Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні Буденний П.В. звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що гр. [PERSON], 1990 р.н., перебуває на диспансерному обліку з 1997 року з діагнозом: «Легка розумова відсталість, дебільність середнього ступеня вираженої емоційно-вольової нестійкістю». З анамнезу відомо, що спадковість обтяжена - мати страждає психічним захворюванням. З раннього віку відставав у психічному та фізичному розвитку. Зростав ослабленим, часто хворів. З дитинства порушена поведінка: тікав з дому, жебракував, неодноразово потрапляв до притулку, здійснював підпали в громадських місцях. У 2011 році здійснив правопорушення - крадіжку особистого майна. Проходив СПЕ, був визнаний осудним, засуджений умовно. На прийом звертається вкрай рідко, лікування не приймає. У клініці зберігаються порушення поведінки, алкоголізується, спілкується з асоціальними особистостями, легко піддається чужому впливу, хиляться до скоєння суспільно небезпечних дій і т.д. У зв'язку зі схильністю до вчинення суспільно небезпечних дій, хворому в березні 2013 року за рішенням суду була назначена амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку. На прийом не звертається, від підтримуючого лікування ухиляється, тому потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги примусовому порядку. Останнє стаціонарне лікування в ЛОПЛ з 07.04.2014 року по 12.05.2014 року. Хворий оглянутий лікувально-консультаційною комісією у складі: зав. диспансерним відділом Гулаковим В.А., психіатрами Баутиною Ю.А., Прокопенко Г.П, які, враховуючі хронічний характер перебігу хвороби, схильність до ухилення від лікування, вчиненню правопорушень, прийшли до висновку, що [PERSON] потребує в продовженні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У заяві просив суд продовжити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку громадянину [PERSON], 1990 року народження, уродженцю м. Лисичанськ, проживаючому за адресою: [ADDRESS], строком на 6 (шість) місяців. Представник психіатричного закладу Плужник А.М. в судове засідання не з'явилась, однак надала до суду заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON]. З рішенням суду заздалегідь згодна. Законний представник хворого [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надала письмову заяву, у якій не заперечувала проти призначення АПДП її сину. Вислухавши думку прокурора, який вважав за необхідне заяву задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], 1990 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 28 квітня 2014 року, Лисичанській обласній психіатричній лікарні було дозволено продовження надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомогу у примусовому порядку. З висновку лікарів-психіатрів стосовно особи з тяжким психічним розладом, яка потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, вбачається, що [PERSON], 1990 року народження, інвалід ІІІ групи з дитинства. З 1997 року перебуває на обліку з діагнозом «Легка розумова відсталість, дебільність середнього ступеня вираженої емоційно-вольової нестійкістю». Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах 10 разів, остання госпіталізація в ЛОПЛ з 07.04.2013 року по 12.05.2014 року. Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом [PERSON] потребує призначення амбулаторної психіатричної допомоги без його усвідомленої згоди, так як виявляє тяжкий розлад у формі Легкої розумової відсталості, дебільності середнього ступеня вираженої емоційно-вольової нестійкістю, в силу якого він може заподіяти значної шкоди своєму здоров'ю, у зв'язку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Таким чином, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а зібрані по справі докази вказують на необхідність продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні Буденного П.В. про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON].

Outcome: approved