Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» звернулось до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило: скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю (склад) літ. «АИ-1», розташовану по [ADDRESS], площею 2 321,9 кв.м., реєстраційний номер 32516253, номер запису 4876 в книзі 1;визнати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-:-5 нежитлової будівлі літ. «АИ-1», загальною площею 308,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], від 24.01.2011 року, укладений між [PERSON] та ПП «Юнісофт», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 99, недійсним;визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 1-го поверху № 1 нежитлової будівлі літ. «АИ-1», загальною площею 2 013,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], від 25.01.2011 року, укладений між [PERSON] та ПП «Юнісофт», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 166, недійсним;скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-:-5 нежитлової будівлі літ. «АИ-1», загальною площею 308,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за ПП «Юнісофт», номер запису 4876 в книзі 1;скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення 1-го поверху № 1 нежитлової будівлі літ. «АИ-1», загальною площею 2 013,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ПП «Юнісофт», номер запису 4876 в книзі 1. В обґрунтування свого позову позивач посилався на порушення їх прав, що полягають у набутті ПП «Юнісофт» прав на земельну ділянку, що належить ДП «Завод ім. В.О. Малишева», згідно ст. 120 ЗК України. При цьому, на території площадки складування обладнання інв. № 001342, що знаходиться на балансі ДП «Завод ім. В.О. Малишева», самочинно побудовано нежитлову будівлю, право власності на яку визнано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2010 року, яке в подальшому було скасоване Ухвалою від 22.09.2011 року. ДП «Завод ім. В.О. Малишева» не надавало згоди жодним особам, в тому числі Відповідачу 1 та Відповідачу 2 на руйнування площадки складування обладнання та будування нежитлової будівлі, на відведення земельної площі під забудову на території зазначеної площадки. Також позивач вказав, що оспорюванні правочини порушують вимоги Закону України «Про планування і забудову територій», Закону України «Про основи містобудування», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМ України від 08.10.2008 року № 923, що згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання даних правочинів недійсними та скасування державної реєстрації прав власності. В судовому засіданні представник позивача - ДП «Завод ім. В.О. Малишева»- підтримав заявлені позовні вимоги та вказав, що в порушення вимог чинного законодавства [PERSON] було незаконно самочинно збудовано нежитлову будівлю, яку в подальшому узаконено в судовому порядку і передано за договором купівлі-продажу ПП «Юнісофт», і так як рішення про визнання права власності на вищезазначені нежитлові будівлі скасовано, вважає, що згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України правочини є незаконними. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що позивачем порушено ч. 1 ст. 256 ЦК України, ч. 1 ст. 257 ЦК України, тобто були пропущені строки, в межах яких особа мала право звернутись в судовому порядку за захистом своїх прав. Крім того, на момент вчинення правочину з боку [PERSON] не були порушені вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України. Представник відповідача - ПП «Юнісофт» в судовому засіданні заперечувала проти позову посилаючись на те, що станом на дати вчинення правочинів щодо відчуження нерухомого майна на користь ПП «Юнісофт» (24.01.2011 року та 25.01.2011 року) набуло законної сили, виходячи з чого твердження про те, що у момент вчинення вказаних правочинів не було додержано вимог, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, є безпідставними. Крім того на даний час проводиться оформлення земельної ділянки за ПП «Юнісофт», на якій знаходиться дане нерухоме майно, на підставі рішення Харківської міської ради № 228/11 від 06.04.2011 року про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області - в судовому засіданні заперечувала проти позову посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 26Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав на підставі рішення суду. Чинним законодавством України чітко встановлено, що скасування запису про реєстрацію права власності за будь-якою особою можливе виключно у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, та враховуючи відсутність останнього позовні вимоги є безпідставними Від третіх осіб - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2010 року по справі № 2-6168 2010рік за [PERSON] визнано право власності на нежитлову будівлю (склад) літ. «АИ-1», загальною площею 2 321,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Право власності за [PERSON] було зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 28.12.2010 року № 28536188, реєстраційний номер 32516253, номер запису 4876 у книзі 1. 24.01.2011 року між [PERSON] та ПП «Юнісофт» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 99, згідно п. 1 якого ПП «Юнісофт» набуло право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-:-5 нежитлової будівлі літ. «АИ-1», загальною площею 308,2 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Право власності за ПП «Юнісофт» зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 28.01.2011 року згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 28.01.2011 року № 28814042, реєстраційний номер 32751090, номер запису 4876 в книзі 1. Також 25.01.2011 року між [PERSON] та ПП «Юнісофт» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 166, відповідно до п. 1 якого ПП «Юнісофт» набуло право власності на нежитлове приміщення 1-го поверху № 1 нежитлової будівлі літ. «АИ-1», загальною площею 2 013,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Право власності за ПП «Юнісофт» зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 28.01.2011 року згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 28.01.2011 року № 28813954, реєстраційний номер 32516253, номер запису 4876 в книзі 1. Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22.09.2011р. рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19.11.2010р. було скасовано за ново виявленими обставинами та ухвалою цього ж суду від 07.12.2011р. позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на об*єкт самочинного будівництва залишено без розгляду. За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов*язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно до роз*ясень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв*язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред*явлена тільки стороні недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові по справі № 6-95цс13 від 18.09.2013р., відповідно до якої право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст.215,216 ЦК України. Норма ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач не є стороною за оскаржуваними договорами купівлі-продажу, його порушене право не підлягає захисту шляхом визнання цих договорів недійсними. Щодо позовних вимог ДП «Завод ім. В.О. Малишева» про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON], то суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав на підставі рішення суду. Згідно п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, визначено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, вбачається, що чинним законодавством України закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності за будь-якою особою можливе виключно у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Outcome: dismissed