Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

В червні 2021 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем мають протилежні погляди на шлюб, сім`ю, подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає. Від шлюбу мають сина. Ухвалою судді від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засіданні позивачка не з`явилася, проте із матеріалів справи вбачається, що остання просить судовий розгляд проводити без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте також подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Заявлені позивачкою вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 06.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06.04.2012 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що від шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка стверджує, що з червня 2017 року подружжя фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Разом з тим, позивачка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, з яким чекають народження спільної дитини. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, обидві сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними припинені. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхнього сина, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved