Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона перебуває із відповідачем у шлюбі із 14.02.1998, проте їх спільне життя не склалося через несумісність характерів та різних життєвих поглядів. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, примирення між ними не можливе , тому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Ухвалою суду від 31.01.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання, призначене на 12.03.2020 сторони не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. В той же час, 03.02.2020 до суду надійшли відзив на позовну заяву та клопотання від представника відповідача - адвоката Луцько В.П. , в яких зазначено про визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі. 12.03.2020 [PERSON] подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.(ч.4 ст. 206 ЦПК України). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, щої14 лютого 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №93, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб. За таких обставин, враховуючи заяву відповідача про визнання позову у порядку ст. 206 ЦПК України, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважаю , що позов підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved