Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 03.01.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [INFO], про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить стягнути на свою користь з Відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.08.2011 р. № б/н у розмірі 24 555 грн. 79 коп., яка складається з такого: 5 365,73 грн. - заборгованість за кредитом; 16 244,55 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1 145,51 грн. - штрафу (процентна складова). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 05.08.2011 р. № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з цим Відповідач за станом на 31.10.2016 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 24 555 грн. 79 коп., що складається з наведених вище сум заборгованості за «тілом» кредиту, відсотками, пенею і штрафом. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 17.01.2017 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, справу призначено до слухання у попередньому судовому засіданні на 25.01.2017 р., відкладене через неявку представника Позивача на 09.02.2017 р. Ухвалою суду від 09.02.2017 р. призначено судовий розгляд на 01.03.2017 р. та визнано обов'язковою явку представника Позивача для дачі особистих пояснень і надання оригіналів документів, які містяться в кредитній справі Відповідача, для дослідження в судовому засіданні. У подальшому судові засідання 01.03.2017 р., 21.03.2017 р., 06.04.2017 р., 04.05.2017 р., 12.06.2017 р. відкладалися через невиконання вимог ухвали від 01.03.2017 р., неявку сторін та за їх клопотаннями, в судовому засіданні 26.05.2017 р. оголошувалася перерва. У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що виконати вимоги ухвали суду від 01.03.2017 р. не вбачається можливим, оскільки документи кредитної справи Відповідача було передано на зберігання до архіву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Донецьку, взаємодія з цим архівом на теперішній час відсутня до стабілізації політичної ситуації в зоні антитерористичної операції. Письмове пояснення аналогічного змісту було надіслано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду 13.04.2017 р. (а.с. 80). Також представник Позивача в суді стверджував, що Відповідач, не зважаючи на відсутність її підпису на умовах кредитування, отримала карту «Gold». Відповідач у судових засіданнях визнала позовні вимоги в частині основного боргового зобов'язання (заборгованість за кредитом у розмірі 5 365,73 грн.), в іншій частині позовних вимог - заперечувала проти їх задоволення, зазначаючи, що не розуміє, звідки взялася така велика, як на її думку, сума. Крім того, у судовому засіданні 22.06.2017 р. Відповідач надала суду копію довідки банку про сплату нею у березні 2017 року на рахунок погашення кредитного зобов'язання коштів у сумі 998 грн., на що представник Позивача звернув увагу, що за умовами кредитування сплачені кошти ідуть спочатку на погашення заборгованості за пенею, потім за відсотки і лише їх залишок, за його наявності, буте йти на погашення основної заборгованості. До того ж, зазначив представник Позивача, визнання Відповідачем позову в частині боргу за основним зобов'язанням свідчить і про необхідність стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення представника Позивача та Відповідача, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, інші матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що 05.08.2011 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПРИВАТБАНКУ», та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який надалі змінювався шляхом збільшення, останній раз 30.01.2014 р. до 5 500.00 грн. Підписом у названій анкеті-заяві Відповідач засвідчила свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між нею і банком та що вона зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг». Проте в цій анкеті-заяві відсутня будь-яка позначка чи жодне означення виду картки, зокрема і кредитної, яку отримала Відповідач (а.с. 10). За пунктом 2.1.1.5.5 згаданих «Умов та Правил надання банківських послуг» Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картами, наведені, зокрема, в довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, та встановлюються даним пунктом. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену «Тарифами банку», та частину заборгованості за кредитом. За користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік. Як встановлено судом з наявних матеріалів справи, пояснень представника Позивача і самої Відповідачки, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання умов укладеного з нею договору свої зобов'язання виконав у повному обсязі і належним чином, надавши Відповідачеві кредитні кошти на картку в розмірі 5 500,00 грн. Проте Відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У зв'язку з цим за станом на 31.10.2016 р. у Відповідача виникла перед Позивачем заборгованість на загальну суму 24 555,79 грн., що складається із: 5 365,73 грн. - заборгованості за кредитом; 16 244,55 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1 300,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1 145,51 грн. - штрафу (процентна складова). Встановлені судом обставини підтверджуються як поясненнями Відповідача, яка визнала позов в частині боргу за основним кредитним зобов'язанням у розмірі 5 365,73 грн., так і копією згаданої анкети-заяви (а.с. 10), довідкою Позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Відповідно до визначень частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (частина друга статті 615 ЦК України). За визначенням частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Разом з тим, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, судом було установлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між Відповідачем і банком та що Відповідач зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 10). Проте до позовної заяви Позивачем додано витяг з Тарифів за картами «Универсальная, 30 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 3,0 % на місяць), «Универсальная, 55 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), «Универсальная Contract» (з відсотковою ставкою 1,7 % на місяць) та «Универсальная Gold» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), жодні з наведених умов кредитування та, зокрема, визначення процентної ставки не містять підпису Відповідача (а.с. 12). Відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на це та зважаючи на відсутність підпису Відповідача на жодних із доданих до позовної заяви Позивача умов кредитування за різними кредитними картами, суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мала на увазі Відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які вона брала на себе зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Аналогічні правові позиції неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11.02.2015 р. у справі № 6-240цс14, від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, де Верховний Суд України зазначив, що непідписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Так само у постанові Верхового Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 6-2320цс16 (цивільна справа № 521/8743/14-ц) Суд через відсутність підпису відповідача (позичальника) на Умовах кредитування зробив висновок про помилковість стягнення з відповідача пені та штрафів, передбачених непідписаними ним Умовами. З огляду на викладене і наведені позиції Верховного Суду України, які є обов'язковими для врахування іншими судами (стаття 3607 ЦПК України), суд вважає, що в частині стягнення з Відповідача заборгованості процентами (16 244,55 грн.), пенею і комісією (1 300,00 грн.), а також штрафів (500 грн. - фіксована частина, 1 145,51 грн. - процентна складова) позов задоволенню не підлягає. Зважаючи на це та враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 05.08.2011 р. № б/н, не виконав взяті на себе зобов'язання, а тому вимоги Позивача ґрунтуються на законі та умовах договору. Відтак, позовна заява є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, але частково, оскільки Позивачем не доведено належними і допустимими доказами, на яких саме Умовах надавалися кредитні кошти Відповідачеві. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів та неустойки (пеня і штрафи). Водночас, на підставі частини першої статті 88 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 1 378,00 грн. судових витрат (сплачений судовий збір).

Outcome: partial