Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що з липня 1984 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в якому у них народились діти: син [INFO], та дочка [INFO] До 1989 року вони проживали у батьків чоловіка по вул. Горького, 43 в м. Коростишів, а потім на частині земельної ділянки, яка перебувала у власності батька відповідача за спільні кошти та за рахунок власної праці почали будувати власний будинок. В 1991 році вселились в новобудову продовжуючи будівництво до 1995-1996 року. Відповідач зареєстрував право власності на себе. Будинок отримав адресу вул. Горького, 43а. Місце проживання членів сімї було зареєстроване за цією адресою. Однак фактичні шлюбні відносини між ними припинились в 2011 році. Після розірвання шлюбу вона та відповідач продовжували проживати в вищевказаному будинку. У листопаді 2014 року відповідач змінив замки на вхідних дверях і вона не змогла потрапити до будинку. Після цього випадку вона запропонувала відповідачу поділити будинок, однак [PERSON] відмовив їй, посилаючись на те, що право власності на будинок зареєстрований на його імя, а тому будинок належить виключно йому, а заходити до будинку вона зможе лише з його дозволу та у його присутності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просили його задовольнити, а судові витрати віднести на рахунок позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов визнали, не заперечили проти його задоволення. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно в період шлюбу було побудовано будинок за адресою в м. Коростишів, вул. Горького,43а. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.1984 р., який було розірвано 11.05.2011р. Вказані обставини підтверджуються витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с. 6-7). В період шлюбу сторонами побудовано житловий будинок № 43а за адресою вул. Горького, м. Коростишів, Житомирської області. Відповідно до копії технічного паспорта на вказаний житловий будинок, рік забудови будинку 1993 р. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.10.2006 р. виданого виконавчим комітетом Коростишівської міської ради вбачається, що власником житлового будинку № 43а по вул. Горького в м. Коростишів є відповідач [PERSON] Вказана обставина також підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації « Житомирської обласної ради. З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 853191 слідує, що власником земельної ділянки площею 0,0577 га, що розташована за адресою в м. Коростишів, вул. Горького 43-а, цільове призначення якої для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд є [PERSON] Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано оспорюване майно. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі . Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом . За наведеного вище судом встановлено, що у відповідності до вимог ст. 70 ч.1 СК України, спірне майно належить на праві спільної сумісної власності, як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину спірного майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача є обґрунтовані, визнаються відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане під час перебування сторін в шлюбі, за спільні кошти , а тому є об'єктом спільного майна подружжя . На підставі викладено,

Outcome: approved