Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В січні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Таврика», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив суд: визнати дії ПАТ «Банк Таврика» щодо не включення позивача в список вкладників на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб неправомірними та зобов'язати ПАТ «Банк Таврика» включити позивача в даний список; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про виплату позивачу за рахунок Фонду суми відшкодування у встановленому законодавством розміру та порядку; стягнути судові витрати на користь позивача з відповідачів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01, 26 березня 2012р. між ним та відповідачем ПАТ «Банк Таврика» були укладені договори банківських вкладів «ощадний плюс» з видачею купонних ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника №000316 (далі по тексту - договір 1), №001412 (далі по тексту - договір 2), В№001413 (далі по тексту - договір 3). Відповідно до договору 1 банк здійснює розміщення сертифікату строком зберігання до 17 грудня 2012р., номінал сертифіката становить 28500 грн., з процентною ставкою 22,5% річних; за договором 2 банк здійснив розміщення сертифікату строком зберігання до 19 грудня 2012 р. номінал сертифікату склав 66000 грн., з процентною ставкою 22,5% річних; за договором 3 банк здійснив розміщення сертифікату строком зберігання до 17 грудня 2012 р. номінал сертифікату склав 44000 грн., з процентною ставкою 22,5% річних. Після закінчення строку розміщення сертифікатів, банком не було здійснено їх погашення, більш того, ліквідатор відповідача ПАТ «Банк Таврика» не включив позивача до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а останній не прийняв рішення про відшкодування відповідачу суми вкладів та процентів по них, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 р. провадження по справі в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було закрито. В подальшому, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був залучений до участі у справі в якості третьої особи. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Таврика», та представник третьої особи проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що у відповідача відсутні правові підстави для включення позивача до списку вкладників на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так як вклади підтверджені ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника не підпадають і ніколи не підпадали під дію гарантії третьої особи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з п. 1) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Згідно ст. 55 цього Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 01, 26 березня 2012 р. між сторонами були укладені договори 1-3. Відповідно до договору 1 банк здійснює розміщення сертифікату строком зберігання до 17 грудня 2012р., номінал сертифіката становить 28500 грн., з процентною ставкою 22,5% річних; за договором 2 банк здійснив розміщення сертифікату строком зберігання до 19 грудня 2012 р. номінал сертифікату склав 66000 грн., з процентною ставкою 22,5% річних; за договором 3 банк здійснив розміщення сертифікату строком зберігання до 17 грудня 2012 р. номінал сертифікату склав 44000 грн., з процентною ставкою 22,5% річних Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №33 від 20 грудня 2012р. «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» на підставі Постанови Правління НБУ від 20 грудня 2012р. №548, в ПАТ «Банк Таврика» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 21 грудня 2012р. по 20 березня 2013р. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 20 березня 2013р. № 97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Таврика» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2013р. № 17 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Банк Таврика» з 21 березня 2013р. Рішенням від 20 березня 2013р. № 18 призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Банк Таврика», а саме начальника відділу тимчасової адміністрації та ліквідації неплатоспроможних банків Фонду Соловйової Н.А. Рішенням від 14 березня 2014 р. № 13 призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Банк Таврика», а саме начальника відділу тимчасової адміністрації та ліквідації неплатоспроможних банків Фонду Лемеша М.В. на період до 20 березня 2015 р. Згідно з п. 2) ч. 1, 4, 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк може бути ліквідований у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої п. 4 ч. 1 ст. 52 цього Закону. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Згідно ч.2 цієї ж статті вищезазначеного Закону, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до п.4) ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до положень ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. При цьому, в силу п. 3) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника. Відтак, в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були відсутні правові підстави для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Більш того, твердження позивача, що на дані спірні відносини не розповсюджується дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як на момент укладення договорів діяв Закон України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», за яким позивачу належало право гарантованого розміру відшкодування за рахунок Фонду, є безпідставними. Зокрема, згідно п. 1 Розділу Х Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, тобто з 21 вересня 2012р. Враховуючи п.3 Розділу Х цього ж Закону, а саме, що лише ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, відсутні правові підстави для застосування такого законодавства до даних спірних правовідносин, так як тимчасова адміністрація у відповідача була запровадження лише 20 грудня 2012р. При цьому, враховуючи положення ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, під час судового розгляду не досліджувалось питання про включення позивача до реєстру акцептованих кредиторів відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач діяв в межах та на підставі вимог Закону.

Outcome: dismissed