Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідачки суму заборгованості у розмірі 5320,00 грн., посилаючись на те, що за період з 01.02.2011 року по 31.08.2011 року виникла переплата пенсії в сумі 5320,00 грн. у зв'язку з механічною помилкою. Проте відповідачкою не була погашена переплата та ніяких пояснень з цього приводу до Управління не надходило. В обґрунтуванні позову також зазначено, що відповідачка, перебувала на обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Про факт переплати відповідача було повідомлено листом про виникнення переплати пенсії. Проте відповідачем не була погашена переплата в сумі 5320,00 грн. та ніяких пояснень з цього приводу до Управління не надходило. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2018 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному порядку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2018 року у справі було замінено позивача Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, на належного правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. На обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебувала відповідачка [PERSON], яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 Цивільного кодексу України передбачені підстави за яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, а саме: - заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; - інше майно, якщо це встановлено законом. Таким чином, аналізуючи норми даної статті можна стверджувати, що законодавець встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки збоку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності збоку набувача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.07.2014 № 6-91цс14, а саме: за змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності збоку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 Цивільного кодексу У країни, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно наявного в матеріалах розрахунку заборгованості позивачем нараховано суму заборгованості за період з 01.02.2011 року по 31.08.2011 року. За захистом свого права Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося 13 квітня 2018 року, при цьому доказів поважності пропущення строку визначеного ст. 257 ЦК України суду представником позивача не надано. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 5320,00 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed