Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області із заявою звернувся [PERSON], за участю заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява мотивована тим, що в трудовій книжці [PERSON] [NUMBER], яка заведена 07.06.1996 року за першим місцем роботи - Вінницьким автотранспортним підприємством 10560, його по батькові неправильно записано «[PERSON]». На даному підприємстві заявник працював з 04.06.1996 року по 07.03.2000 року. Внести виправлення в трудову книжку, щодо неправильності по батькові неможливо, оскільки Вінницьке автотранспортне підприємство 10560, припинило свою діяльність. Встановлення факту належності даного правовстановлюючого документу [PERSON] потрібно для підтвердження трудового стажу та призначення пенсії Управлінням пенсійного фонду України в м. Вінниці, у зв'язку з вищевикладеним заявник просить суд встановити факт належності трудової книжки [NUMBER], яка заведена 07.06.1996 року за першим місцем роботи - Вінницьким автотранспортним підприємством 10560 на [PERSON]. Заявник та в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, вказав, що перші записи в трудову книжку були внесені в 1996 році згідно його паспорта СРСР. В подальшому він отримав новий паспорт - громадянина Україним, в якому здійснено належний переклад його побатькові. На разі при оформленні пенсії по інвалдногсті було виявлено розбіжності запису його імені в паспорті і в трудовій книжці. Тому він просить вустановивти факт належності йому трудової книжки. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час розгляду справи, однак, звернулася до суду із заявою, в якій просила заяву про встановлення факту, розглянути за відсутності працівника управління. Заслухавши заявника та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності [PERSON], [INFO], трудової книжки яку заведено 07.06.1996 року за першим місцем роботи - Вінницьким автотранспортним підприємством 10560 на [PERSON], виходячи з наступного. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданому Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 26.01.2010 року та паспорта [NUMBER], виданого Ленінським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області 21.12.2009 року, прізвище ім'я та по батькові зазначено як [PERSON] ( на 3-4 а.с. ). Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER], дата заповнення 07.06.1996 року, прізвище ім'я по батькові власника зазначеної трудової книжки вказано як [PERSON] ( на 5-6 а.с. ) Згідно копії диплому [NUMBER] від 23.05.1996 року виданому [PERSON] відповідно до якого йому присвоєно кваліфікацію столяр-будівельний третього розряду, паркетник третього розряду. ( на 7 а.с. ). Таким чином, судом встановлено помилку при видачі трудової книжки заявнику, оскільки трудову книжку слід було видати на по батькові «[PERSON]», тобто на підставі паспорта. При цьому в паспорті при написанні по батькові заявника на 2 сторінці російською мовою воно і зазначено як «[PERSON]», тобто виникла помилка при перекладі прізвища з російської на українську мову. Виправити помилку у дипломі заявника перешкод немає, проте, останній не має такого наміру, зсилаючись на те, що всі решту документів видано заявникові саме на по батькові «[PERSON]», відповідно до паспорта. Встановлення факту належності заявниці правовстановлюючих документів має для останньої юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на призначення пенсії. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.6 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази належності його свідоцтва про народження, диплому про освіту, трудової книжки та, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved