Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Козіївської сільської ради про визнання права власності на землю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що в травні 2004 р. померла її мати [PERSON] , яка на праві приватної власності мала земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0216 га та 3,0216 га , що знаходиться на території Козіївської сільської ради . Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Позивач має намір оформити спадщину та успадкувати земельні ділянки , однак , в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо , оскільки нотаріус відмовив в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. У судове засідання позивач не з»явився , подав заяву слухати справу у її відсутність , позов підтримала , просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Козіївською сільською радою від 12 травня 2004 р. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20 червня 2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,0216 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Козіївської сільської ради . Крім того , згідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20 червня 2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,0216 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Козіївської сільської ради . Як зазначає довідка Козіївської сільської ради від 12.04.2017 р. , [PERSON] проживала в [ADDRESS] одна , заповіт по сільській раді не посвідчувався. Оголошенням в районній газеті « Промінь» підтверджується, що державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER], видані на ім»я [PERSON], втрачені. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця ... Після [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаних земельних ділянок . Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері .Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори від 23.10.2018 р. , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] відмовлено, в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки . Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] , до складу спадкового майна входять земельні ділянки , які знаходяться на території Козіївської сільської ради . Іншого шляху, ніж визнання права власності на дані земельні ділянки в судовому порядку, у позивача немає. Право [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як вона надала суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Outcome: approved