Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила скасувати рішення Щербанівської сільської ради народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області за №7 від 01 липня 2010 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, в частині затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0934 кв.м. для будівництва і обслуговування будинку №6 по вул. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що 26.06.2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на частку житлового будинку №6 по вул.. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району, а також на земельну ділянку площею 0,0934 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.09.2008 року в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок №6 по вул.. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району по ? частці за кожним. Після набрання чинності вказаним рішенням Вознесенського районного суду Миколаївської області від 18.09.2008 року, [PERSON] за свого життя не зареєстрував право власності на свою частку в органі державної реєстрації речових прав. Однак при оформленні позивачем спадкових прав виявилося, що Державний акт серії ЯК №787806 від 01.12.2010 року на земельну ділянку площею 0,0934 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на підставі рішення Щербанівської сільради від 01.07.2010 року №7 з порушенням діючого законодавства, оскільки не враховано рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.09.2008 року про поділ майна подружжя. Таким чином порушуються також права [PERSON] при оформленні спадкових прав після смерті його матері [PERSON]. Посилаючись на те, що державний акт на право приватної власності на землю був виданий з порушенням діючого законодавства, позивач просила позов задовольнити. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не зявилася від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника, вирішення справи по суті залишають на розсуд суду. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без участі осіб, що не зявилися в судове засідання. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні було встановлено, що позивач є спадкоємицею після смерті свого чоловіка [PERSON] на належне йому майно а саме на частку житлового будинку №6 по вул.. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району, а також на частку земельної ділянки площею 0,0934 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. При зверненні позивача до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області для оформлення своїх спадкових прав їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, щодо земельної ділянки, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №787806 видано з порушенням діючого законодавства України. Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.09.2008 року в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок №6 по вул.. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району по ? частці за кожним. Однак [PERSON] за життя не зареєстрував своє право власності, яке було визнане за ним рішенням суду. Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд була надана земельна ділянка площею 0,2844 га та на підставі рішення Щербанівської сільської ради народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області за №7 від 01 липня 2010 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки був виданий Державний акт серій ЯК №787806, виданий 01 грудня 2010 року Щербанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області на імя [PERSON] без врахування рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.09.2008 року про поділ спільного майна подружжя . При цьому державний акт на право власності на землю був виданий Щербанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області 01 грудня 2010 року на ім'я [PERSON] на всю земельну ділянку площею 0,0934 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпоадсрьких будівель і споруд, розташовану в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області. Відповідно до ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Так як державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, то вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України\~та ч.ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції\~чи законам України). Проте згідно ст. 74 цього Закону\~органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року). Отже судом встановлено, що державний акт виданий з порушенням вимог чинного законодавтсва України, а саме ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, оскільки у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількеома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що рішення Щербанівської сільської ради народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області за №7 від 01 липня 2010 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, в частині затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0934 кв.м. для будівництва і обслуговування будинку №6 по вул. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської областіповинно бути скасоване в судовому порядку, а Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі зазначеного вище рішення, згідно якого земельна ділянка передана [PERSON]для будівництва і обслуговування будинку №6 по вул. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області, виданий 01 грудня 2010, не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Outcome: approved