overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В червні 2014 року позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON] і просять визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказують, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору міни від 07 березня 2001 року. Зазначають, що після укладення договору міни відповідач не знявся з реєстрації, хоча припинив проживати у вищезазначеній квартирі, добровільно знятися з реєстрації не погоджується, тому вони були вимушені звернутися до суду. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору міни від 07 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] Встановлено, що в даній квартирі зареєстрований, але більше десяти років не проживає колишній власник квартири [PERSON] Ці обставини підтверджуються: договором міни від 07 березня 2001 року, технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], паспортними даними позивачів, будинковою книгою на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] відсутній в квартирі [ADDRESS], понад один рік без поважних причин, а тому втратив право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

В червні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що син після закінчення школи продовжує навчання в Ізюмському відділенні Оптико - механічного коледжу Київського національного університету ім. Т. Шевченка, на 3-му курсі денного відділення., в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивачі подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, [PERSON], надав суду письмові заперечення, де просить суд позов задовольнити частково - стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини, оскільки сплачує аліменти на малолітнього сина. Просить розглянути справу без його участі. В судовому засіданні встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4). Мати, [PERSON], 23 серпня 2002 року уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] ( а.с.8). [PERSON] навчається в Ізюмському відділенні Оптико - механічного коледжу Київського національного університету ім. Т. Шевченка, за денною формою навчання. Термін навчання по 30 червня 2015 року( а.с.6). Відповідно до листа відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1084 від 10.04.2007 року виданого Ізюмським міськрайонний судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON],[INFO] у розмірі 1/6 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с.25). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до СК України. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у частині від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у статті 182 СК України. Згідно з положеннями ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 16.06.2014 року. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що тим, що, вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною вище адресою крім неї з 20.09.2013 року з її згоди для працевлаштування також зареєстрований брат колишнього чоловіка відповідач по справі - [PERSON] 18.03.2014 року шлюб між нею та її чоловіком був розірваний. З моменту реєстрації та по наступний день відповідач за місцем реєстрації не проживає. Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила задовольнити позов. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення у пресі у відповідності з вимогами ч.9 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - Управління державної міграційної служби в Миколаївської області в судове засідання не з`явився, однак направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав від 24.10.2011 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. З довідки КП «Ольшанське» від 21.05.2014 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З акту про не проживання від 29.05.2014 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Фактично за зазначеною адресою проживає [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] з 20.09.2013 року зареєструвала відповідача - [PERSON] в належній їй на праві власності квартирі , яка розташована за адресою: [ADDRESS] як іншу особу, відповідно до вимог ст. 65 ЖК України. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] з моменту реєстрації не проживав в спірному жилому приміщенні, тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК України немає, його особистих речей в спірному жилому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг квартири відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Із змісту ст.72 ЖК України вбачається, що суд може визнати особу, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо така особа була відсутня за місцем свого проживання понад шість місяців без поважних місяців. За таких обставин суд вважає за необхідне відповідача визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначала, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка працювала в ксп. Ім..Кірова та була членом цього господарства до дня смерті. Прізвище матері не внесене до списку-додатку громадян- членів ксп.ім.Кірова, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, зареєстрованого у Кобеляцькій районній раді 06 липня 1995 року . Позивачка вважає, що її мати мала право на земельну частку(пай) розміром 4,56 умовних кадастрових гектарів, оскільки до виходу на пенсію працювала в колгоспі ім..Чкалова, правонаступником якого стало ксп.ім.Кірова. Позивачка прохала суд зобов»язати Кобеляцьку РДА видати сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 4,56 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Кіровської сільської ради, на ім»я її матері [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник Кіровської сільської ради визнав позовні вимоги і пояснив суду, що [PERSON]. працювала в колгоспі ім..Чкалова дояркою і була членом цього господарства. Тому вона мала право на земельну частку(пай) при розпаюванні земель . Представник Кобеляцької РДА в судове засідання не з»явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника Кіровської сільської ради, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] ( а.с.8) . Позивачка доводиться дочкою [PERSON] ( а.с. 4-6). Згідно довідки , виданої головою ксп.ім.Кірова, [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства з 1962 року по [INFO] ( а.с.10). З трудової книжки колгоспника вбачається, що [PERSON] вступила в члени колгоспу ім..Чкалова у 1962 році і працювала в цьому господарстві до виходу на пенсію, до 1983 року ( а.с.12-13). Згідно довідки , виданої Кобеляцькою районною радою, [PERSON] не значиться в списках громадян-членів ксп.ім.Кірова, що додаються до Державного акта на право колективної власності на землю, зареєстрованого в Кобеляцькій районній раді 06.07.1995 року ( а.