Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Сухоєланецька сільська рада Новоодеського району Миколаївської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На обґрунтування позову вказала, що [INFO] помер її брат - [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Спадщину після смерті брата позивача успадкувала мати позивача - [PERSON] , у відповідності до ст..ст. 529, 549 ЦК УРСР (в ред.. 1963 р.). Прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , мати позивача не оформила належним чином своїх спадкових прав. Після смерті [INFO] матері позивача - [PERSON] , відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 17,80 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку та земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала синові [PERSON] та, відповідно братові позивача - [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку. Вказала, що вона, як спадкоємець після смерті матері [PERSON] , частково реалізувала свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 17,80 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Оформити свої спадкові права в повному обсязі та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,64 га, прийняту матір`ю у спадок після смерті сина [PERSON] , вона не має змоги, так як нотаріусом виявлено розбіжності в написанні прізвища її брата та матері в правовстановлюючих документах, відповідно, вона не має змоги підтвердити родинний зв`язок між спадкодавцем та її покійним сином [PERSON] та довести факт належності покійному брату правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Крім того, у неї відсутній оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала [PERSON] . Таким чином, позивач не може реалізувати свої спадкові права та змушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що інших спадкоємців після померлої матері [PERSON] окрім неї немає, оскільки інший спадкоємець - її рідна сестра - відповідач по справі [PERSON] , відмовилася від своєї частки спадщини на її користь, просить суд: встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] дійсно є сином [PERSON] ; встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] Державного акту на право власності на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2001 р. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особа без самостійних вимог - Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечував. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Так, згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за № 00020800271 від 17.08.2018 р. У ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт родинних відносин між [PERSON] та його матір`ю [PERSON] зазначений факт підтверджується належними у справі доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. Отже, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи документами, тому заявлені вимоги про встановлення факту родинних відносин, підлягають до задоволення. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим 17.08.2018 року Новоодеським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 9. Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2001 р., за життя, було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, на ім`я [PERSON] . Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Досліджені судом докази вказують на те, що у правовстановлюючому документі, а саме у Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданому Сухоєланецькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 19.07.2001 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 111 на земельну ділянку площею 10,64 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, допущена помилка у написанні прізвища власника, а саме - замість правильного « [PERSON] », вказано « [PERSON] », усунення якої є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Враховуючи, що співпадає ім`я, по-батькові померлого, при написанні у документах, перебування зазначеного правовстановлюючого документу у користуванні [PERSON] , у суду немає підстав сумніватися в тому, що [PERSON] дійсно належить правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Отже, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачем в заяві в обґрунтування своїх вимог, є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними. Відповідно до ст. ст.548,549 ЦК УРСР (1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яку прийняла його мати - [PERSON] , у відповідності до ст..ст. 529, 549 ЦК УРСР (в ред.. 1963 р.), будучи зареєстрованою та проживаючою разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступивши в управління та володіння його майном, що підтверджується довідкою № 502, виданою 16.08.2018 року виконкомом Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати [PERSON] . Прийнявши спадщину після свого сина, [PERSON] її не оформила у встановленому законом порядку, а [INFO] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла як спадкоємець першої черги, будучи рідною донькою спадкодавця [PERSON] , частину своїх спадкових прав реалізувала, отримавши 11.07.2006 р. свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 17,80 га, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2006 р. Інших спадкоємців, які претендували б на частку спадкового майна, немає, відповідач, яка теж є рідною донькою спадкодавця [PERSON] , заявлені позовні вимоги позивача визнала повністю. 23.08.2018 р. державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , яку після його смерті успадкувала його мати [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку із відсутністю оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку. За правилами ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 1223, 1245 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу, на загальних підставах. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщину після [PERSON] позивач прийняла, то, відповідно, до неї перейшли й права, які належали [PERSON] і не припинилися з її смертю. За правилами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, подав заяву про прийняття спадщини. За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на нерухоме майно в тому числі: у випадку наявності заповіту - до осіб, що визначені у заповіті, а за його відсутності - до спадкоємців за законом у порядку черговості. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом. Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець за законом після померлої [PERSON] , відповідно до ст.ст.1218, 1222, 1223, 1225, 1228, 1261, 1267, 1268, 1273, 1274, 1275 ЦК України набула права спадкування спадщини померлого, проте позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину шляхом оформлення у нотаріальній конторі у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Таким чином, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем доведено обставини, викладені у позовній заяві, тому позов підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2504,00 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 1252 грн. 00 коп. кожному. З урахуванням повернення позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 1252 грн. 00 коп.

Outcome: approved