Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовом про визнання права власності на виробничий будинок-склад, що знаходиться в [ADDRESS] Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що згідно договору позики від 16 серпня 2013 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], позивач надав відповідачці позику в розмірі 44 793 гривень терміном на 4 місяці, який згідно вказаного договору відраховується з моменту підписання договору. Передача коштів позивачем та отримання їх відповідачкою стверджується відповідним написом на тексті договору позики про передачу та отримання коштів. Згідно п.4.1. вказаного договору відповідачка зобов'язалася повернути позивачу позику протягом семи днів по закінченню терміну позики. Одночасно в п.4.1. договору передбачалось, що у разі відсутності у боржника коштів для повернення боргу та в інших випадках, сума боргу за згодою із позикодавцем, може бути повернена рівноцінним майном. Впродовж семи днів по закінченню терміну позики, тобто по 23 грудня 2013 року включно [PERSON] суму борг [PERSON] не повернула, однак 24 грудня 2013 року в рахунок боргу згідно п.4.1. умов договору та за згодою позикодавця передала йому у приватну власність рівноцінне нерухоме майно - виробничий будинок-склад, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний виробничий будинок-склад, було отримано відповідачкою в рахунок майнового паю в СВК «Полісся» згідно накладної № 57 від 25 вересня 2008 року. На теперішній час [PERSON] хоче належним чином закріпити своє право власності на нежитлову будівлю-склад, який розташований в [ADDRESS], Володимирецького району Рівненської області області. Іншим шляхом як в судовому порядку [PERSON] своє право реалізувати не може, що стало підставою на звернення до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили визнати за позивачем право власності на виробничий будинок-склад, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] у судове засідання з'явилася, заявлені вимоги визнала в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, встановлено, що 16.08.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою булов укладено договір позики за умовами якого позивач надав відповідачці позику в розмірі 44 793 гривень терміном на 4 місяці, який згідно вказаного договору відраховується з моменту підписання договору. Відповідачка кошти отримала, що підтверджується відповідним написом на тексті договору позики від 16.08.2013 року. Відповідно до ст.ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згыдно ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4.1. вищевказаного договору відповідачка зобов'язалася повернути позивачу позику протягом семи днів по закінченню терміну позики. Одночасно в п.4.1. договору передбачалось, що у разі відсутності у боржника коштів для повернення боргу та в інших випадках, сума боргу за згодою із позикодавцем, може бути повернена рівноцінним майном. Впродовж семи днів по закінченню терміну позики, 23.12.2013 року [PERSON] суму борг [PERSON] не повернула. Так 24.12.2013 року в рахунок боргу згідно умов договору та за згодою позикодавця передала позивачу у приватну власність рівноцінне нерухоме майно - виробничий будинок-склад, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту прийому передачі №1 від 24.12.2013 року, в рахунок оплати заборгованості, яка складає 44 793 грн., позивачу [PERSON] було передано у власність виробничий будинок склад. Виробничий будинок-склад, було отримано [PERSON] в рахунок майнового паю в СВК «Полісся», що підтверджується накладною № 57 від 25 вересня 2008 року. Згідно витягу із рішення виконкому Лозківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №10 від 26.08.2008 року, було присвоєно нежитлову господарському приміщенню складу бувшого СВК «Полісся» поштову одресу: [ADDRESS] У 2014 році приватним підприємцем [PERSON] на ім'я позивача [PERSON] було виготовлено технічний паспорт по будівлі-склад, що розташований по [ADDRESS], вартість якого згідно технічного паспорту від 13.02.2014 року складає 44 793 грн. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям та іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місце самоврядування. Право власності на об'єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації у разі необхідності укладення правочину щодо об'єкта незавершеного будівництва. Також державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: житлові будинки, квартири, будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо. Також зазначеним Положенням визначено перелік документів, згідно яких проводиться реєстрація права власності на нерухоме майно. Такі документи у [PERSON] відсутні. Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Оскільки вищезазначене нерухоме майно [PERSON] передано на підставі погашення заборгованості за договором позики від 16.08.2013 року, тому позивач є його належним набувачем. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом з особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права власності. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, обставини викладені в матеріалах справи, а також те, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси сторін, держави та інших осіб, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved