Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання за ним права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований по вул. 50 років Жовтня 28 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області. Обґрунтовував свої вимоги тим, що в 2005 році придбав у [PERSON] та [PERSON]В за договором зазначений будинок, однак в теперішній час дізнався, що будинок був оформлений за рішенням суду за [PERSON] Посилаючись на положення ст. 344 ЦК України та вказуючи, що він з того час як заселився в будинок безперервно і відкрито ним володіє, тому просив позов задовольнити. В судовому засіданні свій позов підтримав, на останнє засідання не з'явився, але надав заяву з проханням завершити розгляд справи без його участі. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача та завершити розгляд справи за відсутності позивача, заслухавши його пояснення під час розгляду справи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Будинок № 28 по вул. 50 років Жовтня в с. Шевченкове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області належав на праві власності [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, видане 10 березня 1989 року Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. 14 грудня 2004 року вона померла і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на цей будинок. Спадщину після її смерті прийняв син [PERSON]. Приблизно в квітні 2005 року його брат [PERSON], домовився з позивачем про те, що останній буде проживати в будинку і доглядати за ним, а потім розрахується за нього купивши будинок. В подальшому, між [PERSON] та позивачем був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку від 13 квітня 2005 року. В той же час, відповідно до пояснень позивача при укладенні договору він не звернув увагу, що продавцем будинку був зазначений [PERSON], він вважав, що купляє будинок у [PERSON], з яким і домовився. Відповідно до доказів у справі, на час укладення договору власником будинку був [PERSON], який його прийняв в порядку спадкування після смерті матері. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 7 грудня 2010 року за [PERSON] було визнано право власності на цей будинок в порядку спадкування після смерті його брата [PERSON], померлого 2 лютого 2006 року, який його отримав в спадщину після смерті матері [PERSON], але за свого життя не переоформив на себе. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Сам [PERSON] помер 15 січня 2012 року. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що позивач приблизно десять років володіє будинком, проживає в ньому, привів його до порядку, всі в селі про це знають і він ні від кого не приховувався. Суд вказує, що зазначений договір купівлі-продажу не можна вважати дійсним, оскільки він не був ні нотаріально посвідчений, ні право власності по ньому не було зареєстровано. В той же час, виходячи з матеріалів справи [PERSON] вважав що правомірно заволодів цим будинком. Суд погоджується, з тим, що він, в силу своєї правової необізнаності, не міг знати правовий порядок укладення договору купівлі-продажу будинком та набуття права власності на нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] заволодів будинком добросовісно, володів ним відкрито більше десяти років і продовжує ним володіти, тому є всі підстави для набуття ним права власності на будинок за набувальною давністю. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє право, тому відповідно до ст. 16 та ст. 344 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість. Враховуючи викладене,

Outcome: approved