Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

В червні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею право власності на 26/100 частин квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 06 листопада 1998р. між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сімї. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син - [PERSON], який проживає разом з позивачко. В 2002р. відповідач залишив родину. За час спільного проживання, 22 березня 2000р. сторонами було придбано 52/100 частини спірної квартири за спільні кошти. Дана квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав. зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, через визначені законом друковані засоби масової інформації, у судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1998р. 22 березня 2000р. між відповідачем та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу частини квартири, за яким відповідачем було придбано 52/100 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 23,1 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати; вся квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 44,6 кв.м. та житловою площею 30,2 кв.м. 04 квітня 2000р. відповідачем було здійснено реєстрацію права власності на придбану частину спірної квартири в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна». Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України (ст. 22 КпШС України), майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння обєктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обовязками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом достовірно встановлено, що зазначені вище 52/100 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 23,1 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати; вся квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 44,6 кв.м. та житловою площею 30,2 кв.м., є спільним майном сторін, як подружжям. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.; витрати повязані з публікацією оголошень про виклик відповідача до суду у розмірі 1211,04 грн.

Outcome: approved