Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, який неодноразово уточнювала та остаточно просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді самочинно збудованого житлового будинку (літера В-2), загальною площею 907,2 кв.м, житловою площею 791,2 кв.м, готовністю 80%, гаражів літ.Г-1, ганка літ.в, які знаходяться на земельній ділянці [ADDRESS] , площею 0,083га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] районі [ADDRESS] . В обґрунтування уточненого позову зазначено, що їй належить земельна ділянка, площею 0,083 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На момент оформлення земельної ділянки у власність до березня 2017 року на ній знаходився житловий будинок [ADDRESS] За час користування жилим будинком, який також належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2016 року, в зв`язку з юридичної необізнаністю, позивачкою без належного дозволу та затвердженого проекту з метою поліпшення умов для проживання в період з 2016 року по 2017 рік в межах земельної ділянки, був знесений старий будинок та збудовані житловий будинок літ.В-2, гаражі літ.Г-1, ганок літ.в. В результаті будівництва [PERSON] були витрачені особисті заощадження, власні будівельні матеріали та обладнання. Листом Управління ДАБК Маріупольської міської ради від 10.01.2018 року позивачці було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт і у разі задоволення позову звернутися до Управління ДАБК Маріупольської ради для прийняття його в експлуатацію. На підставі вищевикладеного просила позовні вимоги задовольнити. В квітні 2018 року Маріупольська міська рада звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просили зобов`язати останню за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої будівлі літ.В-2, до складу якої входить підвал літ.В/п, гараж літ.Г-1 та ганок літ.в, загальним розміром 49,0 х 12,12 метрів, розташованої на земельній ділянці [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що самочинно збудований житловий будинок був зведений без дотримання містобудівних умов та обмежень, технічних умов, дозвільних документів та проектної документації. На підставі заяв фізичних осіб до виконавчого комітету Маріупольської міської ради на об`єкті будівництва по вул.Волонтерівській, 38, органами державного архітектурно-будівельного контролю проводились позапланові перевірки. Так, при проведені перевірки було встановлено, що за вищевказаною адресою виконуються роботи з будівництва двохповерхового нежитлового приміщення орієнтованою площею 500 кв.м. Будівельні роботи проводились без подання повідомлення про початок їх виконання. За результатом перевірки складено акт, протокол про адміністративне правопорушення та надано приписи про зупинення підготовчих та будівельних робіт, а також про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Однак, вимоги приписів виконані так не були, позивачка продовжувала виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок їх виконання. На момент перевірки 05.02.2018 року позивачка повідомлення про початок виконання будівельних робіт так і не подала, а навпаки звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт. Таким чином, позивачка не здійснила жодної дії щодо усунення виявлених порушень у сфері містобудівної діяльності, хоча мала для цього достатньо часу та не звертався до відповідача або його структурних підрозділів з пропозицією відносно урегулювання виниклих правовідносин або надання додаткового строк для виконання наданого припису про усунення виявлених порушень. Натомість контролюючим органом відповідача були використані всі передбачені законодавством України заходи, з метою усунення виявлених порушень у сфері містобудівної діяльності. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала відзив на зустрічний позов, в якому просила відмовити в задоволенні зустрічного позову та вказала, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду. Крім того, їй не надсилались приписи про перебудову об`єкта, та не встановлювалось чи порушені права інших осіб самочинним будівництвом. Навпаки, всі дії третьої особи та відповідача пов`язані з постійними та безпідставними скаргами\~ [PERSON] , яка не є сусідкою по межам земельної ділянки. Саме незаконні дії відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю по складанню незаконних приписів привели к незаконному необґрунтованому зверненню органу місцевого самоврядування до суду, право якого ніяким чином не порушується. Для звернення в суд з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості з урахуванням того, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, необхідно структурним підрозділам ради було виконати вимоги закону, а саме певну процедуру в частині перебудови, необхідної для реалізації порушених прав інших осіб, якщо такі є, або довести що така перебудова неможлива за наявності законних підстав та передати повноваження для звернення з позовом органу державного архітектурно- будівельного контролю. \~ Позивачка за первісним позовом та її представник Темір І.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру від 05.02.2018 року, до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги за первісним позовом та просили відмовити в задоволенні зустрічного, підтримавши відзив на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача за первісним позовом Кравченко О.О., яка діє на підставі довіреності від 02.01.2019 року, до судового засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову [PERSON] заперечують, зустрічну позовну заяву про здійснення знесення самовільно збудованої будівлі прямокутної форми літ.В-2, до складу якої входить підвал літ.В/п, гаражі літ.Г-1 та ганок літ.в, загальним розміром 49,0 х 12,12 м, розташованої на земельній ділянці (кадастровий номер [NUMBER] ) по [ADDRESS] , підтримують. Просила прийняти рішення з урахуванням письмового відзиву. Суд, враховуючи, пояснення сторін, надані у судових засіданнях, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Встановлено, що п.19.1.3 рішення Маріупольської міської ради №7/16-1324 від 03.03.2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) - [PERSON] земельну ділянку площею 0,0830 га (кадастровий номер [NUMBER] ) по [ADDRESS] . Отже, [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,083 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83931999 від 31.03.2017 року. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В., [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 20,3 кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №67708155 від 09.09.2016 року.\~ Як вбачається зі звіту про проведення технічного обстеження від 05.01.2018 року, об`єктом дослідження являвся садибний (індивідуальний) житловий будинок, розміщений за адресою: [ADDRESS] . За результатами обстеження об`єкта встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації основної будівлі літ.В-2, підвалу літ.В/п, гаражу літ.Г-1, ганка літ.в, належних [PERSON] . Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 05.01.2018 року, а саме домоволодіння з усіма господарськими прибудовами та спорудами, загальною площею 907,2 кв.м, житловою площею 791,2 кв.м, розташованого в [ADDRESS] , оціночна вартість об`єкту оцінки, без ПДВ, складає 234965,00 грн. Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради від 10.01.2018 року з приводу звернення [PERSON] від 27.12.2017 року щодо введення в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку літ.В-2, підвалу літ.В/п, гаражу літ.Г-1 та ганку літ.в по [ADDRESS] , рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти. 31.10.2016 року [PERSON] звернулась із заявою до Міського голови з проханням перевірити законність будівництва об`єктів по [ADDRESS] . За результатом проведеної позапланової перевірки Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю складено акт від 24.11.2016 року про недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва та протокол про адміністративне правопорушення від 24.11.2016 року. Постановою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю №23 від 08.12.2016 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.188-42 КУпАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.08.2018 року постанову Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю №23 від 08.12.2016 року скасовано. 14.08.2017 року [PERSON] звернулась із заявою до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради з проханням втрутитись у промислове будівництво по [ADDRESS] . За результатом проведеної позапланової перевірки складено акт від 14.09.2017 року №4/14092017, протокол про адміністративне правопорушення та надано приписи про зупинення підготовчих та будівельних робіт і про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Встановлено, що будівельні роботи за вищевказаною адресою проводяться без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Постановою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю №46 від 25.10.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.96 КупАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 5950,00 грн. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.09.2018 року постанову Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю №46 від 25.10.2017 року скасовано. Органами державного архітектурно-будівельного контролю була проведена чергова позапланова перевірка на об`єкті будівництва по [ADDRESS] , з метою проведення перевірки виконання вимог припису від 14.09.2017 року. Вимоги приписів від 14.09.2017 року виконані не були, позивачкою виконувались будівельні роботи без подання повідомлення про початок їх виконання. За результатом проведеної позапланової перевірки складено акт від 24.11.2017 року №11/24112017, протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Постановою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю №49 від 12.12.2017 року [PERSON] притягнуло до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2018 року в задоволенні позову [PERSON] до Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю про визнання незаконної та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності №49 від 12.12.2017 року - відмовлено. При проведені чергової позапланової перевірки на об`єкті будівництва по [ADDRESS] , за результатом якої складено акт від 05.02.2018 року №03/05022018, встановлено, що позивачем вимоги приписів від 14.09.2017 року та від 24.11.2018 року не виконані. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №26-с від 19.11.2018 року, житловий будинок літ.В-1 готовністю 80% з ґанком та гаражі літ.Г-1, по [ADDRESS] за об`ємно-планувальним рішенням не суперечать ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки». Основні положення ДБН В.3.2.2-2- 2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», п.6.1.33 ДБН Б.2.2- 12:2018 «Планування та забудова територій» та знаходяться у задовільному технічному стані. Відхилень від архітектурних, будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм і правил при будівництві жилого будинку готовністю 80%, господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] не знайдено. Експлуатація житлового будинку та гаражів в межах земельної ділянки [ADDRESS] можлива тільки після прийняття їх в експлуатацію (реєстрації декларації або видачі сертифіката). Згідно довідки судового експерта Новікова В.С., у висновку 26-с судової будівельно-технічної експертизи від 19.11.2018 року, при наборі текстової частини здійснено механічну помилку, а саме за текстом замість ДБН Б.2.2-12:2008 «Планування та забудови територій» треба читати ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування та забудови територій». За висновком судової будівельно-технічної експертизи №7/26-с від 02.04.2019 року, на земельній ділянці по [ADDRESS] у вигляді жилого будинку готовністю 80%, господарських споруд наявні наступні будівельні матеріали та конструкції: фундаментні бетонні блоки ФБС- 390 шт., залізобетонна плита перекриття 130 шт., залізобетонна плита покриття П-образна - 42 шт., металевий профільний лист 840 кв.м, цегла 45000 шт., шлакоблок 5000 шт., кутик металевий 200 пог.м, ворота 5,0х4,5м - 2 шт., вікна металопластикові - 19 шт., двері металеві двостулкові - 2шт.\~\~\~ Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.331 ЦК України право власності на новостворене майно виникає з моменту завершення будівництва. Законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. До цього часу об`єкт будівництва вважається незавершеним. Згідно ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власності на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використаєш земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, згідно з частинами третьою, п`ятою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під збудоване нерухоме майно. На вимогу власника земельної ділянки суд може визнати ним право власності на нерухоме майно, яке самочинне збудоване на ній, якщо це порушує права інших осіб. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил: розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про архітектурну діяльність», передбачено цілий комплекс робіт, пов`язаних із створенням об`єкта архітектури. Для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає: підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у випадках і порядку, передбачених законодавством; здійснення в необхідних випадках передпроектних робіт; пошук архітектурного рішення; виконання робочої документації для будівництва; будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення об`єкта архітектури, архітектурно-будівельний контролі), технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування; прийняття спорудженого об`єкта в експлуатацію. Відповідно до ст.28 цього Закону передбачено, що власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані, зокрема, отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право па виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури. Згідно вимог ст.26\~ «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Відповідно до ч.ч.1, 5, 7 ст.34 цього Закону передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робі т згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України: Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю. Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Відповідно до ч.ч.1. 2 ст.38 Закону, у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних таким знесенням. Враховуючи, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю є структурним підрозділом Маріупольської міської ради, останні являються належними позивачами за зустрічними вимогами, та відповідно належними відповідачами за первісними вимогами. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Відповідно до вимог ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень ст.38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить в тому числі відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Згідно п.22 цього Закону, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі ч.7 ст.376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. При розгляді справ про знесення самочинного будівництва, яке здійснюється особою на власній присадибній, дачній або садовій земельній ділянці, суд має звертати уваг) на наявність будівельного паспорта, технічних умов, документів, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, дотримання при забудові будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб. Згідно рекомендацій та змісту п.24 ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами, статті 376 ЦК України», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Виходячи з аналізу вказаного законодавства, суд приходить до висновків, що в ході розгляду справи не встановлено, що будівельні роботи проведені [PERSON] з істотним порушенням будівельних норм і правил, які б загрожували життю чи здоров`ю людини або впливали на міцність і безпечність будівель, а зазначені в актах порушення щодо відсутності дозвільних документів не є істотними порушеннями будівельних норм і правил які б мали наслідком необхідність знесення вказаної прибудови. Також суду не надано доказів неможливості проведення перебудови самочинного будівництва. Враховуючи вищевикладене та те, що будівництво спірного об`єкта проведено на земельній ділянці належній позивачці та за її кошти, а висновками судових будівельно-технічних експертиз визначено ступінь готовності предмету спору та встановлена відсутність відхилень від архітектурних, будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм і правил при будівництві жилого будинку, суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді самочинно збудованого житлового будинку. Що стосується зустрічного позову, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом. Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (стаття 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам міст належить, зокрема, право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно та майнові права. Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Спори щодо здійснення вказаних у частині п`ятій статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень стосовно володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності є приватноправовими та мають розглядатися за правилами цивільного судочинства. Проте позивач не мотивував позов порушенням його майнових прав чи інтересів або майнових прав чи інтересів територіальної громади міста Маріуполя відповідачкою. Зустрічний позов обґрунтований порушеннями ст.376 Цивільного кодексу України. Згідно з п.5 ч.4. ст.46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом. Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Отже, закон передбачає, що суб`єкт владних повноважень може звернутися з позовом, зокрема, до фізичної особи, якщо вона істотно порушує будівельні норми та правила незалежно від того, чи порушені внаслідок цього права інших осіб. У такому спорі суб`єкт владних повноважень захищає публічний інтерес. Тому спір, за вирішенням якого до суду звернувся позивач, не є приватноправовим. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно пункту 6 ч.1 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі- Закон), управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації. Абзац 14 статті 2 Закону, визначає, що контроль за дотриманням містобудівного законодавства є одним з головних напрямів містобудівної діяльності. Отже, здійснення вказаного контролю у сфері містобудівної діяльності повноважними органами є управлінською діяльністю. За вимогами ч.1 ст.24 Закону, державний контроль у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування. Виконавчі органи міських рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються міськими радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абзац 11 ст.1 Закону). Виконавчі органи міських рад належать до уповноважених органів містобудування та архітектури (абзац 7 ч.1 ст.13 Закону). До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать делеговані повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням та утриманням об`єктів нерухомого майна усіх форм власності (підпункт 2 пункту «б» статті 30 Закону), а також здійснення контролю за використанням житлового фонду (підпункт 5 пункту «б» вказаної статті). Крім того, до компетенції виконавчих органів міських рад у сфері містобудування належать забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій (підпункт 3 («б») ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; абзац 9 ч.1 ст.14 Закону України «Про основи містобудування»). З огляду на наведені приписи Законів України позивач у сферах містобудування та житлово-комунального господарства має владні повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням, утриманням і схоронністю об`єктів житлового фонду усіх форм власності. І для виконання цих повноважень наділений правом звернення до суду з відповідними позовами. При цьому у спірних правовідносинах позивач здійснює владні управлінські функції. З огляду на це відносини між сторонами є публічно-правовими, а тому спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Аналогічна правова позиція, викладена у висновках Верховного Суду, сформульованих у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11, від 11 квітня у справі № 161/14920/16-а, від 15 травня 2018 року у справі №520/10754/14-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 (провадження № 14-48цс18) міститься висновок про те, що спір, який є предметом даного розгляду не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта належить до компетенції адміністративних судів. Таким чином, суд вважає, що спір у цій справі, який виник за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовим, у зв`язку з чим заявлені зустрічні позовні вимоги, підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Outcome: approved