Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивачка вказала, що є власником квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] . У вказаній квартирі з 18 червня 2008 року зареєстрована її внучка [PERSON], яка зараз проживає в США. Вона більше восьми років не користується житлом, комунальними послугами, не утримує особистих речей та іншого майна. Реєстрація відповідачки позбавляє [PERSON] можливості оформляти субсидії, що створює незручності їй як власнику житла. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи без участі, так як прийняти участь в судовому засіданні не має змоги за станом здоров'я, позовні вимоги вона підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] надіслала суду заяву про визнання позовних вимог, просила справу розглядати за її відсутності. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS], що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, номер витягу 35532879 від 18.09.2012 року. В будинку позивачки значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON], яка фактично там не проживає і житлом не користується більше року. Актами про встановлення факту непроживання від 1 січня 2017 року, 31 грудня 2017 року, 21 серпня 2018 року встановлено, що [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. На даний час проживає за межами України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704,80 гривень згідно фіскального чека ТД ПАТ «Укрпошта» ПН 215600426655 від 22 серпня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок.

Outcome: approved