Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся заявник, [PERSON] із заявою про встановлення факту постійного проживання, більше 5-ти років зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], заінтересована особа Територіальна громада міста [PERSON] в особі Криворізької міської ради. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 11 серпня 2013 року помер батько заявника [PERSON], а 15 грудня 2013 року померла мати заявника [PERSON]. Після смерті батьків заявника у нього відкрилася спадщина на частину квартири (спільна сумісна власність) за адресою: місто кривий Ріг, [ADDRESS], інша частина вазаної квартири налажить заявнику. У своїй заяві заявник зазначає, що на час відкриття спадщини він постійно проживав із спадкодавицем з 1962 року, прийняв спадщину та фактично користується нею відповідно до цільового призначення, повністю утримує. Однак, у визначений законом термін не звернувся до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину. Заявник звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак Постановою від 02.10.2017 року № 731/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, йому було відмовлено з підстав пропуску шестимісячного терміну. У звязку з викладеним, заявник змушений звернутись до суду з відповідною заявою. Представник заявника [PERSON], в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник заінтересованої особи Територіальна громада міста [PERSON] в особі Криворізької міської ради, в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є сусідом заявника та проживає за адресою: [INFO]. Заявник мешкає в будинку за адресою: [ADDRESS], проживає він за вказаною адресою разом з своїми батьками досить давно, постійно надавав їм допомогу. Заявник вів з померлою спільне господарство. На разі заявник також мешкає у вказаному будинку. Поховав матір та батька. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії ЯК № 152207 від 30.06.1656 року, [PERSON] народився 05 червня 1956 року, батьком вказано [PERSON], мати [PERSON].(а.с.5) 11 серпня 2013 року помер батько заявника - [PERSON], про що Богданівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області 14 серпні 2013 року було зроблено відповідний актовий запис про смерть № 25, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ОЛ № 174501. (а.с.6) 15 грудня 2013 року померла мати заявника - [PERSON], про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 18 грудня 2013 року було зроблено відповідний актовий запис про смерть № 1078, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-КИ № 551750. (а.с.7) Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло № Дз-554 від 20.05.1999 року, яке видане органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. (а.с.8) З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №731/02-31 від 02.10.2017 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що заявником пропущено строк звернення який встановлений законом для прийняття спадщини та відсутні докази проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.(а.с.12) Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст.1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України). Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Листом від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також, суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою [PERSON] в квартирі за адресою: місто [PERSON] Ріг, вулиця вадима Гурова[ADDRESS], на день її смерті, достовірно підтверджується матеріалами справи та показаннями свідка. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннямист.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обовязковою. Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Outcome: approved