Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Старокостянтинівської міської ради і просили встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO] рішення Старокостянтинівського районного народного суду від 30 грудня 1957 року, факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та визнати право власності на спадкове майно, яке залишилось після [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що у вищезазначеному рішенні суду невірно вказано відомості про сторону, а саме зазначено ім'я сторони позивача «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». [INFO] помер їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить ? частина житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі рішення Старокостянтинівського районного народного суду від 30 грудня 1957 року. Після смерті [PERSON], спадщину прийняв її син [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Але своє право на житловий будинок в порядку спадкування не оформив, оскільки помер [INFO]. Після смерті [PERSON], спадщину прийняли його діти [PERSON] та [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [INFO] померла [PERSON], спадщину прийняла позивачка [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті проживала із нею та була зареєстрована за тією ж адресою. Представник позивачів в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Представник Старокостянтинівської сільської ради Старокостянтинівського району в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що Старокостянтинівським районним народним судом від 30 грудня 1957 року задоволено позов [PERSON] та виділено ? частину житлового будинку, який вона фактично займала. У даному рішенні суду зазначено ім'я сторони позивача «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». За таких обставин, суд вважає доведеним той факт, що рішення Старокостянтинівського районного народного суду від 30 грудня 1957 року належить [PERSON]. [INFO] помер їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить ? частина житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі рішення Старокостянтинівського районного народного суду від 30 грудня 1957 року. Після смерті [PERSON], спадщину прийняв її син [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Але своє право на житловий будинок в порядку спадкування не оформив, оскільки помер [INFO]. Після смерті [PERSON], спадщину прийняли його діти [PERSON] та [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [INFO] померла [PERSON], спадщину прийняла позивачка [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті проживала із нею та була зареєстрована за тією ж адресою. Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1225, 1268 ч.3 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами, яка діяла на час виниклих правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тому можна визнати, що [PERSON], який помер [INFO] фактично прийняв спадщину після [PERSON], яка померла [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], належала ? частина житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1225, 1268 ч.3 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Оскільки після смерті [PERSON] позивачі прийняли спадщину, тому вони мають право на ? частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. На підставі ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), ст. ст. 1216, 1225, 1268 ч.3 ЦК України, України, ст.ст.1216-1218, 1222, 1233-1235 ЦК України,

Outcome: approved