Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до\~\~[PERSON] про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою вартості цієї частки та визнання права власності на квартиру. Позивачі зазначили, що\~вони та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1997 року Посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] не може бути реально поділена між співвласниками, оскільки частка належна відповідачу є незначною і не може бути виділена в натурі, крім того відповідач у вказаній квартирі тривалий час не проживає, добровільно знявся з реєстраційного обліку, позивачі просили визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності по 1/4 за кожним, припинити право власності відповідача на 1/4 частку вищезазначеної квартири та визнати за ними право власності на цю частку квартири. В судове засідання позивачі не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач у судове засідання зявився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до\~\~(далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~\~Право приватної власності є непорушним. \~\~Також,\~\~передбачено, що кожен має право на\~\~житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Дійсно, за ст. ст. 355-356, 358, 364 та 365 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше фізичних або юридичних осіб, держави, територіальних громад із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Крім того, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1997р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто на підставі ст.357 ЦК України за кожним із співвласників слід визнати по 1/4 частини вказаної квартири. Відповідно до \~висновку судової будівельно-технічної\~\~експертизи\~\~від\~13.07.2016 року вартість 1/4 частини квартири [ADDRESS], складає 34362 грн. Вказані кошти позивачем [PERSON] внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області (квитанція № №19В956813 від 09.08.2016 року). Згідно з постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, ухваленою у відповідності з правилами п.1 ч.1\~\~ та\~\~яка є обов'язковою для всіх судів України, для припинення права особи на частку у спільному майні потрібно встановити будь - яку з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 , за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Таким чином, враховуючи, що частка у спільній власності, на яку відповідач [PERSON] має право, є, незначною та не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування спірним майном неможливо, тому суд дійшов висновку, що оплатне припинення права відповідача на частку у спільній власності не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки останній не проживає у спірній квартирі більш 10 років, участі в утриманні спірного житла не приймає, добровільно знявся з реєстраційного обліку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги позивачів обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved