Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Директор КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР Паталах Ф.В. звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про продовження госпіталізації в психіатричному закладі у примусовому порядку [PERSON] , посилаючись на те, що останній знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2007 року, є людиною з інвалідністю II групи. З 2013 року госпіталізується в примусовому порядку в стані психомоторного збудження по 3-4 рази на рік. У клінічній картині спостерігається афективно-маячна симптоматика з агресивними намірами та діями на адресу конкретних осіб: висловлює погрози матері та медичним працівникам - лікарям-психіатрам, наркологам; вчиняє агресивні дії - б`є матір, по маячним мотивам неодноразово кидався битись та наносив удари лікарю. Остання госпіталізація з 17.09.2017 року по 15.11.2017 року в примусовому порядку пов`язана з агресивною поведінкою стосовно матері, не впускав її в квартиру, постійно вимагав гроші, штовхав, бив. Після виписки відновив вживання психоактивних речовин. З грудня 2017 року почалося чергове загострення. 15.01.2018 року прийшов до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» і накинувся на лікаря. Наступні дні приходив до лікаря та погрожував йому фізичною розправою. 17.01.2018 року прийшов до диспансера, виявляв наміри застосувати фізичну силу, внаслідок чого співробітниками диспансеру був утриманий і доставлений в приймальне відділення психіатричної лікарні. 17.01.2018 року комісія лікарів стан [PERSON] діагностувала як тяжкий психічний розлад у формі шизофреноподібного розладу внаслідок органічного ураження головного мозку. Афективно-маячний синдром. 03.07.2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відносно [PERSON] за фактом вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом до ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України». Зазначена ухвала суду оскаржена, справа знаходиться на розгляді в Запорізькому апеляційному суді. Судове засідання призначено на 28.05.2020 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2019 року [PERSON] був примусово госпіталізований до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня». 05.05.2020 року в черговий раз [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої він страждає на тяжкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. За психічним станом є потенційно небезпечним для оточуючих (конкретних осіб). Потребує продовження примусової госпіталізації. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримував з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON]. зазначив, що 05.05.2020 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Законний представник [PERSON] - його матір [PERSON] вважала, що необхідно у задоволенні заяви директора відмовити, вважає, що її сина тримають у лікарні навмисно, він не страждає на психічний розлад, нема необхідності у продовженні лікування. [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволення заяви про продовження примусової госпіталізації, так як він почуває себе добре і продовжувати лікування не має необхідності. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному закладі у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи щодо якої вирішується питання про продовження госпіталізації в психіатричному закладі у примусовому порядку, її представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, дійшов до такого. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що заяви лікаря-психіатра про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються судом за місцем проживання особи у десятиденний строк з дня їх надходження. Заяви представників психіатричних закладів про продовження госпіталізації в примусовому порядку розглядаються судом за місцем знаходження психіатричного закладу у десятиденний строк з дня їх надходження. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 05.05.2020 року, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. За психічним станом є потенційно небезпечним для оточуючих (конкретних осіб). Потребує продовження примусової госпіталізації. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу, його лікування і обстеження на цей час можливе лише в умовах стаціонару, підтверджують необхідність продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі у примусовому порядку. Крім того, суд звертає увагу, що інших даних, які б спростували висновок комісії лікарів-психіатрів від 05.05.2020 року відносно стану здоров`я [PERSON] законним представником останнього до суду не надано. Також, суд звертає увагу, що у 2018 році [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України (наніс тілесні ушкодження лікарю психіатричної лікарні). На даний час по кримінальному провадженню з цього приводу винесено ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відносно [PERSON] , застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом до ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України». Зазначена ухвала суду оскаржена, справа знаходиться на розгляді в Запорізькому апеляційному суді. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що заява директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР Паталаха Ф.В. про продовження госпіталізації у психіатричного закладу у примусовому порядку відносно [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved