Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

В червні 2017 року фізична особа - підприємець [PERSON] ( далі ФОП [PERSON]Г.) звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа дочірнє підприємство « Апрел» ( далі ДП « Апрел» ), про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 37 37295 грн. грн. Позовна заява позивачем мотивована тим, що 01.07.2013 року між ним та ДП «Апрел» було укладено договір оренди № 26-10/13к ( Договір) , за умовами якого ДП « Апрел» (Орендодавець) передає, а ФОП [PERSON] ( Орендар) приймає в оренду нежитлове приміщення за адресою: м.Запоріжжя, вул.Комсомольська/Леніна, буд.13/13, площею 101,00 кв.м., для здійснення господарської діяльності. Відповідно до п. 5.1 Договору орендна плата за користування об'єктом оренди орендна плата складає щомісяця 1010, 00 грн., у тому числі ПДВ. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції на поточний місяць. Від імені керівництва ДП «Апрел» Договір було підписано директором [PERSON] Пунктом 5.2 договору. Сторони узгодили, що орендна плата сплачується Орендарем предоплатою щомісячно до 15 числа поточного місяця. [PERSON] прийому-передачі, об'єкт оренди за Договором був переданий Орендодавцем у користування Орендарю - 01.07.2013 р. У зв'язку із припиненням дії Договору, об'єкт оренди було повернуто Орендарем Орендодавцю за [PERSON] прийому-передачі - 31.05.2015 р. На усну вимогу директора [PERSON] розмір орендної плати було збільшено та поставлено умову передавати орендну плату та оплату комунальних послуг готівковими коштами, тобто, на думку позивача його обовязки щодо оплати орендної плати перед орендодавцем ним були виконані повністю, бо відповідач особисто прийняла грошові кошти і підтвердила це своїми підписами. Між тим, рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.01.2017 року по справі № 908/2928/16 було задоволено позов ДП «Апрел», стягнуто з ФОП [PERSON] на користь дочірнього підприємства Апрел 23 742 грн. 13 коп. основного боргу та 1 378 грн. 00 коп. судового збору, у звязку з тим, що розрахунки між сторонами проводилися не відповідно до вимог п 5.5. договору оренди, яким було передбачено, що грошові зобовязання вважаються виконаними належним чином у випадку зарахування грошових коштів на рахунок орендодавця. У звязку з чим позивач звернувся до ДП Апрел з претензією про повернення безпідставно отриманих коштів, на яку отримав відповідь про те, що отримані [PERSON] грошові кошти у касу підприємства не надходили. Між тим, отримання коштів відповідачем підтверджується розписками, копії яких додано до позовної заяви, а оригінали зберігаються у позивача. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статтю 1212 ЦК України. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2017 року позов залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви ( а.с.27) Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року провадження у справі відкрито, а справу призначено до розгляду по суті на 16 серпня 2017 року ( а.с.35). 15 серпня 2017 року від відповідача по справі до суду надійшли письмові заперечення на позов ( а.с.40). Заперечення мотивовані тим, що в позові ФОП [PERSON] вказано, що на усну вимогу директора ДП «Апрел» [PERSON] було збільшено орендну плату. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження таких тверджень позивачем суду не надано. Замість цього, відповідач надає суду власноручно написані ФОП [PERSON] розписки на підтвердження його заборгованості за орендною платою перед ДП « Апрел», всього на суму 37 987, 72 грн. Надані позивачем розписки про те, що вона нібито приймала від нього гроші в рахунок орендної плати саме за вищевказаним договором оренди, не є доказами, зважаючи на відсутність будь-яких реквізитів договору. Наданий позивачем зошит, який містить розписки про отримані нею від нього кошти, не є належним та допустимим доказом у цій справі. По деяких розписках за 2013, 2014 роки сплив строк позовної давності. 14 грудня 2017 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення ( а.с.70-72). З пояснень вбачається, що в період часу з 15.02.2010 р. по 28.08.2017 року вона ( [PERSON]С.) працювала в ТОВ « Економ Плюс» на посаді менеджера з розвитку мережі. За період її роботи ФОП [PERSON] неодноразово знімав у цього підприємства частини приміщення для ведення своєї господарської діяльності. Як суборендар він неодноразово затримував платежі по орендній платі. Керівництво цього підприємства йшло йому назустріч, давало відстрочку платежів, при цьому ФОП [PERSON] писав розписки з підтвердженням суми заборгованості. Плату ФОП [PERSON] приносив самостійно в офіс ДП « Апрел», ТОВ « Економ плюс» та знав і усвідомлював, що це платіж за комунальні послуги, який він зобов»язаний був оплачувати за договором оренди, що підтверджується наданими ним папірцями. Просить прийняти до уваги встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.01.2017 року обставини. Доказів отримання нею грошових коштів в рахунок орендної плати за договором оренди між ФОП [PERSON] і ДП « Апрел» не надано. Вона ( [PERSON]С.) заперечує отримання від позивача грошей по орендній платі. 27 березня 2018 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення ( а.с.104). З додаткових пояснень вбачається, що до вимог, які виникли до 22.06.2014 слід застосувати строк позовної давності. [PERSON] розрахунку ціни позову, наданої позивачем від 11.12.2017 року, нібито заборгованість охоплює період з 30.08.2013 року по 18.05.2015 року, але в додатках, доданих до позовної заяви відсутні дані про період з 09.07.2014 року по 10.02.2015 року включно. Замість цього є дані про отримання коштів за період з 02.06.2015 року по 30.08.2016 року. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Цивільний процесуальний кодекс України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 набрав чинності 15.12.2017 року. [PERSON] журналу судового засідання ( а.с.61-64) розгляд справи по суті розпочато 13 листопада 2017 року. Отже, починаючи з 15 грудня 2017 року розгляд справи по суті продовжувався за правилами ЦПК України в новій редакції. В суді представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Відповідач та його представник в суді, кожен в окремості, проти позову заперечують з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову від 15.08.2017 р., додаткових поясненнях від 14.12.2017 р. та від 27.03.2018 р. Просять у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши вступні слова представників позивача, відповідача, з»ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 липня 2013 року між ДП « Апрел» ( Сторона 1) та ФОП [PERSON]Г.( Сторона 2) укладено договір оренди № 26-10/13К, за умовами якого ( розділ 1. договору) Сторона 1 передає, а Сторона 2 бере в тимчасове платне користування наступне майно : - адреса : Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Комсомольська/пр. Леніна, 13/13 ( п.1.1. договору). Договір від ДП « Апрел» підписано директором цього підприємства [PERSON] ( а.с.14-16). Додатковою угодою до договору оренди № 26-10/13К від 01.07.2013 року строк дії договору оренди продовжено з 01 липня 2013 року до 31 липня 2015 року ( а.с.17) Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16 січня 2017 року по справі № 908/2928/16 було позов ДП «Апрел» до ФОП [PERSON] задоволено, стягнуто з ФОП [PERSON] на користь ДП «Апрел» 23 742, 13 грн. основного боргу та 1 378,00 грн. судового збору ( а.с.10-13). Як пояснив в суді представник позивача, її довіритель в рамках розгляду вищезазначеної справи проти позову заперечував з тих підстав, що зобов»язання зі сплати орендної плати були виконані повністю відповідачем шляхом передачі ФОП [PERSON] готівкових коштів директору ДП « Апрел» [PERSON] Проте, такі твердження господарським судом не були прийняті до уваги, з посиланнями на положення пункту 5.5. договору оренди від 01.07.13 № 26-10/13К, згідно з якими зобов»язання Сторони 2 ( у даному випадку ФОП [PERSON]Г.) за вказаним договором вважаються належним чином виконаними з моменту зарахування грошових коштів банком на розрахунковий рахунок сторони 1 (позивача у цій справі) ( а.с.12-13). 23 січня 2017 року ФОП [PERSON] надіслав на адресу директора ДП «Апрел» претензію на суму 37 372, 95 грн. про повернення безпідставно отриманих коштів ( а.с.7) , на що отримав відмову, оскільки зазначені грошові кошти у касу підприємства не надходили ( а.с.60) . Факт отримання [PERSON] зазначених у позовній заяві грошових коштів підтверджується власноручно виконаними відповідачем розписками про отримання нею від ФОП [PERSON] грошових коштів. Відповідно до розписки від 30.08.2013 року відповідач отримала від позивача 2582 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды июля 2013г - 2582 грн» ; відповідно до розписки від 11.09.2013 року відповідач отримала від позивача 5132грн 73 коп., де особисто зазначила «Получила в счет аренды августа и сентября 2013г - 4016 грн и 1116,69 грн. коммунальные за август 2013 г итого 5132 грн. 73 коп »; відповідно до розписки від 22.11.2013 року відповідач отримала від позивача 1112 грн. 39 коп., де особисто зазначила «Получила в счет коммунальных платежей за октябрь 1112 грн. 39 коп. ; відповідно до розписки від 29.11.2013 року відповідач отримала від позивача 2016 грн 05 коп., де особисто зазначила «Получила от ЧП Гутов в счет аренды 2016 грн 05 коп» ; відповідно до розписки від 10.01.2014 року відповідач отримала від позивача 2030 грн. 14 коп. , де особисто зазначила «Получила в счет аренды января 2014 г -2030 грн. 14 коп. » ; відповідно до розписки від 13.03.2014 року відповідач отримала від позивача 2034 грн. 25 коп. та 670 грн. 20 коп., де особисто зазначила «Получила в счет аренды февраля 14г и 670 грн 20 коп коммунальных платежей в счет января 14 г» ; відповідно до розписки від 03.06.2014 року відповідач отримала від позивача 2390 грн. 47 коп., де особисто зазначила «Получила оплату аренды за апрель 14г и коммунальных март 14 г в размере 1800+590,47+2390,47 грн.» ; відповідно до розписки від 09.07.2014 року відповідач отримала від позивача 1270,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды мая 14г 1270,00 грн» ; відповідно до розписки від 22.07.2014 року відповідач отримала від позивача 1199,85 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды мая 14г - 1199,85 грн. Итого за май 2469 грн. 85 коп.» ; відповідно до розписки від 01.08.2014 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды июня 14 г - 1000,00 грн.»; в ідповідно до розписки від 26.08.2014 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды июля 14г - 1993,83 грн.» ; відповідно до розписки від 06.10.2014 року відповідач отримала від позивача 2000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды июня 14г - 2000,00 грн.» ; відповідно до розписки від 10.11.2014 року відповідач отримала від позивача 1500,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды августа 14г - 1500,00 грн.» ; відповідно до розписки від 01.12.2014 року відповідач отримала від позивача 1500,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1500,00 грн.» ; відповідно до розписки від 10.12.2014 року відповідач отримала від позивача 900,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 900,00 грн.» ; відповідно до розписки від 12.01.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.»; відповідно до розписки від 26.01.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.» ; відповідно до розписки від 10.02.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.»; відповідно до розписки від 23.02.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.» ; відповідно до розписки від 06.03.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.»; відповідно до розписки від 07.04.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.»; відповідно до розписки від 10.04.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн, де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.» ; відповідно до розписки від 08.05.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.» ; відповідно до розписки від 30.08.2015 року відповідач отримала від позивача 1000,00 грн., де особисто зазначила «Получила в счет аренды - 1000,00 грн.» ( а.с. 4-6, 107-108). Отримання відповідачем від позивача у вказаний спосіб грошових коштів в рахунок оплати по орендній платі та комунальним послугам за договором оренди від 1.07.2013 року підтверджується оглянутими в суді оригіналами вищезазначених записів, розрахунком ціни позову, і є тими сумами, які [PERSON] без достатньої правової підстави отримала від позивача і зобов»язана йому їх повернути. ( а.с.69). Встановлені в суді факти відповідають правовідносинам, які регулюються Главою 83 ЦК України, зокрема статтею 1212 ЦК України. [PERSON] статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї Глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1.) повернення виконаного за недійсним правочином ; 2.) витребування майна власником із чужого незаконного володіння ; 3.) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4.) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. На підставі встановлених обставин та перевіркою їх сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідачем, як фізичною особою, безпідставно та неправомірно протягом декількох років приймалися від позивача платежі по оплаті за оренду та комунальні послуги у готівковій формі, які [PERSON] не вносила до каси підприємства. Отже, порушені права позивача підлягають судовому захисту, у зв»язку з чим суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Стосовно заперечень відповідача проти позову слід зазначити таке. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Принцип змагальності сторін, встановлений у Основному Законі України, знайшов своє відображення у статті 12 ЦПК України, якою передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. [PERSON] частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, пункт четвертий статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Не зважаючи на вимоги процесуального Закону, розяснення процесуальних прав учасникам процесу, зокрема відповідачу та її представнику, зі сторони відповідача не було надано суду доказів на підтвердження заперечень проти позову або на спростування доводів позивача, а надані докази не стосуються предмету доказування. На підставі викладеного, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що грошові кошти її довірителем передавалися до каси підприємства, керівником якого вона була на час виникнення спірних правоводносин. Крім того, ані відповідач, ані її представник не послалися на норми матеріального права, якими б підтверджувалася їх позиція або спростовувалася б позиція позивача. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності до частин першої та другої статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved