Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 06.05.2011 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-Н/11/94/ФО, відповідно до якого банк надав, а [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 162 064, 00 гривень зі сплатою 21 % річних до 05.05.2016 року. Банк виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, що підтверджується платіжним дорученням. В порушення взятих на себе зобов'язань [PERSON] кредитні кошти не повертає та не сплачує проценти, нараховані за користування кредитом. 26.06.2013 року [PERSON] було направлено письмову вимогу про дострокове повернення повної суми заборгованості. Станом на 15.07.2014 року заборгованість по кредитному договору складає 71 713, 43 гривень. 06.05.2011 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та [PERSON] було укладено договір поруки № 001-Н/11/94/ФО/S-2, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась перед банком відповідати за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань, що виникають із кредитного договору. 26.06.2013 року [PERSON] було направлено письмову вимогу про погашення повної суми заборгованості [PERSON] Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року в розмірі 71 713, 43 гривень, з яких: 63 353, 90 гривень - заборгованість по кредиту; 5 728, 24 гривень - проценти за користування кредитом; 1 917, 30 гривень - пеня за прострочення повернення заборгованості по кредиту; 713, 99 гривень - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.05.2011 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-Н/11/94/ФО, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти у розмірі 162 064, 00 гривень, а позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом в розмірі 21 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 05.05.2016 року, а також виконати інші умови цього договору і своєчасно повернути кредит банку. Ціль кредиту - придбання у власність нового автомобілю, зазначеного в п. 2.1. кредитного договору. (а.с. 6-16) Сторонами по вище зазначеному договору було узгоджено графік погашення суми кредиту (додаток № 1 до кредитного договору). (а.с. 15-16) [PERSON] 06.05.2011 року було отримано кредит в сумі 162 064, 00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів банком на поточний рахунок позичальника у відповідності до п. 4.4. вище зазначеного кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером № 9709230. Того ж дня дані кошти було перераховано на купівлю автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 9709453. (а.с. 27, 28) Відповідно до п.п. 6.1. та 6.2. кредитного договору № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року позичальник зобов'язується сплачувати банку проценти у розмірі, що зазначений в пункті 1.2 цього договору. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 10.1. вище вказаного кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором. В забезпечення виконання умов кредитного договору № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року, укладеного між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та [PERSON], 06.05.2011 року був укладений договір поруки № 001-Н/11/94/ФО/S-2 між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та [PERSON], згідно якого остання взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях боржника в повному обсязі. (а.с. 18-19) Пунктом 4.2. вище зазначеного договору поруки передбачено, що статтею 2 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення зобов'язань. Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором жодним чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за цим договором. Позивачем на адресу відповідачів 26.06.2014 року направлялись вимоги про необхідність погашення заборгованості по кредиту. (а.с. 29-34) Однак, вимоги позивача були залишені відповідачами без належного реагування. Умовами кредитного договору № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року, а саме п. 8.3., визначено право банку в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором. Судом встановлено неналежне виконання умов кредитного договору № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року [PERSON] та договору поруки № 001-Н/11/94/ФО/S-2 від 06.05.2011 року [PERSON], що зокрема, підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника. (а.с. 44) Станом на 15.07.2014 року заборгованість по кредитному договору № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року складає 71 713, 43 гривень, з яких: 63 353, 90 гривень - заборгованість по кредиту; 5 728, 24 гривень - проценти за користування кредитом; 1 917, 30 гривень - пеня за прострочення повернення заборгованості по кредиту; 713, 99 гривень - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом. (а.с. 20) Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його відповідність умовам кредитного договору № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року та вимогам чинного законодавства України. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Кредитний договір № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року, а так само й договір поруки № 001-Н/11/94/ФО/S-2 від 06.05.2011 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача згідно кредитного договору № 001-Н/11/94/ФО від 06.05.2011 року заборгованості в загальній сумі 71 713 (сімдесят одна тисяча сімсот тринадцять) гривень 43 копійки, з яких: 63 353, 90 гривень - заборгованість по кредиту; 5 728, 24 гривень - проценти за користування кредитом; 1 917, 30 гривень - пеня за прострочення повернення заборгованості по кредиту; 713, 99 гривень - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню судовий збір в сумі 717, 13 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved