Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, зазначивши, що 07.05.2015 року він передав відповідачу особисто грошові кошти в сумі 2600,00 грн. строком до 20.05.2015 року. Приймаючи від нього кошти, відповідач, власноручно написала письмову розписку про одержання вказаної суми коштів. Після спливу строку повернення боргу він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому борг, але відповідач декілька разів лише обіцяла повернути йому борг, називаючи різні причини відсутності у неї коштів та різні строки їх повернення. До теперішнього часу відповідач борг йому не повернула. Просить суд стягнути з відповідача 2600,00 гривень основного боргу, 32,69 гривень 3% річних за користування коштами та витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в які позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі (а.с.13). Відповідач [PERSON] до суду не прибула, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, виклик відповідача було здійснено через орган місцевого самоврядування, Кочубеївську об'єднану громаду, члени якої, виходом за місцем реєстрації та проживання [PERSON], склали Акт від 06.01.2016 року про неможливість вручення судової повістки, через відсутність відповідача та її місце перебування не відомо. Акт надано до суду 26.01.2016 року (а.с.36). А тому, за таких обставин суд вважає за можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливим проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. ст.224-225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне: - Із копії паспорту громадянина України (а.с.5) вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року в селі Заградівка Високопільського району Херсонської області, зареєстрована та проживає по [ADDRESS], що також підтверджується довідкою Високопільського РС УДМС України в Херсонській області (а.с.11). - Із копії розписки від 07.05.2015 року (а.с.6) та оригінал розписки (а.с.14) вбачається, що [PERSON] взяла у борг 2600,00 гривень у [PERSON] та зобов'язалася повернути борг до 20.05.2015 року. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.34) з'ясовано, що [PERSON] народився [INFO] року у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Фактичне місце проживання: [ADDRESS] Має ідентифікаційний номер платника податків - [NUMBER] (а.с.33) Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України передбачено, що 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.05.2015 року [PERSON]( позивач по справі), надав [PERSON](відповідач по справі), у позику, грошові кошти в сумі 2600,00 гривень, з кінцевим терміном повернення до 20.05.2015 року, про що складено розписку. Відповідно до розписки про отримання позики від 07.05.2015 року, [PERSON], отримала від позивача грошові кошти у розмірі 2600,00 гривень. До теперішнього часу відповідач не повернула позивачу суму позики, а тому на день розгляду справи у суді заборгованість складає 2600,00 гривень основного боргу та 32,69 гривень 3% за період з 21.05.2015 року по 20.10.2015 року згідно розрахунку заборгованості наведеного у позовній заяві (а.с.3). Безпосередньо договір позики сторонами не укладався. Разом з тим, за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Також, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Саме такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс13 та від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс14. Тому, як вбачається, з матеріалів справи сторонами у справі договір позики не укладався, розмір відсоткової ставки за користування коштами не встановлювався, а тому вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 21.05.2015 року по 20.10.2015 року в розмірі 32,69 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст.526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved