватного підприємства «ЮРГІС-ДЕНТ» в порядку господарського судочинства суперечить положенням сімейного законодавства та Рішенню Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання майна особистою власністю. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи частково заявлені [PERSON] вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи було встановлено факт придбання спірного садового будинку і земельних ділянок подружжям під час шлюбу, а отже право власності на 1/2 їх частину слід визнати за [PERSON], оскільки це майно оформлено на дружину. Відмовляючи в задоволенні вимог про залишення у власності [PERSON] гаражу та стягнення на користь дружини частину його вартості, суд прийшов до висновку про те, що право власності на цю нерухомість не зареєстровано, докази сплати пайового внеску за нього, а також його вартості на час розгляду справи відсутні. Суд визнав належне [PERSON] медичне стоматологічне обладнання майном підприємства «ЮРГІС-ДЕНТ» і ухвалою закрив провадження у справі в цій частині заявлених [PERSON] вимог, а також розподілу прибутку цього приватного підприємства, вказуючи на те, що ці вимоги слід розглядати в порядку господарського судочинства. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання майна особистою власністю, суд першої інстанції послався на те, що під час придбання садового будинку та земельних ділянок [PERSON] подавав нотаріусу відповідні заяви, в яких не заперечував проти придбання нерухомості, підтверджуючи, що остання набувається за спільні кошти подружжя. З таким висновком місцевого суду частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. По справі встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 5 травня 2011 року (т. 1 а.с. 4). Під час шлюбу сторони придбали садовий будинок та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0520 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], право власності на які зареєстровано за [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 230836 від 06 вересня 2010 року та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0504 га за [ADDRESS] та області, право власності на яку також зареєстровано за позивачем за первісним позовом згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 230837 від 06 вересня 2010 року (т. 2 а.с. 3, 47). За повідомленням автогаражного кооперативу № 45 (т. 1 а.с. 6) [PERSON] дійсно являється членом цього кооперативу та має гараж [ADDRESS]. Згідно з рахунком-фактурою № СФ-000156 від 22 листопада 2004 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 94 від 25 листопада 2004 року та накладної № 141 від 25 листопада 2004 року [PERSON] придбане медичне стоматологічне обладнання на загальну суму 132559 грн. (т. 1 а.с. 25-27). [PERSON] та [PERSON] являються засновниками ПП «ЮРГІС-ДЕНТ» (т. 1 а.с. 93-103). За висновком судового експерта № 2787/2788/12-24 від 6 березня 2013 року (т. 1 а.с. 166-176) прибуток приватного підприємства за період з 2008 року по 16 травня 2001 року за даними Книги обліку доходів та витрат становить 2822,18 грн. Прибуток цього підприємства за цей же період з урахуванням даних виручки від реалізації стоматологічних послуг Журналів щоденного обліку роботи лікарів-стоматологів стоматологічної поліклініки «ЮРГІС-ДЕНТ» за період з 2008 року по 16 травня 2011 року та сум витрат, які вказані у Книзі доходів та витрат за цей період, ймовірно складатиме 1186342,83 грн. Висновками спеціаліста № С-13931, С-13931/1, С-13931/2, (т. 2 а.с. 55-72, 73-86, 87-100) визначено вартість садового будинку в сумі 41343 грн., земельної ділянки [NUMBER] - в сумі 2822 грн., земельної ділянки [NUMBER] - в сумі 2912 грн. Положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 60 цього кодексу закріплено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної власності подружжя. Положеннями ст. 69, 70, 71 Сімейного кодексу України визначено право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і частки чоловіка та дружини є рівними. Майно подружжя ділиться між ними в натурі. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх в професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив, що набуті подружжям [PERSON] за час шлюбу садовий будинок і земельні ділянки являються об'єктом спільної власності подружжя, що стало підставою для відмови в задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON] за його недоведеністю, проте безпідставно не провів реальний розподіл належного сторонам майна. Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що медичне стоматологічне обладнання, придбане [PERSON] під час шлюбу, являється майном приватного підприємства «ЮРГІС-ДЕНТ», а отже підлягає розподілу в порядку господарського судочинства, не відповідає матеріалам справи. Так, наявні в ній оригінали рахунку-фактури № СФ-000156 від 22 листопада 2004 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 94 від 25 листопада 2004 року та накладної № 141 від 25 листопада 2004 року свідчать про те, що вказане обладнання було придбане на ім'я [PERSON], як фізичної особи. Воно не зазначено у статуті, як майно підприємства і, крім цього, повернуто [PERSON] в ході виконання рішення про стягнення боргів з ПП «ЮРГІС-ДЕНТ». Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вказане обладнання являється речами для професійних занять [PERSON], яке слід залишити в його власності, оскільки останній використовував його в професійній діяльності. При цьому не беруться до уваги висловлені [PERSON] апеляційному суду заперечення з приводу фіктивності представлених рахунку-фактури, квитанції до прибуткового касового ордеру та накладної, оскільки належних доказів на підтвердження цих заперечень ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не надано. З урахуванням наведеного, підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про розподіл належного подружжю майна шляхом залишення в її власності садового будинку та земельних ділянок з вирахуванням із належної їй частки вартості медичного обладнання, що передається [PERSON], вартості наведеної вище нерухомості, яка визначена висновками спеціаліста. Після остаточних зарахувань зі [PERSON] на користь позивача за первісним позовом слід стягнути 19202 грн. грошової компенсації в рахунок належної їй частки вартості медичного стоматологічного обладнання. Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість включення до розподілу майна подружжя спірного гаражу, оскільки [PERSON] просить, залишивши його у володінні колишнього чоловіка, стягнути на її користь частку вартості будівельних матеріалів та обладнання, використаних для будівництва гаражу, не надавши при цьому належних та допустимих доказів заявленої нею до стягнення суми. Апеляційний суд не вважає такими доказами витяг з газети «Объявления по средам», оскільки вказані в засобі масової інформації ціни на гаражі не стосуються конкретного спірного об'єкту поділу, і крім цього, до суду першої інстанції не подавались. Сторони не заперечували також, що в гаражі восени 2013 року, тобто під час розгляду справи в суді першої інстанції, відбулась пожежа, а отже визначення його стану та вартості без спеціальних знань неможливо. Колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на нормах сімейного законодавства висновок суду першої інстанції про те, що розподіл прибутку майна приватного підприємства між подружжям, що є його засновниками, відносить до господарської діяльності, оскільки відповідно до положень ст. 113 Цивільного кодексу України приватне підприємство не відноситься до господарських товариств. Крім цього, [PERSON] заявляла такі вимоги, посилаючись не на наявність між засновниками спору про поділ прибутку ПП. Вона вказувала, що колишній чоловік під час шлюбу набув, приховав та привласнив належне родині майно у виді прибутку підприємства. Разом з тим, за положеннями ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами. Виходячи з цього, не підлягають задоволенню заявлені [PERSON] вимоги про поділ грошової компенсації в розмірі 546091,41 грн. в рахунок частки прибутку приватного підприємства «ЮРГІС-ДЕНТ», оскільки належних та допустимих в контексті положень ст. 59 ЦПК України доказів щодо приховування або привласнення коштів [PERSON] від родини за період шлюбу, суду не надано, а отже, ці доводи позову є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, оскільки їх заперечує інша сторона. Крім цього, наявний в матеріалах справи експертний висновок, з урахуванням наданих на експертизу матеріалів, свідчить про можливість вирахування лише імовірного доходу, який у приватного підприємства фактично може бути меншим, ніж заявлено у позові. Таким чином, ці заявлені [PERSON] вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю. Відтак,

Outcome: partial