Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

В серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищенаведеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 05.02.2002 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді частини квартири №2, розташованої в будинку №25 по вул.Веселій в с.Талаковка м.Маріуполя. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.05.2001 року, вказана квартира належить на праві спільної\~ сумісної власності [PERSON], позивачці Барецькій (нині [PERSON]) Л.П. та відповідачці по справі Барецькій (нині [PERSON]) [PERSON] належним чином прийняла спадщину, однак постановою державного нотаріуса Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори №2226/02-31 від 09.07.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], розяснена необхідність визначення часток кожного із співвласників у праві власності на нерухоме майно та рекомендовано вирішити вказане питання у судовому порядку. На підставі викладеного позивачка була вимушена звернутись до суду та просила визначити розміри ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька. [PERSON] [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимог задовольнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимог визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира №2, розташована в будинку №25 по вул.Веселій в с.Талаковка м.Маріуполя, належить на праві спільної\~ сумісної власності [PERSON], Барецькій (нині [PERSON]) [PERSON] та відповідачці по справі Барецькій (нині [PERSON]) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.05.2001 року. 05.02.2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 05.01.2002 року Виконкомом Талаківської селищної ради м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №08. Постановою державного нотаріуса Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори №2226/02-31 від 09.07.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON], обґрунтовуючи тим, що для видачі свідоцтва про право спадщини за законом треба визначення часток кожного із співвласників у праві власності на нерухоме майно та рекомендовано вирішити вказане питання у судовому порядку. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка субєкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити, якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.\~\~ Згідно з п.224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.\~ Відповідно до\~ ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За вимогами ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. З огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] за кожним по 1/3 частці, підлягає задоволенню. При цьому суд враховує розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п.3,4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. За п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу вимог ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.\~ Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем та того, що в інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивачка, яка є спадкоємцем за законом, не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, тому з метою захисту спадкових справ позивача суд задовольняє позов в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved