Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

В червні 2020 року виконуючий обов`язки прокурора Київської області звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 363/5089/13 частково задоволено позов прокуратури Київської області та витребувано у власність держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області та Державного агентства земельних ресурсів України з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площею 0,10 га кожна з кадастровим номером 3221888800:38:060:0248 та 3221888800:38:060:0249, які розташовані на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Дані земельні ділянки відносяться до земель водного фонду та вибули з володіння власника поза його волею - без прийняття відповідного рішення відповідного до вимог Закону, зокрема всупереч ст.ст. 58, 59, 60 ЗК України, ст.ст. 4, 88 ВК України. Однак під час виконання постанови ВС від 20.11.2019 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] після прийняття Апеляційним судом Київської області рішення від 28.05.2015 року про задоволення позову прокуратури Київської області здійснили об`єднання та у подальшому поділ спірних земельних ділянок, а саме здійснили об`єднання земельних ділянок кадастровий номер 3221888800:38:060:0248 та 3221888800:38:060:0249, внаслідок чого утворилась єдина земельна ділянка з кадастровим номером 3221888800:38:060:0259 площею 0,20 га. Право власності на вказану земельну ділянку 15.10.2015 року зареєстровано за відповідачами по Ѕ кожному. В подальшому відповідачі здійснили поділ земельної ділянки кадастровий номер 3221888800:38:060:0259 на дві земельні ділянки, з кадастровими номерами 3221888800:38:060:0260 площею 0,1304 га та 3221888800:38:060:0261 площею 0,0696 га. Прокурор звернувся із вищевказаною позовною заявою в інтересах держави, оскільки дії відповідачів вказують на недобросовісність їх поведінки, спрямованої на ухилення від виконання рішення суду щодо повернення земельних ділянок водного фонду у державну власність. З огляду на зазначені порушення не вжито заходи для їх усунення, тому прокурор правомірно реалізує представницькі повноваження шляхом звернення до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, позивач просить витребувати на користь держави в особі Київської державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площею 0,1304 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0260 та площею 0,0696 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0261, які розташовані на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та стягнути судовий збір. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.09.2020 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання (а.с. 82). 13.01.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] на позовну заяву, мотивуючи тим, що не можна застосувати преюдицію рішення Верховного Суду від 20.11.2019 року, оскільки обставини, які досліджувалися в рішенні Верховного Суду стосувалися земельних ділянок площею 0,10 га з кадастровими номерами 3221888800:38:060:0248 та 3221888800:38:060:0249, а дана справа стосується інших земельних ділянок і з іншими кадастровими номерами, крім того прокурор в цій справі звернувся в інтересах Київської обласної державної адміністрації, а в справі, яка розглядалася Верховним Судом вказані інші сторони. Зазначає, що вказані земельні ділянки не є землями водного фонду, а відносяться до земель с/г призначення. Відповідачам видано державний акт на право власності на земельні ділянки та їх право власності зареєстровано належним чином, а тому всі ці органи діяли від імені держави, а відтак спірні земельні ділянки вибули з володіння держави за волею держави як власника. Зазначає, що на момент виділення земельна ділянка знаходилась в 25-метровій відстані від урізу води. Листом управління водних ресурсів у м. Києві та Київської області від 13.05.2015 року зазначено, що водойма є штучною і є дренажним каналом Київського водосховища та щодо дренажних каналів норми водного законодавства при встановленні смуги відведення не застосовуються, а також щодо проекту землеустрою щодо встановлення смуги відведення також не поширюються норми водного права. Вважає, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави за її волею, а тому не можуть бути витребувані у добросовісного набувача. Крім того, наголошує, що на спірних земельних ділянках розташований садовий будинок і господарські споруди, які побудовані 6 років тому у законний спосіб. Дану обставину Верховний Суд не досліджував та не надав їм правову оцінку. Об`єднання та поділ земельних ділянок було здійснено з метою захисту своєї власності. Вважає, що витребування земельних ділянок на користь держави не призведе до захисту суспільного чи публічного інтересу, оскільки не змінить характеристик земель, оскільки на ній перебуває будинок. З огляду на викладене, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник Київської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв та клопотань не надходило. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов та наданих письмових пояснень від 21.09.2021 року та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв та клопотань не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача-прокурора та відповідача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2013 року № 2477 відчужив [PERSON] земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га кадастровий номер 3221888800:38:060:0248, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який у свою чергу 18.09.2013 року відчужив дану земельну ділянку відповідачам [PERSON] та [PERSON] Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18.09.2013 року зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га кадастровий номер 3221888800:38:060:0248 за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожному. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2013 року № 2486 відчужив [PERSON] земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га кадастровий номер 3221888800:38:060:0249, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який у свою чергу 18.09.2013 року відчужив дану земельну ділянку відповідачам [PERSON] та [PERSON] Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18.09.2013 року зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га кадастровий номер 3221888800:38:060:0249 за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожному. Дані обставини підтверджуються копіями Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.04.2020 року (а.с.47-58). На підставі заяви [PERSON] та [PERSON] від 06.10.2015 року здійснено об`єднання земельних ділянок площею 0,10 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0248 та площею 0,10 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0249, внаслідок чого утворилася єдина земельна ділянка площею 0,20 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0259. Право власності на вказану земельну ділянку 15.10.2015 року зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині за кожним що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 59). На підставі заяви [PERSON] та [PERSON] від 26.10.2015 року здійснено поділ земельної ділянки площею 0,20 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0259, внаслідок чого утворилися дві земельні ділянки площею 0,1304 з кадастровим номером 3221888800:38:060:0260 та площею 0,0696 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0261, право власності на які 12.11.2015 року зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині за кожним що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 62-65). Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 363/5089/13 встановлено, що згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 18.11.2013 року № А-407/534 земельні ділянки з кадастровими номерами 3221888800:38:060:0248 та 3221888800:38:060:0249 знаходяться в 25-метровій прибережній захисній смузі водойми - дренажного каналу Київського водосховища, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 3221888800:38:060:0248 частково знаходиться в прибережній захисній смузі, з південного боку площею 0,0293 га на відстані від урізу води із заходу на схід 23,41 м, 17,62 м, 5,49 м земельна ділянка з кадастровим номером 3221888800:38:060:0249 частково знаходиться в прибережній захисній смузі, з південного боку площею 0,0403 га на відстані від урізу води із заходу на схід 5,49м, 23,40 м. Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 363/5089/13-ц за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Вишгородської районної державної адміністрації, Державного агентства земельних ресурсів України до Головного управління Держземагенства у Київській області, Вишгородське районне управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вирішено витребувати у власність держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0293 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3221888800:38:060:0248 та земельну ділянку площею 0,0403 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3221888800:38:060:0249, які надані за рахунок земель водного фонду на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та витребувати у власність держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0707га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3221888800:38:060:0248 та земельну ділянку площею 0,0597 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3221888800:38:060:0249, які надані за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, в іншій частині позову відмовлено (а.с. 17-44). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом про витребування з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею 0,1304 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0260 та площею 0,0696 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0261, які розташовані на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Судом зазначається, що преюдицію утворюють лише обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що повинно бути відображене в мотивувальній частині судового акта (висновок відображений в постанові Конституційного Суду України у справі № 927/976/17 від 12.06.2018 року.) Саме ці встановлені судом факти не підлягають повторному доказуванню, якщо в справі брали участь ті ж самі особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Суд звертає увагу на тому, що в даній справі позивач звернувся до суду в інтересах Київської обласної державної адміністрації, а в попередній справі, яка розглядалася Верховним Судом прокурор звертався в інтересах Вишгородської районної державної адміністрації та Державного агентства земельних ресурсів України до Головного управління Держземагенства у Київській області, Вишгородське районне управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто в даній справі беруть інші особи. Крім того, в попередній справі позов стосувався земельних ділянок площею 0,1 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0248 та площею 0,1 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0249, а в даній справі предмет позову стосується земельних ділянок площею 0,1304 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0260 та площею 0,0696 га з кадастровим номером 3221888800:38:060:0261. Як вбачається з матеріалів справи на спірних земельних ділянках знаходиться садовий будинок з прибудовами, який належить відповідачам згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.11.2014 року, про що відображено в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 17). В рішенні, на яке посилається позивач, Верховний Суд не досліджував і не встановлював ці обставини, а тільки надав правову оцінку нормам земельного та водного законодавства. Проте ця обставина на думку суду має істотне значення для вирішення справи, оскільки законом передбачена цілісність об`єкта нерухомості із ділянкою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42). Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Даний будинок зареєстрований в установленому законом порядку, в матеріалах справи відсутні докази щодо оскарження державної реєстрації вказаного будинку. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає також дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти державні інституції. Щодо покладання на відповідачів індивідуального та надмірного тягара, то суд у даному разі приходить до наступного висновку. За змістом статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю цих органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України). У разі задоволення вимоги прокурора про витребування спірних земельних ділянок відповідачі як власники спірного будинку, що розташований на частині спірної земельної ділянки, понесе значні збитки. Відповідачі вимушені будуть вчиняти певні дії щодо захисту своїх майнових прав. Прокурор же, заявляючи вимоги про витребування земельних ділянок не ставить питання про відповідну компесацію відповідачам у разі припинення їх права власності на спірний житловий будинок. Окрім цього, судом також встановлено, що спірний будинок є житловим будинком. Європейський суд з прав людини у справі «МакКен проти Сполученого Королівства» (рішення від 13.5.2008 р.), у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 8863/06 від 02.12.2010 р.) зазначає, що згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, - кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайнього формою втручання у це право. Прокурор у позові не зазначає щодо величини та способу компенсації відповідачам через втручання державного органу у право на повагу до житлових прав громадян. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що втручання у право на мирне володіння майном (згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції) за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання незаконних дій тих чи інших суб`єктів державного управління. Європейський суд з прав людини в справі «Рисовський проти України» вказав, що позбавлення майна без компенсації його реальної вартості є порушенням такого балансу та покладає надмірний тягар на заявника (справа Рисовський проти України (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04, §71, рішення від 20.10.2011р.). Отже, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог за позовом про витребування спірних земельних ділянок призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі, та на відповідача в такому випадку буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивач та відповідачі, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови у позові стягненню з відповідача не підлягають. Враховуючи вищевказане та

Outcome: dismissed