Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

В травні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми збитків, мотивуючи тим, що 25 квітня 2015 року між ним - [PERSON] (надалі «Позивач», «Позичкодавець») та [PERSON] (надалі «Відповідач», «Користувач») укладено договір позички (надалі «Договір»). Відповідно до п.1 Договору, Позичкодавець безоплатно передав Користувачу, а Користувач прийняв у безоплатне користування від Позичкодавця нежитлове приміщення, розташоване по [ADDRESS] , реєстраційний номер 252030732204, для користування протягом строку встановленого даним договором, з метою здійснення господарської діяльності. Приміщення надається у безоплатне користування з усіма речами та документами, які відносяться до нього. Відповідно до п.6 Договору, нежитлова будівля яка передається в позичку, оглянута Користувачем до підписання даного договору. На момент огляду будь-яких недоліків, які перешкоджали б її використанню за призначенням, не виявлено. Користувач заявляє, що не має будь-яких претензій до Позичкодавця з приводу якісних технічних характеристик зазначеної споруди. Пунктом 12 Договору передбачено, що Користувач зобов`язаний, повернути нежитлову будівлю після закінчення строку даного договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання, з урахуванням нормального зносу. Пунктом 14 Договору передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання відповідно до цього договору, повинна усунути ці порушення та відшкодувати іншій стороні завдану такими порушеннями шкоду. Пунктом 16 Договору передбачено, що Користувач зобов`язаний усунути погіршення нежитлової будівлі, яка передається в позичку, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення споруди, яка передається в позичку, Позичкодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Зазначені умови Договору та чинного законодавства Відповідачем не дотриманні, майно передане в користування на момент подачі позовної заяви до суду не повернуто. Крім цього, у зв`язку з недотриманням Відповідачем норм протипожежної безпеки, в будівлі, що передана в користування відбулась пожежа, яка призвела до погіршення стану будівлі. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження пожежею нежитлової будівлі літера «А» - будинок для відпочинку працівників бази, загальною площею 207,1 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] , розмір матеріального збитку від пошкодження пожежею становить 305 756 грн. 81 коп. Просив суд стягнути з [PERSON] завданні збитки в сумі 305 756 грн. 81 коп. та судові витрати стягнути з Відповідача в сумі 3058 грн. ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської область Кошель Л.М. позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданих збитків була залишена без руху ( а. с. 62 ). Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської область Кошель Л.М. позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданих збитків прийняти до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 03 вересня 2020 року ( а. с. 69-70 ). Розпорядженням № 328 від 26 вересня 2020 року вирішено призначити повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із тим, що у судді Кошель Л.М. закінчилися повноваження у зв`язку із відставкою ( а. с. 76 ). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 року головуючим суддею у даній справі визначено Орєхова О.І. Ухвалою судді від 05 жовтня 2020 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми збитків. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 81-82 ). Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми збитків були задоволені. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму збитків в розмірі 305 756,81 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3060 гривень, загалом 308 816,81 гривень ( а. с. 107-112 ). 19 березня 2021 року за вх.№ 13358 судом було отримано заяву про перегляд заочного рішення ( а. с. 122-129 ). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.03.2021 року, зазначена заява передана на розгляд головуючому судді Орєхову О.І. ( а. с. 155 ). Ухвалою судді від 23 березня 2021 року прийнято заяву відповідача до розгляду та призначено судовий розгляд заяви на 01.04.2021 року ( а. с. 157 ). Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2021 року у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми збитків. Призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін в судове засідання на 11 травня 2021року ( а. с. 160-166 ). Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. 27 квітня 2021 року за вх. № 19863 судом отримано відзив на позовну заяву про стягнення суми збитків, в якому просили відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми збитку в повному обсязі, мотивуючи тим, що у договорі позички від 25.04.2015 року «Нежитлова будівля літера «А», будинок для відпочинку працівників бази, загальною площею 207,1 кв.м.», як об`єкт, який Позичкодавець безоплатно передав Користувачу,а Користувач прийняв у безоплатне користування,не зазначено, так як згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єктом нерухомого майна за номером: 252030732204 є земельна ділянка з кадастровим номером: 3220480502:03:023:0023, площа якої 0,083 га, що належить на праві власності [PERSON] . Також, договір укладався на два роки, тобто до 25.04.2017 року. Крім того, не встановлено вини відповідача щодо пожежі, оскільки пунктом 16 Договору передбачено, що Користувач зобов`язаний усунути погіршення нежитлової будівлі, яка передається в позичку, які сталися саме з його вини. Крім цього, з відповіді Білоцерківського РВ ГУДСНС України в Київській області викликів щодо пожеж за адресою: [ADDRESS] , у 2015 році не надходило, як не надходило таких викликів у період з 2015-2017 роки ( а. с. 179-183 ). Разом з відзивом відповідачем надано заяву про застосування строків позовної давності ( а.с.184-185 ). Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, здебільшого за клопотаннями учасників справи. В судовому засіданні, яке відбувалося останнього разу 10.11.2021 року представник позивача - адвокат Червінчик Є.Е. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Стамбуляк Ю.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, просила суд відмовити позивачу у задоволенні вимог в повному обсязі. Також, просила застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що [PERSON] домовився з [PERSON] відсвяткувати день народження в комплексі, який знаходиться в с.Черкас, більш точної адреси він не знає. Відпочиваючи на другому поверсі, побачили пожежу на першому поверху. Подія відбувалася 30.09.2016 року. Він стрибнув з другого поверху та пошкодив ногу, у зв`язку з чим його було швидкою доставлено до лікарні. Свідок [PERSON] пояснила в суді, що дійсно вона була адміністратором банного комплексу, який знаходився в с. Черкас з 2010 року до початку 2013 року. Технічний стан будівлі був поганий, стара будівля, її ніхто не доглядав. Про події, які мали місце у 2016 році їй нічого не відомо. У зв`язку з неявкою інших свідків з боку позивача, представником позивача Червінчиком Є.Е. було заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для забезпечення явки інших свідків, оголошено перерву в судовому засіданні до 16.12.2021 року ( а. с.242-246 ). 16 грудня 2021 року представник позивача в судове засідання не з`явився, судом отримано в цей день заяву, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Явку свідків не забезпечив, тим самим, фактично відмовився від їх допиту. Представник відповідача також в судове засідання не з`явилася, 16.12.2021 року судом отримано заяву, в якій остання просила суд провести розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, а також відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення надані сторонами та свідків в судовому засіданні 10.11.2021 року, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2015 року між [PERSON] (надалі «Позивач», «Позичкодавець») та [PERSON] (надалі «Відповідач», «Користувач») укладено договір позички (надалі «Договір»). Відповідно до п.1 Договору, Позичкодавець безоплатно передав Користувачу, а Користувач прийняв у безоплатне користування від Позичкодавця нежитлове приміщення, розташоване по [ADDRESS] , реєстраційний номер 252030732204, для користування протягом строку встановленого даним договором, з метою здійснення господарської діяльності. Приміщення надається у безоплатне користування з усіма речами та документами, які відносяться до нього. Відповідно до п. 6 Договору, нежитлова будівля яка передається в позичку, оглянута Користувачем до підписання даного договору. На момент огляду будь-яких недоліків, які перешкоджали б її використанню за призначенням, не виявлено. Користувач заявляє, що не має будь-яких претензій до Позичкодавця з приводу якісних технічних характеристик зазначеної споруди. Пунктом 12 Договору передбачено, що Користувач зобов`язаний, повернути нежитлову будівлю після закінчення строку даного договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання, з урахуванням нормального зносу. Пунктом 14 Договору передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання відповідно до цього договору, повинна усунути ці порушення та відшкодувати іншій стороні завдану такими порушеннями шкоду. Пунктом 16 Договору передбачено, що Користувач зобов`язаний усунути погіршення нежитлової будівлі, яка передається в позичку, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення споруди, яка передається в позичку, Позичкодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків ( а. с. 4-5 ). Вищезазначене майно, належить позивачу [PERSON] на підставі власності, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами ( а. с. 137-138, 139-144 ). Позивач зазначає, що майно передане в користування відповідачу на момент подачі позовної заяви до суду не повернуто. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження пожежею нежитлової будівлі літера «А» - будинок для відпочинку працівників бази, загальною площею 207,1 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] , розмір матеріального збитку від пошкодження пожежею становить 305 756 грн. 81 коп. ( а. с. 8-10 ). Звертаючись до суду з позовною заявою позивач наголошує на тому, що у зв`язку з недотриманням відповідачем норм протипожежної безпеки, в будівлі, що передана останньому в користування відбулась пожежа, яка призвела до погіршення стану будівлі, а тому відповідач повинен сплати завдані збитки. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст. 779 ЦК України, наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відповідно до вимог ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Частиною 3 ст. 827 ЦК України, передбачено, що до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 833 ЦК України, користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Статтею 836 ЦК України, передбачено, що якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач звертаючись до суду з вказаними вимогами зазначав, що відповідачем майно передане в користування, на момент подачі позовної заяви до суду не повернуто, однак з боку позивача не було надано жодного належного та допустимого доказу тому, що збоку позивача вчинялися усі дії щодо примусового повернення. До того ж, п. 20 вищевказаного договору передбачено, якщо після припинення даного договору Користувач не повертає нежитлову будівлю, Позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Жодних доказів, що договір позички від 25.04.2015 року, який був укладений строком на 2 роки ( п. 10 Договору ) було переукладено на інший строк, не надано. Також, відповідно до умов п. 8 Договору позички від 25.04.215 року, Передання Користувачу вищезазначеної нежитлової будівлі оформляється договором, який підписується Сторонами. З моменту підписання зазначеного договору починається обчислення строку даного договору. Позичкодавець зобов`язаний передати нежитлову будівлю, що є предметом даного договору, Користувачу не пізніше, ніж 5 календарних днів з моменту укладення даного договору. Однак, з боку позивача не було наданого жодного договору, укладеного між сторонами щодо передачі у користування будівлі, як не було і надано жодного Акту приймання-передачі. Представник відповідача в судовому засіданні наголошувала на тому, що відповідач не користувався таким приміщенням. До того ж, зазначала, що відповідач ще до спливу договору та вказаної позивачем у позові події, повернув нерухоме майно на підставі п 18 Договору позички. Так, відповідно до п. 18 Договору позички від 25.04.2015 року Користувач має право повернути нежитлову будівлю, в будь-який час до спливу строку даного договору. Заперечуючи зазначене, представник позивача під час розгляду справи посилався на Висновок поліції від 08.10.2016 року. З Висновку про результати розгляду звернень, затвердженого начальником Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.10.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] підтвердив, що він являвся орендатором будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Також, в даному висновку зазначено, що 08.10.2016 року в чергову частину відділення письмово звернувся [PERSON] , в якій просить подальшу перевірку по факту згорання будинку 30.09.2016 року не проводити, оскільки пожежа сталася із-за несправності пічного опалення, претензій ні до кого не має ( а. с. 224-225 ). Однак, судне сприймає даний документ в якості доказу, оскільки з зазначеного вище висновку вбачається, що події мали місце за адресою: [ADDRESS] . Однак, в матеріалах справи міститься Договір позички від 25.04.2015 року, який доданий позивачем до позовної заяви з якого вбачається, що зазначений договір був укладений між позивачем та відповідачем стосовного нерухомого майна, яке розташоване саме за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4 ). Так, відповідного п. 12 Договору позички від 25.04.2015 року, Користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану нежитлової будівлі, що передана йому в користування, а також місць спільного користування зазначеної споруди. Користувач зобов`язаний: користуватися нежитловою будівлею за її призначенням та відповідно до мети, визначеної в п. 1 даного договору; користуватися нежитловою будівлею особисто, аза згодою Позичкодавця надати її в користування іншій особі ( особам ); повернути нежитлову будівлю після закінчення строку даного договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання, з урахуванням нормального зносу. Пунктом 16 Договору передбачено, що Користувач зобов`язаний усунути погіршення нежитлової будівлі, яка передається в позичку, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення споруди, яка передається в позичку, Позичкодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків ( а. с. 4 ). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Договору позички від 25.04.2015 року свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважають їх справедливими по відношенню до них. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач зазначає, що зазначені умови договору відповідачем не дотримані, недотримано останнім норм протипожежної безпеки будівлі, що передана в користування, відбулась пожежа, яка призвела до погіршення стану будівлі. Однак, з боку позивача не було надано жодного доказу тому, що з боку відповідача не було дотримано норм протипожежної безпеки. Також, не було надано суду в якості доказу відповідно Акту про пожежу, який повинен бути затвердженої форми, в якому відображаються відомості щодо дати та часу пожежі, місця пожежі, причини пожежі, об`єм пожежі тощо. Крім того, з боку позивача не було надано жодного належного та допустимого доказу тому, що майно, яке належить позивачу на праві власності було пошкоджено саме з вини відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 2 ст. 1166 ЦК України ). Отже, збоку позивача не було доведено належними засобами доказування щодо: існування факту пожежі ( дата, час, адреса, причина ), що підтверджувався б Актом про пожежу і Звітом про пожежу та її наслідки встановленої законодавством форми; наявності протиправної поведінки ( дії чи бездіяльності ) відповідача або ж інших третіх осіб чи інших чинників; наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; наявності вини відповідача. До того ж, з відповіді Білоцерківського РВ ГУДСНС України в Київській області № 341 від 04.03.2021 року вбачається, що викликів щодо пожеж за адресою: [ADDRESS] , у 2015 році не надходило ( а. с. 195 ). Згідно з відповіді Білоцерківського РВ ГУДСНС України в Київській області № 343 від 05.03.2021 року вбачається, що викликів щодо пожеж за адресою: [ADDRESS] , у період часу з 2015-2017 роки не надходило ( а. с.196 ). Також, відповідно до відповіді Білоцерківського РУ ГУНП в Київській області від 09.03.2021 року встановлено, що повідомлень щодо пожежі в приміщенні розташованому за адресою: [ADDRESS] за період часу з 2015 по 2017 роки (включно) не надходили та не зареєстровано ( а. с. 198 ). Допитані в судовому засіданні свідки, також не підтвердили, що мале місце пожежа саме за адресою: [ADDRESS] . Отже, стороною позивача не було доведено, що з винних дій відповідача, останньому було заподіяно шкоди, яку повинен відшкодувати відповідач. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по суті, не підлягає застосуванню строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач звертаючись до суду з відповідною заявою, а також про що наголошувала представник відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, понесення останнім при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed