Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 03.03.2021 надійшов вищезазначений позов в якому позивач просив суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідач, яка є його колишньою дружиною, Не проживає в належній йому квартирі з серпня 2019 року однак є в ній зареєстрованою. З огляду на те, що [PERSON] відмовляється добровільно знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та не проживає за місцем реєстрації більше ніж пів року, вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. В судовому засідання позивач підтримав заявлені вимоги. Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, про причину не явки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи та вислухавши думку позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2010, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Згідно з копією довідки №2900 про склад сім`ї, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.12.2019, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом і цим відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Тобто закон захищає не тільки права власника, а й права користувача. Заявляючи позов позивач вказав підставою позову: факт не проживання відповідачки у житлі з серпня 2019 року та покликався на приписи ст.7 ЖК України. Разом із тим, враховуючи, що житло перебуває у власності позивача до даних відносин підлягає застосуванню ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідно до вказаної норми, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] протягом одного року та приймаючи до уваги відсутність зі сторони позивача клопотань про виклик свідків на підтвердження обґрунтування доводів викладених у позовіі будь-яких фактичних даних, які свідчать про обрання відповідачем іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо), позовна заява є такою, що не може бути задоволена. Судом не може бути прийнято до уваги надані до позову акти, оскільки вони не посвідчені уповноваженою особою як-то: керівником ОСББ або начальником житлово-експлуатаційної контори. Судом роз`яснювалось позивачу право та обов`язок доказування, зокрема шляхом допиту свідків, проте позивач ствердив про достатність поданих доказів. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що наразі не може бути застосовано положення ст.406 ЦК України з урахуванням, що таких підстав позову позивачем не вказувалось, а сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Судом враховано, що у сторін спору є дитина [INFO] , місце проживання якої, згідно рішення суду про розірвання шлюбу, визначене із матір`ю.

Outcome: dismissed