Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON], діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою. В обґрунтування зазначеної заяви зазначила, що в період з 2000р. по 2005р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу має дитину [PERSON], 13.06.2001р.н. Після розірвання шлюбу [PERSON] деякий час приймав участь у утриманні та вихованні сина. Однак, в 2013 році [PERSON] повідомив їй, що їде за кордон працювати. З тих пір вона з [PERSON] не спілкувалася, про місце його знаходження їй невідомо, з останнього місця роботи він звільнився, за місцем постійного проживання не зявлявся. Останній раз вона бачила колишнього чоловіка у нотаріуса 11.03.2013р. Просила суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім, так як це необхідно їй для призначення державної допомоги її неповнолітньому сину [PERSON]. Заявник та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Просили суд слухати справу у їх відсутність. Представник Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність та письмові пояснення, у яких зазначив, що Департамент не має можливості перевірити та надати суду інформацію щодо переміщення Гірницького районного управління праці та соціального захисту населення м. Макіївки на підконтрольну українській владі територію. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 червня 2001 року у м. Макіївці Донецької області народилася дитина [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження від 20.05.2010р. батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.8) Відповідно до вимог ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Для визнання фізичної особи безвісно відсутньою слід встановити кілька юридичних фактів, а саме : 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи. Особливості розгляду справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлені розділом ІV Цивільного процесуального Кодексу України. Справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно зі ст. 235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Судом встановлено, що [PERSON] порушує питання про визнання [PERSON] безвісно відсутнім з метою оформлення державної допомоги на неповнолітнього [PERSON]. Сприяючи здійсненню прав, свобод та інтересів неповнолітнього [PERSON], судом залучено до участі у справі Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації. Згідно інформації, наданої на запит суду Департаментом відомостей про реєстрацію [PERSON] в реєстрі осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції немає. Отже, суд приходить до висновку, що встановити місце постійного проживання [PERSON] не виявляється можливим, так як відповідно до додатку №1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014р. №1085-р (у редакції розпорядження КМУ від 05.05.2015р. №428-р) м. Макіївка Донецької області, де зареєстрований [PERSON], відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відтак, суд приходить до висновку, що встановити відсутність [PERSON] в місці його постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу не є можливим. Крім того, з листа-відповіді Штабу АТО на території Донецької та Луганської областей №126кц від 13.08.2015р. на запит суду, судом встановлено, що [PERSON] не отримував дозвіл (перепустку) на перетин лінії зіткнення. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01.07.2015р. судом встановлено, що 16.09.2014р. до ЄДРПОУ було внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності [PERSON] на підставі судового рішення. Відтак, судом використані усі доступні способи для отримання відомостей про місце знаходження [PERSON] в місці його постійного проживання, однак отримати зазначені відомості неможливо. Також, неможливо встановити момент закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування [PERSON] При таких обставинах, підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім не має. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed