Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Державна іпотечна установа 31.05.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позивач у своєму позові посилався на те, що 09.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 500000,00 грн. зі строком погашення не пізніше 08.09.2023 року зі сплатою 16,0 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за іпотечним договором 09.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки. 22.10.2008 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит в розмірі 314081,11 грн., яка складається з: 288888,72 грн. - сума заборгованості за кредитом; 17991,12 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом; 2474,71 грн. - пеня; 4726,56 грн. - інфляційні витрати. За порушення умов Договору про іпотечний кредит за період з 28.07.2015 року по 08.12.2016 року нарахована заборгованість за кредитним договором, яка складає 229124,79 грн., з яких: прострочені відсотки за користування кредитом - 59868,84 грн., пеня - 169255,95 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит в розмірі 229124,79 грн., з яких: прострочені відсотки за користування кредитом - 59868,84 грн., пеня - 169255,95 грн. Представник позивача у заяві від 31.07.2017 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 21.11.2017 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у клопотанні від 13.10.2017 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, застосувавши наслідки спливу позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 09.09.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 1645-016/ФК-08, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останній кредит в сумі 500000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 16,0 % річних зі строком погашення не пізніше 08.09.2023 року (а.с. 10-20). В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 1645-016/ФК-08 від 09.09.2008 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] 09.09.2008 року було укладено договір поруки № 1645-016/Zфпор-08, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 1645-016/ФК-08 від 09.09.2008 року (а.с. 21-23). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 22.10.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 2120/08, відповідно до умов якого банк передає, а позивач приймає всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 1645-016/ФК-08 від 09.09.2008 року та іпотечним договором № 1645-016/Zфкіп-08 від 09.09.2008 року, що укладені між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], а також за договором поруки № 1645-016/Zфпор-08 від 09.09.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (а.с. 24-27). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит в розмірі 314081,11 грн., яка складається з: 288888,72 грн. - сума заборгованості за кредитом, 17991,12 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 2474,71 грн. - пеня, 4726,56 грн. - інфляційні витрати (а.с. 28-30). Із довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1645-016/ФК-08 від 09.09.2008 року, вбачається, що за період з 28.07.2015 року по 08.12.2016 року нарахована заборгованість за кредитним договором, яка складає 229124,79 грн., з яких: прострочені відсотки за користування кредитом - 59868,84 грн., пеня - 169255,95 грн. (а.с. 7-8). Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Щодо посилання відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову суд зауважує наступне. Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Договору про іпотечний кредит позичальник зобов'язується щомісячно до 09 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту рівними частинами в сумі не менше 2777,78 грн., та сплачувати нараховані Кредитором відсотки, нараховані на залишок заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку, до дати повного погашення кредиту (а.с. 10). Згідно п. п. 6.1, 6.2 Договору про іпотечний кредит за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором. За порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми Кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у [PERSON] щомісяця виникав обов'язок зі сплати відсотків та пені за Договором про іпотечний кредит (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 р. № 6-20цс14, від 12.11.2014 р. № 6-167цс14 та від 03.06.2015 р. № 6-31цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.06.2017 року у справі № 6-1188цс16, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Таким чином, оскільки [PERSON] на підставі п. п. 2.4, 2.5 Договору про іпотечний кредит щомісяця зобов'язана сплачувати відсотки на непогашений залишок заборгованості по основному боргу, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати відсотків заявлено за період з 28.07.2015 року по 08.12.2016 року, а до суду з вказаним позовом позивач звернувся 31.05.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. В той же час, позовні вимоги про стягнення пені заявлено за період з 28.07.2015 року по 08.12.2016 року, а до суду з вказаним позовом позивач звернувся 31.05.2017 року, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в межах річного строку позовної давності, визначеного ч. 2 ст. 258 ЦК України. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за Договором про іпотечний кредит у розмірі 109448,24 грн., яка складається з: відсотків за період з 28.07.2015 року по 08.12.2016 року в розмірі 59868,84 грн.; пені за період з 01.06.2016 року по 08.12.2016 року в розмірі 49579,40 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3436,87 грн. (а.с. 6), тому з відповідачів на користь позивача також слід стягнути рівними частками судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: в розмірі 1641,72 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial