Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

До Вугледарського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вимоги даного позову [PERSON] мотивує тим, що з 19.06.2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 59. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В провадженні Вугледарського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа № 220/371/21 за його позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Договорів про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, між ними не укладалося. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. Протягом шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти подружжя було придбане майно на загальну суму 319700,00 грн., а саме: шафа-купе розміром 1,5x0,45 м, придбана 10.2014 року, вартістю 4000 грн.; шафа-купе розміром 1,0x0,6 м, придбана 10.2014 року, вартістю 3000 грн.; шафа-купе розміром 2,0x0,6 м, придбана 10.2014 року, вартістю 4500 грн.; шафа-купе розміром 2,0x0,6 м, придбана 10.2014 року, вартістю 4000 грн.; шафа-купе розміром 4,0x0,8 м, придбана у 2020 році, вартістю 27000 грн.; шафа розміром 1,5x0,45 м, придбана у 2019 році, вартістю 3500 грн.; ліжко з матрацом, придбане 11.2014 року, вартістю 6000 грн.; диван бірюзового кольору, придбаний у 2016 році, вартістю 4000 грн.; диван сірого кольору, придбаний 20.06.2014 року, вартістю 2000 грн.; диван салатно-помаранчового кольору, придбаний 10.2014 року, вартістю 3000 грн.; кухонний гарнітур з витяжкою, придбаний 10.2014 року, вартістю 17000 грн.; стіл кухонний, придбаний у 2015 році, вартістю 4000 грн.; стільці кухонні у кількості 4 шт., придбані у 2015 році, вартістю 600 грн. за одиницю на загальну суму 2400 грн.; стільці у кількості 2 шт., придбані у 2020 році, вартістю 1000 грн. за одиницю на загальну суму 2000 грн.; холодильник «WHIRLPOOL», придбаний у 2015 року, вартістю 10000 грн.; піч мікрохвильова «SAMSUNG», придбана у 2016 році, вартістю 1500 грн.; мультиварка, придбана у 2016 році, вартістю 1000 грн.; ванна металева, придбана у 2019 році, вартістю 4000 грн.; вмивальник з тумбою та дзеркалом для ванної кімнати, придбаний у 2015 році, вартістю 6000 грн.; водонагрівальний бак «ELDOM», придбаний у 2020 році, вартістю 3000 грн.; пральна машина «LG», придбана 09.2014 року, вартістю 5000 грн.; телевізор «SAMSUNG», придбаний 12.2014 року, вартістю 6000 грн.; фотоапарат «CANON», придбаний у 2019 році за 10000 грн.; кондиціонер «LG», придбаний у 2015 році, вартістю 3000 грн.; пилосос «МРМ BORA», придбаний у 2019 році, вартістю 4500 грн.; килимова доріжка, розмірами 3x4, придбана у 2015 році, вартістю 3000 грн.; килимова доріжка, розмірами 2x1.6, придбана у 2015 році, вартістю 500 грн.; килимова доріжка, розмірами 2x1.6, придбана у 2015 році, вартістю 500 грн.; килимова доріжка, розмірами 3.5x1.2, придбана у 2015 році, вартістю 600 грн.; килимова доріжка, розмірами 2x2.5. придбана у 2018 році, вартістю 700 грн.; електрокотел, придбаний у 2019 році, вартістю 3000 грн.; велосипед «CORAL», придбаний у 2020 році, вартістю 5000 грн.; насос глибинний, придбаний у 2020 році, вартістю 4000 грн.; автомобіль «SCODA FABIA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , зеленого кольору, придбаний у 2020 році, вартістю 6000 доларів США, у гривневому еквіваленті загальною вартістю 162000 грн. Зазначений автомобіль був зареєстрований 07.08.2020 у ТСЦ 1441 на ім`я відповідача, номерний знак [NUMBER] . Однак, 10.03.2021 року відповідач в ТСЦ 1445 перереєструвала вказаний транспортний засіб на нового власника матір відповідача [PERSON] , на підставі договору, новий номерний знак [NUMBER] . Згоди на здійснення відчуження вказаного транспортного засобу позивач не надавав, грошових коштів не отримував. Все зазначене майно перебуває за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в позовній заяві просив суд: здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити у власність [PERSON] наступне майно: шафа-купе розміром 2,0x0,6 м, придбана 10.2014 року, вартістю 4000 грн.; шафа розміром 1,5x0,45 м, придбана у 2019 році, вартістю 3500 грн.; шафа-купе розміром 1,5x0,45 м, придбана 10.2014 року, вартістю 4000 грн.; ліжко з матрацом, придбане 11.2014 року, вартістю 6000 грн.; диван бірюзового кольору, придбаний у 2016 році, вартістю 4000 грн.; диван сірого кольору, придбаний 20.06.2014 року, вартістю 2000 грн.; диван салатно-помаранчового кольору, придбаний 10.2014 року, вартістю 3000 грн.; стіл кухонний, придбаний у 2015 році, вартістю 4000 грн.; стільці кухонні у кількості 4 шт., придбані у 2015 році, вартістю 600 грн. за одиницю на загальну суму 2400 грн.; стільці у кількості 2 шт., придбані у 2020 році, вартістю 1000 грн. за одиницю на загальну суму 2000 грн.; холодильник «WHIRLPOOL», придбаний у 2015 року, вартістю 10000 грн.; піч мікрохвильова «SAMSUNG», придбана у 2016 році, вартістю 1500 грн.; мультиварка, придбана у 2016 році, вартістю 1000 грн.; вмивальник з тумбою та дзеркалом для ванної кімнати, придбаний у 2015 році, вартістю 6000 грн.; пральна машина «LG», придбана 09.2014 року, вартістю 5000 грн.; телевізор «SAMSUNG», придбаний 12.2014 року, вартістю 6000 грн.; пилосос «МРМ BORA», придбаний у 2019 році, вартістю 4500 грн.; велосипед «CORAL», придбаний у 2020 році, вартістю 5000 грн.; насос глибинний, придбаний у 2020 році, вартістю 4000 грн., а всього майна на загальну суму 77900 грн. Крім того, позивач просив суд: виділити у власність відповідачу [PERSON] наступне майно: шафа-купе, розміром 1,0x0,6 м, придбана 10.2014 року, вартістю 3000 грн.; шафа-купе, розміром 2,0x0,6 м, придбана 10.2014 року, вартістю 4500 грн.; шафа-купе, розміром 4,0x0,8 м, придбана у 2020 році, вартістю 27000 грн.; кухонний гарнітур з витяжкою, придбаний 10.2014 року, вартістю 17000 грн.; ванна металева, придбана у 2019 році, вартістю 4000 грн.; водонагрівальний бак «ELDOM», придбаний у 2020 році, вартістю 3000 грн.; фотоапарат «CANON», придбаний у 2019 році за 10000 грн.; кондиціонер «LG», придбаний у 2015 році, вартістю 3000 грн.; килимова доріжка, розмірами 3x4, придбана у 2015 році, вартістю 3000 гр.; килимова доріжка, розмірами 2x1.6, придбана у 2015 році, вартістю 500 грн.; килимова доріжка, розмірами 2x1.6, придбана у 2015 році, вартістю 500 грн.; килимова доріжка, розмірами 3.5x1.2, придбана у 2015 році, вартістю 600 грн.; килимова доріжка, розмірами 2x2.5. придбана у 2018 році, вартістю 700 грн.; електрокотел, придбаний у 2019 році, вартістю 3000 грн., а всього майна на загальну суму 79800 грн. Також позивач [PERSON] просив суд стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля «SCODA FABIA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , зеленого кольору, придбаного у 2020 році, вартістю 6000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 162000 грн., який відповідач 10.03.2021 року відчужила без його згоди, в сумі 81000 грн. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, позивач просив розділити порівну між ним та відповідачем. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, згідно якого остання не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. У відзиві відповідач зазначила, що в період шлюбу вони придбали автомобіль «SCODA FABIA», 2007 року випуску. 10.03.2021 року за їх спільним рішенням зазначений автомобіль було продано [PERSON] , вартість якого на день укладання договору складала 55200 грн. Відповідно розмір части позивача складає 27600 грн. Крім того, під час шлюбу ними було придбано речі для щоденного використання. Меблі та побутова техніка ними під час шлюбу не купувалися. До шлюбу з позивачем у відповідача на праві власності був автомобіль «Hyundai Sonata», 2010 року випуску, який вона продала за 22000 доларів і на частину коштів в 2013 році придбала меблі та техніку, яка після одруження була перевезена з м. Вугледара до с. Нескучне, де вони проживають, а решта коштів була витрачена на потреби родини. На придбання автомобіля в 2020 році ними були позичені кошти у матері відповідача. Відповідач [PERSON] просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачем [PERSON] було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого автомобіль «SKODA FABІA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , зеленого кольору, був придбаний за спільні з відповідачем кошти у розмірі 6000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 162000 грн. Вказаний автомобіль був зареєстрований 07.08.2020 у ТСЦ 1441 на ім`я відповідача, номерний знак [NUMBER] . 10.03.2021 року відповідач продала даний транспортний засіб [PERSON] - матері відповідача, без згоди на це позивача. Відповідачем не надано відповідних письмових документів, які свідчили б про надання позивачем письмової згоди на відчуження вказаного автомобіля та отримання від [PERSON] позики у сумі 6000 доларів США або відповідної грошової суми у гривневому еквіваленті. Вказані доводи відповідача не відповідають дійсності. Твердження відповідача про те, що меблі та побутова техніка, які зазначені в позовній заяві, сторонами під час шлюбу не купувалися, а були придбані у 2013 році за власні кошти відповідача, не відповідає дійсності. Позивач просив суд задовольнити позов про поділ спільного майна подружжя в повному обсязі. Позивач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про місце,\~дату та\~час розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином. До суду надійшла письмова заява позивача [PERSON] , в якій він наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності (а.с.71). Відповідач [PERSON] про місце,\~дату та\~час розгляду\~справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.26, 28). До суду надійшла письмова заява відповідача [PERSON] , в якій відзив на позов про поділ спільного майна подружжя підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі (а.с.69). Суд, враховуючи обґрунтування сторін викладені у позові, відзиві на позов, відповіді на відзив, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши надані до суду докази та документи, як в сукупності, так і кожен доказ окремо, приходить до наступних висновків. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 19.06.2014 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 59, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.06.2014 року (а.с.11). В провадженні Вугледарського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що підтверджується копією ухвали суду від 16.04.2021 року про відкриття провадження у справі (а.с.12). Відповідно до\~витягу з\~Єдиного державного\~реєстру Міністерства\~внутрішніх справ\~стосовно зареєстрованих\~транспортних засобів\~від 11.07.2021\~року автомобіль «SKODA FABІA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , зеленого кольору, вперше зареєстрований 07.08.2020 року. Дата останньої реєстрації автомобіля 10.03.2021 року, в ТСЦ 1445, номерний знак [NUMBER] (а.с.13-14). Згідно із копією договору купівлі-продажу № 1445/2021/2469495 транспортного засобу від 10.03.2021 року [PERSON] передала у власність [PERSON] транспортний засіб «SKODA FABІA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , зеленого кольору, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 04.03.2021 року підрозділом МВС ТСЦ 1445. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу скала 55200 грн. (а.с.40-41). Згідно із ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 у справі №654/5243/14-ц. Згідно із ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~п.\~23\~постанови пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вирішуючи\~спори між\~подружжям про\~майно,\~необхідно встановлювати\~обсяг спільно\~нажитого майна,\~наявного на\~час припинення\~спільного ведення\~господарства,\~з`ясовувати\~джерело і\~час його\~придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі будинки. Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~70\~СК\~України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п. п. 22, 23 постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі № 521/6687/17. Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що [PERSON] та [PERSON] з 19.06.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини в досліджених судом позові, відзиві на позов та відповіді на відзив на позов. Крім того, [PERSON] та [PERSON] не заперечують, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі ними був придбаний у власність автомобіль «SKODA FABІA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , зеленого кольору Щодо виділу у власність [PERSON] та [PERSON] майна, переліченого в позовній заяві, суд приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] надав суду на підтвердження придбання за час шлюбу спірного майна копії інструкцій, гарантійних талонів, товарних чеків на придбання побутової техніки (а.с.54-62, 65-66). Однак вказані копії не містять в собі достовірних даних, а саме прізвища покупців, джерело походження коштів на придбання товарів та час продажу товарів, або будь-яких інших ознак придбання зазначеної побутової техніки позивачем [PERSON] або відповідачем [PERSON] під час їх шлюбу. Твердження відповідача, що під час шлюбу меблі та побутова техніка сторонами не купувалися, також не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту. Таким чином, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження реального існування перелічених вище речей на загальну суму 319700,00 грн. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що на час розгляду даної справи в суді шлюб між сторонами не розірвано. Позивачем та відповідачем не надано суду доказів того, що між ними було припинено ведення спільного господарства, а також доказів придбання сторонами зазначених меблів, речей, сантехніки та побутової техніки саме в період шлюбу, та доказів вартості майна, що підлягає поділу. Таким чином суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено належними, допустимими і достатніми доказами набуття у власність під час шлюбу зазначених речей, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Вирішуючи питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 вартості транспортного засобу марки «SKODA FABІA», 2007 року випуску, суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль «SKODA FABІA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , було придбано в 2020 році [PERSON] та [PERSON] у період перебування в зареєстрованому шлюбі, а тому зважаючи на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд приходить до висновку, що зазначений автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності зазначеного подружжя. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~65\~СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 ст.\~65\~СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частина 1 ст.\~369\~ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до ч. 1-2 ст.\~364\~ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що 10.03.2021 року відповідач в ТСЦ 1445 перереєструвала вказаний транспортний засіб на нового власника [PERSON] на підставі договору, на що позивач не давав своєї згоди, і перереєстрація здійснена без його відома. Крім того ніяких грошових коштів він від відповідача не отримував. Всупереч положенням ст. 12, 81\~ЦПК України позивач не надав до суду належних і допустимих доказів того, що автомобіль «SKODA FABІA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено відповідачем під час припинення ведення спільного господарства подружжя, оскільки сторонами не надано суду доказів на підтвердження даного факту. Крім того, позивачем не доведено, що отримані [PERSON] кошти були використані не в інтересах сім`ї та не на її потреби, а 1/2 частина отриманих від продажу автомобіля коштів не була передана відповідачем позивачу. Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що на придбання автомобіля в 2020 році ними були позичені кошти у її матері. Однак, відповідачем [PERSON] також не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту. З огляду на викладене, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації частки у спільному майні подружжя, а саме 1/2 вартості транспортного засобу «SKODA FABІA», 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , придбаного в 2020 році вартістю 6000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 162000 грн., в розмірі 81000 грн., в повному обсязі за її необґрунтованістю та не доведеністю. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову позивачеві в задоволенні позовних вимог, в задоволенні вимоги щодо розподілу судових витрат порівну між позивачем та відповідачем слід також відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed