Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Департамент праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неправомірно отриманої допомоги, посилаючись на наступні обставини. У період з 01.08.2015 по 25.11.2015 на підставі заяви від 29.05.2019 відповідач [PERSON] отримувала у Департаменті праці та соціального населення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» № 505 від 01.10.2014. Оскільки на момент звернення із заявою до позивача [PERSON] , [INFO] , була непрацездатною особою, відповідна допомога нараховувалася їй у розмірі 884 грн щомісячно. Таким чином, за період з 01.08.2015 по 25.11.2015 (три місяці і 25 днів) відповідач отримала грошову допомогу на загальну суму 3388,67 грн. У своїй заяві на адресу позивача від 29.05.2015 [PERSON] зазначила фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Проте внаслідок обстеження 13.07.2016 матеріально-побутових умов за зазначеною адресою було встановлено, що з 27.07.2015 [PERSON] виїхала до м. Голубівка (до 2016 року - м. Кіровськ), у зв`язку з чим у позивача виникли підстави для пред`явлення претензій відповідачу. Згодом було також встановлено, що відповідач 28.07.2015 перетнула державний кордон України та виїхала через прикордонний пункт Гоптівка. Таким чином, відповідач своєчасно не повідомила належним чином позивача про зміну фактичного місця проживання, що призвело до безпідставної виплати щомісячної адресної допомоги у період з 01.08.2015 по 25.11.2015 на загальну суму 3388,67 грн. 10.04.2017 відповідачу було направлено лист із вимогою про повернення вказаної суми неправомірно отриманої допомоги, однак до теперішнього часу відповідач має відповідну заборгованість перед позивачем. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь неправомірно отриману останньою державну соціальну допомогу як внутрішньо переміщеній особі за період з 01.08.2015 по 25.11.2015 у розмірі 3388,67 грн та сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 1921 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, а також надав пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов на подала, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позову не подала, а також беручи до уваги згоду представника позивача на вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала на місці без виходу до нарадчої кімнати. Заслухавши представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29 травня 2015 року [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому у заяві [PERSON] вказала, що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , а зареєстрованим місцем проживання зазначила адресу: [ADDRESS] , що також підтверджується відміткою у паспорті відповідача (а.с. 7, 8). Відповідно до рішення Новоград-Волинського МУПСЗН від 11.06.2015 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання [PERSON] була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на період з 26.05.2015 по 25.11.2015 у розмірі 884 грн щомісячно (а.с. 11). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13.07.2016 [PERSON] наприкінці 2014 року приїхала з м. Голубівка (минула назва - Кіровськ) Луганської області до м. Новоград-Волинський Житомирської області та постійно проживала там у будинку [ADDRESS] виїхала назад до м. Голубівка (минула назва - Кіровськ) Луганської області і на теперішній час за вказаною адресою відсутня. Інформацію було записано зі слів [PERSON] (а.с. 12). З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.64-32108/0/15-17 від 05.10.2017 вбачається, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , 28 липня 2015 року перетнула державний кордон України та виїхала через прикордонний пункт Гоптівка (а.с. 13). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на: сприяння органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права у пошуку та возз'єднанні членів сімей, які втратили зв'язок внаслідок внутрішнього переміщення; безпечні умови життя і здоров'я; створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено. Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше, ніж шість місяців. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районним у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом десяти днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у міста (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніше як за три дні до дня від`їзду. Згідно з п. 11 вказаного Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Так, згідно з довідкою-розрахунком від 24 травня 2017 року [PERSON] перебувала на обліку в Департаменті праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради та у період з 01.08.2015 по 25.11.2015 їй було призначено допомогу переміщеним особам на проживання у загальній сумі 3388,67 грн (за серпень 2015 року - у розмірі 884 грн; за вересень 2015 року - у розмірі 884 грн; за жовтень 2015 року - у розмірі 884 грн; за листопад 2015 року - у розмірі 736,67 грн) (а.с. 14). 10 квітня 2017 року Департаментом праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області відповідачу [PERSON] був надісланий лист із вимогою про повернення суми надмірно отриманої щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі за період з 01.08.2015 по 25.11.2015 у розмірі 3388,67 грн (а.с. 15). Таким чином, судом було встановлено, що відповідач своєчасно не повідомила належним чином позивача про зміну фактичного місця проживання та/або повернення до покинутого місця проживання, що призвело до безпідставної виплати [PERSON] щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі у період з 01.08.2015 по 25.11.2015 у розмірі 3388,67 грн. У той же час, надмірно виплачену йому суму грошової допомоги відповідач добровільно не повертає, а отже суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги, що відповідач заперечень проти позовних вимог та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з [PERSON] на користь Департаменту соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області неправомірно отриману державну соціальну допомогу як внутрішньо переміщеній особі за період з 01.08.2015 по 25.11.2015 у розмірі 3388,67 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі 1921 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 209 від 03.07.2019 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 2, 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved