Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В червні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 02.02.1999 р. він придбав у відповідачів квартиру [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу житла на Південній товарній біржі. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавці ніяких претензій не пред'являють, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляються. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.01.1999 р. за № 117, зареєстрованого в ММБТІ за № 17852 від 29.01.1999 р. 02.02.1999 р. на Південній товарній біржі був зареєстрований Договір № 9610 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивача порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved