Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В червні 2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи: Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 2/4 частини житлового будинку № 132 по вул. Малогородській в м. Словянську, де зареєстрований її син [PERSON] Починаючи з березня 2015 року її син за місцем своєї реєстрації не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. У звязку з викладеним просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 132 по вул. Малогородській в м. Словянську. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.17, 19, 26), про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, суду надано заяву з проханням розглянути дану позовну заяву за відсутності їх представника, винести рішення на розсуд суду (а.с.22). Суд, заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.1988 року, та договору дарування від 16.01.2004 року, [PERSON] належить 2/4 частини будинку № 132 по вул. Малогородській в м. Словянську (а.с.6, 7). Зазначене підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 17827447 від 21.02.2008 року (а.с.8). Відповідно до домової книги для реєстрації громадян, що проживають в [INFO], [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку (а.с.9). Згідно довідки голови квартального комітету мікрорайону ЖД № 2» від 12.05.2017 року квартальний та сусіди засвідчили, що [PERSON] не проживає в [INFO] з 21.03.2015 року (а.с.12). Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] та їй достовірно відомо, що [PERSON] - її син, але вже близько пяти років вона його не бачила. Вона особисто була в будинку сусідки та не бачила там ніяких речей [PERSON] Також зазначила, що їй достовірно відомо, що [PERSON] не чинила та не чинить перешкод в користуванні будинком № 132 по вул. Малогородській своєму сину, у них гарні та доброзичливі стосунки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] двоюрідна сестра її чоловіка, у звязку з чим вона особисто знає сімю [PERSON]. Крім того, вони мешкають в одному будинку на два виходи, тобто є сусідами між собою. Останній раз вона бачила [PERSON] в листопаді 2014 року, після цього вона неодноразово була в будинку позивача, однак особистих речей її сина там не бачила. Їй достовірно відомо, що [PERSON] не вчиняв спроб вселитися до будинку № 132 по вул. Малогородській, а [PERSON], в свою чергу, не чинила перешкод сину в користуванні вказаним будинком. Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених\~Конституцією України\~та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2\~ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав\~від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК України). Згідно зі ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що з показань свідків та наданих суду документів достовірно встановлено, що [PERSON], був відсутній за адресою будинок № 132 по вул. Малогородській в м. Словянську, без поважних на те причин, з березня 2015 року, тобто понад 2 роки, будь-яких домовленостей між ним та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що він втратив право на користування житловим приміщенням. Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2\~ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню. \~

Outcome: approved