Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення права власності у спільному майні, в обґрунтування якого вказав, що є власником 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Інша 1/4 частина квартири [ADDRESS] належить відповідачу. Тривалий час між співвласниками квартири виникають конфлікти та непорозуміння з приводу використання спільного майна. Вказана квартира використовуються позивачем для власного приживання та проживання членів його сімї, відповідач у квартирі не проживає, оскільки має інше житло на праві власності, у звязку з чим позивач просить припинити право власності відповідача на 1/4 частину квартири [ADDRESS], визнавши за позивачем право власності на вказану частку. В судове засідання позивач, представник позивача не зявились, подали письмову заяву, в якій просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 01.03.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори за реєстр. № 3-529 та договору дарування частини квартири від 02.11.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори за реєстр. № 3-3514, належить 3/4 частки квартири [ADDRESS]. Згідно довідки Житлово-експлуатаційної контори № 2 від 01.12.2015р. № 615, [PERSON] та його донька [PERSON] зареєстровані та проживають у [INFO]. [PERSON] належить на праві власності 1/4 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом видного 14.04.2010р., виданого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори. Як вбачається із рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.10.2013 року [PERSON] зверталась до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні спільною квартирою, вселення та встановлення порядку користування квартирою, При цьому судом позов [PERSON] задоволено частково, усунуто перешкоди у користуванні квартирою № 33 по вул. Камянецькій, 67 в м. Хмельницькому шляхом вселення до вказаної квартири, у встановленні порядку користування квартирою відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.10.2013 року встановлено, що встановити порядок користування квартирою відповідно до розміру часток співвласників неможливо, між сторонами існує конфлікти щодо спільного користування квартирою, кімнати в спірній квартирі не ізольовані. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 06.04.2016р. № 355/016 ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] станом на 05.04.2016 року становить 115753грн. Розподіл (в т.ч. виділ 1/4 частки) квартири [ADDRESS] на дві ізольовані квартири у відповідності до вимог будівельних норм без втрати нею цільового призначення є технічно неможливим. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 12.01.1996 року [PERSON] на праві власності належить 1/2 квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровано місце проживання [PERSON], що підтверджується довідкою сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області від 18.01.2016р. Згідно з положеннями частини першої статті 365 ЦК України, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Враховуючи, що частка відповідача [PERSON] є незначною (1/4) порівняно із часткою позивача (3/4), а також що квартира є неподільною річчю, відповідач має у власності інше житло, де фактично проживає, суд приходить до висновку, що припинення права власності на 1/4 частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах № 6-81цс11 від 16 січня 2012 року, № 6-68 цс14 від 02 липня 2014 року, № 6- 2784 цс15 від 24 лютого 2016 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. [PERSON] вніс на депозит суму на 1/4 частину квартири в розмірі 115753грн., яка була визначена висновком судової експертизи, що також відповідає роз'ясненням абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] належить припинити, зі сплатою грошової компенсації за частку квартири в розмірі 115753грн., за [PERSON] визнати право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS].

Outcome: approved