Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON], 26.07.1997р.н., зареєстрований за адресою: [INFO]; мешкає: м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд. 19 «б», кв. 5, інвалід І групи дитинства. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 30.11.2015 року визнаний недієздатним, опікуном призначена мати - [PERSON]. Зі слів матері: спостерігається у лікаря-психіатра Донецької психіатричної лікарні з раннього дитинства з діагнозом: «Олігофренія в ступені помірної дебільності». Стаціонарно не лікувався. У зв'язку з військовими подіями в Донецьку, проживав з матір'ю в Полтавській області. По виповненню 18 років була встановлена І група інвалідності, виставлений діагноз: «Важка розумова відсталість із порушеннями поведінки». З листопада 2016 року проживають у м. Запоріжжя. На обліку у лікаря-психіатра в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 08.11.2016 року, стаціонарно не лікувався. Оглядався комісією лікарів-психіатрів, виставлений діагноз: «Важка розумова відсталість із порушеннями поведінки». Згідно із заявою матері-опікуна стан змінився: став дратівливим, пристає до матері з неадекватними питаннями й пропозиціями, «я хлопчик, чи дівчинка... треба бабусю бити... треба тебе бити... давай цілуватися в рот...», штовхає бабусю, хватає матір за різні частини тіла, може вдарити, штовхнути. На зауваження дратується, стискає кулаки, хватає матір за руки, сильно стискає. Відмовляється приймати пігулки, ночами не спить. 21.03.2017 оглянутий дільничним лікарем-психіатром, за результатами огляду психічний стан хворого кваліфіковано, як загострення хронічного психічного розладу, запропонована госпіталізація. Оглянутий черговим лікарем прийомного відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, який підтвердив загострення важкого хронічного психічного розладу, а також високу вірогідність скоєння суспільно-небезпечного діяння, у зв'язку із чим був госпіталізований у примусовому порядку. 22.03.2017 о 9.15 оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: контакт малопродуктивний, розмовляє голосно, мова недорікувата. На питання, що задаються, відповідає односкладово, сидить з опущеною головою, тре чоло, важко дихає. Спонтанно викрикує, «треба бити... маму треба бити...бабусю бити... дати в чоло». Стереотипно повторює те саме. Емоційно нестійкий. У бесіді легко дратується, стає злісним, напруженим. Мислення конкретне. Примітивний. Маячних ідей та галюцинацій не виявляє Критики до стану немає. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] його мати опікун [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 22.03.2017 о 9.15 оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: контакт малопродуктивний, розмовляє голосно, мова недорікувата. На питання, що задаються, відповідає односкладово, сидить з опущеною головою, тре чоло, важко дихає. Спонтанно викрикує, «треба бити... маму треба бити...бабусю бити... дати в чоло». Стереотипно повторює те саме. Емоційно нестійкий. У бесіді легко дратується, стає злісним, напруженим. Мислення конкретне. Примітивний. Маячних ідей та галюцинацій не виявляє Критики до стану немає. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved