Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування державної реєстрації земельних ділянок та витребування земельної ділянки. В обґрунтування заявлених та уточнених позовних вимог вказує, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року та постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року, у справі №383/1146/15 задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним договір міни від 19.12.2014 року, укладеним між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] , а також скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 7,4202 га., кадастровий номер 3520884200:02:000:0327 за [PERSON] , але у 2020 році вона дізналася, що відповідач рішення суду не виконав поділивши спірну земельну ділянку на три нові земельні ділянки та 29.05.2016 року звернувся до Держреєстратора із заявою про поділ спірної земельної ділянки, й останнім було проведено державну реєстрацію права власності поділеної земельної ділянки площею 7,4202 га., кадастровий номер 3520884200:02:000:0327 на три земельні ділянки, а саме: кадастровий номер 3520884200:02:000:4510 площею 4 га., кадастровий номер 3520884200:02:000:4511 площею 0,102 га., кадастровий номер 3520884200:02:000:4511 площею 3,41 га, що призвело до порушення права позивача на володіння належним їй об`єктом нерухомого майна, тому звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2021 року заяву представника позивача - адвоката Усатенка В.Ю. про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Усатенко В.Ю. в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві вказуючи, що про порушене право позивачці стало відомо лише 20.06.2020 року з пояснень відповідача поданих при розгляді справи №П/811/1640/17 у Бобринецькому районному суді Кіровоградської області, також до пояснень були надані витяги з державного реєстру речових прав, з чого стало відомо кадастрові номери земельних ділянок, які утворилися після розділення спірної земельної ділянки та хто є власником вказаних земельних ділянок, тому вважає, що строк позовної давності позивачкою не пропущено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшов відзив, в якому він просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що право власності включає в себе, зокрема, правомочність розпорядження, тобто власник земельної ділянки має право здійснювати її поділ (а.с.78-80). Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили в повному обсязі вказуючи, що позов є необґрунтованим та позивачем пропущено строк позовної давності, тому просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 року у справі №383/1146/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору міни недійсним та скасування державної реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3520882400:02:000:0327, площею 7,4202 га позовні вимоги задоволено повністю (а.с.12-15). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року та постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 року у справі №383/1146/15 залишено без змін, тому на час розгляду даної справи вказане рішення суду першої інстанції від 25.04.2016 року є чинним (а.с.16-19). Рішенням про відмову у державній реєстрації та їх обтяжень від 24.04.2017 року за №34904257, державним реєстратором прав на нерухоме майно Демецькою Т.М. відмовлено позивачці у державній реєстрації її права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327, загальною площею 7,4202 га., що розташована на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області у зв`язку з тим, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на відповідача [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3520882400:02:000:0327 погашено (а.с.20). Листом Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 16.06.2017 року за №05.3/01-24/11 надано інформацію, що в ході розгляду скарги позивача та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327 не є можливим у зв`язку з поділом даної земельної ділянки та закриттям відповідного розділу, тобто після 29.05.2016 року вказана спірна земельна ділянка як об`єкт права вже не існувала (а.с.21). Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року у справі №П/811/1640/17 задоволено позов [PERSON] про оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно (а.с.22-24). Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 року апеляційну скаргу державного реєстратора прав на нерухоме майно Бобринецької РДА Кіровоградської області Демецької Т.М. про оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно залишено без задоволення (а.с.25-27). Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №П/811/1640/17 постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 року скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку із тим, що спір не належить до адміністративної юрисдикції (а.с.30-34). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.09.2020 року у справі №П/811/1640/17 в позові [PERSON] про оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено повністю з підстав обрання позивачкою неналежного способу захисту порушеного права (а.с.35-37). Листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12.05.2021 року за №29-11-0.2-3148/2-2 надано відповідь на адвокатський запит сторони позивача, що поділ земельної ділянки площею 7,4202 га., з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327, відбувся на підставі нотаріально посвідченої заяви [PERSON] та технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, розробленої ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с.143). З Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №257532258 від 20.05.2021 року встановлено, що 29.05.2016 року щодо земельної ділянки кадастровий номер 3520884200:02:000:0327, площею 7,4202 га., здійснено поділ об`єкта нерухомого майна державним реєстратором Бобринецької районної державної реєстрації Кіровоградської області Демецькою Т.М. та погашено право власності на неї за [PERSON] (а.с.144-148). З Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №263081560 від 24.06.2021 р. встановлено, що державним реєстратором Бобринецької державної адміністрації Кіровоградської області Демецькою Тетяною Миколаївною проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3520884200:02:000:4510, площею 4 га, номер запису про право власності 14712102, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:29802493 від 29.05.2016 року ( а.с.149). З Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №263085063 від 24.06.2021 р. встановлено, що державним реєстратором Бобринецької державної адміністрації Кіровоградської області Демецькою Тетяною Миколаївною проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3520884200:02:000:4511, площею 0,102 га, номер запису про право власності 14712067, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:29802464 від 29.05.2016 року (а.с.150). З Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №263087907 від 24.06.2021 р. встановлено, що державним реєстратором Бобринецької державної адміністрації Кіровоградської області Демецькою Тетяною Миколаївною проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3520884200:02:000:4512, площею 3,41 га, номер запису про право власності 14712083, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 29802469 від 29.05.2016 року (а.с.151). З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки з кадастровими номерами 3520884200:02:000:4510, 3520884200:02:000:4511 та 3520884200:02:000:4512 встановлено, що державну реєстрацію права на них здійснено Бобринецькою районною державною адміністрацією 25.05.2016 року за [PERSON] (а.с.44-46). Отже судом встановлено, що відповідач [PERSON] , після ухвалення Бобринецьким районним судом Кіровоградської області 25.04.2016 року рішення, яким скасовано державну реєстрацію його права на спірну земельну ділянку кадастровий номер 3520884200:02:000:0327, площею 7,4202 га., та визнано недійсним спірний правочин, умисно, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності, здійснив її поділ на три нових земельні ділянки з кадастровими номерами 3520884200:02:000:4510, 3520884200:02:000:4511, 3520884200:02:000:4512. За змістом ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В силу ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п.9 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомо майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у йому реєстрі відповідачем. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №П/811/1640/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц. З огляду на вказане в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16. За змістом правового висновку, викладеного в п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду за результатом розгляду справи № 367/2022/15-ц від 29 травня 2019 року, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Тому витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч.ч. 9, 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 звертає увагу, що у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку площею 7,4202 га з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327, тому її подальший поділ на три земельні ділянки та їх державна реєстрація також є незаконними. Суд вважає, що зазначені позивачем у позові обставини знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, тому враховуючи вищевикладене суд вважає позов обґрунтованим та скасовує державну реєстрацію права власності на земельні ділянки кадастровий номер 3520884200:02:000:4510, 3520884200:02:000:4511 та 3520884200:02:000:4512 за [PERSON] з одночасним витребуванням у останнього на користь [PERSON] земельної ділянки площею 7,4202 га., кадастровий номер 3520884200:02:000:0327, розташованої на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Щодо заяви сторони відповідача про застосування до правовідносин строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи викладене та застосувавши статтю 261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач вказує, що про те на які саме нові земельні ділянки поділену його земельну ділянку та хто є їх власником йому стало відомо лише 20.06.2020 року з пояснень [PERSON] поданих при розгляді іншої справи №П/811/1640/17 у Бобринецькому районному суді Кіровоградської області. До цих пояснень були додані витяги з державного реєстру речових прав, з чого стало відомо кадастрові номери земельних ділянок, які утворилися після розділення спірної земельної ділянки та хто є власником вказаних земельних ділянок, вказані обставини підтверджені письмовими доказами (а.с.38-43) та не спростовані відповідачем, тому суд приймає їх як дійсні та вважає, що позивачем не пропущено строку позовної давності у даному спорі, таким чином, положення ст. 267 ЦК України, якою передбачено наслідки спливу позовної давності, в даному випадку суд не застосовує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3546,23 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved