Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати право власності на ? частину будинку, що розташований за адресою: Сумська обл., Шосткинський р-н, смт. Вороніж, вул. Зарічна, 22 (кол. Комсомольська), в порядку поділу майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 25 квітня 2003 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є спільна донька, [PERSON], [INFO]. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти відповідачем на підставі договору купівлі-продажу придбано будинок, розташований за адресою: Сумська обл., Шосткинський р-н, смт. Вороніж, вул. Зарічна, 22 (кол. Комсомольська). Оскільки вказаний будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідач не визнає право позивача на будинок, тому позивач звернулась до суду для поділу спірного майна у судовому порядку. В запереченнях на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що спірний будинок не є обєктом права спільної сумісної власності, оскільки придбаний за кошти матері відповідача, а отже вважає будинок особистою власністю, що не підлягає поділу. У судове засідання позивач не зявилась. Представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, ттретьої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Судом установлено, що з 25 квітня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку в 2015 році. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року [PERSON] придбав будинок, що розташований за адресою: Сумська обл., Шосткинський р-н, смт. Вороніж, вул. Комсомольська, 22 (теперішня Зарічна). У вказаному будинку подружжя та їх дитина прожило близько 10 років, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Таким чином вказаний будинок є спільним сумісним майном подружжя, оскільки вказане майно було набуто за час перебування у шлюбі та в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1\~ст.71 СК України). З матеріалів справи слідує, що спірне майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач до суду з позовом про визнання вказаного будинку його особистою власністю не звертався. Одночасно суд бере до уваги й ті обставини, що з позивачем проживає дитина, народжена у сторін від шлюбу, а отже її інтереси також мають бути захищені. Враховуються судом і те, що дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, шлюбного договору не укладали. Тому, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість поділу майна подружжя у спосіб запропонований позивачем, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Відтак позов [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину будинку, що розташований за адресою: Сумська обл., Шосткинський р-н, смт. Вороніж, вул. Зарічна, 22 (кол. Комсомольська), в порядку поділу майна подружжя підлягає задоволенню. Доводи відповідача та його представника щодо відсутності правових підстав для задоволення позову суд визнає необґрунтованими. Так, відповідач в запереченнях та його представник в судовому засіданні стверджують, що спірний будинок є особистою приватною власністю відповідача, а не спільним сумісним майном подружжя. Обґрунтовуючи свою позицію посилаються на: пояснення свідка [PERSON] матері відповідача, яка в судовому засіданні пояснила, що спірний будинок вона придбала для сина сама за власні кошти, особисто їх передала в рахунок договору купівлі-продажу продавцю 09.11.2006 року. Також зазначила, що гроші сину не давала, всі питання повязані з договором купівлі-продажу вирішувала самостійно; пояснення свідка [PERSON], яка зазначила, що була присутня при тому, як [PERSON] передавала кошти за спірний будинок; розписку від 09.11.2006 року надану [PERSON] (продавцем будинку) про отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 10\~000 грн в рахунок договору купівлі-продажу будинку в смт. Вороніж по вул. Комсомольській, 22. Тобто, докази відповідача, на підставі яких він заперечує проти позов, зводяться до того, що спірний будинок придбала його мати за власні кошти. Проте, в судовому засіданні встановлено, що згідно п. 2 договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року, за яким [PERSON] придбав у [PERSON] будинок, кошти за будинок були сплачені продавцю саме покупцем. Будь-ким із третіх осіб цей договір не оспорювався, судом недійним чи удаваним не визнався. Право власності у встановленому законом порядку за будь-якою іншою особою, в тому числі за [PERSON] (матірю відповідача), не визнавалось. Правові ж відносини, які слались між [PERSON] та [PERSON] на підставі розписки про передачу коштів не стосуються спірних правовідносин, які виникли на підстав норм сімейного законодавства. Таким чином, доводи щодо заперечення проти позову суд до уваги не приймає. Відповідно до\~ст. 88 ч. 1 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved