Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] 12256,98 грн. майнової шкоди у вигляді безпідставно одержаної пенсії за період з 01.08.2016 року по 31.03.2017 року. В обґрунтування позову вказує, що відповідач перебувала на обліку та отримувала пенсію на непрацездатного члена сім'ї (сина) у зв'язку із втратою годувальника. У зв'язку з тим, що відповідач не повідомила про те, що син, будучи курсантом Національної академії сухопутних військ імені П.Сагайдачного, знаходився на повному державному утриманні, мало місце надмірне нарахування пенсії, яка підлягає поверненню. На письмову вимогу відповідач не відреагувала, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, який просив задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Вказували на те, що син відповідача, будучи курсантом Національної академії сухопутних військ імені П.Сагайдачного, не знаходився на повному державному утриманні, оскільки із наданої закладом довідки достеменно встановити цю обставину не вбачається можливим (а.с.34). Доповівши зміст заявлених вимог, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (надалі Закон) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право па пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Частиною 2 ст. 30 даного Закону передбачено, що незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Згідно п. «а» ч. 4 даної статті Закону, непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Відповідно до частини 2 статті 32 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дітям, які втратили обох батьків, за період перебування на повному державному утриманні пенсія виплачується у повному розмірі. Іншім дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 процентів призначеної пенсії. Встановлено, що відповідач до 31.03.2017 року перебувала на обліку позивача та отримувала пенсію у зв'язку з втратою годувальника на непрацездатного члена сім'ї - сина [PERSON], [INFO]. Із довідки Національної академії сухопутних військ імені П.Сагайдачного за № 1999 року від 24.05.2017 року слідує, що [PERSON] перебуває на військовій службі - являється курсантом 1-го курсу. Зарахований до закладу наказом № 52-КС від 26.07.2016 року, термін навчання 4 року до червня 2020 року. Курсант [PERSON] забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі (гуртожитку), грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах. Із змісту наказів начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 52-КС від 26.07.2016 року та № 171 від 26.07.2016 року слідує, що [PERSON], [INFO], зарахований на перший курс навчання до особового складу на всі види забезпечення (а.с.41,67). Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надмірно внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними пенсіями та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003р. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи із аналізу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою, відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. На підтвердження тієї обставини, що син відповідача під час навчання перебував на повному державному утримані позивач посилається на лист навчального закладу від 24.05.2017 року за № 1999, проте його зміст не дає можливість встановити ту обставину, що [PERSON] являючись курсантом 1-го курсу Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, перебував на повному державному утриманні. Разом з тим, і наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 171 від 26.07.2016 року не містить прямого посилання, що [PERSON], [INFO], зарахований на перший курс навчання до особового складу на повне державне утримання. Таким чином, позивачем не доведено факту недобросовісності одержання коштів з боку відповідача. Вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав, закріплених частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для стягнення з відповідача пенсії за період з 01.08.2016 року по 31.03.2017 року у розмірі 12 256 грн. 98 коп. (а.с.10), що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які маються значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За таких обставин, стороною позивача не було надано до суду належних та безспірних доказів, на підставі яких можна встановити достовірно ту обставину, що син відповідача під час навчання перебував на повному державному утриманні, так як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, що є неприпустимим. Відтак, позивач не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed