Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира 19.04.2019 р. звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди а саме 25 444 (двадцять п`ять тисяч чотириста сорок чотири грн.) 18 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 1 700 (одна тисяча сімсот грн.) 00 коп. в рахунок, понесених витрат по проведенню оцінки вартості заподіяного збитку та 1000 (одна тисяча грн.) 00 коп. в рахунок відшкодування витрачених коштів за надання правничої допомоги адвокатом. В обґрунтування позову зазначив наступне. 15.03.2019 р. близько 21.30 год., [PERSON] підійшовши до припаркованого на подвір`ї багатоквартирного будинку свого автомобіля марки «Renault Scenic» д. н. з. [NUMBER] , де виявив новоутворенні численні пошкодження автомобіля спричиненні нанесенням ударів та царапин твердим предметом невідомою людиною по кузову авто, зокрема нанесення пошкоджень шляхом процарапування лакофарбових матеріалів дверей, капота, бампера та крил, а також нанесення механічних пошкоджень твердим предметом, можливо від ударів ногами чи іншим твердим предметом по капоту, бамперу та дверях авто. При цьому неподалік стояв відповідач [PERSON] в нетверезому стані якій відразу зізнався, що це він пошкодив його, [PERSON] автомобіль так як нібито він заважав йому проїхати, при цьому виражав буйство та зневажливу поведінку . Враховуючи виниклу ситуацію, він, [PERSON] відразу зателефонував в поліцію, яка здійснили виїзд на місце події та зафіксували дану ситуацію при цьому опитавши [PERSON] , встановили, що дійсно останній зізнався що наносив пошкодження припаркованому автомобіля в зв`язку з тим що той нібито заважав йому виїхати. В ході перевірки з гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопустимість антигромадської поведінки та складено адміністративний протокол за ст. 173 КпАП України, який направлено на розгляд до Богунського районного суду м. Житомир, що підтверджується довідкою за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих в ЖОЕ 12572 від 15.03.2019 р. Своїми діями, які виразились в умисному пошкодженні його, [PERSON] майна, а саме автомобіля марки «Renault Scenic», д. н. з [NUMBER] відповідач завдав йому, [PERSON] матеріальної шкоди на суму 25 444, 18 коп. 13.05.2019 р. ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 19.07.2019 року представником [PERSON] - [PERSON] подано до суду відзив на позов. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] в засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивачем на надано жодних доказів, які б свідчили, що [PERSON] вчинив будь-які інші пошкодження автомобілю, ніж ті, які були раніше. Крім того вважають, що з позовом до суду звернулася неналежний позивач. Суд, заслухавши думку сторін та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено. Згідно довіреності від 16 лютого 2019 р., зареєстрованої в реєстрі № 299, оформленої приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., громадянин України [PERSON] , [INFO] уповноважив [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] бути його, [PERSON] представниками з питань набуття права власності, реєстрації (поставки на облік) на його, [PERSON] , ім`я транспортного засобу марки RENAULT, моделі MEGANE SCENIC, 2014 року випуску, експлуатації та розпорядження (продати, тощо) цього транспортного засобу. (а. с. 71, 118). З пояснень представника позивача, представника відповідача (сам факт подій не заперечувався) 15.03.2019 р. о 21.30 год. [PERSON] у [ADDRESS] , пошкодив автомобіль «Renault Scenic», д. р. н. [NUMBER] , що знаходився у користуванні [PERSON] , чим порушив громадський порядок і спокій громадян. Вина [PERSON] у вчиненні правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 081322 від 22.03.2019 р.; поясненнями [PERSON] підтверджується, що він дійсно вчинив правопорушення за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та незначно пошкодив лакофарбове покриття на автомобілі, оскільки [PERSON] заблокув автомобілем парковку у дворі будинку, внаслідок чого він не міг виїхати своїм автомобілем; поясненнями [PERSON] (а. с. 45-49). Вина [PERSON] у вчиненні правопорушення встановлена постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2019 р. по справі № 295/5369/19, якою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одна грн.) 00 коп. (а. с. 51). Згідно звіту № 43/03/19 від 17.04.2019 р. про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, слідує, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Renault Scenic», д. р. н. [NUMBER] становить 25 444 ( двадцять п`ять тисяч чотириста сорок чотири грн.) 18 коп. (а. с. 59-89). Згідно Довідки начальника сектору превенції Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 22.03.2019 р., зазначено що 15.03.2019 р. до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшло звернення громадянина [PERSON] , з приводу неправомірних дій громадянина [PERSON] Опитаний в ході перевірки громадянин [PERSON] , прож. [ADDRESS] пояснив, що 15.03.2019 р. близько 21.30 год. вийшовши з будинку на подвір`я за вищевказаною адресою проживання виявив пошкодження транспортного засобу «Renault Scenic» д. н. з. [NUMBER] , який належить йому на підставі доручення. Громадянином [PERSON] було доповнено, що біля свого транспортного засобу побачив сусіда, громадянина [PERSON] , який перебував в п`яному стані та повідомив, що це він пошкодив авто, тому що той заважав йому виїхати з автомобільної парковки. Опитаний в ході перевірки громадянин [PERSON] , прож. [ADDRESS] , повідомив, що дійсно 15.03.2019 р., перебував в дворі за вищевказаною адресою проживання та виявив, що автомобіль, який належить невідомій особі з номерними знаками не Житомирської реєстрації заблокував в`їзд на автомобільну паркову. Чекаючи досить довгий час власника авто, останній будучи в розлюченому стані наніс ключем незначні подряпини переднього правого крила вказаного автомобіля. Громадянином [PERSON] було зазначено, що будь-яких інших ушкоджень вищевказаному авто не наносив. В ході перевірки з громадянином [PERSON] , було проведено профілактичну бесіду про недопустимість антигромадської поведінки та складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, який направлено на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира. Враховуючи те, що в ході перевірки в даних матеріалах не встановлено факту вчинення кримінального правопорушення, тому підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має. (а. с. 6). Суд критично відносить до позиції представника відповідача в тій частині, що начіб то позивачем на надано жодних доказів, які б свідчили, що саме [PERSON] вчинив будь-які інші пошкодження автомобілю, ніж ті, які були раніше. Крім того вважають, що з позовом до суду звернулася неналежний позивач. Суду, стороною позивача, надані пояснення у суді та надані докази, а саме матеріали, щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності зі змісту яких [PERSON] не заперечував факту пошкодження автомобіля, «…оскільки [PERSON] заблокував своїм автомобілем, «Renault Scenic», д. р. н. [NUMBER] , парковку у дворі будинку, внаслідок чого він, [PERSON] не міг виїхати своїм автомобілем…» (а. с. 5-6, 51), висновками експертизи (а. с. 59-89). Щодо позиції відповідача щодо неналежного позивача суд вважає, вказану думку хибною, у зв`язку з тим, що згідно довіреності від 16 лютого 2019 р., зареєстрованої в реєстрі № 299, оформленої приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., громадянин України [PERSON] , [INFO] уповноважив [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] бути його, [PERSON] представниками з питань набуття права власності, реєстрації (поставки на облік) на його, [PERSON] , ім`я транспортного засобу марки RENAULT, моделі MEGANE SCENIC, 2014 року випуску, експлуатації та розпорядження (продати, тощо) цього транспортного засобу. (а. с. 71, 118). Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з нормою ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1187 ЦК України вказує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1192 ЦК України передбачає як спосіб відшкодування шкоди завданої майну потерпілого шляхом відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 р. за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню в повному обсязі особою,яка її завдала. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу. Визначальним в цивільному судочинстві, за ст. 2 ЦПК України, є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наведене також узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16. Відповідно до ст.133 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, як представника позивачів по справі, в розмірі - 1000 грн., 1 700 грн. в рахунок, понесених витрат по проведенню оцінки вартості заподіяного збитку підлягають стягненню із відповідача. А також сплачений позивачами судовий збір.

Outcome: approved