Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

В травні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу за Договором позики грошей від 01.06.2011, розмір якої на момент звернення до суду становить 1 087 027,71 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, натомість представником позивача була подана заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, та в якій вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, натомість нею були подані до суду свої заперечення, в яких вона повністю визнає та не заперечую проти факту отримання коштів, наявності боргу в розмірі 240 000,00 грн., але вимоги позивача щодо стягнення з неї суми, яка перевищує суму позики (240 000,00 грн.) вважає незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено в письмовій формі Договір позики грошей від 01 червня 2011, у відповідності до якого позивач позичила відповідачу 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок, що за курсом на день підписання договору та за домовленістю сторін становить 30 000 (тридцять тисяч) доларів США. У відповідності до п. 1 Договору позики грошей від 01.06.2011 (а.с. 4) передачу грошей здійснено до підписання договору. Факт підписання договору позичальником свідчить про отримання нею всієї зазначеної в договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання. Факт отримання грошей за Договором позики грошей від 01.06.2011 [PERSON] не заперечувався та визнаний нею у наданих суду письмових запереченнях. У відповідності до п. 2 Договору позики грошей від 01.06.2011 відповідач зобов'язувалася повернути суму позики в термін до 01 червня 2012 року. Судом встановлено, що грошові кошти, отримані за Договором позики грошей від 01.06.2011, [PERSON] не повернула в строк, передбачений п. 2 зазначеного договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою ст.1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За приписом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, тому що взяті на себе зобов'язання за Договором позики грошей від 01.06.2011 [PERSON] не виконала. У відповідності до наданого позивачем розрахунку, який суд вважає вірним та таким що відповідає положенням ст. 625 ЦК України, сума боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції на момент звернення до суду становить 1 087 027,71 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, викладені у запереченнях, що стягненню підлягає лише сума коштів у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень, оскільки у відповідності до п. 3 договору позики сторонами зазначено, що повернення боргу має бути здійснено в розмірі, що буде еквівалентним 30 000 (тридцять тисяч) доларів США на момент повернення за курсом НБУ. Оскільки на момент звернення до суду, а саме - 02.06.2015 р., сума позики відповідачем не повернута, вимоги позивача про стягнення грошових коштів в розмірі розрахованому за курсом долара, встановленим НБУ станом на вказаний період 21,00 грн. за 1 долар США, - є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як встановлено судом позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, сума якого підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved