Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

В травні 2020 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Білоцерківська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник посилається на наступні обставини. [PERSON] , [INFO] , (далі заявник) перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 21.07.2009 р., який було розірвано 07.12.2012 року . [PERSON] , [INFO] , [INFO] від ішемічної хвороби серця (гостра форма). Після смерті [PERSON] , [INFO] , заявниця звернулась до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви [PERSON] (заявниці) № 996 від 17.08.2019 року була заведена спадкова справа № 377/2019 після смерті [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] . Інші спадкоємці [PERSON] , [INFO] , відсутні. Однак, 29.01.2020 року Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В., було видано заявниці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 200 / 02-31. З постанови вбачається, що державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як заявницею не надано було доказів (документів), що підтверджують родинні та інші відносини з спадкодавцем, встановити факт проживання однією сім`єю спадкоємиці із померлим не має можливості, спадкодавець та заявниця не перебували у зареєстрованому шлюбі. Звернення до суду з даною заявою обумовлено необхідністю встановлення юридичного факту для реалізації заявницею права на оформлення спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. [PERSON] , [INFO] , [INFO] раптово помер від інфаркту міокарда - ішемічної хвороби серця (гостра форма), з яким заявниця з 2000 року та до дня смерті останнього проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство та побут, мешкали разом за адресами: [ADDRESS] [ADDRESS] , у них була створена сім`я (з січня 2000 року громадянський шлюб, [INFO] - 07.12.2012 року зареєстрований шлюб, а в подальшому не перериваючи сімейні узи знову громадянський шлюб до дня смерті [PERSON] ), впродовж сумісного проживання вони мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, разом вирішували усі проблеми, які виникли впродовж сімейного життя. Після смерті свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , заявниця здійснювала поховання останнього за власний рахунок. Зазначає, що заявниця та померлий, [PERSON] , [INFO] , з січня 2000 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 20 вересня 2005 року в подальшому заявниця була зареєстрована разом з сином від першого шлюбу ( [PERSON] , [INFO] ), у квартирі померлого чоловіка. Так, всі разом продовж 10 років проживали за адресою [ADDRESS] , у квартирі померлого чоловіка [PERSON] . З 21.07.2009 року - 07.12.2012 року був зареєстрований шлюб. Після чергової сварки заявниця в запалі, не помірковано, подала на розлучення, однак після офіційного розірвання шлюбу, на новорічні свята січня 2013 року заявниця та її покійний чоловік [PERSON] примирились та залишились разом як сім`я. У 2011 році мати заявниці виїжджає з квартири, що була подарована раніше батьками заявниці, що по [ADDRESS] . В цей час сім`я заявниці: вона, чоловік [PERSON] та син [PERSON] переїжджають до квартири заявниці, а квартиру чоловіка здають. Син від першого шлюбу заявниці, [PERSON] , [INFO] , був з 2005 року зареєстрований в квартирі вітчима, з 2007 року був виписаний до місця свого навчання в м. Київ (гуртожиток КПІ), а з січня 2015 року знову зареєстрований у квартирі померлого вітчима, що у [ADDRESS] , однак з 2011 року вся сім`я: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син заявниці [PERSON] , [INFO] , всі разом проживали в квартирі по [ADDRESS] . Всі питання оренди квартири по [ADDRESS] , вирішувала заявниця як жінка, укладала договори, отримувала орендну плату, платила комунальні платежі та ін. Покійний [PERSON] , [INFO] , дуже хворів, через що і звільнився з роботи у 2018 році. Весь час біля покійного були лише дві най близькі людини: жінка та пасинок, так як батьки [PERSON] померли у 2003 р та 2015 році. Своїх біологічних дітей у покійного [PERSON] не було. Покійний, перебуваючи у лікарні, завжди вказував своє місце проживання, адресу квартири заявниці [ADDRESS] , про що свідчать виписки з лікарень. Тому, просила суд встановити юридичний факт постійного проживання однією сім`єю та без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , з померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] , в період з 1 січня 2013 року по 21.07.2019 року (а.с. 1-6). Ухвалою судді від 25 травня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Білоцерківська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та справу призначено до розгляду в судове зсідання на 25 червня 2020 року (а.с. 83). Ухвалою суду від 25 червня 2020 року витребувано з Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 377/2019, що була заведена державним нотаріусом Мельничук М.В. після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 97-98). В судовому засіданні заявник та її представник, кожний окремо, підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладі в ній та просили її задовольнити. Свідок [PERSON] , яка є подругою та кумою заявниці в судовому засіданні пояснила, що вона знає сім`ю заявника дуже давно, разом із заявницею та її чоловіком [PERSON] постійно проводили свята, відпочинки. [PERSON] і померлий [PERSON] прожили разом десь 18 років. Останні років вісім проживали в квартирі [PERSON] . У [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет, робили разом ремонт, заявниця піклувалася про [PERSON] , коли той хворів, так як батьків у останнього не було та похованнями після його смерті займалася саме заявник. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона дуже давно знає [PERSON] , так як чотирнадцять років разом працювали і не знала, що вона розірвала шлюб з померлим [PERSON] . Вони постійно разом сім`ями зустрічалися, їздили на відпочинок на море, [PERSON] і [PERSON] приїжджали до них на дачу. Їй відомо, що вони проживала разом постійно. Був спільний бюджет, разом купували в квартиру меблі. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , з якою проживають на одному поверху. В будинку за [ADDRESS] , вона проживає з 1990 року. Останні вісім-десять років постійно бачили за вказаною адресою [PERSON] і її чоловіка [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] і [PERSON] один одного підтримували, робили разом ремонт в квартирі, зробили балкон, дуже привітні люди. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та знає її дуже давно, так як в будинку за [ADDRESS] , вона проживає з 1988 року. Знає чоловіка заявника на ім`я [PERSON] і [PERSON] жили добре, сварок вона не чула, завжди були разом, бачили їх разом з продуктами. Часто бачила, як [PERSON] виходив вранці з квартири [PERSON] на роботу. Заінтересована особа Білоцерківська міська рада Київської області в судове засідання представника не направила, 16.06.2020 року за вх. № 22318 судом отримано лист за підписом міського голови, в якому Білоцерківська міська рада просить слухати дану справу без їхнього представника за наявними матеріалами у справі на розсуд суду (а.с. 89). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч. 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] з 21 липня 2009 року, про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про шлюб (а.с. 19). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 07 грудня 2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області Канівець Аллі Миколаївні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис за № 333 (а.с. 20). З наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с. 18). Після смерті [PERSON] , [INFO] , заявниця звернулась до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі заяви останньої за № 996 від 17.08.2019 року була заведена спадкова справа № 377/2019 після смерті [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. від 29.01.2020 року за вих. № 200/02-31 заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 9). З постанови вбачається, що державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як заявницею не надано було доказів (документів), що підтверджують родинні та інші відносини з спадкодавцем, встановити факт проживання однією сім`єю спадкоємиці із померлим не має можливості, спадкодавець та заявниця не перебували у зареєстрованому шлюбі. Звертаючись до суду з даною заявою заявник [PERSON] обумовлює її необхідністю встановлення юридичного факту для реалізації останньої права на оформлення спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Частиною першою статті 36 СК України встановлено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Зазначена правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 15.07.2020 № 524/10054/16 (61-21748св18). Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Нотаріус не має можливостей для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який [INFO] від інфаркту міокарда - ішемічної хвороби серця (гостра форма), до дня смерті проживав з заявником однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство та побут, мешкали разом за адресами: [ADDRESS] , в квартирі, яка належала померлому на праві власності та по [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи паспортними даними заявника у розділі місце проживання (а.с. 8). Встановлено, що заявником [PERSON] та померлим [PERSON] була створена сім`я, перебування в шлюбі з 21.07.2009 року по 07.12.2012 року , а в подальшому не перериваючи сімейні стосунки проживання в громадянському шлюбі до дня смерті [PERSON] . Знайшло своє підтвердження під час розгляду даної справи, що впродовж сумісного проживання [PERSON] та померлий [PERSON] мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, разом вирішували усі проблеми, які виникли впродовж сімейного життя, робили ремонт, купували необхідні речі. Під час хвороби та знаходження на лікувальному, заявник повністю доглядала [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [INFO] , заявник здійснювала поховання останнього за власний рахунок (а.с. 11, 12, 13). Зазначене підтверджено і наданими свідченнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, які крім зазначеного наголошували, що заявник та померлий [PERSON] проживали разом близько 18 років, весь цей час вони були разом до дня смерті останнього. Деякі свідки взагалі не були обізнані про те, що подружжя розірвали шлюб, так як постійно проживали разом. Встановлено, що підставою розірвання шлюбу слугувало те, що в запалі чергової сварки заявник, не помірковано, подала на розлучення, однак після офіційного розірвання шлюбу, останні примирилися та продовжили проживати як сім`я. Крім того, підтвердження сумісного господарства та спільного бюджету підтверджується і наявним в матеріалах справи договором оренди квартири по [ADDRESS] , з якого вбачається, що саме заявник укладала договір оренди квартири, яка належала померлому на праві власності та отримувала орендну плату, а також платила за вказану квартиру комунальні платежі, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про сплату, які вчинялися з банківської картки [PERSON] (а.с. 23-24, 33-46). Також, з Акту розпломбування приладу (ів) водопостачання від 18.10.2016 року за адресою: [ADDRESS] , власником якого є заявник на проти позначки Абонент міститься підпис та ініціали - [PERSON] (а.с. 29). Встановлено, що син заявника від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , був з 2005 року зареєстрований в квартирі вітчима [PERSON] , з 2007 року був виписаний до місця свого навчання в м. Київ (гуртожиток КПІ), а з січня 2015 року знову зареєстрований у квартирі померлого вітчима у [ADDRESS] , що також підтверджує стосунки між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21, 22). До того ж, в судовому засіданні було встановлено, що покійний [PERSON] , [INFO] , дуже хворів, весь час біля покійного були лише заявник та її син, так як батьки [PERSON] померли у 2003 р та 2015 році, а своїх біологічних дітей у покійного [PERSON] не було. Перебуваючи у лікарні, померлий вказував своє місце проживання, адресу квартири [PERSON] по [ADDRESS] , про що свідчать наявні виписки з медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 31, 32). Також, в якості доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки [PERSON] з померлим [INFO] [PERSON] без реєстрації шлюбу є наявні в матеріалах справи і спільні фотографії з відпочинків та інших місць перебуваючи разом останніх, як з друзями так і в двох, які роздруковані з телефону заявника, де відображено роки здійснення таких фотографій починаючи з 2012 року по 2019 рік (а.с. 47-77). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, під час розгляду вказаної цивільної справи знайшло своє підтвердження того факту, що заявник [PERSON] в період з 01 січня 2013 року по 21.07.2019 року, тобто до дня смерті [PERSON] постійно спільно проживала, вела спільне господарство з померлим, мала спільний бюджет та піклувалася про останнього. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що встановлення факту, що має юридчне значення, який просить встановити заявник [PERSON] є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, тому заявлені вимоги є обґрунтовані, а встановлення даного факту має для заявника юридичне значення у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved