Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] із позовом до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області. У позовній заяві зазначено, що 27 вересня 2012 року Дніпрорудненська міська рада прийняла рішення №04, підпунктом 1.1 якого надала дозвіл керівнику КУП «Наш дім» на передачу в оренду майна, що є комунальною власністю територіальної громади, а саме, надала згоду на передачу в оренду нежитлового приміщення загальною площею 2.6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для розміщення комори терміном на 35 місяців. [PERSON] просить суд визнати незаконним вказаний підпункт рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Дніпрорудненська міська рада надавши згоду на передачу в оренду майна, яке не є власністю територіальної громади м. Дніпрорудне, порушила права [PERSON] як співвласника допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить суд визнати незаконним та скасувати п.п.1.1 рішення Дніпрорудненської міської ради №04 від 27 вересня 2012 року. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує та суду пояснила, що оскаржуване позивачем рішення прийнято відповідно до компетенції відповідача, в межах наданих законодавством повноважень, відносно майна належного громаді міста. Представник третьої особи КУП «Наш дім» у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 09 січня 2014 року представник [PERSON] проти вимог позивача заперечував та просив відмовити у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог. Суду пояснював, що багатоквартирний будинок по [ADDRESS] є власністю територіальної громади в особі Дніпрорудненської міської ради, та перебуває на балансі КУП «Наш Дім». Вказана площа 2.6 кв.м. була передана [PERSON], який проживає у квартирі [ADDRESS]. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 09 січня 2014 року проти вимог позивача заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: У судовому засідання встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачці [PERSON] 27 вересня 2012 року Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області прийняла рішення №04, підпунктом 1.1 якого надала дозвіл керівництву КУП «Наш дім» на передачу в оренду майна, що є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпрорудне, а саме надала згоду на передачу в оренду [PERSON], який мешкає у [ADDRESS], нежитлового приміщення загальною площею 2,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для розміщення комори терміном на 35 місяців. Даним підпунктом рішення №04 від 27 вересня 2012 року Дніпрорудненська міська рада вийшла за межі своїх повноважень, передбачених ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», надавши згоду на передачу в оренду майна, яке не є власністю територіальної громади м. Дніпрорудне, та порушила права [PERSON] як співвласника допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Пунктом 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі №1-2/2004 від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі №1- 22/2011 від 09 листопада 2011 року №14-рп/2011 власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Як було встановлено рішенням Василівського районного суду від 25 червня 2013 року у справі №2/311/467/2013, підпунктом 1.1 рішення №04 Дніпрорудненської міської ради фактично була надана згода на передачу в оренду не «нежитлового приміщення», якого в під'їзді [ADDRESS] не існує взагалі, а частина простору під`їзду під сходовим маршем. Тобто, Дніпрорудненська міська рада надала згоду на передачу в оренду частини під'їзду, який за своєю суттю є допоміжним приміщенням і є власністю співвласників даного багатоквартирного будинку, а не власністю територіальної громади м. Дніпрорудне. На це було вказано і в ухвалі Апеляційного суду Запорізької від 24 жовтня 2013 року, провадження №22ц/778/4284/13, у розумінні ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідного рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року, частина нежитлового приміщення у вигляді простору під сходовим маршем у під'їзді багатоквартирного будинку є допоміжним приміщенням і знаходиться у спільній власності власників квартир даного будинку. Визначення даного приміщення як комунальної власності територіальної громади в особі Дніпрорудненської міської ради є помилковим. Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Розпоряджання майном здійснюється за згодою всіх співвласників. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, власники квартир багатоквартирних житлових будинків незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою та мають самостійне право звернення до суду за захистом своїх прав щодо таких приміщень. Заперечення представника відповідача, що справа підлягає закриттю, постільки набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є необґрунтованими. Дійсно, рішенням Василівського районного суду від 25 червня 2013 року, залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької від 24 жовтня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за участю третіх осіб КУП «Наш дім», [PERSON], [PERSON], про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Однак [PERSON] зверталася до суду із позовом про визнання незаконним п.п1.1 рішення Дніпрорудненської міської ради №04 від 27 вересня 2012 року, з інших підстав. Враховуючи наведені вищі обставини та правові норми, суд вважає, що приймаючи рішення №04 від 27 вересня 2012 року, Дніпрорудненська міська рада вийшла за межі своїх повноважень і своїм пунктом 1.1 розпорядилася майном, що не є комунальною власністю територіальної громади, тим самим порушивши права [PERSON], як співвласника допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку. У відповідності до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Суд вважає необхідним визнати незаконним та скасувати підпункт 1.1 пункту 1 рішення тридцять першої сесії шостого скликання Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області №04 від 27 вересня 2012 року «Про надання дозволу керівництву КУП «Наш дім» ДМР на передачу в оренду майна, що є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпрорудне». Крім того, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 229 грн. 41 коп., що підтверджуються відповідною квитанцією.

Outcome: approved