с.14,20). Згідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель , переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства , в тому числі пенсіонери , які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку , що додається до державного акта на право колективної власності на землю». Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] була пенсіонеркою і залишалась членом ксп.ім.Кірова станом на 06.07.1995 року ,тобто на день реєстрації Державного акта на право колективної власності на землю . Тому вона помилково не внесена до списку, що додавався до Державного акту , та не отримала сертифікат на право на земельну частку( пай). На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що травня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння та сварки з різних побутових причин, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи мається повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме судової повістки. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справ. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 03 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис - № 1394 (а.с.3), від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, що з травня 2014 року вони з відповідачем не підтримують шлюбних стосунків, з цього часу вони разом не проживають, припинили шлюбно-сімейні відносини, їхнє спільне сімейне життя не склалося через непорозуміння з різних побутових причин, спірного майна не мають, відновлення сім»ї позивачка вважає не можливим, а тому остання просила розірвати шлюб. Неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], необхідно залишити проживати з матір'ю, майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 04.06.2014 року до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO]. Відповідач [PERSON] про час і місце слухання по справі був сповіщений належним чином, про причину своєї неявки в суд не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути у її відсутність, в позовній заяві зазначила, що вона є матір'ю неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Вона самостійно виховує та забезпечує доньку. Відповідач, працює, має стабільний дохід, але не виконує свої зобов`язання по утриманню й вихованню дитини, матеріальної допомоги їй не надає. Тому вона просить стягнути на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 04.06.2014 року до досягнення нею повнолітнього віку, тобто до [INFO]. Суд вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 2011 року. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження, (а.с.7) та яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 286 від 03.06.2014 року виданою Старостиньскою сільською радою Роздільнянського району Одеської області.(а.с 8) Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порядку ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Заперечень на позов відповідач не надав. При таких обставинах, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню і на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], слід стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн, щомісячно починаючи з 04.06.2014 року до її повноліття, тобто до [INFO]. Судовий збір по справі становить 243,60 грн, який слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180, 181 ч.3, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 серпня 2005 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1175, шлюб у обох перший. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO], який проживає з нею і після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Спору про поділ майна немає. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, у вересні 2012 року вони припинили подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї було те, що вони перестали розуміти один одного, не могли дійти згоди щодо вирішення звичайних побутових питань, між ними часто виникали різного роду конфліктні ситуації через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до взаємного відчуження, а в подальшому до втрати почуттів любові, поваги та довіри, без чого сімейне життя неможливе. Подальше спільне проживання і збереження сім'ї та шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, згоден на розірвання шлюбу і пояснив, що сім'я дійсно розпалась з тих причин, на які вказує позивачка, з вересня 2012 року вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, на примирення не згоден, подальше збереження сім'ї та шлюбу буде суперечити його інтересам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сім'ї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони у вересні 2012 року припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах. Причиною розпаду сім'ї сторін було те, що вони не могли дійти згоди щодо вирішення звичайних побутових питань, між ними часто виникали різного роду конфліктні ситуації через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до взаємного відчуження, а в подальшому до втрати почуттів любові, поваги та довіри, без чого сімейне життя неможливе, на примирення сторони не згідні, а тому суд вважає, що їх сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, в зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Суд вважає, що малолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження, після розірвання шлюбу зі згоди обох батьків належить залишити проживати з матір'ю [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки -[PERSON], [INFO], в якому зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Має з відповідачем спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Фактично проживають останні три роки кожний своїм життям, відповідач допомогу на утримання доньки не надає, тому остання просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивачки. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 10 жовтня 2009 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 120 (а.с.5). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02 серпня 2011 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, сторони мають малолітню доньку - [PERSON],[INFO] ( а.с.4). Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої Житлово-експлуатаційною організацією №2, у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка та [PERSON] - чоловік, який являється власником даної квартири (а.с.8). Згідно довідки з місця роботи відповідача, [PERSON] працює на посаді керуючого відділенням публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на постійній основі ( а.с.9). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] народження, він зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved