Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Українського центру культурних досліджень (далі по тексту - відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював в Українському центрі культурних досліджень (далі по тексту також - УЦКД) на посаді заступника директора з наукової роботи. 14.07.2020 року наказом № 40-О директора УЦКД [PERSON] позивача було звільнено з посади заступника директора з наукової роботи за систематичне невиконання службових обов`язків без поважних причин, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п. 3 ст. 40 КЗпП. Позивач вважав його звільнення незаконним та безпідставним, оскільки ним насправді не допускалось систематичного невиконання трудових обов`язків. При цьому зазначав, що винесенню наказу про звільнення від 14.07.2020 року передували два накази про оголошення йому доган: № 35 від 26.06.2020 року та № 36 від 26.06.2020 року, які також згадуються в наказі від 14.07.2020 року як підстава для звільнення. Наказом № 35 від 26.06.2020 року позивачеві було оголошено догану за нібито порушення трудової дисципліни у вигляді розголошення відомостей з обмеженим доступом. Згідно з наказом № 36 від 26.06.2020 року позивачеві оголосили догану за невиконання наказу УЦКД № 33 від 16.06.2020 року щодо формування електронного реєстру наукових тем. Позивач вказував, що в березні 2020 року у кабінеті директора УЦКД відбулась робоча нарада за участі, зокрема, начальника головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики України Нечипоренко Ю.В., на якому було висловлено прохання до адміністрації УЦКД з боку [PERSON] здійснити підготовку змін до підзаконних актів у галузі охорони нематеріальної культурної спадщини. 18.06.2020 року позивачеві на виконання був переданий лист Міністерства культури та інформаційної політики України, згідно з яким УЦКД доручалось надати пропозиції? щодо внесення змін до Порядку ведення Національного переліку елементів нематеріальної культурної спадщини України, затвердженого наказом Міністерства культури України № 1319 від 11.12.2017 р., форми облікової картки на елемент нематеріальної культурної спадщини, а також розробити орієнтовні форми річного звіту щодо стану наявних у межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць елементів нематеріальної культурної спадщини, включених до Національного переліку елементів нематеріальної культурної спадщини України, та звіту про стан виконання Конвенції про охорону нематеріальної культурної спадщини. 19.06.2020 року позивачем на електрону адресу УЦКД були надіслані нові редакції та нові форми у відповідності до вказаного листа Міністерства культури та інформаційної політики України, а також копія службової записки з коментарями щодо підготовки окремих частин цих форм. Враховуючи, що фактичним замовником проектів цих документів, відповідно до побажань, озвучених на робочій нараді у березні 2020 року, була начальник головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики України [PERSON] , позивач відправив копію свого електронного листа також і до Міністерства культури та інформаційної політики України для [PERSON] . В наказі № 35 від 26.06.2020 року зазначено, що догана позивачу оголошена за «витік інформації з обмеженим доступом, яка стала відома третім особам, що призвело до негативних наслідків». Позивач зазначав, що ніяких негативних наслідків від його листа не було та зміст листа становить інформацію про підзаконний нормативний акт (проект змін до нього), а тому не може вважатися інформацією з обмеженим доступом. При цьому, оскільки проекти змін були направлені начальнику головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики, з якою ці зміни вже обговорювались адміністрацією УЦКД, то про «витік інформації» в даному випадку мова не йде. Тому вважав, що догана на підставі наказу № 35 від 26.06.2020 року йому була оголошена безпідставно та він не порушував своїх службових обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Також зазначав, що наказом № 36 від 26.06.2020 року йому було оголошено догану за те, що він вчасно не виконав наказ заступника директора УЦКД [PERSON] № 33 від 16.06.2020 року «Про упорядкування документації». Цим наказом заступник директора [PERSON] доручила позивачеві привести у відповідність наявні в УЦКД наукові теми та у термін до 16:00 годин 19.06.2020 року сформувати електронний реєстр наявних наукових тем з упорядкуванням опису справ та додатків до них. Позивач звертав увагу, що він як заступник директора з наукової роботи не підпорядковується заступнику директора [PERSON] та згідно з п. 1.3 його посадової інструкції заступник директора з наукової роботи підпорядковується безпосередньо директору УЦКД. На думку позивача, на час видання наказу № 33 від 16.06.2020 року [PERSON] не виконувала обов`язків директора УЦКД, оскільки підписала наказ як заступник директора. Окрім того, позивач зазначав, що згідно з тією ж посадовою інструкцією до завдань та обов`язків заступника директора з наукової роботи не віднесено формування електронних реєстрів наукових тем УЦКД. По суті, це робота для рядових співробітників УЦКД, оскільки полягає у рутинному заповнені документів шляхом простого переписування тексту. Таким чином, позивач зазначав, що він не зобов`язаний був робити те, що йому доручила заступник директора [PERSON] своїм наказом № 33 від 16.06.2020 року «Про упорядкування документації», та врахувавши поточну ситуацію в УЦКД з кадровим дефіцитом він вирішив, що по можливості все ж сформує вказані електронні реєстри наукових тем. Тобто він почав їх формувати не тому, що був зобов`язаний трудовим договором, а суто в добровільному порядку. Відповідно, невиконання ним згаданого наказу не може вважатися порушенням трудової дисципліни та порушення своїх обов`язків за трудовим договором. Також позивач зазначав, що він не встиг вчасно сформувати вказані електронні реєстри наукових тем, оскільки в процесі виконання роботи ним була виявлена явна невідповідність встановленого терміну обсягам роботи, яку необхідно провести. За часи діяльності Українського центру культурних досліджень в ньому накопичилась величезна кількість наукових тем. А також позивачу, як згадувалось вище, була доручена інша робота - виконання листа Міністерства культури та інформаційної політики України від 18.06.2020 року щодо підготовки змін до підзаконних актів у галузі охорони нематеріальної культурної спадщини, - і тому у позивача вже не було часу на формування електронних реєстрів наукових тем. При цьому він повідомляв заступника директора УЦКД [PERSON] про наведену ситуацію та про необхідність продовження терміну створення електронних реєстрів (службова записка від 18.06.2020 року), проте його доводи були проігноровані. Підсумовуючи сказане, позивач зазначав, що норма п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП, за якою його було звільнено, передбачає, що підставою для звільнення є систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Позивач зазначав, що ані в першому, ані в другому випадку він не порушував своїх трудових обов`язків. Відтак, у відповідача не було підстав для звільнення позивача з посади заступника директора з наукової роботи, а тому наказ № 40-О від 14.07.2020 року вважав незаконним. Посилаючись на викладене позивач просив визнати незаконним його звільнення з посади заступника директора з наукової роботи, здійснене наказом Українського центру культурних досліджень № 40-О від 14.07.2020 року, поновити його на посаді заступника директора з наукової роботи Українського центру культурних досліджень та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення по справі. Ухвалою суду від 25.08.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 17.09.2020 року. 17.09.2020 року було оголошено перерву в розгляді справи на 17.11.2020 року за клопотанням представника відповідача та витребувано у відповідача докази за клопотанням позивача. 27.10.2020 року від представника відповідача надійшли документи у справі на виконання ухвали суду від 17.09.2020 року. 17.11.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому зазначав, що позивача наказом УЦКД від 25.09.2019 року № 62-О з 27 вересня 2019 року прийняли на посаду заступника директора з наукової роботи. Протягом роботи в УЦКД на посаді заступника директора з наукової роботи [PERSON] систематично не виконував посадові обов`язки належним чином, що мало значний негативний вплив на ділову репутацію та діяльність УЦКД в цілому. [PERSON] неодноразово в усному порядку виносилися попередження про необхідність належного виконання посадових обов`язків. Проте, позивач на такі попередження належним чином не реагував та продовжував не виконувати посадові обов`язки. Під час зборів трудового колективу та робочих нарад [PERSON] систематично відмовлявся виконувати доручення та завдання, які належали до його посадових обов`язків, що знаходить відображення в багаточисельних актах про відмову від підписання протоколів та інших робочих документах. Невдоволення роботою позивача висловлювало не тільки керівництво УЦКД, а також весь трудовий колектив УЦКД та деякі треті особи, які співпрацювали із УЦКД. 26.06.2020 року позивачу наказом від 26.06.2020 року № 35 було оголошено догану за поширення інформації з обмеженим доступом, а саме позивач направив на особисту електронну пошту відомості, що містять службову інформацію, чим порушив письмове зобов`язання від 10.02.2020 року та наказ УЦКД від 10.02.2020 року № 02 «Про упорядкування документації відділу з питань кадрової роботи» та наказ УЦКД від 02.03.2020 року № 05 «Про затвердження переліку відомостей, що становлять службову інформацію». Також 26.06.2020 року позивача наказом від 26.06.2020 року № 36 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за невиконання наказу УЦКД № 33 від 16.06.2020 року, а саме у зв`язку із невиконанням доручення з формування електронного реєстру наявних в УЦКД наукових тем. В подальшому наказом № 40-О від 14.07.2020 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин службових обов`язків, оскільки [PERSON] не виконувався план роботи УЦКД на 2020 рік; не виконувались посадові обов`язки голови конкурсної комісії та голови вченої ради; а також враховано, що позивачем системно порушувалась трудова дисципліна. 16.11.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні 17.11.2020 року було оголошено перерву до 22.12.2020 року для виклику свідків за клопотанням представника відповідача. 03.12.2020 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 22.12.2020 року судове засідання було відкладено на 12.01.2021 року у зв`язку із перебуванням суді на лікарняному. В судовому засіданні 12.01.2021 року позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні представники відповідача позов не визнали та заперечували проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на позов. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює заступником директора УЦКД, пояснила суду, що [PERSON] систематично не виконував розпорядження керівництва УЦКД, як письмові так і усні. За систематичне порушення дисципліни йому було оголошено догани. Після цього, він отримав нові розпорядження від директора, які знову не виконав, за що і був звільнений з роботи. Довелось доручати його роботу іншим працівникам, щоб виконати розпорядження. Також зазначала, що відповідач не виконував свої обов`язки, передбачені посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка працює головним бухгалтером УЦКД, зазначила, що позивач систематично не виконував свої посадові обов`язки як голова вченої ради. Постійно наполягав щоб усі розпорядження доводились до нього письмово. Свідку особисто відомо, що [PERSON] не виконав розпорядження директора, за що його і було звільнено. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який працює юристом в Державному агентстві з питань мистецтв та мистецької освіти, повідомив суду, що позивачу листом Міністерства було надано доручення, з яким він не справився та не виконав у встановлений строк. Розпорядження про нерозголошення службової інформації також позивач порушив, окрім того, коли його ознайомлювали із вказаним розпорядженням, він відмовився від його підпису, про що було складено акт. Допитаний як свідок в судовому засіданні [PERSON] , який працював в УЦКД, пояснив суду, що позивач не виконував свої службові обов`язки в повному обсязі, за що до нього було застосовано догани. Свідок особисто на прохання директора виконував доручення, що надавались [PERSON] , оскільки останній не виконав розпорядження директора. Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також представників відповідача , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наказом директора Українського центру культурних досліджень від 14.07.2020 року № 40-О [PERSON] було звільнено з роботи 14.07.2020 року з посади заступника директора з наукової роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором). Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Із матеріалів справи вбачається, що 26.06.2020 року до [PERSON] було двічі застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за різні порушення трудової дисципліни та з дня яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Доказів того, що вказані дисциплінарні стягнення на момент розгляду даної справи в суді, втратили юридичну силу або були зняті достроково, суду не надано. Окрім того, накази відповідача про оголошення доган не оскаржувались позивачем і не втратили юридичної сили на день звільнення [PERSON] . Так, наказом № 35 від 26.06.2020 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за те, що він порушив письмове зобов`язання, підписане ним 10.02.2020 року та здійснив розголошення відомостей, що містять службову інформацію, а саме - надіслав неопрацьовані та непогодженні керівництвом документи на особисту електронну адресу [PERSON] . Відповідно до протоколу зборів Ради трудового колективу УЦКД № 18 від 10.06.2020 року [PERSON] відправив непогоджений документ працівнику іншої установи та згідно із актом від 10.06.2020 року відмовився від надання пояснень з цього приводу (Т. 1. а.с. 99, 100). Згідно із доповідною запискою завідувача відділу законодавчих розробок та фінансування культури УЦКД [PERSON] , 19.06.2020 року об 12:33 [PERSON] відправив внутрішні службові документи (службову записку) та проект відповіді на доручення МКІП з усіма додатками на електронну пошту [PERSON] , що призвело до порушення п. 5 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом УКЦД № 5 від 02.03.2020 року (Т.1, ас. 232-234). Відповідно до письмового зобов`язання, яке [PERSON] підписав особисто 10.02.2020 року та копія якого знаходиться в матеріалах справи, позивач зобов`язався не передавати третім особам службову інформацію без письмової згоди директора УЦКД або уповноваженої ним особи (Т.1, а.с. 212). Згідно із п. 5 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом УКЦД № 5 від 02.03.2020 року, Інформація, що міститься в документах УЦКД, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію: меморандуми, накази, протоколи (засідань, нарад, конференцій, семінарів); доповідні, службові, пояснювальні записки; документи про службові відрядження; рекомендації, пов`язані з розробкою напряму діяльності УЦКД (Т. 1, а.с. 216). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем було здійснено передання службової інформації третій особі без узгодження з керівництвом УЦКД, а тому до нього було застосовано догану на правових підставах. В подальшому, наказом № 36 від 26.06.2020 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за: невиконання наказу заступника директора УЦКД [PERSON] № 33 від 16.06.2020 року «Про упорядкування документації» - не сформування до 16:00 год. 19.06.2020 року електронного реєстру наявних в УЦКД наукових тем з упорядкуванням опису справ та додатків до них, що унеможливило вчасне надання інформації до Головного управління охорони культурної спадщини Міністерства культури та інформаційної політики. Так, згідно із наказом заступника директора [PERSON] № 33 від 16.06.2020 року, зобов`язано [PERSON] привести у відповідність наявні у УЦКД наукові теми та сформувати електронний реєстр наявних наукових тем з упорядкуванням опису справ та додатків до них у термін до 16:00 годин 19 червня 2020 року (Т.1, а.с. 14). Із матеріалів справи вбачається, що вказаний реєстр необхідний був на виконання доручення Міністерства культури та інформаційної політики України від 18.06.2020 року № 7619/6.3 (Т.1, а.с. 15). Згідно із службовою запискою [PERSON] , останній просив відтермінувати виконання наказу у зв`язку із значним обсягом інформації та відсутністю вільних працівників у підпорядкуванні (Т.1. а.с. 18). Разом із тим, позивачем не надано суду доказів виконання ним вказаного розпорядження у встановлений, або будь-якій інший необхідний йому строк. Навпаки, позивач зазначав, що виконання вказаного розпорядження не входить до його повноважень, а саме розпорядження заступник директора підписала без достатніх правових підстав. Проте, судом встановлено, що згідно із п. 1.2. посадової інструкції позивача, він при виконанні своїх посадових обов`язків керується, серед іншого, наказами та розпорядженнями директора УЦКД, а згідно із п. 2.2. інструкції координує роботу наукових відділів УЦКД та забезпечує контроль за своєчасним і якісним виконанням затверджених планів УЦКД, наукових тем і підготовку наукових звітів про діяльність УЦКД та їх реєстрацію (Т.1, а.с. 22, 115-116). Згідно із правилами внутрішнього трудового розпорядку УЦКД від 28.11.2017 року, працівники зобов`язані виконувати розпорядження роботодавця (керівника установи), що не суперечать чинному законодавству (п. 3.1) (Т.1, а.с. 59). Слід зазначити, що згідно із наказом УЦКД від 11.06.2020 року № 22-В, директору УЦКД [PERSON] було надано щорічну основну відпустку в період з 15 червня по 26 червня 2020 року включно. Виконання обов`язків директора було покладено на [PERSON] , заступника директора УЦКД (Т. 2, а.с. 216). Саме по собі зазначення в наказі № 33 від 16.06.2020 року посади [PERSON] як заступника директора замість виконуюча обов`язки директора, не впливає на обсяг її повноважень, а тому позивач зобов`язаний був виконати її наказ та його посилання з приводу відсутності повноважень на підписання наказу не відповідають дійсним матеріалам справи. Як зазначено судом, позивачем не надано суду доказів виконання ним вказаного розпорядження у встановлений, або будь-якій інший необхідний йому строк, а тому до нього було застосовано догану згідно із наказом № 36 від 26.06.2020 року на правових підставах. В подальшому, наказом директора Українського центру культурних досліджень від 14.07.2020 року № 40-О [PERSON] було звільнено з роботи 14.07.2020 року з посади заступника директора з наукової роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором). При цьому, враховано порушення трудової дисципліни, дисциплінарні стягнення та його попередню роботу. Згідно із протоколом робочої наради УЦКД від 07.07.2020 року, зобов`язано [PERSON] до 08.07.2020 року упорядкувати та скласти реєстр наукових тем та упорядкувати та скласти реєстр звітів ОЦНТ за 2019 та 2018 роки (Т.2, а.с. 80). Необхідність виконання вказаного обов`язку також підтверджено показами свідка [PERSON] , наданими в судовому засіданні. Докази належного виконання позивачем трудових обов`язків суду не надано. В подальшому, згідно із Протоколом засідання Ради трудового колективу УЦКД від 14.07.2020 року було рекомендовано звільнити [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків (Т.2, а.с. 82-89). При цьому було враховано його попередню роботу, неналежне виконання трудових обов`язків, а також пояснення працівників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2801цс15: «Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». Таким чином, оскільки факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення. Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер (Постанова Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 757/14922/17-ц). При цьому систематичним невиконанням обов`язків вважається саме таке, що вчинене працівником, який вже раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок (подібні висновки викладені у Постановах ВС від 12.02.2020 у справі № 345/472/19, від 07.05.2020 у справі № 333/1839/19, від 08.04.2020 у справі № 554/9453/15-ц, від 03.06.2020 у справі № 766/7760/17). Подібний правовий висновок також вже був раніше викладений у Постановах ВС від 25.06.2018 у справі № 714/395/17, від 11.12.2019 у справі № 334/6163/17 та Ухвалі ВС від 08.10.2018 у справі № 641/6317/16-ц. Тобто звільнення за систематичне порушення посадових/трудових обов`язків можливе лише щодо працівників, які вже притягувались до відповідальності, однак такі заходи відповідальності не мали належного впливу на працівника та порушення повторилось. Оскільки позивач вже притягувався до відповідальності, однак в подальшому знову допустив невиконання трудових обов`язків, відповідач правильно застосував положення п. 3 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було проведено у відповідності до діючого законодавства та порушень його трудових прав судом не встановлено, а також наказ про звільнення з роботи є законним та підстав для поновлення [PERSON] , на роботі не встановлено, в зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі судом було відмовлено, то і у задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід також відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов приймаються судом частково, тоді як в частині зобов`язання належним чином оформити припинення повноважень та здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Українського центру культурних досліджень про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в повному обсязі. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed