Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не працює, є інвалідом ІІ групи Великої Вітчизняної війни, пенсію отримує по інвалідності та інших джерел доходів не має. [PERSON] проживає разом із донькою - [PERSON], яка доглядає за позивачем, лікує. [PERSON] отримує виплати по догляду за похилою людиною у сумі 114, 00 гривень, тому матеріальне становище позивача вкрай скрутне. [PERSON] постійно хворіє, неодноразово знаходилась на стаціонарі і на медикаменти йде значна сума. Останні сім років [PERSON] нікуди не ходить тому що хворіє. [PERSON] добровільно допомоги позивачу не надає. Відповідач живе із сім'єю у трикімнатній квартирі, однак прописаний у квартирі позивача і виписуватись не бажає. За комунальні послуги та квартплату він не сплачує, сплачує позивач із донькою. [PERSON] працює на підприємстві, однак позивачу не відомо суму його заробітку. Відповідач з 2000 року не приходить, не телефонує, ніяк не допомагає. Коли відповідач покинув позивача вона переживала, попала в лікарню, що спричинило нанесення моральної шкоди. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про зобов'язання відповідача утримувати позивача і сплачувати їй кожний місяць по 1 200, 00 гривень та додатково по 5 000, 00 гривень на рік; стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в сумі 43 200, 00 гривень за останні три роки; стягнення моральної шкоди. В ході розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, а саме позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що відповідач не працює, є пенсіонером. Суду надано письмові заперечення [PERSON] де зазначено, що відповідач звільнений з роботи за станом здоров'я. Єдиним джерелом існування відповідача є його пенсія, на яку неможливо навіть себе забезпечити необхідними ліками та іншими препаратами. В своїх запереченнях відповідач повідомив, що частково сплачує комунальні платежі за квартиру в якій проживають його матір та сестра. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24.04.1983 року Вінницьким міським відділом РАГС, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) Відповідно до довідки МКП «ЖЕК № 6» № 1587 від 11.06.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] (квартиронаймач), [PERSON], [INFO] р.н. (син) та [PERSON], [INFO] (дочка). (а.с. 8) Відповідно до посвідчення [NUMBER], виданого 18.11.1997 року Управлінням соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці, [PERSON] є інвалідом ІІ групи. (а.с. 6) Згідно довідки № 200, виданої 03.07.2013 року КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку ЦПМСД № 3. (а.с. 9) Відповідно до довідки № 2698, виданої 23.04.2013 року Пенсійним фондом України в м. Вінниці, [PERSON] отримує пенсію за віком при повному стажі. За період з жовтня 2012 року по березень 2013 року (включно) нарахована пенсія [PERSON] становить 15 167, 28 гривень. (а.с.11) В судовому засіданні судом досліджено виписки з історій хвороб [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-16, 93-95) Згідно акту про відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні, складеного мешканцями будинку [ADDRESS], посвідченого начальником МКП «ЖЕК № 6», [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 1974 року. (а.с. 19) Згідно Рішення міської клінічної лікарні № 1 від 10.06.2011 року [PERSON] потребує постійного стаціонарного догляду, нездатна до самообслуговування. (а.с.20) Згідно трудової книжки [PERSON], 15.07.2013 року він був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. (а.с. 43) Відповідно до довідки № 5751, виданої 18.09.2013 року Пенсійним фондом України в м. Вінниці, [PERSON] отримує пенсію за віком при повному стажі. За період з березня 2013 року по вересень 2013 року (включно) нарахована [PERSON] пенсія становить 13 612, 00 гривень. (а.с.42) Згідно довідки № 267, виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу артрозу правого колінного суглобу в стадії загострення, порушення функцій ходи та опори. (а.с. 92) Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно ч. 1 ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не приймає до уваги як доказ по справі довідку № 139, видану Відділом соціального захисту населення № 2 (Вишенька) 23.04.2013 року, та довідку від 21.102.103 року, видану КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», оскільки дані документи не стосуються предмета доказування і видані щодо [PERSON], яка не є стороною по справі. (а.с. 10, 57) Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази та врахувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства, суд дійшов до переконання в тому, що відповідач не має можливості, тобто достатнього доходу, як те передбачено ст. 206 СК України, для утримання своєї матері - позивача по справі. Судом прийнято до уваги стан здоров'я та матеріальне становище як позивача так і відповідача - обидва є пенсіонерами і мають незадовільний стан здоров'я, пенсія позивача є більшою ніж пенсія відповідача. Судом взято до уваги у відповідності до ч. 2 ст. 205 СК України можливість одержання позивачем утримання від іншої дитини - доньки [PERSON] Також, судом враховано й інші обставини, що мають істотне значення. Щодо вимог в частині сплати відповідачем додатково позивачу коштів в сумі по 5 000, 00 гривень на рік, то суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих вимог, оскільки вважає їх недоведеними належними доказами. Судом встановлено, що позивач дійсно є хворою людиною і потребує як лікування так і постійного догляду. Однак, ч. 1 ст. 206 СК України чітко визначено, що стягнення коштів на покриття витрат, пов'язаних із лікуванням та доглядом може мати місце лише, якщо дитина має достатній дохід. Судом же встановлено в ході розгляду справи, що відповідач не має достатнього доходу, відповідно не має й матеріальної можливості надавати допомогу позивачеві. Окрім того, позивачем необґрунтовано і не доведено належними доказами розмір коштів на покриття витрат, пов'язаних із її лікуванням та доглядом саме в сумі 5 000, 00 гривень щорічно. Судом прийнято до уваги те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в сумі 43 200, 00 гривень за останні три роки, оскільки дана вимога є необґрунтованою та недоведеною. Заборгованість за аліментами стягується, якщо вони сплачувались у добровільному порядку згідно ст. 187 СК України, і при такому порядку сплати аліментів виникла заборгованість. Окрім того, положення ст. 187 СК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки дана стаття регламентує відрахування аліментів лише на дитину за ініціативою платника. В інших випадках, враховуючи положення ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами є частиною невиконаного рішення суду, примусове виконання якого здійснюють органи державної виконавчої служби. В даному випадку судом не приймалось рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача за яким на сьогоднішній день, в зв'язку з його невиконанням, існує заборгованість. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 гривень, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, враховуючи наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідальність за завдану моральну шкоду відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Так судом не було встановлено, що відповідачем були вчинені протиправні дії, відповідно, не встановлено шкідливий результат для позивача, не встановлено наявність спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем, тобто відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями (винними, а не будь-якими) відповідача за завданою шкодою. Позивачем не зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, не зазначено якими доказами це підтверджується. Відповідно, відсутній склад правопорушення, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, відсутні підстави для відповідальності відповідача за завдану моральну шкоду. Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Однак, зважаючи на обставини справи, суд вважає за необхідне звернути уваги сторін на наступне. Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Однак, безсумнівно, суд не може змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, а відповідачем не були понесені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed