Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позові позивач вказує, що 19 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено усний договір строкової позики коштів на суму 2000 доларів США, що відповідало по середньому курсу обміну валют по Україні на той час (1 долар США = 12,1070 грн.) 24214 гривень, на строк до 19 червня 2014 року. На підтвердження їх усного договору та факту отримання від позивача грошей в сумі 2000 доларів США,- відповідач власноручно написав розписку. У обумовлений сторонами термін відповідач боргу не повернув та став уникати зустрічей з позивачем, а при зустрічі пояснював, що повернути борг не може, оскільки у нього немає грошей. Тобто, позивач в позові вказує, що станом на день подачі даної позовної заяви до суду, відповідач свої зобовязання щодо повернення боргу не виконав та грошові кошти не повернув. Позивач в позові вказує що, станом на день оформлення позову 07 грудня 2016 року курс долара США по НБУ України становить: 1 долар США = 26,0974 гривні, а відтак на сьогоднішній день відповідач заборгував позивачу 52194,80 грн. Крім того, відповідач прострочив повернення боргу на 938 днів (19.05.2014 13.12.2016), а тому повинен сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми в розмірі 4024 грн. (52194,80 : 365 х 3х 938 : 100). На цій підставі позивач змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою та просить суд:\~ стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 52194 грн. 80 коп.; три відсотки річних в сумі 4024 грн..; судові витрати в сумі 1240 грн., а всього стягнути з відповідача на користь [PERSON] 57458,80 грн. Позивач [PERSON] будучи належним чином,\~ повідомлений про місце, дату та час проведення судового засідання, в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Представник позивача по дорученню [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити в повному обсязі. Також вона пояснила, що відповідач при неодноразовому спілкуванні факт отримання коштів не заперечує, однак своїх зобовязань по договору позики не виконує. \~Відповідач [PERSON],\~ в судовому засіданні позов визнав. Також він пояснив, що він дійсно писав розписку, яка долучена до матеріалів позову позивачем і позичив грошові кошти в сумі 2000 доларів США, однак в даний час немає можливості їх повернути і тому вважає, що йому потрібно розстрочити виплату відповідних грошових коштів на користь позивача. Суд заслухавши пояснення\~ представника позивача та відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.1, 3 ЦПК України). Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). В умовах позики його предметом не можуть бути\~ унікальні речі і передача майна здійснюється не у тимчасове користування, а в тимчасову власність. Особливістю позики є можливість повернення, як оригіналу так і аналогічної речі за вартістю, якістю та іншими характеристиками. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним, якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу. Згідно розписки від 19.05.2014 року, [PERSON], (паспорт НС № 745399, виданий Уманським РВ УМВС України в Черкаській області), взяв борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 тис. (дві тисячі доларів США) і зобовязувався повернути до 19.06.2014 року (а.с.28). З матеріалів справи вбачається, що\~ на підтвердження отримання коштів та укладення\~ відповідних договорів позики - [PERSON]\~ були власноручно написана\~ (складена) розписка в якій також було обумовлено строки і умови повернення позики. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не\~ лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду\~ та\~ такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець\~ набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від встановлених результатів, робити відповідні правові висновки. В ст.360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2\~ частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковими для всіх\~ субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Суд дослідивши в судовому засіданні оригінал розписки від 19 травня 2014 року встановив, що при укладенні договору позики, відповідна\~ розписка містить\~ найменування сторін зобовязання, грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий\~ підпис позичальника. Тобто між сторонами зобовязань було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення між ними договору позики\~ 19 травня 2014 року,\~ відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіозапису, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт неповернення коштів ним позивачу [PERSON]. відповідно до умов укладеного між ними договору позики. Згідно з положеннями ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. А відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо\~у зобовязанні визначено грошовий\~ еквівалент\~ в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В ст.526 ЦК України зазначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється\~ від\~ відповідальності\~\~ за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно вимогам ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на момент звернення позивача [PERSON] до суду офіційний курс Національного банку України української гривні по відношенню до долара США станом на 07.12.2016 року становить 1 долар США = 26,0974 грн. (а.с.8). Отже, основний борг відповідача станом на 07.12.2016 року\~ за договорами позики від 19.05.2014 року становить 52194,80 грн., сума, яка еквівалентна 2000 доларів США (2000 доларів США х 26,0974). За змістом ст.ст.526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України\~ строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Водночас формулювання ст.625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, оскільки між сторонами був укладений договір позики, умови якого щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідач на час розгляду справи в суді не виконав, суд дійшов переконання, що вимоги позивача щодо стягнення простроченої суми боргу за договорами позики з урахуванням 3% річних від суми боргу за час прострочення в сумі 4024 грн. є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати\~ судового збору він\~ стягується з відповідача в дохід держави\~ Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір та відповідач в судовому засіданні визнав позов, в тому числі в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, тому відповідні судові витрати повинні бути стягнуті із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved