Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» (надалі по тексту ДВНЗ «КНУ») в особі проректора з науково-педагогічної робити університету [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] одержану ним одноразову адресну допомогу у розмірі 4874,75 грн. та витрати понесенні на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09 вересня 2013 року між ДВНЗ «Криворізьким національним університетом» криворізьким педагогічним інститутом та [PERSON] був укладений договір про працевлаштування випускників ДВНЗ «Криворізького національного університету». Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобовязався відпрацювати протягом трьох років з дня укладення угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі та отримати одноразову адресну допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 18 березня 2013 року, [PERSON] був прийнятий на посаду вчителя технічної праці Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 125 Жовтневого району м. Кривого Рогу та на підставі наказу ректора на рахунок відповідача, позивачем перерахована одноразова адресна грошова допомога в сумі 4874,75 грн. Проте, наказом від 26.08.2014 року, [PERSON] було звільнено за власним бажанням із займаної ним посади. Враховуючи, що з моменту працевлаштування і до звільнення за власним бажанням не минуло трьох років, відповідач на підставі Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, зобовязаний був повернути позивачу суму фактично одержаної допомоги. Проте, у добровільному порядку спір вирішити не надалося можливим, у звязку з чим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи, проте до суду не зявився, про причину не явки не повідомив. 07 жовтня 2015 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, до такого висновку суд приходить з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 09 вересня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізьким національним університетом» Криворізьким педагогічним інститутом, в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету - директора інституту [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 92 про працевлаштування випускників Державного вищого навчального закладу «Криворізького національного університету». За умовами даного договору, відповідач повинен був відпрацювати протягом трьох років з дня укладання угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримати одноразову адресну грошову допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 18 березня 2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду вчителя технічної праці Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 125 Жовтневого району м. Кривого Рогу. Відповідно до п. 5 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, нарахування та виплата допомоги здійснювалася у вищому навчальному закладі на підставі наказу, який видавався після затвердження кількості випускників, яким надавалася допомога, та на підставі поданої випускником заяви про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору. Виплата допомоги здійснювалася до кінця поточного року. З матеріалів справи убачається, що на підставі заяви [PERSON] про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору № 92 від 09.09.2013 року на ім'я (рахунок) [PERSON] в ПАТ «Приватбанк» позивачем були перераховані грошові кошти в сумі 4874,75 грн. Згідно із п. 7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, отримувач допомоги повинен повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата. А вищий навчальний заклад повертає зазначені кошти до державного бюджету. Як убачається, 26 серпня 2014 року [PERSON] було звільнено з Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 125 Жовтневого району м. Кривого Рогу, за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. У порушення п. 2.3.1 та п. 2.3.3. договору № 92 від 09.09.2013 року, відповідач звільнившись за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, у добровільному порядку не відшкодувати до державного бюджету суму отриманої ним допомоги. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. З метою досудового урегулювання спору, позивач за місцем мешкання відповідача направляв претензію № 23 від 05.02.2015 року, з вимогою добровільно повернути суму отриманої допомоги на рахунок учбового закладу, проте, дане претензія відповідачем також залишена без задоволення, тобто проігнорована. Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ДВНЗ «КНУ» обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд керується ст. 88 ЦПК України та задовольняючи вимого позивача, стягує з відповідача на понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати.

Outcome: approved