Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 21.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США та 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) Євро, а останній зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів у визначені [PERSON] позики строки. На підтвердження факту укладення [PERSON] позики та отримання грошей в позику відповідач надав позивачу розписку, складену та підписану ним власноруч, яка посвідчує отримання ним 21 лютого 2017 року у позику грошові кошти в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США та 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) Євро. Вказана розписка є невід'ємною частиною [PERSON] позики та до повного погашення боргу зберігається у позикодавця. Після погашення боргу позикодавець зобовязується повернути розписку позичальнику. Крім того, [PERSON] підписав на оригіналі примірника [PERSON] позики письмове підтвердження про отримання ним особисто 21.02.2017 року грошових коштів. Згідно із пунктом 4.1 [PERSON] позики строк користування позикою встановлено до 15.10.2017 року. Згідно із пунктом 5.1 [PERSON] позики позику [PERSON] повинен повертати частинами: до 20 березня 2017 року - 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США та 216 (двісті шістнадцять) Євро (Європейська валюта); до 15 жовтня 2017 року - 1500 (одна тисяча пятсот) Євро. Згідно із пунктом 6.1. договору позики даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами, але не раніше передачі коштів і діє протягом строку відповідно до п. 4.1. даного договору. На порушення умов п. п. 4.1, 5.1 [PERSON] позики [PERSON] після закінчення строку надання позики, не повернув [PERSON] позику, строк надання позики закінчився 15.10.2017 року. Відповідно до п. 8.2 договору позики всі можливі претензії за [PERSON] повинні бути розглянуті сторонами протягом 10 календарних днів з моменту одержання претензії. 29.11.2017 року позивачем було направлено відповідачу лист-претензію із вимогою про повернення суми позики та штрафних санкцій за договором позики за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання згідно із доданим до претензії розрахунком суми заборгованості позичальника за договором позики станом на 28.11.2017 року. У встановлений строк для відповіді на претензію відповідач добровільно не виконав своїх зобовязань із договору позики, а також не надав будь-яких пояснень з приводу невиконання умов договору позики. Таким чином заборгованість відповідача по зобовязанню із повернення позики станом на день звернення із позовом становить 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США та 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) Євро (Європейська валюта). У відповідності із частиною 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.3 [PERSON] позики у разі несвоєчасного повернення основної суми боргу Позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 100 (сто) відсотків річних від простроченої суми. Таким чином, станом на 22.12.2017 року сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача по зобовязанням за договором позики від 21.02.2017 року становить 4\~221 дол. США, що еквівалентно 117\~579, 90 гривень, та 2\~158 Євро, що еквівалентно 71\~288, 13 гривень. Позивач до судового засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, не подав до суду відзив. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США та 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) Євро, а останній зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 15.10.2017 року. (а.с. 25) Згідно із пунктом 5.1 [PERSON] позики позику [PERSON] повинен повертати частинами: до 20 березня 2017 року - 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США та 216 (двісті шістнадцять) Євро (Європейська валюта); до 15 жовтня 2017 року - 1500 (одна тисяча пятсот) Євро. Згідно із пунктом 6.1. договору позики даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами, але не раніше передачі коштів і діє протягом строку відповідно до п. 4.1. даного договору. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошей в позику відповідач надав позивачу розписку, складену та підписану ним власноруч, яка посвідчує отримання ним 21.02.2017 року у позику грошових коштів в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США та 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) Євро. (а.с. 26) На порушення умов п. п. 4.1, 5.1 [PERSON] позики [PERSON] після закінчення строку надання позики, не повернув [PERSON] позику, строк надання позики закінчився 15.10.2017 року. Відповідно до п. 8.2 договору позики всі можливі претензії за даним договором повинні бути розглянуті сторонами протягом 10 календарних днів з моменту одержання претензії. 29.11.2017 року позивачем було направлено відповідачу лист-претензію із вимогою про повернення суми позики та штрафних санкцій за договором позики за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання згідно із доданим до претензії розрахунком суми заборгованості позичальника за договором позики станом на 28.11.2017 року. (а.с. 27-29) У встановлений строк для відповіді на претензію відповідач добровільно не виконав своїх зобовязань. Станом на 22.12.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем по зобовязанням за договором позики від 21.02.2017 року становить 4\~221 дол. США, що еквівалентно 117\~579, 90 гривень, та 2\~158 Євро, що еквівалентно 71\~288, 13 гривень. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець \~має \~право \~на \~одержання \~від \~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~ якщо\~інше не\~встановлено договором\~або законом.\~ Розмір\~ і\~ порядок\~ одержання\~ процентів\~ встановлюються\~договором.\~ Якщо\~договором \~не встановлений\~розмір процентів,\~ їх\~розмір визначається\~на рівні\~облікової ставки\~Національного \~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочила виконання зобовязання, визначеного договором позики б/н від 21.02.2017 року. Дослідивши розрахунок, здійснений позивачем, суд прийшов до висновку, що розрахунок відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 21.02.2017 року в сумі 4 221 дол. США та 2 158 Євро, що еквівалентно 188\~868, 03 гривень, з яких: 123\~541, 19 гривень сума основного боргу, 65\~326, 84 гривень 100 % річних за час прострочення виконання грошового зобовязання із повернення суми позики. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 1 889, 00 гривень. На підставі\~вище викладеного,\~

Outcome: approved