Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 65,20 квадратних метрів, житловою площею 53,90 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKA0GA00000050 від 27.02.2006 року в розмірі 11529,05 Євро. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № MKA0GA00000050 від 27.02.2006 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 2300 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.02.2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27.02.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку - будинок загальною площею 65,20 квадратних метрів, житловою площею 53,90 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності САА №519945. Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] суму кредитних коштів визначену договором. Однак [PERSON] не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 09.04.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 11529,05 Євро, що складається з наступного: 1777,95 Євро - заборгованість за кредитом; 3694,09 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 88,32 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5968,69 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, які позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на будинок. Крім того, просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечив та просив застосувати строки позовної давності. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 27.02.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № MKA0GA00000050, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2300 Євро, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № MKA0GA00000050 від 27.02.2006 року [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим станом на 09.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 11529,05 Євро, що складається з наступного: 1777,95 Євро - заборгованість за кредитом; 3694,09 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 88,32 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5968,69 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 09.04.2014 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 27.02.2006 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, будинок загальною площею 65,20 квадратних метрів, житловою площею 53,90 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з п. 1.1. Розділу 1. Загальні положення Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (нова редакція), затвердженого Загальними зборами акціонерів від 30.04.2009 року Банк змінив своє найменування з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», серія А01 №054809 від 17.07.2009 року. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 3гідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 15.7.1 договору іпотеки іпотекодержатель (позивач) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору позивач листом № 30.1.0.0/2-897 від 02.03.2014 року повідомив [PERSON] про необхідність повернення йому суми заборгованості за кредитним договором, й можливість у разі непогашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у визначений строк початку процедури звернення стягнення на заставлене майно й звернення до суду за захистом порушених прав кредитора. Вказана вимога не була в повній мірі виконана й заборгованість за кредитним договором не була в повній мірі погашена. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та договором іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (застереженням в іпотечному договорі). Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя. В свою чергу, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитного договору № MKA0GA00000050 від 27.02.2006 року визначений до 26.02.2010 року. Відповідно до п. 27 договору іпотеки від 27.02.2006 року, термін дії цього договору визначено до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. З приводу цього слід зауважити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, як вже було згадано, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). При цьому сама по собі умова договору іпотеки про дію іпотеки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може розглядатися як встановлення строку дії іпотеки, так як це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як уже зазначалося вище, термін повернення заборгованості за договором кредиту № MKA0GA00000050 від 27.02.2006 року визначено до 26.02.2010 року, цей же термін зазначено в п. 2 договору іпотеки, тому саме 26.02.2010 року слід розглядати як строк дії іпотечного договору. Таким чином, строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, сплив 26.02.2013 року. Позивач в свою чергу звернувся до суду з позовом до [PERSON] тільки 08.05.2014 року. Також судом встановлено, що будь-яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності до вимоги позивачем вчинено не було, підстав для поновлення пропущеного строку позивач не навів, а тому банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт того, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду за захистом порушеного права з пропущенням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Outcome: dismissed