Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури, в якому просив стягнути на його користь з Державної Казначейської служби України матеріальну шкоду в розмірі 115200 грн. за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання на його користь вказаної суми з відповідного казначейського рахунку, у звязку з незаконними діями посадових осіб Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві та прокуратури Дарницького району м. Києва, якими незаконно повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та домашній арешт у межах кримінальних проваджень № 1201410000000179 і 12014100020000461, а у подальшому кримінальне провадження № 12014100020000461 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; стягнути на його користь з Державної Казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 300000 грн. за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання на його користь вказаної суми з відповідного казначейського рахунку, заподіяну незаконними діями посадових осіб Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві та прокуратури Дарницького району м. Києва. В вересні 2015 року позивач уточнив позовні вимоги в частині матеріальної шкоди, зменшивши її розмір до 30041,97 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 23.01.2014 року СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, затримано у порядку ст. 208 КПК України та Дарницьким районним судом м. Києва до нього застосовано запобіжний захід вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів (з 23.01.2014 року по 23.03.2014 року). 26.02.2014 року прокуратурою Київської області кримінальне провадження відносно його закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ст. 294 КК України. Вважає дії працівників Дарницького РУ ГУМВС та прокуратури Дарницького району м. Київ незаконними та такими, що порушили його права, передбачені Конституцією України. Зазначив, що 19.01.2014 року слідчим управлінням ГУМВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 1201410000000179 за фактом організації масових заворушень невстановленими особами по пул. Грушевського та на Європейській площі м. Києва, про які було повідомлено у засобах масовій інформації, за ч. 2 ст. 294 КК України. 23.01.2014 року СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину та затримано у порядку ст. 208 КПК України. 23.01.2014 року СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12014100020000461 за фактом хуліганських дій невстановленими особами за ч. 3 ст. 296 КПК України. 24.01.2014 року СВ Дарницькою РУ ГУМВС України в м. Києва йому повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину. 24.01.2014 року СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві до Дарницького районного суду м. Києва направлено клопотання про застосування відносного нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України. 25.01.2014 року за поданням слідчого відділу, погодженим з прокуратурою Дарницького району Дарницьким районним судом м. Києва за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України (кримінальне провадження № 12014100020000461) до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістнадцять днів (з 23.01.2014 року по 23.03.2014 року). Оскільки працівниками міліції, під час затримання, йому спричинено тілесні ушкодження та він почувався дуже погано, його було направлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги для лікування у ізольованому приміщені, яке охоронялось працівниками міліції. 11.02.2014 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва його було звільнено з-під варти та застосовано запобіжний захід у вигляді домашньою арешту, заборонивши залишати місце проживання за адресою: [INFO]. 08.02.2014 року СУ ГУМВС в Київській області, за погодженням з прокуратурою Київської області, йому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 24.01.2014 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України (кримінальне провадження № 12014100020000461), на підозру у вчиненні кримінальної о правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України. 26.02.2014 року прокуратурою Київської області кримінальне провадження № 12014100020000461 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 KПK України у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Такі дії працівників Дарницького РУ та прокуратури Дарницького району м. Києва порушили його права та завдали йому значних матеріальних і моральних збитків. При цьому, при обранні йому запобіжного заходу працівниками міліції та прокуратури не були прийняті до уваги його доводи, щодо непричетності до скоєння вказаних злочинів. Під час допитів він пояснював, що не має постійного місця роботи, у зв'язку з чим протягом останнього року працював у м. Київ надаючи послуги з ремонтних робіт за домовленістю. Роботу він знаходив через Інтернет та своїх знайомих. 22.01.2014 року він приїхав до м. Київ з метою укладання трудової угоди з директором ТОВ «Восток МК» для проведення ремонтних робіт офісу підприємства. Роботи він повинен був проводити з 23.01.2014 року до 22.08.2014 року та отримати оплату загальною сумою 115200 грн. Отримавши свій екземпляр трудової угоди, він направився гуляти по місту та фотографувати культурні памятники, оскільки обіцяв привезти фотознімки своєму сину. У вечорі він пішов до Європейської площі, де було багато людей. Там він познайомився з [PERSON]. Приблизно о 23.00 год. Андрій запропонував йому покататись по місту, оскільки було холодно стояти на вулиці. Він погодився та домовився, що вони його підвезуть на вул. Почайнинську до його родичів, у яких він проживав коли працював у м. Кієві. Разом з Анрієм вони сіли до автомобіля Шевролє «Лачетті», де знаходились його знайомі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ніяких алкогольних напоїв він не вживав. Оскільки він провів ніч у поїзді, то сівши до машини він одразу заснув. Прокинувся від того, що по машині били палками. Одразу він нічого не зрозумів та коли в машині було вибито вікна, його з неї дістали працівники спеціального підрозділу «Беркут» та почали наносити йому удари битами в різні місця тіла. Після цього його посадили до міліцейської машини, де вже знаходились його знайомі, та доставили до Дарницького РУ м. Києва. У Дарницькому РУ працівники міліції продовжували наносити йому тілесні ушкодження. Після цього його доставили до кабінету слідчого, який повідомив, що він підозрюється у вчиненні масових заворушень, що супроводжувались погромами, підпалами та знищенням майна по вул. Грушевського та на Європейській площі 19.01.2014 року. При цьому жодних його пояснень слідчий не слухав. Так як йому було спричинено тілесні ушкодження голови, у нього були сильні головні болі та порушення слуху і щоб йому у подальшому не наносили тілесних ушкоджень, він погодився підписати усе, що вимагали працівники міліції. Під час затримання працівники міліції відібрали у нього усі документи, серед яких була трудова угода, банківські картки та мобільні телефони. Після звільнення у Дарницькому РУ було повернуто два телефони, але до теперішнього часу не знайдено і не повернуто дві кредитні картки «ПриватБанку», за якими із-за його затримання, прострочено погашення суми кредиту, що потягло за собою зменшення кредитного ліміту та відстрочку видачі нових банківських карток. Відповідно до укладеної трудової угоди між ним та ТОВ «Восток МК» він мав отримати кошти у сумі 115200 грн., але незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури йому перешкодили приступити до виконання трудових зобов'язань, що стало причиною розірвання цієї угоди. До теперішнього часу він не може знайти роботу, у зв'язку з чим не має змоги утримувати свого неповнолітнього сина [PERSON] та матір [PERSON] Лікування у лікарні здійснено за рахунок волонтерів. Також незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури йому завдано моральних збитків, які виразились у приниженні честі, гідності, репутації, моральних переживаннях, оскільки у зв'язку з ушкодженням здоров'я, він втратив сон. Було порушено його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з близькими людьми, заподіяних внаслідок утримання під вартою та обмеження його свободи, коли він перебував під домашнім арештом, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, а також порушення нормального життя його близьких, відсутності спілкування з неповнолітнім сином, порушення його нормальних життєвих зв'язків, що на даний чає вимагає від нього додаткових зусиль для організації у подальшому свого життя. Моральну шкоду оцінив у 300000 грн., а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року провадження у справі в частині стягнення з Державної Казначейської служби України на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 30041,97 грн. закрито, оскільки розмір завданої позивачу майнової шкоди визначає відповідний орган, визначений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року та п. 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, а позивач до належних відповідних правоохоронних органів, які закрили справу, за визначенням розміру майнової шкоди не звертався. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі,просивли також стягнути з відповідачів витрати на послуги адвоката у розмірі 4200 грн. Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заперечення на позов в яких вказав, що заперечує відносно заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі (а.с.40-45). Представник Прокуратури м. Києва за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник Прокуратури м. Києва за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заперечення на позов в яких вказала, що заперечує відносно заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.61-65). Представник Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без участі представника Дарницького РУ (а.с.94) та в жовтні 2015 року надала суду заперечення на позов в яких вказала, що заперечує відносно заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заперечення на позов в яких просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та розглядати справу за відсутністю представника управління (а.с.84-86). Представник третьої особи Державної Казначейської служби України у судове засідання не зявився. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши в сукупності докази, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 ст. 14 ЦПК України, встановлено, що\~\~судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, у тому числі прокуратури, встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури та суду». Так, ст. 1 Закону передбачено вичерпний перелік підстав, з яких шкода, завдана громадянинові, підлягає відшкодуванню, а саме внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100000000179 від 19.01.2014 року за ч. 2 ст. 294 КК України щодо вчинення 23.01.2014 року по пров. Лабораторному, 12 в м. Києві масових заворушень. За підозрою у вчиненні даного кримінального правопорушення Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 23.01.2014 року затримано [PERSON] Цього ж дня останньому слідчим Дарницького РУ за погодженням із процесуальним керівником - старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України. У подальшому з вказаного кримінального провадження в окреме провадження № 12014100000000259 виділено матеріали щодо вчинення кримінального правопорушення [PERSON] та іншими особами, які направлено до СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві для подальшого досудового розслідування. Так, слідчим СВ Дарницького РУ 24.01.2014 року вказане кримінальне провадження об'єднано в одне з кримінальним провадженням № 12012100020000461 від 23.01.2014 року за ч. 3 ст. 296 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 23.01.2014 року приблизно о 03-00 год., знаходячись поблизу Київської міської клінічної лікарні № 17 по пров. Лабораторному, 12 у м. Києві, вчиняли масові заворушення із застосуванням предметів, які використовували як зброю, що супроводжувались насильством над особою та опором представникам влади, а саме працівникам міліції, та громадськості, що здійснювали охорону громадського порядку та громадської безпеки, внаслідок чого [PERSON] та [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження. З урахуванням здобутих у кримінальному провадженні № 12012100020000461 доказів, показань потерпілих, 12 свідків та очевидців події, протоколів огляду місця події, слідчим Дарницького РУ Словачевським О.М. за погодженням із процесуальним керівником - старшим прокурором прокуратури Дарницького району м. Києва [PERSON] 24.01.2014 року [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 296 КК України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2014 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Того ж дня, Генеральною прокуратурою України територіальну підслідність у кримінальному провадженні № 12012100020000461 визначено за СУ ГУ МВС України в Київській області. Старшим прокурором відділу прокуратури Київської області [PERSON] 26.02.2014 року кримінальне провадження за підозрою, у тому числі [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, було закрито за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, про що письмово повідомлено [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності (п.п. 1-4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відшкодування моральної шкоди, та її порядок встановлюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема статтею 3 визначено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних, життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до приписів ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади їх посадові або службові особи, відшкодовується державою незалежно від їх вини. Пленум Верховного Суду України в пункті 3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п. 5 вказаної постанови). За роз'ясненнями які містяться в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Аналізуючи вищевикладені обставини суд прийшов до висновку про те, що дійсно позивачу було завдано моральної шкоди та її необхідно відшкодовувати, така шкода відповідно до ст. 1176 ЦК України має бути відшкодована державою у розмірі встановленому законом. Відповідно до ч. ст. 13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовної заяви [PERSON] останній перебував під слідством з 23.01.2014 року по 26.02.2014 року. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі 1218 гривень. Виходячи із такого розрахунку розмір моральної шкоди становить 1335 грн. 87 коп. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу. На підтвердження витрат на правову допомогу надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2/15 від 26.10.2015 року про те, що адвокатом [PERSON] отримано від позивача гонорар в сумі 4200 грн. за правову допомогу згідно Акту від 26.10.2015 року до Договору про надання правової допомоги від 28.09.2015 року. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.\~Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати\~\~40\~\~відсотків\~\~встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 200 ЦПК України, під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Суд критично оцінює наданий адвокатом акт про надання правової допомоги від 26.10.2015 року, оскільки з останнього не вбачається: рік, місяць, число, місце та час початку і закінчення вчинення ним окремої процесуальної дії поза судовим засіданням. Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Дані правові позиції викладені у рішеннях Верховного Суду України від 01.10.2002 року, від 13.12.2006 року, від 13.04.2011 року, тому суд критично відноситься до квитанції до прибуткового касового ордеру № 2/15 від 26.10.2015 року як доказу на підтвердження факту оплати правової допомоги. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд вважає за необхідне судовий збір віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved