Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

В червні 2015 р. позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 11 774, 15 грн. за період з 01.07.2013 р. по 01.03.2015 р. (без нарахування за березень 2015 р.), мотивуючи тим, що позивач утримує та регулярно виконує обов'язки з утримання житлового будинку [ADDRESS]. Квартира [NUMBER] в вищезазначеному будинку, що складається з 2-х кімнат, загальною площею 99,6 кв.м, належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER], виданим 23.03.2006 р. на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 20.03.2006 р., наказ №519-С/КІ, зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна 23.03.2006 р. Між позивачем та відповідачем укладений договір про участь власника квартири в витратах на утримання будинку та при будинкової території від 13.08.2007 р. Відповідач, як власнику зазначеної квартири, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, на праві сумісної власності належать ще й площі загального користування та технічні засоби, що забезпечують цей будинок [ADDRESS]. Тому власник майна не тільки має право на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном та здійснювати стосовно останнього будь-які дії, що не суперечать закону, але й мусить виконувати певні обов'язки, передбачені чинним законодавством України. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву, де позов підтримав з тих же підстав, просив розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяву про розгляд заяви за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Як встановлено судом, відповідач є власником квартири [ADDRESS] в Подільському районі м.Києва, що складається з 2-х кімнат, загальною площею 99,6 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER], виданим 23.03.2006 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 20.03.2006 року, наказ №519-С/КІ, та зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна 23.03.2006 року. Балансоутримувачем вищевказаного будинку [ADDRESS] є позивач у справі - ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут», яке виконує комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та допоміжних приміщень відповідно до «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями». Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про участь власника квартири в витратах на утримання будинку та при будинкової території Статті 626, 638 ЦК України визначають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Стаття 322 ЦК України визначає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З системного аналізу чинного законодавства України можна зробити висновок, що утримання майна власників нежитлових приміщень (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат експлуатуючій організації у зв'язку з чим вказана особа є також споживачем житлово-комунальних виходячи з приписів ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає, що споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст..67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як вже зазначалося вище, відповідач є власником саме житлового приміщення, а тому згідно з вимогами чинного законодавства України на нього, крім обов'язку зі сплати за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення тощо) за встановленими органами місцевого самоврядування тарифами, покладено також обов'язок приймати участь в зальних для всього житлового будинку експлуатаційних витратах пропорційно загальній площі його приміщення. За приписами статей 526, 525, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З системного аналізу зазначених статей ЦК України з іншими його нормами можна зробити висновок, що на сторін договору покладається взаємний обов'язок з виконання взятих на себе зобов'язань належним чином та у встановлений строк, відповідно до погоджених умов в укладеному ними договорі та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, тобто кредитор має виконати належним чином взяті на себе свої зобов'язання, а боржник свої. Стаття 68 ЖК України визначає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі змісту статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що незважаючи на вимоги зазначених норм чинного законодавства України та умов укладеного між сторонами договору від 13.08.2007 р., відповідач в період з 01.07.2013 р. по 01.03.2015 р., отримавши від позивача надані ним послуги з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні послуги), не здійснив в повній мірі їх оплату, в зв'язку з чим в нього утворилася заборгованість в загальному розмірі 11 774,15 грн., яка складається із: центрального опалення та послуг на утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. З врахування викладеного, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову позивача, в силу ст.ст.79 ч.1, 88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при подачі позову судовий збір в розмірі 243, 6 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 14, 16, 322, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 626, 638, ЦК України, ст.ст.67, 68 ЖК України, ст.ст.1, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved