Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила: встановити факт родинних стосунків між [PERSON], [INFO], та її померлим племінником, [PERSON], померлим 18 березня 2016 року; усунити від права на спадкування на спадкове майно [PERSON], померлого 18 березня 2016 року, іншого спадкоємця - [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]; та визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Наримська, буд. 64, в склад якого входять: 28,9 кв.м. житлового приміщення і 35,1 кв.м. поміжних приміщень, а всього 64 кв.м., яке вона фактично прийняла після смерті спадкодавця [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що після смерті її племінника - [PERSON], відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно. Оскільки вона вважала, що має право на спадщину по закону, як єдиний близький родич спадкодавця (про інших можливих родичів спадкодавця і, зокрема, відповідача, їй нічого не було відомо), вона фактично прийняла вищевказану спадщину після смерті спадкодавця. Більш того, за її своєчасно поданою заявою про прийняття спадщини за законом, третьою особою по справі, 29 березня 2016 року, було заведено спадкову справу №211/2016. Вона з 2000 року по день смерті спадкодавця проживала разом з ним однією сімєю, піклувалась за ним, вела разом з ним спільне господарство, купувала йому необхідні ліки, купувала необхідні продукти, годувала його, давала йому гроші на погашення його боргів у банках та інших фінансових установах і фактично за свої кошти особисто поховала його після смерті. У вищевказаному спірному будинку знаходиться її майно. Про існування [PERSON], відповідача по справі, і мов би то спадкоємця 2 черги, вона дізналася лише з листа третьої особи по справі від 23.09.2016 року, в якому було повідомлено, що у спадкодавця, нібито, є брат, і повідомлялось, щоб вона до 19.10.2016 року прибула до третьої особи з необхідними документами. Всі оригінали необхідних документів на спадкове майно, документи, які підтверджують родинні стосунки між нею і спадкодавцем, як тітки і племінника, нею були надані державному нотаріусу Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], як і її заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку. Всі документи були перевірені нотаріусом [PERSON] і копії їх повинні знаходитися у третьої особи в спадковій справі № 211/2016. Але, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 18 жовтня 2016 року їй було незаконно відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку. В мотивувальній частині вищевказаної постанови державний нотаріус вказала, що вона не надала нотаріусу документи, які є доказом родинних відносин між нею та померлим 18 березня 2016 року племінником [PERSON], та між нею і сестрою, [PERSON] (матірю [PERSON]А.). Відповідач ніколи не підтримував із спадкодавцем родинних стосунків, не опікувався спадкодавцем, ніколи не допомагав йому матеріально і свідомо ухилявся від допомоги спадкодавцеві, [PERSON], який через тяжку хворобу (цукровий діабет) був у безпорадному стані і звернувся за допомогою до відповідача але отримав відмову. Це їй відомо зі слів самого спадкодавця за час його життя, а також все це вище перелічене можуть підтвердити численні свідки . Разом з тим, вона має повне безперечне і переважне право на вищевказану спадщину як спадкодавець по закону, яка мешкала із спадкодавцем більш 10 років однією сімєю до самої його смерті, вела з ним спільне господарство, опікувалась ним, купувала для нього харчові продукти, інше майно і купувала ліки (інсулін та інші). Вона фактично прийняла спадщину, своєчасно подала заяви про відкриття й прийняття спадщини, заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку. Але їй було незаконно відмовлено третьою особою по справі. Крім того, як їй стало відомо, на цей час, відповідач має намір незаконно продати вищевказаний будинок, оскільки він зламав замки на вхідних дверях і незаконно перешкоджає їй в доступі до спірного будинку. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначили, що не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачу та її представника, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 669630, виданим 21.03.2016 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 704 від 21.03.2016 року (т.1 а.с.19). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з 1/2 частини будинку, який знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Наримська, буд. 64. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачка стверджувала, що вона є рідною тіткою покійного [PERSON], а він, відповідно, є її рідним племінником. На підставі вищевказаного, позивачка у встановленому законом порядку звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті - [PERSON], померлого 18 березня 2016 року. Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], померлого 18 березня 2016 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 211/2016, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (т.1 а.с.71-283). Проте, 18 жовтня 2016 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 18 березня 2016 року, оскільки нею не надані родинних відносин між нею та померлим, а також зазначено про наявність спадкоємців попередньої черги спадкування після смерті спадкодавця (т.1 а.с.11-12). Судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого 18 березня 2016 року, є спадкоємець - [PERSON], який є братом покійного по лінії батька, що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії І-ЯК № 117800, виданим 08.02.1966 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 445 від 08.02.1966 року (т.1 а.с.92). Відповідно, він є особою другої черги спадкування на майно спадкодавця. Позивачка звернулася до суду і просила суд встановити факт родинних стосунків між [PERSON], [INFO], та її померлим племінником, [PERSON], померлим 18 березня 2016 року, та усунити від права на спадкування на спадкове майно [PERSON], померлого 18 березня 2016 року, іншого спадкоємця - [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], який помер 18 березня 2016 року, є [PERSON] та [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом про його народження № 2199 від 17.06.1972 року (т.1 а.с.158). В подальшому, шлюб між батьками спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] був розірваний, та 06 листопада 1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], внаслідок чого змінила своє прізвище на «Ревнівцева», що підтверджується актовим записом про укладання шлюбу № 931 (т.1 а.с.143), а також Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 18.04.2016 року за № 00016560836 (т.1 а.с.142-143). При цьому, до укладання шлюбу з [PERSON], [PERSON] мала прізвище - «Кішко», що підтверджується актовим записом про укладання шлюбу № 769 від 17.06.1972 року (т.1 а.с.145). Батьками же [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом про її народження № 352 від 29.10.1948 року (т.1 а.с.147). [PERSON] 11 січня 1947 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується актовим записом про укладання шлюбу № 6 від 11.01.1947 року, внаслідок чого вона змінила своє прізвище на «Жучок» (т.1 а.с.149). Крім того, вказана обставина підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 02.05.2016 року за № 00016607736 (т.1 а.с.150-151). Також, судом встановлено, що батьками позивачки, [PERSON] (до укладання шлюбу [PERSON]) [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом про її народження № 15 від 11.01.1947 року (т.1 а.с.153). Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, вбачається, що мати спадкодавця ([PERSON]) - [PERSON] є рідною сестрою позивачки - [PERSON], по лінії матері. З вищевказаного можливо припустити, що [PERSON], який помер 18 березня 2016 року, дійсно є племінником [PERSON], [INFO]. Крім того, вказану обставину підтвердив й сам відповідач (брат спадкодавця) у своїй заяві нотаріусу, де зазначив, що, окрім нього, у спадкодавця - [PERSON] є спадкоємці третьої черги спадкування за законом, а саме тітки: [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.88). Також, цей факт підтверджується численними фотокартками, наданими суду, на яких зображені спадкодавець та позивачка. Сама [PERSON] (мати спадкодавця) померла 08 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 567558, виданим 23.04.2014 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 2998 від 23.04.2014 року (т.1 а.с.105). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт родинних стосунків між [PERSON], [INFO], та її померлим племінником, [PERSON], померлим 18 березня 2016 року. При цьому, позивачка просила усунити від права на спадкування на спадкове майно [PERSON], померлого 18 березня 2016 року, іншого спадкоємця - [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], оскільки він ніколи не підтримував із спадкодавцем родинних стосунків, не опікувався спадкодавцем, ніколи не допомагав йому матеріально і свідомо ухилявся від допомоги спадкодавцеві, [PERSON], який через тяжку хворобу (цукровий діабет) був у безпорадному стані. Вищевказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], яка є працівником управляння соціального захисту населення, і яка вказала, що в їхньому управлінні працювала мати спадкодавця, з якою вони (свідок) тісно спілкувалися. Вона (мати) розповідала, що її син тяжко хворіє та йому необхідний постійний догляд. Розповідала, як її син будував будинок, кошти на це йому надавала її (матері) сестра - [PERSON]. Вони проживали разом, вона (свідок) була у них в гостях та бачила як вони живуть. [PERSON] доглядала й за племінником й за сестрою (матірю спадкодавця). Брата [PERSON] вона ніколи не бачила, його навіть не було при похованні [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є працівником управляння соціального захисту населення, і яка вказала, що знала спадкодавця, він часто приходив до них на роботу, розповідав про свою матір. Він розповідав, що він живе з тіткою Антониною, яка йому допомагає, в тому числі коштами на купування ліків, оскільки він тяжко хворів. Свідок [PERSON], який працював разом із спадкодавцем, і який вказав, що він спілкувався з [PERSON] на роботі і той йому розповідав, що він проживає із своїми матірю та тіткою. Розповідав також, що тітка йому багато допомагає, без неї йому було б важко. Свідок [PERSON], який є знайомою сімї спадкодавця, і який вказав, що [PERSON] ще з малку поралася з [PERSON], вона дуже його любила, возила на море. Власних дітей у неї не було, тому весь свій час вона присвячувала племіннику. А десь з початку двохтисячних років, коли вона вийшла на пенсію, то вона почала проживати в м. Дніпрі з племінником. Ще вона йому допомагала, коли він навчався. Вона допомагала коштами племіннику та сестрі на ремонт будинку, на будівництво прибудови, ставила вікна пластикові. Юрія він (свідок) знає з малку, але його брата не знав. На похованні його також не було. [PERSON] займалася [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Відповідно до абзаців 6, 7, 11 п. 4 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Аналогічна позиція викладена й в абзацах 1-3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України. Судом було встановлено, що спадкодавець - [PERSON] - мав тяжке захворювання, а саме: цукровий діабет, у звязку з чим потребував допомоги брата, оскільки його батьки померли, а останній ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а доказів іншого суду надано не було. Крім того, судом встановлено, що спадкодавець на момент смерті мав боргові зобовязання перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Альфа-Банк» (т.1 а.с.110,120-122), які сплатила після його смерті позивачка, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними квитанціями. Також, судом встановлено, що позивачка займалася похованням спадкодавця, встановленням йому памятника, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотокартками. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим Усунити від права на спадкування на спадкове майно [PERSON], померлого 18 березня 2016 року, іншого спадкоємця - [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Що стосується решти позовних вимог позивачки, зокрема, про визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Наримська, буд. 64, в склад якого входять: 28,9 кв.м. житлового приміщення і 35,1 кв.м. поміжних приміщень, а всього 64 кв.м., яке вона фактично прийняла після смерті спадкодавця [PERSON], то суд вважає ці позовні вимоги безпідставними з огляду на наступне. Так, вимоги позивачки в цій частині не підлягають задоволенню тому, що для вирішення поставлених питань існує передбачений чинним законодавством порядок, зокрема такий порядок передбачений Законом України «Про нотаріат». Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. А в даному випадку, після встановлення факту родинних відносин та усунення від права на спадкування іншого спадкоємця, позивачка має право, у відповідності з чинним законодавством, звернутися до нотаріуса з відповідною заявою для отримання спадщини, і лише, у разі відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/за заповітом, у позивачки виникне цивільно-правовий спір, який підлягатиме розглядові у позовному провадженні. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в частині визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Наримська, буд. 64, в склад якого входять: 28,9 кв.м. житлового приміщення і 35,1 кв.м. поміжних приміщень, а всього 64 кв.м., яке вона фактично прийняла після смерті спадкодавця [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: partial