Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві і в ході судового розгляду представник позивача посилалися на те, що позивач є власником 67/100 частин домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 50 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., допоміжною площею 20 кв.м., площею літніх приміщень 5,7 кв.м., сараю літ. Д, убиральні літ. Г. Право власності на зазначену частку домоволодіння ним було набуто на підставі: договору купівлі-продажу, укладеного 17.12.1999 року між позивачем та [PERSON], та посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, за яким остання продала мені 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS] (реєстр № 2-6573); договору купівлі-продажу, укладеного 17.12.1999 року між позивачем та [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, за яким остання продала йому 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS] (реєстр № 2-6575) та договору купівлі-продажу, укладеного 17.12.1999 року між позивачем та [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, за яким остання продала мені 45/100 часток домоволодіння [ADDRESS] (реєстр № 2-6577). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2003 року визнано недійсними договір купівлі продажу 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS], укладений між позивачем та [PERSON], договір купівлі продажу 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS], укладений між позивачем та [PERSON], договір купівлі продажу 45/100 часток домоволодіння [ADDRESS], укладений між позивачем та [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 липня 2007 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2004 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ВГРФО Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання договорів недійсними - відмовлено. У зв'язку з тим, що ним були втрачені правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, він звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дублікатів договорів купівлі-продажу спірного домоволодіння. 24 грудня 2014 року державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатая О.М. своєю постановою відмовила представнику позивача у вчиненні нотаріальної дії - у видачі дублікатів договорів купівлі-продажу часток домоволодіння [ADDRESS] на ім'я [PERSON], у зв'язку з тим, що така дія буде суперечити законодавству. В обґрунтування відмови нотаріус зазначив, що при наданні рішення Амур-Нижньодніпровського суду від 16.10.2003 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою зазначене рішення було виконано, проставлено відмітки на договорах, що зберігаються у справах контори про визнання їх недійсними, та зі справ [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були повернуті оригінал право встановлюваних документів. Згідно довідки № 14009 від 19.12.2014 року, виданою КП «ДМБТІ» станом на 31.12.2012 КП ДМБТІ здійснена перереєстрація (поновлення реєстрації) права власності за [PERSON] - 45/100 часток, [PERSON] - 11/100 часток, [PERSON] - 11/100 часток. Оскільки договори були розірвані рішенням суду від 16.10.2003 року видати дублікати вищезазначених договорів є неможливим. Таким чином, на сьогодні він хоча формально і є законним власником 67/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу, але фактично позбавлений можливості розпорядитися ним, оскільки право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за іншими особами - за відповідачами. Просив суд: визнати за ним право власності на 67/100 часток домоволодіння [ADDRESS], які складаються з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 50 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., допоміжною площею 20 кв.м., який складається з наступних приміщень: І - веранда площею 5,7 кв.м., 1 - кухня, площею 7,5 кв.м., 2 -санвузол 6,1 кв.м., З - житлова, 5,0 кв.м., 4 - житлова, 6,5 кв.м., 5 - житлова площею 12,8 кв.м., 6 - коридор площею 6,4 кв.м, площею літніх приміщень 5,7 кв.м., сараю літ. Д, убиральні літ. Г. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені. Відповідачі в судове засідання у справі не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача не заперечував, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, згідно до Договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( шлюбне прізвище на теперішній час [PERSON]), посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі № 2-6573, [PERSON] продала [PERSON] 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року, укладеного [PERSON] та [PERSON] ( шлюбне прізвище на теперішній час [PERSON]) посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-6575, [PERSON] продала [PERSON] 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Згідно до Договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованому в реєстрі № 2-6577, [PERSON] продала [PERSON] 45/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2003 року в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання угод купівлі-продажу недійсними, зустрічному позову [PERSON] до [PERSON]., [PERSON], [PERSON] про усунення порушення права власності та виселення без надання іншого житлового приміщення позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON], залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2004 року було задоволено та визнано недійсними договір купівлі продажу 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS], укладений між мною та [PERSON], договір купівлі продажу 11/100 часток домоволодіння [ADDRESS], укладений між мною та [PERSON], договір купівлі продажу 45/100 часток домоволодіння [ADDRESS], укладений між мною та [PERSON], в зустрічному позові відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 липня 2007 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2004 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ВГРФО Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання договорів недійсними - відмовлено. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно довідки № 14009 від 19.12.2014 року, виданої КП «ДМБТІ» станом на 31.12.2012 КП ДМБТІ здійснена перереєстрація (поновлення реєстрації) права власності за [PERSON] - 45/100 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.04.1998 року, виданого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р.№ 1-2708 (реєстрація права власності поновлено на підставі рішення АНД райсуду м. Дніпропетровська від 16.10.2003 року), [PERSON] - 11/100 часток, на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.1987 року, виданого Індустріальним районним відділом комунального господарства (реєстрацію права власності поновлено на підставі рішення АНД райсуду м. Дніпропетровська від 16.10.2003 року), [PERSON] - 11/100 часток на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.1987 року, виданого Індустріальним районним відділом комунального господарства (реєстрацію права власності поновлено на підставі рішення АНД райсуду м. Дніпропетровська від 16.10.2003 року). 24 грудня 2014 року Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпата О.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі дублікатів договорів купівлі-продажу часток домоволодіння [ADDRESS] на ім'я [PERSON], у зв'язку з тим, що така дія буде суперечити законодавству. В обґрунтування відмови нотаріус зазначив, що при наданні рішення Амур-Нижньодніпровського суду від 16.10.2003 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою зазначене рішення було виконано, проставлено відмітки на договорах, що зберігаються у справах контори про визнання їх недійсними, та зі справ [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були повернуті оригінал правовстановлюваних документів. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи із вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки договори були розірвані рішенням суду від 16.10.2003 року видати дублікати вищезазначених договорів є неможливим, на сьогодні хоча позивач формально і є законним власником 67/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу, але фактично позбавлений можливості розпорядитися ним, оскільки право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за іншими особами - за відповідачами, і позивач позбавлений можливості провести перереєстрацію за собою права власності на нього, оскільки договори купівлі-продажу втрачені, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved