Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя [PERSON] з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння та поваги один до одного, відсутністю спільних інтересів та різними поглядами на життя. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин подальше підтримання шлюбних відносин буде суперечити інтересам позивача. Тому, [PERSON] просить розірвати шлюб. У судове засідання [PERSON] не з`явилася. Натомість її представник [PERSON] направив до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує пред`явлений позов та просить його задовольнити, а розгляд справи здійснити за його відсутності. Відповідач [PERSON] також у підготовче засідання не з`явився. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також не заперечував проти розірвання шлюбу. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. На підставі ч.4 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №630 (а.с.4). Від подружнього життя вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не можуть жити однією сім`єю. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок (а.с.12). Пред`явлений нею позов задоволений. Враховуючи, що розгляд справи по суті не здійснювався, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 384 гривні 20 копійок, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved