Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відновлення меж земельної ділянки, в якому просив ухвалити рішення, яким відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] у с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у відповідності з даними його,[PERSON] земельно-кадастрової документації. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що рішенням виконкому Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 39 від 14 серпня 1991 року, йому, [PERSON] виділено земельну ділянку 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства. 02 вересня 1998 року було обстежено відповідну земельну ділянку та у присутності суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON] підписано акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність, фактична площа якої складає 0,1435 га. 03 вересня 1998 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю, відповідного до якого, йому передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1435 га в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Волоське, [ADDRESS]. 02 липня 2013 року комісією по екології та землекористуванню Волоської сільської ради було складено та підписано акт обстеження земельної ділянки, яким встановлено, що на момент обстеження порушень меж земельної ділянки не виявлено. 13 травня 2013 року інженером - геодезистом ДРФ ДП «Центр ДЗК» Шуговим М.Є. в присутності голови сільської ради, землевласника та суміжного землевласника [PERSON] відновлені та узгоджені на місцевості зовнішні межі земельної ділянки площею 0,1435 га в межах населеного пункту на території Волоської сільської ради, с. Волоське, [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Заперечень з боку представників суміжних землекористувачів та землевласників при відновленні зовнішніх меж земельної ділянки не заявлено. 27 травня 2014 року він звернувся до Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області з заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, однак йому було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру оскільки виявлено невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 1221481500:01:037:0003; площа співпадає на 5,182%; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Земельна ділянка 1221481500:01:037:0003 належить відповідачу та межує з його земельною ділянкою. Вважає, що відповідач отримав кадастровий номер на свою земельну ділянку всупереч закону та правил добросусідства, а саме: не погоджуючи с суміжними землевласниками межі своєї земельної ділянки, при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру безпідставно, протиправно перемістив межі земельних ділянок, тим самим зменшивши площу його, [PERSON], земельної ділянки. Дії відповідача порушують його законне право власності та перешкоджають внести відомості до Державного земельного кадастру та отримати кадастровий номер належної йому земельної ділянки. Таким чином, вважає, що відповідач порушує надані йому законом права, а тому у зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 39 від 14 серпня 1991 року, [PERSON] було виділено земельну ділянку 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується випискою з рішення Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 39 від 14 серпня 1991 року (а.с.6). 02 вересня 1998 року у присутності суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON] було обстежено вищевказану земельну ділянку, внаслідок чого підписано акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність, фактична площа якої склала 0,1435 га (а.с.7). Так, 03 вересня 1998 року на підставі рішення виконкому Волоської сільської Ради народних депутатів від 19 серпня 1998 року № 52, [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 032440, на земельну ділянку площею 0,1435 га в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Волоське по [ADDRESS] Волоської сільської ради, яка була передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.9). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1674. Також, судом встановлено, що на підставі рішення Волоської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 19 серпня 1998 року № 52, [PERSON] (попередньому власнику) було безкоштовно передано земельну ділянку, яка розташована на території с. Волоське по [ADDRESS] Волоської сільської ради, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після чого, між [PERSON] та [PERSON] було підписано Акт встановлення меж ділянки, що була передана у власність [PERSON] Так, на ім'я [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території с. Волоське [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 1777. 10 лютого 2004 року земельна ділянка [ADDRESS] в с. Волоське, [PERSON] була продана [PERSON], яким разом з [PERSON] 14 березня 2005 року був підписаний Акт меж земельної ділянки, що передається у власність. В зазначеному Акті сам позивач [PERSON] зазначив своїм підписом, що заперечень з боку суміжних землекористувачів при встановленні меж не заявлено. Суміжні землекористувачі, в тому числі і позивач [PERSON] несуть відповідальність за достовірність підписів як суміжні землекористувачі. 17 грудня 2013 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1652 га, кадастровий номер 1221481500:01:037:0003, що розташована по [ADDRESS] в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Отже, власником земельної ділянки, кадастровий номер 1221481500:01:037:0003, стала відповідачка [PERSON], про що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], було надано витяг з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності щодо земельної ділянки, що також підтверджується листом Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року № 1669 (а.с.40). 27 травня 2014 року [PERSON] звернувся до Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області з заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про його право власності, однак позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру оскільки виявлено невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 1221481500:01:037:0003; площа співпадає на 5,182%; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.13). Врегулювати спір у позасудовому порядку сторонам не вдалось, виходячи з чого позивач, вважаючи, що неправомірною діяльністю відповідачки порушуються його матеріальні права, звернувся до суду із позовом. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Нормами ст. 152 ЗК України, ст. 386 ЦК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Крім цього, статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (п.4.1 Інструкції). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У пункті 4 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді цивільних справ» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що згідно зі ст. 158 Земельного кодексу України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду. Зокрема, пунктами 4.1-4.5 цієї Інструкції визначено, що відновлення меж земельної в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, зникли, перемістились або стали невиразними. Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу III цієї Інструкції. Виконавцем робіт зі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) може бути юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою. Замовником зазначених робіт може виступати орган державної влади, орган самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи зі (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Фінансування робіт зі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, не заборонених законом. Згідно п. 2.1 Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 Земельного кодексу України: технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками; технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок (частини перша та друга статті 56 Закону України «Про землеустрій») або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина третя статті 56 Закону України «Про землеустрій») - при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об'єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно пунктів 2.8, 3.16 Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку; матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до дії із землеустрою після виконання робіт зі встановлення меж земельної ділянки в і на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. При цьому витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. У разі неможливості виявлення меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки, фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється за розміром частина спірної ділянки. У разі, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Тобто, діючим законодавством детально встановлений порядок встановлення (відновлення) фактичних меж земельних ділянок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як власник земельної ділянки не замовляв роботи із встановлення (відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) у юридичної чи фізичної особи, яка має відповідну ліцензію на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт, а від так обраний позивачем спосіб захисту порушеного права на відновлення межі земельної ділянки суперечить обставинам справи.

Outcome: dismissed