Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Голованівська районна державна адміністрація Кіровоградської області звернулась до суду з позовом в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідачка, являючись матір'ю двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по їх вихованню. Відповідач не піклується про стан здоров'я дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей. Будинок, у якому проживає сім'я потребує ремонту, стан жилих кімнат незадовільний, підлога брудна, посуд в брудному стані, білизна на ліжках відсутня, засоби особистої гігієни та продукти харчування відсутні. Рішенням виконавчого комітету Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області прийнято рішення про відібрання дітей з родини. На даний час діти перебувають в кімнаті тимчасового перебування дитячого відділення Голованівської центральної районної лікарні. За час перебування дітей в лікарні мати їх не відвідує. У зв'язку з наведеним, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання її дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до їх повноліття на користь опікуна або установи, де будуть перебувати діти в порядку ст. 166 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні представник органу опіки і піклування-представник служби у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації позов підтримала повністю та суду пояснила, що відповідач зарекомендувала себе з негативної сторони, належної уваги дітям не приділяє, діти ходять брудні та голодні, за час перебування дітей в кімнаті тимчасового перебування дитячого відділення Голованівської центральної районної лікарні мати належним чином дітей не провідує. Вважає, що відповідачку необхідно позбавити батьківських прав відносно її малолітніх дітей та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей. Відповідач в судовому засіданні підтвердила факт неналежного виконання своїх батьківських обов'язків, однак позов не визнала, зазначаючи, що любить своїх дітей та бажає доглядати за ними та опікуватися ними. Пояснила, що дійсно опинилась у складних життєвих обставинах, в даний час не має можливості здійснити належний ремонт будинку та не має чим опалювати будинок через відсутність коштів. Просила надати ще один шанс для виправлення ситуації, яка склалася щодо догляду та виховання дітей. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 05.04.2013 року та серії [NUMBER] від 11.06.2015 року, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] є матір'ю відповідно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 13-14). Як вбачається з витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], державна реєстрація їх народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто відомості про батька записано за вказівкою матері (а.с. 16-17). Відповідач [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають в с. Капітанка Голованівського району Кіровоградської області, що підтверджується довідкою №1056, виданою 13.12.2016 року Капітанською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 9). Згідно із актами обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] в с. Капітанка Голованівського району Кіровоградської області, складених 01.03.2016 року, 17.08.2016 року, 04.10.2016 року та 05.12.2016 року, відповідач проживає з дітьми одиноко, являється одинокою матір'ю, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку, на території Капітанської сільської ради проживає без реєстрації, в будинку в якому проживає брудно, продукти харчування відсутні, одне вікно розбите та затягнуте плівкою, діти голодні, немиті, повністю голі, будинок потребує капітального ремонту. Біля будинку є присадибна ділянка, яка не використовується і не обробляється, підсобне господарство відсутнє. Сім'я проживає за кошти, які отримує на дітей, а саме допомогу малозабезпеченій сім'ї та допомогу при народженні дитини (а.с. 10, 35-37). Рішенням виконавчого комітету Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №69 від 08.12.2016 року, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків у відношенні дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], останніх відібрано від матері [PERSON] та зобов'язано фельдшера Капітанського ФАП влаштувати їх до кімнати тимчасового перебування дітей дитячого відділення Голованівської ЦРЛ (а.с. 8). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 13.12.2016 року №01-32/60/1, [PERSON] неналежно ставиться до виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим, має бути позбавлена батьківських прав у відношенні цих дітей (а.с. 4). Характеристика Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, видана 12.12.2016 року за №448, свідчить про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], участі у їх вихованні не бере, догляд за дітьми не здійснює, не приділяє їм належної уваги, у дітей відсутні речі та продукти харчування, будинок в якому проживає відповідач та її діти знаходиться в незадовільному стані (а.с. 11). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює головою Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, є представником органу місцевого самоврядування, добре знає сім'ю [PERSON], яка не забезпечує належне виховання дітей, не здійснює свого обов'язку по догляду за дітьми [PERSON] та [PERSON]. Діти завжди голодні, не одягнуті, в будинку завжди брудно, холодно. Проживання дітей разом з матір'ю загрожує їх здоров'ю та життю та може призвести до трагічних наслідків. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Під час розгляду справи представником позивача додано акт обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] в с. Капітанка Голованівського району Кіровоградської області, складеного 17.01.2017 року (після звернення до суду з відповідним позовом), згідно якого умови проживання відповідача не змінились та додано повідомлення головного лікаря Голованівської центральної районної лікарні від 03 лютого 2017 року про те, що [PERSON] з моменту поміщення дітей до лікарні (08.12.2016 року) відвідувала останніх лише три рази 21, 23 та 28 грудня 2016 року. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 Сімейного кодексу України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], маючи двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов'язків по їх вихованню, оскільки не піклується про них, не забезпечує їх необхідним харчуванням, одягом та належним медичним доглядом. Крім того, не проявляє інтересу після тимчасового відібрання дітей та поміщення останніх до лікарні, до якої не з'являється та не піклується про стан здоров'я дітей. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач також підтвердила той факт, що неналежно виконує свої батьківські обов'язки у відношенні дітей, після звернення органу опіки і піклування з позовом до суду, не здійснює жодних дій, які б могли свідчити про зміну ставлення до дітей, оскільки житлові умови для дітей відповідач не забезпечила, до дітей в лікарню на приходить, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисного ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню та утриманню дітей, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дітей. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дітей. Позбавляючи батьківських прав [PERSON], суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї останньої, яка перебувала на обліку у Служби у справах дітей, умови проживання якої періодично перевірялись та надавались рекомендації і зауваження, на які відповідач не реагувала. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України). В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене з відповідача мають бути стягнуті на користь опікуна або установи, де будуть утримуватись малолітні діти, аліменти на утримання останніх. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулись у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача має бути стягнутий судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в розмірі, встановленому пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved