Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. В позовній заяві зазначено, що з [PERSON] позивач зареєстрував шлюб 12.09.1999 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області. Від шлюбу 25.05.2000 року народився син [PERSON], батьком дитини записаний [PERSON], матірю - [PERSON]. Реєстрація дитини була проведена на підставі свідоцтва про шлюб та документа із закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. Відповідач стверджувала що це спільна дитина, хоча у позивача при народженні дитини виникли сумніви, тому що він відповідно до обстеження лікарів не може мати дітей. 8 липня 2003 року шлюб було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №874. Позивач переконаний, що не є батьком хлопчика, оскільки згідно з дослідженням, яке проведено в клініці «Альтамедіка» від 18 листопада 2014 року він не може бути батьком будь - якої дитини. Відтак позивач просить суд ухвалити рішення, відповідно до якого виключити відомості про нього як про батька дитини, [PERSON] [INFO], з актового запису про його народження І-АМ №109373 від 20 червня 2000 р. в Книзі реєстрації народжень у відділі реєстрації актів громадського стану Вінницької міської ради Вінницької області та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та її представник вимоги позову не визнали, просили залишити його без задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АМ №039567, виданого 12.09.1999 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12.09.1999 року, актовий запис № 1869 прізвище дружини після укладення шлюбу Парфенюк. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 109373, виданого 20.06.2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької міської ради Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записаний батько [PERSON], матірю - [PERSON]. 8 липня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №874. Прізвище дружини після розірвання шлюбу «Поліщук». Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 12 березня 2002 року з [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів, починаючи з 22.02.2002 року, що підтверджується виконавчим листом, виданим Замостянським районним судом м. Вінниці 08.06.2012 року. Рішення суду набрало законної сили та знаходиться в ДВС на примусовому виконанні. Починаючи з 2002 року з [PERSON] постійно стягуються аліменти. Але оскільки він сплачує їх не повно, то виникла заборгованість яка станом на 01.10.2014 року склала 29 160,84 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів. Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за №324 від 13.07.2016 року [PERSON], [INFO], не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов до переконання про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Син [PERSON] народився 25 травня 2000 року, тоді ж здійснений запис про батьків дитини, тобто до набрання чинності Сімейного кодексу України. А, отже цей спір має розглядатися за законом, який діяв станом на травень 2000 рік Кодексу про шлюб та сімю України. В п. 1,3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено про те, щоб звернути увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обовязки визначаються на підставах, передбачених СК. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного-процесуального законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 56 Кодексу про шлюб та сімю України, чинним станом на травень 2000 року, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Пунктами 13,15 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.98 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» визначено, що згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері та особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої , або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. За наявності рішення суду про стягнення аліментів на дитину, що набрало законної сили, заява про оспорювання батьківства щодо цієї дитини може бути розглянута згідно з правилами п.3 ст. 136 і п. 3 ст. 227 ЦПК лише після скасування цього рішення. Оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатись про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення. Судом встановлено, що позивачу протягом чотирнадцяти років було відомо про народження дитини, як під час перебування в шлюбі так і після його розірвання, та за час сплати позивачем аліментів на утримання сина з березня 2002 року. Норми ст. 136 СК України на правовідносини сторін про оспорювання батьківства щодо дитини, [INFO], не поширюються. Беручи до уваги наведені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем відповідно до положень ст. 56 КпШС України пропущено строк звернення до суду з відповідною вимогою про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, а тому позов задоволенню не підлягає. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed