Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

В травні 2017 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 108213,30 грн., а також судових витрат в розмірі 1623,20 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 08.10.2013 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено іпотечний кредит № 4760 згідно умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 80 000,00 грн., зі сплатою 18 % річних з датою остаточного погашення не пізніше 06.10.2023 року. У порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 06.03.2017 року утворилася заборгованість у сумі 108213,30 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом в сумі 71115,32 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 28761,08 грн.; інфляційного збільшення заборгованості 6886,59 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості 1450,31 грн. В позові ставиться питання про стягнення вказаної суми заборгованості а також судових витрат в розмірі 1623,20 грн. з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до іпотечного договору № 4760 від 08.10.2013 року [PERSON] отримав кредит у сумі 80 000,00 грн. зі сплатою 18 % річних за користування кредитом з датою остаточного погашення не пізніше 06.10.2023 року. (а.с.8-12). Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за іпотечним договором № 4760 від 08.10.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON], встановив, що станом на 06.03.2017 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 108213,30 грн.(а.с.13). Крім того, суд зазначає, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитор зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, у відповідності з нормами ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано також суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 6886,59 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості 1450,31 грн. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань «від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору, та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved