Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначає, що згідно свідоцтва про народження він, [PERSON] народився [INFO] його батьками є: мати [PERSON] та батько [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.04.2003р. з [PERSON] на користь його матері [PERSON] на його утримання було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу до досягнення мого повноліття. Виконавчий лист з виконання цього рішення на даний часу знаходиться у Кальміуському відділі ВДВС у зв`язку з наявною заборгованістю відповідача по сплаті аліментів. Набувшим чинності рішенням Жовтневого районного суду від 30.07.2018р. [PERSON] було відмовлено в задоволенні його позову до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В даний час він мешкає зі своєю матір`ю, і перебуваю на її матеріальному забезпеченні, а його батько проживає окремо. На даний момент він досяг повноліття і продовжує навчання. Так, згідно з довідки № 122/82 від 05.06.2020р. він проходить навчання в Маріупольському коледжі Державного вищого навчального закладу «Приазовського державного технічного університету» за фахом [NUMBER] з 01.09.2017р. до 30.06.2021р. і є студентом 3-го курсу на денній формі навчання за держбюджетом за Першим рівнем акредитації. Також в нього є намір продовжувати навчання в навчальному закладі вищого рівня акредитації. У зв`язку з чим, він змушений звертатися до суду та просить задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх доходів (заробітків) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до 23 років. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04.11.2020 року вирішено проводити розгляд даної справи у заочному порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 20.08.2002 року, актовий запис №752, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №122/82 від 05.06.2020 року [PERSON] проходить навчання в Маріупольському коледжі Державного вищого навчального закладу «Приазовського державного технічного університету» за фахом [NUMBER] з 01.09.2017 року до 30.06.2021року і є студентом 3-го курсу на денній формі навчання за держбюджетом за Першим рівнем акредитації. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.5 ст.183 СУ України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, що в нього на утриманні дітей немає, позивач навчається у вищому навчальному закладі та потребує допомоги від батьків, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його сина в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів (заробітків) щомісяця, починаючи утримання з 04.08.2020 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що добровільно про сплату аліментів батьком домовитися не вдається, суд вважає за можливе стягнути аліменти з [PERSON] , оскільки задоволення пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved