Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Державне підприємство «АНТОНОВ» (далі по тексту - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]( далі по тексту - відповідачі) про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON]суми заборгованості за надані в період з 01.12.2009 року по 01.02.2015 року житлово-комунальні послуги у розмірі 14699,45 грн., суму 3 % річних за період з 21.12.2009 року по 20.03.2017 року у розмірі 1784,01 грн. та суми судового збору у розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі не сплачують кошти за надані комунальні послуги з 01.12.2009 року по 01.02.2015 року, в зв'язку з чим сформувалася заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 14699,45 грн. Стягнення трьох відсотків річних та нарахування на борг індексу інфляції позивач мотивує вимогами ст. 325 ЦК України. Крім того позивач просить стягнути на його користь сплачену суму судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] подала до суду заперечення в яких зазначає, що з вказаними вимога не погоджується, вважає їх такими, що в частині до неї та її доньки [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Починаючи з липня 2015 року і до даного часу [PERSON] та [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS]. Ні вона, ні її дочка не являються власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Власником даної квартири є [PERSON]. В липні 2015 року, [PERSON], самовільно скориставшись відсутністю [PERSON] та [PERSON], змінив замки у вказаній квартирі. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з'явились, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідач [PERSON], є власником квартири: [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів та копією договору купівлі-продажу (а.с. 16, 17). Відповідно до довідки форми №3 з місця проживання про склад сім'ї та прописку, за адресою: [ADDRESS], прописано 3 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Будинок за адресою: м. Київ, вул. Баумана, 60, знаходиться на балансі ДП «Антонов», ним же надаються послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, а також вівся облік з постачання комунальних послуг, які надавалися по 31.12.2015 р., що підтверджується Довідкою (а.с. 15) та договорами з обслуговуючими організаціями . В результаті несплати коштів за надані комунальні послуги з 01.12.2009 року по 01.02.2015 року у відповідачів з'явився борг за житлово-комунальні послуги у розмірі 14699,45 грн., сума 3 % річних за період з 21.12.2009 року по 20.03.2017 року у розмірі 1784,01 грн. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. А ч. 3 цієї статті передбачено, що члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Суд критично ставиться, до доводів відповідача [PERSON], оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, борг починається з 01.12.2009 року по 01.02.2015, проте, як зазначає відповідач вона та її донька не проживають в вищевказаній квартирі з липня 2015 року, з чого виходить, що на момент виникнення боргу відповідачі проживали в вищевказаній квартирі та повинні були брати участь у витратах по утриманню квартири. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 14699,45 грн. підлягає задоволенню. Також суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 1784,01 грн., оскільки правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн. які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: approved