Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають дитину доньку [PERSON], [INFO], що дитина перебуває на її утримання при цьому відповідач не надає на утримання дитини матеріальної допомоги, тому зважаючи на вказані обставини була змушена звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмір 4\~000 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, в звязку з тим, що остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в свою чергу відповідач не надає будь-яких коштів на її утримання, а вона в свою чергу не має джерел доходу, тому була змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на її утримання, до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі у сумі 2\~000 грн.. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи мається рекомендований лист про отримання поштового відправлення відповідачем 26 лютого 2018 року особисто. У відповідності до вимог ухвали суду від 20.02.2018 року відповідачем не було надано відзиву на позов та будь-яких доказів щодо спростування обставин зазначених у позові. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що позов [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК Україхни, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 8 статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 11 січня 2017 року , сторони зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у м. Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис 08 (а.с.6). Судом встановлено, що неповнолітня дитини [PERSON], [INFO], проживає з матірю та перебуває на її утриманні. У відповідності до свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 260594 від 25 лютого 2017 року, виданого Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, сторони від спільного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] ( а.с.8). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Поряд з цим, позивачкою вказувалось про те, що відповідач має дохід , оскілки працює на ПП «ГАзМаркет» у м. Миргород, та при цьому неофіційно отримає кошти від виконання будівельних робіт від 10\~000 до 15\~000 грн., тому він має можливість надати аліменти на її утримання, до досягнення дитиною трирічного віку. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною трирічного віку з 01.05.2017 року, у відповідності до наказу №71-В від 20.04.2017 року, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 11 вересня 2017 року працює на ПП «Газмаркет» у м. Мирогород опоряджувальником будівельним з посадовим окладом у відповідності до штатного розпису 3285,00 грн. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення нею трьох років. Право на утримання має вагітна дружина , а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка перебуває на її утримання та проживає разом з нею та приймаючи до уваги то факт, що відповідач [PERSON] має джерело доходу та відповідно у розумінні положення ст. 84 СК України має можливість надавати таку допомогу, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved