Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру отриманої пенсії в розмірі 12210,29 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що розпорядженням Млинівського об`єднаного управління ПФУ в Рівненській області від 03.08.2016 року відповідачу призначено пенсію по втраті годувальника з 01.07.2016 року. Підставою нарахування такої пенсії стала довідка Національного університету цивільного захисту України № 14/57 від 29.07.2016 року. У довідці вказано, що відповідач дійсно прийнятий на службу до Державної служби України з надзвичайних ситуацій України та зарахований курсантом до Національного університету цивільного захисту України, також зазначено, що [PERSON] перебуває на повному державному утриманні. Наступними довідками, зокрема № 14/122 від 12.09.2016, № 27/2901 від 12.10.2017, № 27/3337 від 17.11.2017, №27/190/ від 06.12.2017 та № 27/122 від 26.09.2018 Національний університет цивільного захисту України підтверджував факт навчання відповідача. Розпорядженням Млинівського об`єднаного управління ПФУ в Рівненській області від 19.12.2017 року приведено пенсійну справу [PERSON] у відповідність та виведено суму надміру отриманої пенсії в розмірі 13511,12 гривень. Вказана переплата виникла у зв`язку з тим, що відповідач під час навчання у вищому навчальному закладі перебував на повному державному утриманні, а тому мав право отримувати пенсію по втраті годувальника в розмірі 50%, натомість отримував пенсію у 100% розмірі. Листом від 21.12.2017 року № 6003/03-05 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило Млинівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про факт безпідставної виплати підвищеного розміру пенсії за період з 15.08.2015 року по 31.08.2017 року в сумі 13511,12 гривень внаслідок неповідомлення про період навчання на повному державному забезпеченні. Розпорядженням Млинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області № 6 від 26.03.2018 вирішено було утримувати суму надміру виплаченої пенсії відповідача із його пенсійної виплати в розмірі 10%. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідач був повідомлений, що з нього проводиться щомісячне утримання надміру виплаченої пенсії і цілком з цим погодився. Таке утримання проведено в розмірі 1300, 83 гривень, а тому залишок надміру виплаченої пенсії складає 12210,29 гривень. Утримання надалі неможливе, оскільки відповідач переведений на заочну форму навчання і пенсійної виплати не отримує. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року. Згідно з пунктом 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України « Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. 10 березня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача проти позову заперечила в повному обсязі, зазначивши, що відсутні правові підстави для задоволення позову, на підставі положень ст. ст. 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідач діяв добросовісно, подані ним дані були достовірні. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження недобросовісної поведінки з боку відповідача, що призвела до переплат, відсутні докази, які б свідчили про рахункову помилку з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань зі сторони відповідача при отриманні пенсії. 20 березня 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача зазначала, що спірні правовідносини регулюються положеннями ст. ст. 1212, 1214, 1215 ЦК України, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю (а.с.66). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не визнав та пояснив, що з 2007 року отримує пенсію по втраті годувальника. Після закінчення навчання в ліцеї він поступив на навчання до вищого навчального закладу - Національного університету цивільного захисту України та перебував на повному державному забеспеченні. Йому відомо, що він мав право на продовження отримання пенсії по втраті годувальника, однак в якому точно розмірі не знав. Це питання вирішував Пенсійний фонд. Після закінчення ліцею був період коли кілька місяців пенсія йому не нараховувалася і він її не отримував. Однак, у вересні 2015 року після зарахування до вищого учбового закладу, йому в університеті було видано довідку про його зарахування на державну форму навчання в якій було зазначено, що він знаходиться на повному державному забезпеченні. Дану довідку ним було здано до Пенсійного фонду і йому відразу нарахували пенсію в 2015 році, яку він став отримувати регулярно. В якому точно розмірі він не пом`ятає. Кожного року на вимогу Пенсійного фонду він надавав довідки про своє навчання в університеті, де постійно зазначалося, що він перебуває на повному державному забезпеченні та вка-зувався період його навчання. Жодних зловживань з його боку не було, довідки отримував в деканаті учбового закладу і кожного року здавав їх до Пенсійного фонду вчасно. Щодо розміру пенсії, то він її не контролював , все що зараховувалося на карточку знімав та використовував для власних потреб, вважаючи що Пенсійний фонд все нараховує правильно. Ніякого наміру діяти недобросовісно щодо отримання пенсії в нього не було. Про це свідчать копії довідок, які він долучив до свого відзиву на позов, які здавав у Пенсійний фонд. Представник відповідача Махацький Ю.М. суду додатково пояснив, що Пенсійний фонд знав про його навчання в учбовому закладі та повне державне забезпечення відразу у 2015 році після поступлення до закладу, що підтверджується змістом самої позовної заяви в якій зазначено, що переплата виникла за період з 15.08.2015 року по 31 серпня 2017 року. Без подачі довідки про навчання у 2015 році відповідачу взагалі пенсія не виплачувалася кілька місяців і лише після пред`явлення довідки про навчання йому продовжили нараховувати пенсію. Вважає, що дана переплата сталася з вини працівників самого Пенсійного фонду , а не із-за недобросовісної поведінки відповідача чи рахункової помилки, як це зазначено в ст. 1215 ЦК України. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, дійшов наступного висновку. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачу [PERSON] згідно розпордяженнь № 168189 від 03.08.2016 року та 19.12.2017 року Млинівського об`єднаного управління ПФУ в Рівненській області призначено пенсію по втраті годувальника. Попередньо її було призначено у січні 2007 року. /а.с.4,6/. Згідно довідок №14/57, 14/122, 27/2901, 27/3337, 27/190, 27/122, 14/181 виданих Національним університетом цивільного захисту України, [PERSON] навчався на факультеті пожежної безпеки та знаходився на повному державному забезпеченні з 15 серпня 2015 року. Термін закінчення [PERSON] навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра - червень 2019 року; за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра- грудень 2020 року (а.с.8-12,47- 50). Відповідно до повідомлення Управління з координації та контролю за виплатою пенсій, по пенсійній справі пенсіонера [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] виникла переплата внаслідок перебування на повному державному забезпеченні з 15.08.2015 по 31.08.2017 року в сумі 13511,12 гривень (а.с.13). Як зазначається у довідці № 40/03-616 від 20.12.2019 року виданої [PERSON] , з нього протягом 2018 року та 2019 року утримувалась переплата отриманої пенсії в розмірі 1300,83 гривень (а.с.16). Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Пунктом 1) ч. 1 ст. 1215 цього Кодексу передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Так, у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум (постанова ВП Верховного Суду від 16 січня 2019р. по справі № 753/15556/15-ц). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом, викладені в постановах по справам № 753/15556/15-ц від 16 січня 2019р., № 473/2859/17 від 03 травня 2018р., суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні, стороною позивача не було доведено недобросовісність дій відповідача чи зловживання останнім, а також наявності рахункової помилки, при цьому судом враховано положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed