Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

в січні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 304. В обґрунтування позову зазначено, що в період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя у сторін не склалось, із листопада 2017 року між ними відсутнє взаєморозуміння, відсутні спільні погляди на життя. Вони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Шлюбні відносини припинились, вони не ведуть спільне господарство, та подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Збереження формально зареєстрованого шлюбу суперечить її інтересам, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 01.02.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2019 року (головуючий суддя [PERSON]), у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.06.2020 рок № 401, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити, вказуючи на неможливість збереження між сторонами шлюбу та недоцільність надання строку на примирення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. До суду стороною відповідача було надіслано ряд клопотань, зокрема, про повернення позову позивачу та визнання її явки обов`язковою, однак, слід звернути увагу на те, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду не надіслав заяву про можливість розгляду зазначених клопотань без його участі, а тому з огляду на положення цивільного процесуального закону, суд позбавлений можливості вирішити вказані клопотання, без їх безпосереднього підтримання стороною відповідача, - в ході розгляду справи по суті. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги розумні строки розгляду справи, та те, що спір знаходиться на розгляді в суді із січня 2019 року, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 04.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 304. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе, та переконливих доказів, які б спростовували наведене з боку сторони відповідача суду в ході розгляду справи надано не було. Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Суд приймає до уваги те, що між сторонами подружні стосунки припинені та, на думку суду, з урахуванням письмових пояснень сторін, - збереження сім`ї неможливе. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved