Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали та уточнили свої позовні вимоги та просять суд стягнути з ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь різницю між середнім заробітком, яку визначив апеляційний суд Дніпропетровської області в рішенні від 22 жовтня 2008 року та тим заробітком, який він отримав за період затримки виконання рішення апеляційного суду в сумі - 157386,30 грн.; стягнути з ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та витрати на правову допомогу адвоката, судових зборів та інформаційно-технічне забезпечення за весь період на суму 7 803,94 грн.. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали в повному обсязі та надали суду письмові заперечення, згідно до яких просять суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли та не підлягають задоволенню за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області він був поновлений на роботі у ВАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді начальника виробничого відділу. Суд допустив негайне виконання цього рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення з ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» на його користь середнього заробітку за період з 13.06.2007 по 22.10.2008 року. Апеляційний суд встановив, що його середньомісячній заробіток за період вимушеного прогулу складав - 8356,50 грн.. Відповідно до роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики наданого у листі «Щодо поновлення на роботі працівників у разі їх незаконного звільнення» від 06.01.2011 р. №10/06/186-11 дії по виконанню рішення про поновлення на роботі не повинні відбуватися негайно після проголошення рішення незалежно від волі працівника, поновленого судом на роботі. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому воно не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. А тому, щоб фактично оформити своє волевиявлення щодо поновлення на роботі, 23 жовтня 2008 року позивач з'явився на роботу з рішенням суду і заявою на ім'я Голови правління ВАТ «ОГЗК» про поновлення на роботі згідно рішення суду, але Голова Правління відмовився виконувати рішення Апеляційного судуДніпропетровської області. Позивач звернувся до Державної виконавчої служби в м.Орджонікідзе з заявою про примусове виконання рішення суду і надав виконавчий лист №22-4425/08 від 22.10.2008 року виданий Апеляційним судом Дніпропетровської області. 24 жовтня 2008 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Після неодноразових вимог державного виконавця відповідач видав наказ №П-568 від 12.11.2008 року та наказ № П-449 від 22.12.2009 року про поновлення позивача на попередній роботі поза штатом. На підставі наказу №П-568 від 12.11.2008 року виконавче провадження було закрите 26 листопада 2008 року. Відповідно до ч. І ст.77 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акту органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Відповідно до п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Оскільки постанова державного виконавця від 26.11.2008 року на думку позивача не відповідала вимогам закону, він неодноразово оскаржував дії державного виконавця до суду та прокуратури. Ухвалами Орджонікідзевського суду від 5 березня 2009 року та від 18 січня 2011 року, а також ухвалами апеляційного суду від 3 березня 2011 року та від 12 липня 2012 року відмінялась постанова державного виконавця від 26.11.2008 року про закінчення виконавчого провадження та неодноразово наголошувалось, що поновлення позивача на попередній роботі поза штатом та не допущення до роботи це є порушення законодавства України. Позивач зазначає, що лише 12 лютого 2013 року ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» видало наказ за № П-8502991-129, яким його було поновлено на попередній роботі з дня незаконного звільнення та допущено до виконання попередніх обов'язків. 14.06.2013 державний виконавець Гаврилюк Л.В., державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції, винесла постанову ВП № 9670856 про закінчення виконавчого провадження. Позивач вважає, що за період з 23.10.2008 по 12.02.2013 року поновлення його на попередній роботі, Голова Правління ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» Шуваєв СП. виплачував заробітну плату, яка не відповідала середньомісячній заробітній платі, яку визначив апеляційний суд Дніпропетровської області, а саме 8365,50 грн.. Відповідно до статті 236 КЗпП України, «У разі затримки власником, або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку, або різниці в заробітку за час затримки». Факт повного виконання судового рішення не звільняє відповідача від виплати позивачу різниці в заробітку між середньомісячним заробітком, який визначив апеляційний суд та тим заробітком, який йому виплачували за час затримки виконання рішення апеляційного суду, за період від дати винесення рішення до дати його виконання, розмір якого складає 157386,30 грн.. Окрім того позивач вважає, що своїми неправомірними діями відповідач спричинив йому моральні страждання, які він оцінює в 20.000 грн.. При визначені розміру моральної шкоди він виходить з вимог закону про розумність і справедливість цього розміру. Голова Правління ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» порушив його законні права, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків з працівниками комбінату. Ця моральна шкода виражається в моральних переживаннях, в глибокому потрясінні і стресі, який він пережив за чотири роки і чотири місяці поновлення на роботі. І все це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За період поновлення його на попередній роботі, йому довелося побувати на 204 судових засіданнях. Все це призвело до глибоких переживань та додаткових матеріальних витрат на правову допомогу адвоката, виплат судового збору та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 7 803,94 гривні. Все це позбавило його та його сім'ю нормального життя. З доводами позивача та його представника, висловлені ними в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитися не може, оскільки вони є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, постановою державного виконавця Гаврилюк Л.В. відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 07.08.2012 року було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 22-4425/08 виданого 22.10.2008 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV зі змінами і доповненнями, цей закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до положень ст. 1 Закону N 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, яка гарантується державою кожній особі. В зв'язку з відновленим виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа № 22-4425/08, тільки державний виконавець,

Outcome: dismissed