Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

В січні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є сином позивача, зареєстрований за вищевказаною адресою, проте з 2014 року проживає в Російській Федерації. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає позивачу реалізувати своє право на отримання субсидії на оплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.01.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 19.02.2021. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.02.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 18.03.2021. 18.03.2021 розгляд справи відкладений до 19.04.2021, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явилася, в позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі, заперечень проти заочного розгляду справи не надала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №2250 від 23.12.2020, згідно з яким позивач є спадкоємцем 1/2 частки вказаного житлового будинку; свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 23.12.2020, згідно з яким позивачу належить 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Належність позивачу на праві власності вказаного житлового будинку також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238356031 від 23.12.2020, № 238355570 від 23.12.2020. Актом № 1282 від 22.12.2020, складеним комісією в складі депутата Новопсковської селищної ради Птушко О.М., сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 2014 року. Згідно з довідкою №1283 від 22.12.2020, виданою виконавчим органом № 1 Новопсковської селищної ради [PERSON] , 1958 року народження, проживаюча за адресою: [ADDRESS] має такий склад сім`ї: син [PERSON] , 1977 року народження, який не проживає за вказаною адресою. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Як закріплено частиною четвертою статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина друга статті 405 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2014 року, отже є таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, що тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збіру розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved