Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області, в порядку визначення підсудності, відповідно до ст.116 ЦПК України, від Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, позивачка уточнивши позовні вимоги, зазначила, що з відповідачкою вона знайома з 2006 року, оскільки її родина та відповідачка зі своїм цивільним чоловіком проживали у Військовому містечку-33, що у Довгінцевському районі м.Кривого Рогу. Вони мають давні неприязні відносини, які виникли через те, що відповідач має стосунки з чоловіком її доньки, про що їй достеменно відомо, але відповідач перебуваючи у шлюбних відносинах з іншим чоловіком, намагається їх приховати. Саме через це відповідачка систематично ображає її, робить наклепи на неї, її доньку та намагається іншим чином спровокувати позивача на конфлікт. Але останньою обставиною, яка змусила позивача звернутися до суду з позовом, є неправомірна спроба відповідача шляхом здійснення наклепу притягнути позивача до адміністративної відповідальності. Так, 29.06.2016 року співробітником Дзержинського відділку поліції відносно позивача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, за заявою відповідача. В протоколі зазначено, що позивач начебто 18.06.2016 року о 08.30 годині нецензурно лаялась в адресу [PERSON] біля будинку №22 по вул.Косіора. Але, розглянувши адміністративний матеріал, Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу, закрив провадження у справі відносно позивача у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, про що винесено постанову від 18.07.2016 року. Через неправомірні дії відповідача, була принижена її честь та гідність, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачка постійно та систематично принижує її перед іншими людьми та поширює неправдиві відомості стосовно неї. Так, позивач сильно переживала і хвилювалася через образи відповідачки на її адресу, а її звернення до поліції взагалі спричинили їй важкий стрес. І хоча суд визнав, що вона не скоювала жодного правопорушення, але недовіру та осудження оточуючих позивач відчуває і по нині. Просить суд, стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за приниження її честі та гідності в розмірі 50000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] (а.с.30, 31, 34, 35, 36) надали до суду клопотання в якому позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просять суд задовольнити їх в повному обсязі та розглянути справу у їх відсутності (а.с.35). Відповідач [PERSON] надала до суду письмове заперечення (а.с.69-71) з додатками в якому позовні вимоги не визнала та просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] а також надала клопотання про розгляд справи у її відсутності(а.с.68) Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії паспорту громадянина України (а.с.5) вбачається, що [PERSON], народилася 18.08.1946 року в селі Голіково Олександрівського району Кіровоградської області, зареєстрована та проживає Військове містечко-33, буд.21 кв.84 м.Кривий Ріг Дніпропетровської області. Та має ІПН-1703124042 (а.с.5 на звороті). - Із копії протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.6) вбачається, що відносно [PERSON] складено протокол за ст.173 КпАП України, про те, що [PERSON] 18.06.2016 року о 08.30 годині ображала нецензурно лайкою громадянку [PERSON] біля будинку №22 по вул.Косіора в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області. - Із копії постанови Дзержинського районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 18.07.2016 року (а.с.7, 44) вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КпАП України відносно [PERSON] закрито за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення. Дана постанова залишена в силі постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.06.2017 року (а.с.45). - Із копії паспорту громадянина України (а.с.32-33) вбачається, що [PERSON], народилася 10.08.1986 року в селищі Велика Олександрівка Херсонської області, зареєстрована в [INFO], фактично проживає в [INFO] (Косіора), буд.22 кв.38. Дослідивши та оцінивши докази по справі, в порядку письмового провадження, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Стаття 32 Конституції України, гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28 Конституції України). Згідно зі ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1, «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Як встановлено в судовому засіданні, причиною звернення позивача до суду, стало постійне публічне приниження позивача, саме відповідачем в звязку з перебуванням у неприязних відносинах, а також звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про те, що [PERSON] виражалася відносно неї нецензурною лайкою, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.6), але постановою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області дана справа була закрита за відсутністю в діях [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення (а.с.7), підставою цьому послугувало те, що працівником поліції в протоколі не було зазначено свідків правопорушення, а також сам дільничний не був присутнім в момент вчинення самого правопорушення. А тому позивач вважає, що такі дії відповідача, призвели до приниження її честі та гідності, чим позивачу завдано моральної шкоди. Відповідно до положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1, «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація,\~\~яка\~\~не\~\~відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, визначено, що …суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003(справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Враховуючи вищенаведене, позивачем та її представником не доведено факту постійних образ, наклепів, тощо, в сторону позивача, саме відповідачем, оскільки при таких фактах позивач також має право звернутися до поліції з метою притягнення винної особи за дрібне хуліганство, тощо. Звернення ж відповідача до правоохоронних органів, є виключно її Конституційним правом, та не може розцінюватися як посягання на честь та гідність позивача. Так як, кожний громадянин має право звертатися до органів державної влади, в тому числі до органів поліції, з метою встановлення того чи іншого факту. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, але знову ж таки, жодними допустимими та належними доказами такі вимоги не підтверджуються. Таким чином, враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження твердження позивача про фактичні обставини у вигляді приниження її честі та гідності, а тому вимога про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягає за необґрунтованістю позовної вимоги. На підставі викладеного, ст.ст.3,28, 32, 67,68 Конституції України, ст.ст.270, 275, 277, 297 ЦК України, п.п.15, 16, Постанови Пленуму Верховного Суду України №1, «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003,

Outcome: dismissed