Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

В січні 2019р. [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання та виховання сина, [INFO] , в розмірі 5000,00грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином 23-х років. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що з відповідачем перебувала у шлюбі до 23.02.2010р. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час навчається в Житомирському державному технологічному університеті, денна форма навчання, на платній формі. Вартість навчання відповідно до договору №ПІ-18-011Б від 01.09.2018р. складає 18500 грн. на рік. З огляду на те, що син навчається на денній формі навчання, він позбавлений можливості працювати. Відповідач не виконує своїх обов`язків по забезпеченню сина, в зв`язку з чим [PERSON] просить її позовну заяву задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилась, в заяві від 24.05.2019р. просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 33). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Матеріали справи свідчать, що 23.02.2010р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 12). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до договору №ПІ-18-011Б від 01.09.2018р. про надання освітніх послуг [PERSON] є студентом першого курсу за спеціальністю інженерія програмного забезпечення Житомирського державного технологічного університету. Форма навчання денна, термін закінчення навчання - 30.06.2022 р. (а.с. 7-8). Дитина проживає з позивачем (а.с.11), знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із розрахунку наявності такої можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу. Наданими позивачем документами підтверджено, що на виконання умов договору №ПІ-18-011Б від 01.09.2018р. про надання освітніх послуг між Житомирським державним технологічним університетом та фізичною (юридичною) особою позивачем сплачувались грошові кошти за навчання сина [PERSON] (а.с.20). Разом з цим, визначаючи розмір аліментів, суд у відповідності до вимог ст. 200 СК України, враховує обставини, зазначені у статті 182 цього Кодексу та виходячи з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню. Враховуючи те, що сума заявлена позивачем до стягнення не обґрунтована останньою, рівнозначний обов`язок щодо утримання сина покладається на обох батьків, відсутність доказів неможливості відповідачем надавати матеріальну допомогу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 3000грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви 21.01.2019 р. і до моменту закінчення навчання, але не більше як досягнення сином 23 років. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням часткового задоволення позову стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок.

Outcome: partial