Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 01.04.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів до досягнення нею 23-річного віку. На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що вони з Відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 2000 до 2008 року; від шлюбу мають повнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає з Позивачем; Відповідач має можливість матеріально утримувати дочку, оскільки він не є інвалідом, працює водієм у меблевій фабриці «Київський стандарт» і до настання дочкою повноліття сплачував аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів. На час подання позову дочка є студенткою Національного транспортного університету денної форми навчання (а.с. 1-2). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 04.08.2020 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 03.09.2020 р. (а.с. 16-18), відкладене через неявку Відповідача на 28.09.2020 р. (а.с. 24). У судове засідання 28.09.2020 р. Позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлена, що підтверджено її розпискою (а.с. 26); до суду 28.09.2020 р. подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 30). Відповідач у судове засідання 28.09.2020 р. повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлений, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 22, 28); до суду 25.09.2020 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 29). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України); у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що сторонами 26.02.2000 р. було зареєстровано шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26.02.2000 р. Городище-Пустоварівською сільською радою Володарського району Київської області , актовий запис № 2 (а.с. 5); 05.03.2008 р. шлюб розірвано, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 15 (а.с. 4) Сторони є батьками повнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого повторно 03.01.2018 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1 (а.с. 3) Названа [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання факультету менеджменту, логістики та туризму Національного транспортного університету (за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб) для здобуття ступеня бакалавра за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування»; термін навчання з 01.09.2019 р. до 30.06.2023 р., що підтверджується копією довідки заступника декана згаданого факультету від 26.02.2020 р. № 0083 (а.с. 6). Як зазначено Позивачем у позовній заяві та не спростовується Відповідачем, яким подано заяву про визнання позову (а.с. 29), дочка проживає з Позивачем, Відповідач має можливість матеріально її утримувати, оскільки має постійну роботу, (водій на меблевій фабриці) та до повноліття дочки сплачував аліменти. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 названого Кодексу суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, до наведених відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 названого Кодексу (стаття 201 Сімейного кодексу України). Зважаючи на усе наведене вище, оцінивши в сукупності наявні докази та враховуючи закріплений статтею 199 Сімейного кодексу України обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, а також виходячи з відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів та заперечень з боку Відповідача, зокрема, щодо відсутності у нього можливостіутримувати свою повнолітню доньку, тому суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем та задоволення позову. Водночас позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наведених вище положень статті 199 Сімейного кодексу України про те, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання, відтак аліменти мають стягувати з Відповідача не до досягнення повнолітньою дочкою 23-річного віку, а до завершення її навчання 30.06.2023 р. Також суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (у даному випадку - держави). Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, частину третю статті 7 Закону України «Про судовий збір» та стягує з Відповідача 50 відсотків судового збору, який повинен був сплачений при поданні даного позову. Відповідно до статей 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial