Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

В червні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до прокуратури Запорізької області,Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає,що 16.11.2017 р.ним до прокуратури Запорізької області була подана заява про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України відносно старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Балицького М.С. На вказану заяву позивач отримав з Прокуратури Запорізької області лист від 15.12.2017 р.за підписом прокурора відділу прокуратури Запорізької області Драча Т.,в якому йдеться про відмову у реєстрації в ЄРДР його заяви про злочин. Бездіяльність з боку посадових осіб прокуратури Запорізької області,яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.11.2017 р.,була оскаржена позивачем слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2018 р.скарга [PERSON] на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області,яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.11.2017 р.,була задоволена частково,зобов`язано уповноважених осіб Прокуратури Запорізької області внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 16.11.2017 р.про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування,про що інформувати заявника. Бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області завдала позивачу моральної шкоди,яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушеного права, яку він оцінює в 10000 грн. Крім того, йому були завдані збитки, що виразились у поштових витратах та оплаті юридичних послуг для захисту порушених прав. На підставі зазначеного просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 10000 грн.на відшкодування моральної шкоди,1199 грн. 11 коп.витрат на правову допомогу,1303 гр.52 гр.поштові витрати,пов`язані з розглядом справи. 02.07.2018 р.позивачем була подана уточнена позовна заява,в якій він просить суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 10000 грн.на відшкодування моральної шкоди,2382 грн. 20 коп.витрат на правову допомогу,3288 гр.05 гр.матеріальної шкоди(а.с.64-70 т.1). Ухвалою від 31.07.2018 р.було відкрито загальне позовне провадження у справі(а.с.132-133 т.1) Відповідачем Прокуратурою Запорізької області був наданий відзив на позов,за змістом якого вимоги [PERSON] відповідач вважає безпідставними та необгрунтованими,оскільки з боку Прокуратури Запорізької області не було допущено бездіяльності,що мала б наслідком порушення будь-яких прав позивача,факт завдання позивачу моральної шкоди у зазначених ним правовідносинах не доведений,вважає необхідним критично поставитись до розміру та обсягу наданих позивачу юридичних послуг у цій справі,оскільки його звернення до суду в аналогічних справах мають системний характер. З посиланням на те,що позивач не довів доказами факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем Прокуратурою Запорізької області,витрачені ним кошти на складання заяв,поштові відправлення,копіювання тощо,не є матеріальними збитками в розумінні ст.22 ЦК України,просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі(а.с.139-141 т.1). Відповідач Державна казначейська служба України надав відзив на позов,в якому вказує на безпідставність заявлених вимог та недоведеність факту заподіяння і розміру шкоди,заявленої позивачем до стягнення(а.с.144-152 т.1). Суд встановив підстави для залишення відзиву на позов Державної казначейської служби України без розгляду,оскільки він був поданий згідно відмітки на поштовому конверті 05.09.2018 р.з порушенням визначеного ухвалою про відкриття провадження по справі процесуального строку (протягом 15-ти днів з моменту її отримання),зазначена ухвала вручена відповідачу 15.08.2018 р.(а.с.153 т.1). Ухвалою від 17.12.2018 р.закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду(а.с.6-7 т.2). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 р.,справа передана на розгляд під головуванням судді Галущенко Ю.А. 28.05.2019 р.позивачем подана уточнена позовна заява(а.с.36-40 т.2),яку суд залишає без розгляду з наступних підстав. Як передбачено ст.49 ЦПК України,крім прав,визначених у ст.43 цього Кодексу,позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання,якщо справа розглядається в порядку спрощеного провадження. В уточненій позовній заяві від 28.05.2019 р.,позивач збільшив розмір позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до суми 510 000 гр. Враховуючи,що дана справа розглядається у порядку загального позовного провадження, підготовче провадження закрито ухвалою від 17.12.2018 р.,позивачем уточнена позовна заява 28.05.2019 р.подана з пропуском встановленого законом процесуального строку. Відтак,судом розглянута позовна заява [PERSON] з урахуванням її уточнень від 02.07.2018 р. В судовому засіданні позивач [PERSON] у вступному слові позов підтримав у повному обсязі з наведених вище підстав. Представник відповідача Прокуратури Запорізької області в судовому засіданні у вступному слові просила відмовити у позові в повному обсязі з підстав,наведених у відзиві на позов. Представник відповідача Державної казначейської служби України просила відмовити у позові як заявленому безпідставно,та врахувати,що запропонований позивачем механізм стягнення коштів не відповідає особливостям фінансування витрат на відшкодування шкоди шляхом їх безспірного списання,а заявлена до стягнення сума витрат на правовому допомогу розрахована у незрозумілий спосіб. Всебічно вивчивши обставин справи,заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши в сукупності письмові докази,суд встановив,що позов не підлягає задоволенню,виходячи з наступного. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2018 р.№ 335/15861/17 задоволено частково скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурора прокуратури Запорізької області Драча Т., яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Запорізької області внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 16.11.2017 р. про вчинення кримінального правопорушення та надати заявнику витяг з ЄРДР(а.с.30-31 т.1). 18.04.2018 р. на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2018 р. відомості за заявою позивача від 16.11.2017 р. були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018080000000146,за результатами розслідування 30.06.2018 р.слідчим слідчого відділу прокуратури області Черніченком Б.В.винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України. У вказаному кримінальному провадженні позивач не мав статусу потерпілої особи,оскільки постановою процесуального прокурора від 24.05.2018 р. йому було відмовлено у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні. Ці обставини викладені у відзиві прокуратури Запорізької області (а.с.140-141 т.1),ніким під час розгляду справи не оспорювались. Обставинами, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди, є ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, якою було задоволено частково скаргу позивача на бездіяльність посадової особи прокуратури Запорізької області Деркача Т.та зобов`язано виконати вимоги ст.214 КПК України за заявою [PERSON] від 16.11.2017 р. Позивач посилається на те,що протиправна бездіяльність посадової особи прокуратури Запорізької області Деркача Т. завдала йому моральної шкоди, що полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах, через необхідність витрачати додаткові зусилля по відновленню його порушеного процесуального права. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою,її розмір. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтями 12, 80 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обгрунтовуючи позов та вказуючи про те,в чому полягає завдана йому відповідачем моральна шкода,позивач обмежився виключно формальним переліченням загальних формулювань та не зазначив,яких конкретно негативних втрат він зазнав у зв`язку бездіяльність посадових осіб прокуратури Запорізької області у спірних правовідносинах,не надав доказів підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю,встановленою ухвалою слідчого судді від 03.04.2018 р.,та шкодою, на яку посилається позивач,та негативними наслідками,позивач не являвся учасником кримінального провадження,розслідування якого ініціював. Оскарження [PERSON] бездіяльності посадової особи прокуратури Запорізької області Драча Т. щодо невиконання останнім вимог ст.214 КПК України за заявою позивача від 16.11.2017 р.вказує на те,що позивач реалізував своє право як особа,що заявила про злочин,оспорювати процесуальну бездіяльність посадової особи прокуратури,і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Сам факт задоволення слідчим суддею скарги позивача на таку бездіяльність та зобов`язання посадових виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] від 16.11.2017 р.про злочин не свідчить про протиправність дій посадових осіб прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача як особи,що заявила про злочин,були поновлені. Лише незгода позивача з процесуальною бездіяльністю працівника органів прокуратури, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження,учасником якого він взагалі не являвся. Таким чином, судом не встановлено бездіяльності з боку посадових осіб прокуратури Запорізької області , яка давала б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України. Вказана позиція суду узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові № 199/1478/17, пр.№ 61-4779 св 18 від 30.01.2019 р. Враховуючи,що позивач звільнений від попередньої оплати судового збору при зверненні до суду ,при відмові у задоволенні позову судові витрати суд приймає на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed