Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

В січні 2020 року Позивач - [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом який мотивувала там, що працювала у Регіональній філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» з 12.02.2018 року, на посаді заступника начальника служби організації та проведення закупівель - з 02.09.2019 року. Позивач під тиском директора регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» [PERSON] погодилася написати заяву про звільнення з роботи з умовою, що при звільненні їй буде виплачено три посадові оклади, які б мали підтримати її фінансовий стан на час пошуку роботи. [PERSON] у свою чергу пообіцяв Позивачу, що якщо нею буде написана заява про звільнення то, вона при звільненні отримає три посадові оклади. У зв`язку з вищевикладеним Позивач 19.12.2019 року подала заяву на звільнення за угодою сторін 21.12.2019 року, в якій зазначила умови звільнення - виплата компенсації у розмірі трьох посадових окладів. На інших умовах позивач не була згодна звільнятись. Наказом від 20.12.2019 року №1181/ОС Позивача було звільнено з роботи 21.12.2019 року за угодою сторін, однак не виплачено компенсацію у розмірі трьох посадових окладів і наказ такого не передбачав, хоча це було невід`ємною частиною угоди про звільнення. Ухвалою судді від 21.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник Відповідача неодноразово надавав до суду Відзиви на позов сенс яких зводився до того, що Позивачем не надано суду жодних належних доказів того, що на Позивача при звільненні чинився тиск. Виплата трьох посадових окладів при звільненні не передбачена нормами чинного законодавства та Колективним договором, у зв`язку з чим такі кошти не могли бути виплачені Позивачу. Крім того, керівник державного підприємства несе відповідальність щодо недопущення розтрати коштів підприємства. У судовому засіданні позивач та її представник доводи своєї позовної заяви підтримали у повному обсязі та наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, підтримав доводи Відзиву на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Як вбачається з копії трудової книжки Позивача, вона з 12.02.2018 року прийнята на посаду економіста 1 категорії сектору документального забезпечення тендерних закупівель відділу з організації тендерних закупівель Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». 02.09.2019 року переведена на посаду заступника начальника служби організації та проведення закупівель. 21.12.2019 року звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до копії заяви Позивача від 19.12.2019 року, яка адресована директору Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», остання просила звільнити її з роботи за угодою сторін 21.12.2019 року з виплатою їй компенсації у розмірі трьох посадових окладів, компенсації за невикористану відпустку та заробітної плати за відпрацьовані дні місяці. Наказом (розпорядженням) Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 20.12.2019 року №1181/ОС Позивача було звільнено з роботи 21.12.2019 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до листа Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 17.01.2020 року вбачається, що відповідно до вищевказаного наказу, який був отриманий бухгалтерією 23.12.2019 року було проведено наступні розрахунки: оплата згідно посадового окладу пропорційно відпрацьованому часу в розмірі 13908,86 грн., нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 13989,78 грн. Перерахування було здійснено 23.12.2019 року в сумі 13099,66 грн. Відповідно до наказу НОК №1026, який був отриманий бухгалтерією 23.12.2019 року було проведено наступні розрахунки: одноразове заохочення в розмірі 2-х місячних посадових окладів в розмірі 36060,00 грн. грошова винагорода за нагороду медаллю «ПЗЗ» кращому працівникові в розмірі 1500,00 грн. Перерахування було здійснено 27.12.2019 року в сумі 29860,00 грн. Відповідно до наказу №4/174 була нарахована премія за виконання показників в листопаді 2019 року в сумі 3427,86 грн. Перерахування було здійснено 03.01.2020 року в сумі 2725,35 грн. Загальні підстави припинення трудового договору визначені приписами статті 36 КЗпП України, пунктом 1 частини першої якої підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За такого правового врегулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін. В пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України). Таким чином, з огляду на зміст вказаних вище норм закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України для припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України сторонам необхідно досягти згоди щодо підстави та строку з якого договір вважатиметься припиненим, а отже, й припиненими трудові права та обов`язки сторін, окрім тих, які пов`язані з наслідками припинення договору. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 21-320а13. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін). Застосування норми пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, заснованому на аналізі процедури досягнення угоди про звільнення працівника на підставі цієї норми можливо лише у разі дотримання обома сторонами: - з боку працівника - чи містить заява про звільнення обов`язкові умови, необхідні для застосування даної норми, зокрема, свідоме волевиявлення щодо погодження строку, з якого договір припиняється; - з боку роботодавця - чи містить ознаки волевиявлення та погодження заяви про звільнення працівника зі сторони відповідача, а саме чи міститься на ній резолюція уповноваженої посадової особи, яка має містити прізвище відповідної посадової особи, її підпис, дату вчинення, а також її зміст («не заперечую» або «погоджую» або «до наказу» інш.), що може свідчити про волевиявлення зі сторони роботодавця. Враховуючи те, що угодою сторін являється добровільне, компромісне та взаємне рішення (домовленість) сторін з питання визначення умов звільнення працівника із займаної посади, тому суд вважає, що примушування до укладення угоди у трудових відносинах виключається. Припинити трудовий договір можна в будь-який час після досягнення угоди між роботодавцем та працівником. Ініціатива про припинення договору може виходити як від працівника, так і від роботодавця. І якщо одна зі сторін погоджується на пропозицію іншої, вважається, що сторони досягли угоди про припинення трудового договору і працівник звільняється з роботи. Судом встановлено, що заява Позивача про звільнення містить підпис Позивача, підставу для звільнення - угода сторін та дату звільнення - 21 грудня 2019. Заява була прийнята відповідачем, що свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення про дату та підстави звільнення Позивача з посади. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, позивачем не надано суду жодних належних доказів, на підтвердження того, що заява про звільнення за згодою сторін була написана ним під психологічним тиском. Крім того, суд зазначає, що видання наказу (розпорядження) про звільнення 20.12.2019 року не протирічить досягнутої між сторонами згоди щодо дати звільнення, а саме: 21.12.2019 року. Анулювання домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом щодо звільнення працівника з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпІІ України, можливе при взаємній згоді власника підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом та працівника. [PERSON] не було надано суду доказів того, що між нею та Відповідачем було досягнуто взаємної згоди щодо анулювання раніше досягнутої домовленості про звільнення позивача. Суд вважає необгрунтованим посилання Позивача на незаконність звільнення з посади у звязку з невиконанням відповідачем вимог щодо виплати трьох посадових окладів, про що позивачем зазначено у поданій заяві від 19.12.2019 року, оскільки оспорюваним наказом №1181/ОС від 20.12.2019 року Позивача звільнено за згодою сторін відповідно до норм чинного трудового законодавства, яке не передбачає виплати трьох посадових окладів як обовязкової умови звільнення за згодою сторін. При цьому суд враховує, що трудовий договір укладений у звязку з існуванням трудових правовідносин не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, на який поширюються загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав, із застосуванням наслідків недійсності правочину. Також, у зв`язку із вищевикладеними обставинами покази свідка [PERSON] , що викладені у нотаріально завіреній заяві від 01.12.2020 року не містять доказів незаконності звільнення позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відсутній факт анулювання домовленості між [PERSON] та Регіональною філією «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», про звільнення Позивача із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність наказу (розпорядження) №1181/ОС від 20.12.2019 року про звільнення [PERSON] та її відповідність вимогам трудового законодавства. Враховуючи наведені вище обставини, оскільки позивачем власноручно за власним бажанням було написано заяву про звільнення з посади за угодою сторін та не надано суду доказів, що свідчили б про те, що така заява написана під тиском та за відсутності власної волі на те позивача, суд приходить до висновку про недоведеність тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відповідачем доведено правомірність звільнення [PERSON] з посади. Отже, позовні вимоги [PERSON] , провизнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed