Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

В червні 2021 року позивач звернувсь до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу, відповідачка переїхала проживати окремо а діти залишилися прожити з ним за адресою його місця проживання. Оскільки на сьогоднішній день діти проживають разом з позивачем, знаходяться на його утриманні, між ними склалися хороші стосунки, позивач як батько дітей дбає про них тому позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з ним. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просили суд їх задовольнити. Відповідачка у судові засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву у якій просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву у якій просила розглянути справу без їх участі. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, заслухавши пояснення, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що з 15 жовтня 2005 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають дітей - дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2005 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 року з відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідачка почала проживати окремо за іншою адресою, у той час як діти залишилися проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Будинок належить позивачу. З часу фактичного припинення шлюбних відносин, відповідачка майже не цікавиться життям дочок, матеріальної допомоги не надавала, через проходження нею військової служби провідувала дітей один раз на місяць. Позивачем забезпечено належні умови проживання дітей, їх належний розвиток та медичне обслуговування, у зв`язку з чим позивач наполягає на визначенні місця проживання дітей з батьком, оскільки до цього наявні всі належні правові підстави, а саме головне інтереси дитини, що є пріоритетом у розгляді справ цієї категорії. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Підгородненської міської ради, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , комісією було рекомендовано визначити місце проживання дітей з батьком [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити і проживання дітей з батьком буде відповідати інтересам дітей відповідно до ст.ст. 160,161 Сімейного Кодексу України. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа яка є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] виданого 27.07.2020 року, від так сплачений позивачем судовий збір належить компенсувати за рахунок держави згідно зазначених вище вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved