Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність. Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір № 11372391000 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 22500 доларів США, який зобов'язався повернути в повному обсязі у строк до 13.07.2028 року, або достроково зі сплатою 15, % річних за користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 16 липня 2008 року уклали іпотечний договір №90228, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м., житлова площа 40,30 кв.м. що належить іпотекодавцю - на підставі Свідоцтва про право особистої власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів 17 вересня 2002 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів №202 від 17 жовтня 1991 року зареєстроване Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна 17 вересня 2002 року в реєстрову книгу №19 за реєстровим №3757, зареєстроване право власності на квартиру в реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23933632. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». ПАТ «УкрСиббанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі надавши позичальнику кредит у сумі 22500 доларів США. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту за правилами у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 32218,08 долари США, що згідно курсу НБУ складає 257519,11 грн., яка складається з: 21010,24 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 167934,85 грн. - заборгованість за кредитом; 11207,84 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 89584,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На виконання умов кредитного договору та договору іпотеки, відповідачам було направлено вимогу щодо усунення порушень умов кредитного договору та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте на дату звернення до суду з відповідним позовом відповідач не виконав своїх зобов'язань. Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права з відповідним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11372391000 від 16 липня 2008 року, яка складає 32218, 08 долари США, що згідно курсу НБУ складає 257519,11 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м., житлова площа 40,30 кв.м. що належить іпотекодавцю - на підставі Свідоцтва про право особистої власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів 17 вересня 2002 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів №202 від 17 жовтня 1991 року, зареєстроване Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна 17 вересня 2002 року в реєстрову книгу №19 за реєстровим №3757, зареєстроване право власності на квартиру в реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23933632. Окрім того, позивач просив суд виселити зі згаданої квартири іпотекодавців, вирішити питання щодо судових витрат, та витребувати у іпотекодавців правовстановлюючі документи на згадану квартиру. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача, просив здійснити заочний розгляд справи. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів -в порядку заочного розгляду. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 16 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір №11372391000 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 22500 доларів США, який зобов'язався повернути в повному обсязі у строк до 13.07.2028 року, або достроково зі сплатою 15, % річних за користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 16 липня 2008 року уклали іпотечний договір №90228, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м., житлова площа 40,30 кв.м., що належить іпотекодавцю - на підставі Свідоцтва про право особистої власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів 17 вересня 2002 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів №202 від 17 жовтня 1991 року, зареєстроване Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна 17 вересня 2002 року в реєстрову книгу №19 за реєстровим №3757, зареєстроване право власності на квартиру в реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23933632. ПАТ «УкрСиббанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі надавши позичальнику кредит у сумі 22 500 доларів США. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 64-67). На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту за правилами у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 32218,08 долари США, що згідно курсу НБУ складає 257519,11 грн., яка складається з: 21010,24 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 167934,85 грн. - заборгованість за кредитом; 11207,84 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 89584,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На виконання умов кредитного договору та договору іпотеки, відповідачу було направлено вимогу щодо усунення порушень умов кредитного договору та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте на дату звернення до суду з відповідним позовом відповідач не виконав своїх зобов'язань. Доказом неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань і наявність боргу підтверджується наявними у матеріалах справи, наданими позивачем платіжними документами і розрахунком заборгованості, якими підтверджується заявлений банком розмір загального боргу позичальника. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 цього Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом кредит, який надавався [PERSON] банком є кредитом в іноземній валюті, та на його забезпечення [PERSON] було передано, як іпотекодавцем, житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м., житлова площа 40,30 кв.м., що належить іпотекодавцю - на підставі Свідоцтва про право особистої власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів 17 вересня 2002 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів №202 від 17 жовтня 1991 року, зареєстроване Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна 17 вересня 2002 року в реєстрову книгу №19 за реєстровим №3757, зареєстроване право власності на квартиру в реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23933632. Таким чином, враховуючи норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року, який є чинним на момент розгляду справи в суді, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. З урахуванням викладеного, суд зазначає що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, оскільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для здійсненні стягнення на іпотечне майно, то вимоги щодо примусового виселення мешканців з квартири не підлягають задоволенню також. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed