Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Життя» (далі по тесту - відповідач) про стягнення викупної суми за договором страхування життя. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2008 року між ним та ЗАТ «СК «Оранта-Життя», правонаступником якого є ПАТ «СК «Оранта-Життя» було укладено договір (поліс) страхування життя №1002326, відповідно до якого останній укладений строком на 15 років. На виконання умов укладеного договору, позивач позивачем здійснювалася своєчасна та повна сплата страхових платежів щоквартально у розмірі 73,64 доларів США з лютого 2008 року по травень 2011 року. В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору страхування та отримання викупної суми згідно з полісом страхування. Листом №1.1.34/3608 від 19.02.2015 року відповідач визнав наявність такої заяви, повідомив, що відповідно до умов Договору страхування розрахована викупна сума становить 413,03 доларів США, визнав факт прострочення сплати цієї суми, однак, посилаючись на складну фінансову ситуацію виплату викупної суми не провів. Позивач, при зверненні до суду, просив застосувати вимоги ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення 3% річних за порушення грошового зобов'язання відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В позовній заяві позивача просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, з приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як вбачається із заяви. Суд повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між 26.03.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «Оранта-Життя» було укладено договір (поліс) страхування життя №1002326. Згідно полісу, страхувальником, застрахованою особою та вигодонабувачем є позивач та члени його сім'ї: [PERSON] та [PERSON]; строк дії договору та період сплати страхових платежів - 15 років; страхова сума - 3 054,00 доларів США; страховий платіж - 73,64 доларів США щоквартально. Судом встановлено, що відповідно до копій квитанцій наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивач здійснював сплату страхових платежів у розмірі 73,64 доларів США (у національній валюті за офіційним курсом НБУ на дату чергового платежу). Листом №1.1.3 4/3608 від 19.02.2015 року ПАТ «СК «Оранта-Життя» повідомило позивача, що розрахована викупна сума склала 413,03 доларів США та фактично визнало наявність прострочення сплати цієї суми. Відповідно до ст. 997 ЦК України, договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. При цьому, слід зазначити, що вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про стягнення викупної суми за договором страхування життя підлягає задоволенню у розмірі 413,03 доларів США, що станом на день подання позову складає 10 748,32 грн. та 3% відсотки річних у розмірі 27,87 доларів США, що станом на день подання позову складає 725,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача викупну суму та 3% річних у розмірі 11 473,58 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00, які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: approved