Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

В травні\~2019\~року позивачка\~звернулася в\~суд з\~позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що під час спільного проживання між подружжям постійно виникали сварки та конфлікти, не могли знайти спільної мови, до того ж, виявилося, що між позивачкою та відповідачем різні інтереси та погляди на життя. Від шлюбу мають сина. Ухвалою судді від 21.06.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судове засіданні позивачка не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заявлені вимоги до відповідача підтримує повністю. Також повідомила суду, що проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Після розірвання шлюбу надалі бажає йменуватися прізвищем « [PERSON] ». У свою чергу відповідач також подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить надати строк для примирення. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 10.09.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області, про що складено актовий запис №78, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.09.2008 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка стверджує, що їх сім`я розпалася, шлюб має тільки формальний характер і подальше збереження його суперечить інтересам позивачки та є правовою перешкодою для влаштування її особистого життя, а також інтересам відповідача, який також може влаштувати свою долю. Крім того, подружжя разом не проживають протягом десяти років та спільного господарства не ведуть. Судом приймаються до уваги такі докази, оскільки вони не заперечуються відповідачем і будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування не подано. Крім того, протягом шести місяців знаходження справи у суді сторони не вчинили жодних дій для збереження сім`ї, хоча відповідач проти розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність згоди позивачки на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Дослідивши матеріали справи та письмове клопотання позивачки, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved