Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, висловнеі ним в позовній заяві та просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] з ним її батьком - [PERSON]. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами позивача, висловлені ним в позовній заяві та в судовому засіданні не згодна та просить суд в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради в судовому засіданні з позовними вимогами позивача не згоден та просить суд в задоволені позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] двічі в її присутності дзвонив [PERSON] щоб взяти дитину, телефон не відповідач, [PERSON] декілька разів зникала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] проживав з її онукою [PERSON], зараз [PERSON] проживає з її племінником, вона неодноразово буває в гостях, дитина [PERSON] гарна, чиста, одягнута та доглянута, самого [PERSON] бачила двічі, матеріальної допомоги він не надає, так само як і не надає допомогі ї своїй першій дитині від першого шлюбу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що коли [PERSON] та [PERSON] жили разом, [PERSON] ніде не працював, постійно сидів за комп'ютером, ображав [PERSON]. Сама [PERSON] як мати гарна людина, спиртні напої не вживає, доглядає за дитиною, [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на доньку [PERSON] не надає. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з [PERSON] позивач [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах до листопада 2013 року. [INFO] року у них народилася донька - [PERSON], батьком якої в подальшому зареєстрований [PERSON] після винесеного судом рішення щодо визнання батьківства. Протягом всього їхнього з відповідачкою сумісного проживання вона зловживала спиртними напоями і до сих пір після припинення ними сумісного проживання відповідачка продовжує зловживати спиртними напоями. Внаслідок вказаної обставини вона ніде не працює не має засобів існування, має численні боргові зобов'язання як перед кредитними закладами, так і перед фізичними особами. Державну допомогу на утримання дитини відповідачка постійно використовувала не за призначенням на утримання дитини, а перш за все на свої особисті потреби, а саме на спиртні напої. Така поведінка відповідачки була основною причиною, з якої позивач припинив з нею сумісне проживання. Після того, як позивач з відповідачко припинили сумісне проживання, вона забрала дитину і повернулася до свого колишнього місця проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] до якого вона не має ніякого відношення. З тих пір відповідачка з метою помсти позивачу почала постійно перешкоджати його спілкуванню з дитиною та тому, щоб він приймав участь у вихованні дитини. В зв'язку з чим позивачу доводилося неодноразово звертатися з цього питання до опікунської ради виконкому та до служби у справах дітей. У квітні 2014 року позивачу вдалося забрати у відповідачки свою доньку. Протягом двох тижнів, поки донька проживала з позивачем, відповідачка взагалі не цікавилася нею. І потім відповідачка почала просити позивача простити її та поновити колішні сімейні стосунки та проживати разом. Заради дитини позивач погодився поновити сімейні стосунки. Але прожили сторони разом тільки протягом одного місяця. Через місяць сумісного проживання відповідачка отримала чергову державну допомогу на утримання дитини і знов зникла, забрав доньку з собою. Позивач знайшов відповідачку у сторонніх осіб, які зловживають наркотичні засоби, де вона проживала разом з дитиною. Позивач забрав їх і повернув у сім'ю. Але разом сторони прожили тільки до кінця літа. У вересні 2014 року відповідачка забрала дитину та свої особисті речі і знов зникла. Позивачу стало відомо, що відповідачка знов стала спілкуватися та проживати з особами, які споживають наркотичні засоби. Позивач почав знов пошуки, щоб знайти дитину та повернути її додому. Але відповідачка почала приховувати від позивачка дитину. Позивач неодноразово звертався з заявами до міліції та відповідних державних органів у справах дітей для того, щоб розшукати дитину та вирішити питання про визначення місця постійного проживання доньки разом з ним. Але до сих пір відповідачка продовжує вести той самий спосіб життя та приховувати від позивача дитину і перешкоджати його спілкуванню з донькою. Той спосіб життя, який веде відповідачка, загрожує не тільки нормальному розвитку дитини, але ще і її здоров'ю. Відповідно до ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає: нормальному розвиткові дитини. Позивач вважає, що відповідачка постійно порушує вказані вимоги закону і постійно перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та тому, щоб він приймав участь у вихованні та утриманні дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. У вересні 2014 року позивач у черговий раз звернувся до служби у справах сім'ї та органу опіки та піклування з проханням надати висновок про доцільність визначення місця проживання доньки разом з ним. Позивач у своїй заяві посилався на те, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та не здійснює належного догляду за дитиною. Але орган опіки та піклування 23.10.2014 року дійшов до висновку, що вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом не з позивачем, а з відповідачкою по справі, з яким він не може погодитися. Позивач вважає, що орган опіки та піклування надійшов до помилкового висновку відносно того, що умови проживання дитини задовільні, перевірив не фактичне місце проживання відповідачки разом з дитиною, а житлово-побутові умови проживання у житловому будинку [ADDRESS] в м. Орджонікідзе, який належить на праві власності сторонній особі. Фактично відповідачка не проживає у тому житловому будинку і веде бродячий спосіб життя разом з дитиною. А органи опіки та піклування не перевірили належним чином вказану обставину. Висновок органу опіки та піклування про те, що відповідачка нібито має задовільні умови для проживання дитини, на думку позивача, спростовуються поясненнями свідків. 23.10.2014 року Орган опіки та піклування призначив час позивачу, коли він може спілкуватися зі своєю донькою, а саме: щосереди з 11-17 годин та щонеділі з 15-18 годин. Але відповідачка жодного разу повністю не виконала вказане рішення органу опіки та піклування і на надала позивачу можливості на спілкування з дитиною з вказаних вище причин в зазначений у рішенні час. Позивач має постійне місце проживання, постійне місце роботи, постійні джерела існування, не зловживає спиртними напоями і вважає, що в інтересах дитини буде доцільним залишити її проживати з ним, а не з відповідачкою, яка не має ні засобів існування, ні роботи, ні житла та веде аморальний спосіб життя. Вказане вище рішення органу опіки та піклування відносно визначення місця проживання доньки позивача не відповідає вказаним вимогам ст. 161 СК України та іншим нормам права. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Зі слів позивача, відповідач не бажає виконувати своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини: вона не працює, зловживає спиртними напоями і не може утворити для дитини належну атмосферу любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Тому в інтересах дитини позивач і змушений звернутися до суду з цим позовом. Він не бажає, щоб і далі з вини відповідачки його дитина була голодна, брудна, по декілька днів разом з п'яною матір'ю не ночувала дома. Позивач має усі можливості створити для дитини дійсно належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, не відповідають вимогам Сімейного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, представника органу опіки та піклування, наданими ними письмовими доказами, поясненнями свідків, допитаних збоку відповідача, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Будь - яких виняткових випадків судом в ході розгляду справи не встановлено. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд вважає, що проживання малолітньої доньки саме з позивачем не відповідає принципу 6 Декларації прав дитини, порушує право малолітньої дитини на залишення зі своєю матір'ю, оскільки ніяких виняткових обставин щодо неї не існує, зокрема, немає обставин, передбачених ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд враховує, що саме матір'ю дитини можливе якнайкраще забезпечення інтересів дитини, враховуючі вік дитини та потреби. Суд вважає, що малолітній доньці більше потрібна материнська турбота та догляд, ніж авторитет і допомога батька. Відповідач має необхідні умови проживання з нею дитини. Суд звертає увагу на ту обставину, що позивач по справі в добровільному порядку не надає відповідачу будь - якої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, маючі намір залишити проживати доньку разом з ним з метою можливості подальшого ухилення від матеріального забезпечення дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради № 6/82-2396/14 від 23 жовтня 2014 року (а.с. № 11, 12) враховуючі ранній вік дитини, особисті якості батьків, характер їх роботи, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON]. Вказаний висновок органу опіки на сьогоднішній день є дійсним і сторонами по справі оскаржений не був у встановленому законом порядку. Суд дає критичну оцінку доводам позивача стосовно того, відповідач [PERSON] відповідачка зловживає спиртними напоями, внаслідок чого вона ніде не працює, не має засобів існування, має численні боргові зобов'язання як перед кредитними закладами, так і перед фізичними особами, що унеможливлює залишити та визначити місце проживання дитини саме з нею, оскільки будь - яких належних та допустимих доказів з цього приводу позивачем не надано. Безпідставними є твердження позивача стосовно медичного стану самої малолітньої дитини, яка зі слів позивача є недоглянутою, має брудний стан та одяг, оскільки ці твердження спростовані як поясненнями відповідача та свідків збоку відповідача, так і надані відповідачем доказами, зокрема згідно до медичної довідки від 11 листопада 2014 року, наданої відповідачем, малолітня [PERSON] на диспансерному обліку у лікарні не перебуває, дитина є здоровою. Критичну оцінку суд дає і доказам, наданим позивачем по справі в якості обґрунтування своїх позовних вимог. Зокрема, характеристика з місця роботи позивача навіть не має печатку підприємця, надані пояснення від [PERSON], [PERSON], самого [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають юридичної сили, оскільки вказані особи в судовому засіданні допитані не були, про відповідальність попереджені не були. Судом тричі приймалися заходи щодо виклику всіх свідків збоку позивача, але допитаний був лише один свідок [PERSON], оскільки інші свідки позивача не побажали з'явитися до суду та надати будь - які пояснення щодо позовних вимог позивача, на виклику яких сам позивач не наполягав. Всі ці обставини, встановлені в судовому засіданні, спростовують доводи позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області «про визначення місця проживання дитини».

Outcome: dismissed