Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

В січні 2020р. позивач ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-7) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - визнати, що термін дії договору банківського вкладу № 51-в-17/367026 від 20 листопада 2014р. (далі по тексту - договір вкладу) закінчився 18 лютого 2014р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 листопада 2014р. між сторонами було укладено договір вкладу, згідно умов п. 1 якого, відповідач вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 8920,0 дол. США із відсотковою ставкою 9,0% річних. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015р. по цивільній справі № 761/24136/15-ц, зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 дол. США на поточний рахунок позивача; зобов`язати відповідача виплатити позивачеві вклад за договором від 20 листопада 2014р. № 51-в-17/367026 у сумі еквівалента 8970,35 дол. США у гривні за курсом НБУ на день 13 червня 2015р., а саме - у розмірі 195 272,86 грн.; відсотки за договором вкладу за ставкою 9,0% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19 лютого 2015р. до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23 червня 2015р., а саме у розмірі 274,93 дол. США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 6045,12 грн.; виплатити майнову відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором вкладу за ставкою 3,0% річних у розмірі 91,64 дол. США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 2015,07 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Враховуючи те, що позивачем, як банком, було виконано зазначене рішення суду в повному обсязі, перед позивачем, як вкладником, то на думку сторони позивача договір вкладу закінчився 18 лютого 2015р. Оскільки в досудовому порядку позивач не визнає зазначені обставини, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 30 березня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 93-99), в якому відповідач проти позову заперечував, зазначаючи, що стороною позивача не доведено заявлені позовні вимоги, не зазначено за захистом якого права він звернувся. На думку сторони відповідача у такий спосіб, сторона позивача намагається уникнути виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015р. по цивільній справі № 761/24136/15-ц, що процесуально є недопустимим. Одночасно з відзивом на позов, стороною відповідача було подано заяву про забезпечення судових витрат. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021р. заяву відповідача про забезпечення судових витрат залишено без задоволення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просила суд позов задовольнити, наголошуючи, що в прохальній частині позову сторона позивача допустила описку і правильна дата закінчення договору вкладу на думку сторони позивача - 18 лютого 2015р. Відповідач проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, просив суд позов залишити без задоволення і стягнути з позивача на його користь понесенні ним судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за умовами договору банківського вкладу від 20 листопада 2014р., позивач розмістив вклад у розмірі 8920,0 дол. США з виплатою 9,0 % річних та датою повернення вкладу - 18 лютого 2015р. Згідно з п. 6.1., 6.2 договору вкладу, цей договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами та внесенням (надходженням) грошових коштів (вкладу) на депозитний рахунок та діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором в повному обсязі. Договір припиняє свою дію: а) з моменту виплати банком вкладнику повної суми вкладу і нарахованих процентів; б) при невиконанні вкладником умов п. 3.3.2 цього договору; в) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015р. по цивільній справі 761/24136/15-ц, позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг - задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 дол. США на поточний рахунок позивача; зобов`язано відповідача виплатити позивачеві вклад за договором від 20 листопада 2014р. № 51-в-17/367026 у сумі еквівалента 8970,35 дол. США у гривні за курсом НБУ на день 13 червня 2015р., а саме - у розмірі 195272,86 грн. Зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» виплатити [PERSON] відсотки за договором вкладу від 20 листопада 2014р. №51-в-17/367026 за ставкою 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19 лютого 2015р. до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23 червня 2015р., а саме у розмірі 274,93 дол. США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 6045,12 грн.; Зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» виплатити [PERSON] майнову відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором вкладу від 20 листопада 2014р. № 51-в-17/367026 за ставкою 3% річних у розмірі 91,64 дол. США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 2015,07 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнута з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь держави судовий збір у розмірі 2930,0 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що внаслідок недобросовісних дій відповідача, як вкладника за договором вкладу, має подвійне стягнення з позивача, а також сторона позивача вважає, що укладений між сторонами договір вкладу - закінчився 18 лютого 2015р. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування заявлених вимог. В судовому засіданні представник позивача не могла пояснити суду, за захистом якого права звернувся позивач. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати. Разом з тим, витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 9100,0 грн., то в цій частині вимоги відшкодування судових витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000,0 грн., враховуючи складність справи, а також те, що професійна правнича допомога е є інструктаж клієнта у разі само представництва, судова перспектива справи та розробка попередньої процесуальної стратегії, при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Outcome: approved