Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

В серпні 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 18.01.2013 року між сторонами було укладено договір б/н про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 16800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 20.06.2017 року становить 30358,87 грн. і складається з наступного:16457,87 грн. - заборгованість за кредитом; 11479,15 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500,00 грн. - заборгованість по пені та комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1421,85 грн. - штраф (процентна складова). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідачка свої зобов'язання за договором не виконала, тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення анналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 16457,87 грн., в іншій частині позов не визнали. Суду пояснили, що [PERSON] дійсно підписувала анкету-заяву, однак не була ознайомлена з умовами і правилами надання банківських послуг, а також відповідними тарифами. Крім того, [PERSON] немає змоги на даний час виплатити кредитні кошти, так як ніде не працює, здійснює догляд за матірю, яка є інвалідом І групи, а також має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що свідчить про її скрутне матеріальне становище і вказані обставини представник відповідача просив суд врахувати при винесенні рішення суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 16800,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-31). Відповідачка [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6 на звороті). В судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила обставини отримання нею кредитних коштів у ПАТ КБ «ПриватБанк» та що банк підвищував їй кредитний ліміт. Також на запитання суду підтвердила те, що вона дійсно підписувала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої знаходиться в матеріалах справи на аркуші 6. Отже, з наданого банком розрахунку (а.с. 4-5), інших матеріалів справи та пояснень сторін суд встановив, що банк збільшував позичальнику [PERSON] кредитний ліміт, а остання користувалася кредитною карткою та коштами на ній, має заборгованість, яка станом на 20.06.2017 року становить 30358,87 грн. і складається з наступного: 16457,87 грн. - заборгованість за кредитом; 11479,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - заборгованість по пені та комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1421,85 грн. - штраф (процентна складова). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 20.06.2017 року заборгованість [PERSON] становить: 16457,87 грн. - заборгованість за кредитом; 11479,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 16457,87 грн. заборгованості за кредитом; 11479,15 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, є обгрунтованими та підтверджені належними доказами, тому підлягають до задоволення. Крім того, банком нараховано відповідачці неустойку: 500,00 грн. - заборгованість по пені та комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1421,85 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу. Враховуючи вищенаведені норми закону, а також суму кредиту, враховуючи регулярність виконання боржником зобов`язання за договором, інші істотні обставини, матеріальний стан і дохід сім`ї відповідача, що відповідачка [PERSON] не працює, здійснює догляд за своєю матірю - інвалідом І групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також загальні засади цивільного законодавства щодо розумності і справедливості (ст. 3 ЦК України), суд вважає можливим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшити розмір неустойки. При цьому суд вважає, що надані відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні документи, а саме: довідка про склад сімї № 1628 від 06.11.2017 року, довідки Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення (Лівобережне) №1248 від 08.11.2017 року та від 07.11.2017 року, довідка до акта огляду МСЕК серія 2-18 АВ №070510, свідоцтва про народження дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] підтверджують її скрутне матеріальне становище. Крім того, відповідачка [PERSON] частково виконувала зобовязання за кредитним договором, що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 4-5) та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні. З таких обставин суд прийшов до висновку про зменшення неустойки та стягнення з відповідачки на користь позивача: 100,00 грн. - заборгованість по пені та комісії; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 200,00 грн. - штраф (процентна складова). При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн., однак позов задоволено частково (94,66%), тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме 1514,56 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial