Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В травні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Посилалась на те, що 17 грудня 1999 року Чернівецькою міською радою на підставі рішення Чернівецької міської ради № 723/21 від 19 жовтня 1999 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 022785 площею 0,0658 га та 0,0031 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Земельна ділянка площею 0,0658 га передана у приватну власність [PERSON], а земельна ділянка площею 0,0031 га передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON]. [INFO] померла співвласниця земельної ділянки [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України вона є спадкоємцем за заповітом і для прийняття спадщини відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України звернулась з заявою до Першої чернівецької державної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] 24 січня 2014 року вона звернулась до Першої чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак під час огляду документів нотаріус повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки не зможе, оскільки відповідно до підпункту 6.11 пункту 1 глави 6 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, при спадкуванні частки істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавця, так і після відкриття спадщини, тому 24 січня 2014 року постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в зв'язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності. Згідно ст.372 ч.ч.1-3 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. 09 грудня 2003 року відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, яка належала [PERSON], по [ADDRESS] і є їх власником. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0031 га по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Представник позивачки [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0031 га по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, пояснила, що дійсно 09 грудня 2003 року вона на підставі договору купівлі-продажу квартири придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, яка належала [PERSON], по [ADDRESS], тому не заперечує проти визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0031 га по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], оскільки ця земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 17 грудня 1999 року Чернівецькою міською радою на підставі рішення Чернівецької міської ради № 723/21 від 19 жовтня 1999 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 022785 площею 0,0658 га та 0,0031 га по [ADDRESS], з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Земельна ділянка площею 0,0658 га передана у приватну власність [PERSON], а земельна ділянка площею 0,0031 га передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями рішення та Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.6-8). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] [PERSON], яка була співвласницею земельної ділянки, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис про смерть № 704 від 08 квітня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.12-14). Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом і для прийняття спадщини відповідно до вимог ст.ст. 1268, 1269 ЦК України звернулась з заявою до Першої чернівецької державної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] 24 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до Першої чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак під час огляду документів нотаріус повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки не зможе, оскільки відповідно до підпункту 6.11 пункту 1 глави 6 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, при спадкуванні частки істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавця, так і після відкриття спадщини, у зв'язку з чим 24 січня 2014 року постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки не встановлені частки у спільній сумісній власності, що підтверджується копією даної постанови (а.с.11). Згідно ст.370 ч.ч.1-2 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. 09 грудня 2003 року відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, яка належала [PERSON], по [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.9). Після смерті своєї матері [PERSON] позивачка [PERSON] звернулась в Першу чернівецьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак оформити в даний час право на належну частку спадкового майна і одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0031 га по [ADDRESS] не має можливості, оскільки для переходу права власності в порядку спадкування необхідна наявність чітко визначеного розміру частки у праві спільної власності. Так як визначити позасудовим порядком розмір часток земельної ділянки для всіх співвласників на даний час неможливо із-за смерті [PERSON], а нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину лише після виділення (визначення) в судовому порядку частки померлого у спільному сумісному майні, тому суд вважає, що належить визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0031 га по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], повністю задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного, ст.ст.328, 368, 372, 1216-1218, 1223, 1268-1269 ЦК України, ст.89 ЗК України та

Outcome: approved