Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем 18.06.2006 був укладений шлюб. У шлюбі, 31.08.2007, у них народилася донька [PERSON]. 22.09.2009 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] залишилась проживати разом зі своєю матірю позивачем по справі. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем останній почав ухилятися від виконання своїх обовязків по вихованню дитини [PERSON], майже не відвідував її, життям та поведінкою доньки не цікавився. Також позивач зазначає, що вона має можливість забезпечувати фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя неповнолітньої [PERSON], оскільки характеризується позитивно, працює на посаді бухгалтера в ТОВ «Поділлянафтозбут». В теперішній час позивач одружена з [PERSON], який має намір удочерити [PERSON] Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. 27.07.2018 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даним судовим рішенням до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, який зобовязано надати суду висновок щодо розвязання спору та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, встановлений судом ухвалою суду від 27.07.2018, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі від відповідача, також на адресу суду не надійшли. 08.10.2018 на виконання вимог ухвали суду від 27.07.2018 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору надійшов висновок щодо розвязання спору. Ухвалою суду від 31.10.2018 відмовлено у прийнятті визнання [PERSON] позову і продовжено судовий розгляд. Крім того, ухвалою суду від 31.10.2018 вирішено вислухати думку дитини в судовому засіданні, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справи до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Однак, відповідачем на адресу суду направлено заяву про розгляд справи у його відсутність. Причини неявки в судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, суду не повідомлено. Враховуючи відсутність поважних причин неявки в судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заяву відповідача, думку позивача та її представника, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 021213, виданим 18.06.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 18.06.2006, актовий запис № 1208. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 13) Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 082941, виданим 17.09.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 3078. (а.с. 12) Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 053608, виданим 22.09.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 14) Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 139447, виданим 25.01.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 25.01.2014, актовий запис № 103. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 15) Згідно з характеристикою, виданою «ЖЕК № 12» 23.05.2018, [PERSON] характеризується позитивно, мешканці, що проживають поряд претензій до неї не мають. (а.с. 18) Згідно з характеристикою, виданою ТОВ «Поділлянафтозбут» 24.05.2018, [PERSON] займає посаду бухгалтера з жовтня 2017 року, в порушенні трудової дисципліни не помічена, в колективі виявляє доброзичливість і комунікабельність. (а.с. 19) Згідно з довідкою, виданою «ЖЕК № 12» від 21.05.2018, [PERSON] проживає разом зі своєю матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 21) Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 26015420 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] станом на 01.09.2016 становить 54\~374, 40 гривень. (а.с. 25) Згідно з характеристикою, виданою КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 18 Вінницької міської ради», [PERSON] та її чоловік [PERSON] підтримують належну увагу вихованню доньки. Систематично відвідують батьківські збори, прислухаються до вимог вчителя по забезпеченню належного рівня навчання. Батько [PERSON], [PERSON], не приймає участі у вихованні доньки. Не зявляється на батьківські збори, родинні свята, не цікавиться навчанням та успіхами своєї дитини. (а.с. 28) \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою, виданою Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 18 Вінницької міської ради, [PERSON] протягом 2014-2018 навчального року не брав участі у вихованні дитини. Вихованням дитини займається мати [PERSON], яка регулярно відвідує шкільні збори, приймає участь у загальношкільних та позакласних заходах. (а.с. 29) Згідно з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-46697 від 05.10.2018, визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. (а.с. 82-83) Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов'язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов'язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці одинадцяти років може висловити свою думку та сформулювати певні погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. В судовому засіданні малолітня [PERSON] зазначила, що не пам'ятає батька, він не з'являється у її житті. Також повідомила, що батько нею ніколи не цікавився та не допомагав їй. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши позивача, її представника, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, думку дитини та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, судом в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO]. З матірю дитини відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22.09.2009. Відповідач не цікавиться здоровям дитини, не займається її вихованням, не прагне зустрічі та спілкування з донькою, хоча не був позбавлений такої можливості, що підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні. На виклик до органу опіки та піклування Вінницької міської ради з приводу доцільності чи недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, [PERSON] не зявився та надав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтверджуються висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-46697 від 05.10.2018. Суд погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідачем аліменти на утримання [PERSON] не сплачуються, останній має значну заборгованість по аліментах в сумі 54\~374, 40 гривень. Суд не приймає до уваги надані позивачем разом із позовом письмові пояснення [PERSON] та [PERSON], оскільки вважає їх недопустимими доказами, в розумінні положень ст. 78 ЦПК України. Письмові пояснення надаються виключно учасниками по справі в порядку, визначеному ЦПК України. Позивачем не заявлялося клопотання про виклик даних осіб в судове засідання в якості свідків, які судом попереджаються про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Встановити за яких обставин надавалися такі пояснення не вбачається можливим. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отриманню нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьком, внаслідок його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обовязками. Ухилення [PERSON] від виконання обовязку щодо утримання дитини не передбачене ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. Однак, суд звертає увагу, що виконання цього обовязку батьком тісно повязане із реалізацією права і водночас виконання обовязку батьком щодо виховання дитини, що є важливою умовою забезпечення належних умов для повноцінного розвитку дитини. Зазначені вище обставини переконують суд у наявності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Оскільки позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а також положення ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. У відповідності до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає за необхідне розяснити [PERSON], що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. На підставі викладеного та

Outcome: approved