Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою, але більше року в будинку не проживає, добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає, чим порушує його право власності, оскільки він не може реалізувати своє право на отримання державної субсидії на оплату комунальних послуг Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач до судового засідання не з`явився, в позові просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 18.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1688, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12958435 від 18.11.2013 року. З довідки №468 від 23.05.2019 року, виданою виконкомом Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, вбачається, що [PERSON] , 1995 року народження є жителем [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] - 1974 р.н. - батько, [PERSON] , 1976 р.н. - мати, [PERSON] , 2003 р.н. - брат. Актом обстеження проживання №477, складеного 24.05.2019 року комісією у складі депутата Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області Лаппалайнєн О.О. та сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з серпня 2014 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. В частині четвертій статті 156 ЖК України зазначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтями 71, 72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з серпня 2014 року, отже є таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] , що тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 768,40 грн.

Outcome: approved