Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в якій просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 2 126, 87 грн., моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2017 року близько 21 год. 00 хв. в м. Вишгород Київської області по вул. Набережна, 4-А на території шино - монтажної майстерні між [PERSON] та [PERSON] виникла словесна суперечка, в результаті якої останній наніс позивачу лівою рукою в область обличчя удар, чим спричинив згідно долученої до позовної заяви виписки з історії хвороби № 30684/1208040/599 Київської обласної клінічної лікарні закритий перелом кісток носу зі зміщенням кісткових уламків. 05.06.2017 року після отримання травми позивач звернувся до травмпункту Вишгородської ЦРЛ, після чого опинився на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні Київської обласної клінічної лікарні, де знаходився в період з 05.06.2017 року по 09.06.2017 року. 05.06.2017 року позивачу було проведено операцію - репозиція кісток носу. 26.06.2017 року були внесені матеріали до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 4201711120000361 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України та 11.10.2017 року слідчим СВ Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області було винесено постанову про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч. 2 ст. 125 КК України, а 29.12.2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження. [PERSON] вважає, що долученими до позовної заяви письмовими доказами підтверджується факт вчинення відповідачем неправомірних дій, якими позивачу було завдано майнової та моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак останній не скористався своїми правами, не надав до суду відзив проти позову та докази по справі, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 08 липня 2019 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як вбачається із позовної заяви та пояснень [PERSON] , що 05.06.2017 року близько о 21 год. 00 хв. за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна, 4-В позивачу було нанесено тілесні ушкодження [PERSON] Висновком ДОП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Вдовиченко М.М. від 06.06.2017 року за результатами розгляду матеріалів перевірки ЖЄО № 7270 від 05.06.2017 року закінчено розгляд звернення [PERSON] 19.06.2019 року [PERSON] звернувся до Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення гр. [PERSON] Листом від 26.06.2017 року Києво - Святошинською місцевою прокуратурою Київської області було повідомлено [PERSON] про направлення матеріалів кримінального провадження для подальшої організації досудового розслідування до СВ Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області за фактами викладеними у заяві позивача. 26.06.2017 року Вишгородським ВП ГУ НП в Київській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України за № 4201711120000361. 05 червня 2017 року [PERSON] звернувся до травмпункту Вишгородської ЦРЛ, що підтверджується копію довідки з травмпункту Вишгородської ЦРЛ від 05.06.2017 року. З виписки з історії хвороби № 30684/102840/599, яка видана КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» видно, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ЛОР - відділенні Київської обласної клінічної лікарні з 05.06.2017 року по 09.06.2017 року з діагнозом - закритий перелом кісток носу зі зміщенням кісткових уламків. 05.06.2017 року [PERSON] була проведена операція - репозиція кісток носу. Висновком судово - медичного експерта Вишгородського районного відділення КЗ КОР «КОБ СМЕ» Сторожко В.В. за № 143/Д-2017р. встановлено, що такого характеру тілесні ушкодження у гр. [PERSON] могли відбутися від дії тупого предмету в тому числі ударами рук, ногами та тупими предметами, можливо у строк та при обставинах вказаних у постанові про призначення експертизи та своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до нетривалого розладу здоров`я строком більш ніж 6, але не менш ніж 21 день. В матеріалах справи також наявні копії чеків від 05.06.2017 року, 06.06.2017 року, від 07.06.2017 року, 08.06.2017 року, 19.06.2017 року та 13.02.2018 року про оплату лікарських препаратів. Постановою слідчого СВ Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Степанченко М.Ю. від 11.10.2017 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч. 2 ст. 125 КК України. Постановою слідчого СВ Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Степанченко М.Ю. від 29.12.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 4201711120000361 від 26.06.2017 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В судовому засіданні також були досліджені матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 4201711120000361 від 26.06.2017 року за ч. 2 ст. 125 КК України, які на запит суду від 15.05.2019 року надійшли для огляду з Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області. Відповідно до ч. 1 ст. 1163 ЦК України, фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1164 ЦК України, у разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ст. 1165 ЦК України, шкода, завдана внаслідок неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи, відшкодовується відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді перебуванні на лікуванні, є протиправність дій [PERSON] та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Як вбачається з матеріалів справи, причиною моральної та матеріальної шкоди є отримання тілесних ушкоджень [PERSON] , які як він зазначає отримав незаконними діями [PERSON] .. Позивач в поданому позові та під час розгляду справи не обґрунтовував, чим саме йому було завдано моральної шкоди, не посилався на те, що через отримані тілесні ушкодження, стан його здоров`я погіршився, що він відчуває страждання, психологічний дискомфорт. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували ту обставину, що погіршення стану його здоров`я виникло у зв`язку з його конфліктом із [PERSON] . Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача і діями [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Порушуючи питання про відшкодування майнової та моральної шкоди, позивач не довів факт спричинення йому вказаними діями [PERSON] майнової та моральної шкоди. Позивачем не надано доказів, які свідчать про завдання йому моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. саме з вини відповідача, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між вказаною шкодою і протиправним діяннями [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed