Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 24.05.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій Позивач просить суд: визнати Відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що вона є власником згаданого будинку; Відповідач є її сестрою, зареєстрована у названому вище спірному будинку, проте у цьому будинку не проживає з 06.03.1998 року, фактично проживає у с. Володимирівка Володарського району Київської області, участі в утриманні цього будинку не бере, відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджає їй як власнику будинку користуватися і розпоряджатись належним їй майном. Ухвалою суду від 05.06.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки подання заяв по суті справи; ухвалою суду від 30.07.2019 р. за відповідним клопотанням представника Відповідача, поданим в порядку і строки, визначені статтею 277 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), було змінено порядок розгляду справи на загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.08.2019 р.; ухвалою суду від 22.08.2019 р. справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 01.10.2019 р., в якому оголошено перерву для виклику повторно свідків, які не з`явилися, на 07.11.2019 р., надалі судове засідання відкладено на 17.12.2019 р. за клопотанням представника Відповідача, у судовому засіданні 17.12.2019 р. за клопотанням представника Позивача оголошено перерву до 22.01.2020 р. для подання додаткових доказів через виявлення помилок у написанні окремих відомостей щодо Позивача у раніше долучених до справи доказах. У судовий засіданнях 01.10.2019 р., 17.12.2019 р. та 22.01.2020 р. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві (а.с. 2-4), зазначивши, що Позивач - [PERSON] є власником спірного будинку (колгоспного двору) з 1993 року, Відповідач є її сестрою, не проживає в цьому будинку з 1998 року, тобто більше 20 років, відповідно участі в утриманні будинку також не бере. Відповідач та її представник [PERSON] (ордер адвоката серії КС № 389280, а.с. 40) у наведених судових засіданнях проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 22-25) і додаткових поясненнях у справі (а.с. 96-97), додатково пояснивши, що первісним власником спірного будинку був [PERSON] - батьком сторін, який помер у 1992 році, Відповідач - [PERSON] теж є спадкоємцем після батька, оскільки на день його смерті також проживала разом з ним. Позивач та її чоловік перешкоджають їй у користування спірним будинком, до 2019 року вона ходила до цього будинку, але у 2019 році чоловік Позивача змінив двері, ключів вона тепер не має. Також зазначила, що проживала у цьому будинку до 2000 року, у цей рік вона вийшла заміж та переїхала жити до с. Кашперівка, з 2008 року проживає у с. Володимирівка, де безкоштовно орендує кімнату у [PERSON] . У них з Позивачем є ще рідні сестра і брат: [PERSON] (проживає у с. Мармуліївка) та [PERSON] - брат по матері, старше за них (проживає у Тюменській області, РФ). Допитаний у судовому засіданні 01.10.2019 р. свідок [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , безробітний, надав суду показання про те, що проживає у названому селі вже 32 роки - з 1986 року, сім`ю Позивача знає, вони живуть через дорогу, Відповідачку знає як на прізвище [PERSON] вона жила тут (у спірному будинку) в дитинстві десь до 2000 року, після цього приїжджала, побула день чи кілька годин, господарством вона не займалася, перешкод у доступі їй до будинку - не бачив. Відповідачка спочатку жила у с. Кашперівці, зараз - у с. Володимирівка, господарства у неї тут не було, бо с чоловіком вона у с. Руде Село не проживала. Відповідачка не проживає тут вже більше 10 років, конфліктів із сестрою не було, вони як сестри. З Позивачем у сусідських стосунках, років 5-6 тому бував у них часто, останні роки особливо не спілкувався. Відповідачку не бачив давно - і не рік, і не два. Допитана у судовому засіданні 01.10.2019 р. свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , пенсіонер, надала суду показання про те, що проживає за названою адресою з 03.12.1994 р., сім`ю Позивача і Відповідача знає, будинок поруч з її будинком - тож вони є сусідами, раніше були як одне подвір`я. Відповідач не проживає у будинку з 1998 року, вона приїжджає у гості, конфліктів у них не було, так само як і перешкод у користуванні будинком. Відповідач вийшла заміж і пішла. Вона (свідок), коли у 2001 році вийшла заміж, то зі своїм чоловіком їздила до [PERSON] (Відповідача) у с. Кашперівку. Допитаний у судовому засіданні 01.10.2019 р. свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , є сільським головою с. Руде Село, надав суду показання про те, що на посаді працює з квітня 1998 року, згідно з погосподарською книгою власником був [PERSON] , чому, на якій підставі було внесено зміни про власність спірний будинок йому не відомо. Також пояснив, що сам не знає з якого часу Відповідач не проживає в спірному будинку, у наданій довідці вказано з березня 1998 року зі слів свідків, довідку складала секретар, наявні лише відомості погосподарської книги, інших документів немає. У с. Капустинці за названою адресою проживає з 2014 року, до цього проживав у [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні 01.10.2019 р. свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , не працює, надав суду показання про те, що проживає у с. Володимирівка все життя, знає обох сторін (сестер), Відповідач проживає у його будинку тимчасово десь з 2008 року, коли надав їй безоплатно кімнату. Колись [PERSON] (Позивач) приїжджала до нього, щоб я заставив [PERSON] (Відповідача) виписатися. З [PERSON] ми хороші друзі ще зі школи, бо я (свідок) навчався в с. Руде Село. Відповідачка у нього вдома варить їсти, допомагає по домогосподарству, стирає, щодо інших стосунків - ми вільні люди. Відповідач до Позивача ходила до 2019 року, поки вони двері не поміняли. Допитана у судовому засіданні 17.12.2019 р. свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , працює продавцем у магазині-кафе «Світанок» (с. Руде Село), надала показання про те, що сторін (Позивача і Відповідача) знає з дитинства, оскільки вони її сусіди. [PERSON] (Відповідач) не проживала в спірному будинку з тих пір як закінчила школу (років вже десь з 15), за цей час не проживала, приїжджала у гості дуже рідко на кілька годин, на ніч не залишалася, участі в утриманні домогосподарства, наскільки відомо свідкові, не приймала, оскільки [PERSON] (Позивач) сама робила по господарству. Зараз вони у сварці через хату. У цьому будинку (спірному) крім [PERSON] (Позивача) живе її сім`я - чоловік і двоє дітей. Також свідок зазначила, що до сільської ради у березні 2019 року її не викликали, показів щодо будинку вона не давала. Допитана у судовому засіданні 17.12.2019 р. свідок [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , працює секретарем Рудосільської сільської ради, надала суду показання про те, що проживає у названому селі з 1989 року, тож сторін знає. У спірному будинку проживають [PERSON] (Позивач) та її сім`я, вона отримала спадщину, [PERSON] (Відповідач) проживала, коли навчалася в школі. Також свідок підтвердила, що долучену до справи довідку сільської ради від 28.03.2019 р. складала вона - обдзвонила по телефону названих свідків, спитала та з їх слів склала довідку, інших документів немає. У сільській раді вона працює з 1994 року, погосподарський облік проводиться щороку - перевіряють за даними реєстрації за погосподарською книгою, а не по фактичному проживанню. Суд, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що спірний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , первісним власником цього будинку був батько сторін - [PERSON] , що підтверджується копією довідки Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 25.03.2019 р. № 154 (а.с. 28) та відомостями погосподарської книги, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, копія долучена до матеріалів справи (а.с. 29, 102-105). Названий [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 05.03.2019 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 38). На день смерті [PERSON] у спірному будинку окрім нього були зареєстровані його дочки - [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO]., що підтверджується копією довідки Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 25.03.2019 р. № 153 (а.с. 27) та відомостями згаданої вище погосподарської книги (а.с. 29, 102-105). Наведені обставини визнані всіма учасниками справи, ними не оспорюються, а відтак є обставинами, що не підлягають доказуванню (частина перша статті 82 ЦПК України). З долучених до матеріалів справи представником Відповідача (а.с. 96-97) та досліджених у суді копій рішень Рудосільської сільської ради, наданих і завірених 05.11.2019 р. архівом Володарської районної державної адміністрації Київської області, вбачається, що згідно з протоколом засідання виконавчого комітету названої сільської ради від 15.08.1993 р. [PERSON] була призначена опікуном над її сестрою [PERSON] (а.с. 98), а згідно з рішенням цієї ж сільської ради від 08.10.1993 р. у зв`язку із смертю голови двору [PERSON] , який помер [INFO] та який проживав по [ADDRESS] , призначено головою двору [PERSON] ; цей двір відноситься до категорії колгоспників; також доручено бюро технічної інвентаризації замінити голову двору на [PERSON] , яка призначається головою двору згідно поданої заяви (а.с. 99). Надалі на підставі зазначеного рішення від 08.10.1993 р. [PERSON] (Позивач) як голова колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , одержала свідоцтво про право власності на цей жилий будинок від 23.12.1993 р., що підтверджено дослідженим у суді оригіналом цього свідоцтва, копія долучена до матеріалів справи (а.с. 113); на підставі цього свідоцтва від 23.12.1993 р. у згаданій погосподарській книзі зроблено запис про те, що «будинок власний» (а.с. 105). У подальшому 25.03.2019 р. право власності Позивача - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 30866947, що було підтверджено долученою представником Позивача в судовому засіданні 22.01.2020 р. копією оновленого витягу з названого Реєстру від 14.01.2020 р., індексний номер 196263149 (а.с. 112) замість попередньо долученої копії витягу з цього ж Реєстру від 26.03.2019 р., індексний номер 160989591 (а.с. 7), оскільки в останньому замість прізвища « [PERSON] » було зазначено прізвище власника як « [PERSON] », замість РНОКПП « [NUMBER] » - « [NUMBER] ». Оцінюючи наведені докази щодо підтвердження права власності Позивача на спірний жилий будинок, суд вважає їх належними, допустимими і достатніми, оскільки відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у передбаченому законом порядку (частина п`ята статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З огляду на це суд виходить з того, що, дійсно, як було стверджено Відповідачем та її представником, а також підтверджено наведеними вище доказами, на час смерті первісного власника спірного будинку [PERSON] [INFO] одна з його дочок - Відповідач [PERSON] , [INFO] , не могла самостійно реалізувати свої права на спадщину через те, що була неповнолітньою, а її опікуном була призначена її сестра - Позивач [PERSON] , [INFO] . Разом із тим Відповідач як після досягнення нею повноліття (у 1998 році), так і після реєстрації Позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірний житловий будинок (у березні 2019 року) жодних дій на захист своїх прав (зокрема, як співвласника будинку, що нею стверджувалося в суді) не вживала, права власності Позивача на будинок не оскаржувала. Відтак, вирішуючи цю справу, предметом вирішення в якій є право користування жилим приміщенням, а не право власності на спірний будинок, суд виходить із встановлення того факту, що за станом на тепер єдиним власником спірного жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , є Позивач - [PERSON] . При цьому прийняття судом рішення в цій справі щодо права Відповідача на користування будинком, на переконання суду, не є перешкодою для вирішення питань захисту її права власності на цій будинок у порядку і строки, визначені законодавством України. Вирішуючи питання щодо часу, з якого Відповідач не проживає в спірному будинку, суд критично оцінює долучену Позивачем до матеріалів справи копію довідки виконкому Рудосільської сільської ради Володарського району Київської обалсті від 18.03.2019 р. № 172 про те, що [PERSON] (Відповідач) не проживає в спірному жилому будинку з 06.03.1998 р., оскільки названа дата припинення її проживання в цьому будинку не підтверджена належними і допустимим доказами, є сумнівною з огляду на показання допитаних у суді свідків, а також спростовано долученими Відповідачем письмовими доказами про те, що за станом на названу дату вона ще навчалася в школі в с. Руде Село, атестат про закінчення якої отримала лише 20.06.1998 р. (а.с. 31, 32-33). Проте, як стверджено самою Відповідачкою в суді, вона покинула спірний будинок у 2000 році, коли вийшла заміж. Наведене підтверджено копією відповідного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2000 р. виконавчим комітетом Кашперівської сільської ради Тетіївського району Київської області, актовий запис № 10 (а.с. 10). Після укладення цього шлюбу Відповідач проживала із своїм чоловіком у с. Кашпервіка (Тетіївський р-н, Київська обл.), за станом на тепер (після розірвання шлюбу, а.с. 37) проживає в с. Володимирівка Володарського району Київської області, що підтверджено інформацією Рудосільської та Рубченківської сільських рад Володарського району Київської області, наданою суду в порядку частин шостої, сьомої статті 187 ЦПК України на стадії відкриття провадження в справі (а.с. 14, 17). При цьому у с. Володимирівка Відповідач проживає вже понад 10 років, починаючи з 2008 року, що стверджено в суді особисто Відповідачем та підтверджено свідком [PERSON] як власником домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , при цьому суд не вирішує питань та не оцінює характеру їх стосунків щодо спільного проживання. Отже, зважаючи на усе наведене, досліджені докази та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Відповідач не є власницею спірного житлового будинку, за станом на тепер вона продовжує бути зареєстрованою за адресою цього житла, проте фактично не проживає в цьому будинку протягом останніх кількох років, не менш як з 2000 року, коли вона одружилася та переїхали жити до с. Кашперівка Тетіївського району Київської області, тобто вже протягом близько 20 років тому, добровільно з реєстраційного обліку Відповідач не знялася, тим самим перешкоджає власниці (Позивачеві) користуватися і розпоряджатися належним їй майном, оскільки не бере участі в утриманні будинку. Щодо наявності поважних причин непроживання за зареєстрованою адресою в спірному житловому будинку Відповідач у суді повідомила лише про те, що нібито через стосунки в сім`ї вона вийшла заміж у 2000 році (проте не повідомила та, відповідно, на надала жодних доказів на підтвердження того, в чому полягали в даному випадку перешкоди у користуванні будинком), а також в якості таких перешкод вказала на те, що чоловік Позивача змінив вхідні дверні у спірному будинку у 2019 році. Про існування будь-яких інших перешкод у користуванні спірним жилим будинком у період після 2000 року до 2019 року Відповідач суду не повідомляла та, відповідно, не доводила доказами. При цьому про те, що Відповідач до 2019 року мала можливість користуватися спірним будинком («заходити туди, ночувати») прямо зазначено в її відзиві на позовну заяву (а.с. 23). Насамкінець, враховуючи заперечення Відповідача, викладені в згаданому відзиві, про те, що у разі «виселення» її з цього будинку, вона фактично залишиться на вулиці (а.с. 23), суд зазначає, що в цій справі перед судом не порушувалося та, відповідно, не вирішується питання щодо виселення Відповідача зі спірного будинку, тим більше остання, як було встановлено і наведено вище, у цьому будинку фактично вже не проживає близько 20 років (з 2000 року), предметом судового розгляду в цій справі є право користування житлом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до положень статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири); повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (стаття 71 Житлового кодексу України). У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття; якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (частина друга статті 107 Житлового кодексу України). За визначенням частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України); право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України). За нормами частин першої, другої, сьомої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Нормами статті 405 ЦК України закріплено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону; це право член сім`ї власника житла втрачає у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до наведеної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності; підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного суду від 22.01.2020 р. у справі № 686/1436/18). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з подальшими змінами), у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки; в разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до статті 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це; на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (зокрема, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт тощо). Зважаючи на усе наведене та встановлені судом обставини, за якими Позивач (власник спірного будинку) та Відповідач перебувають у родинних відносинах (рідні сестри), остання була зареєстрована у спірному житловому будинку (за адресою: [ADDRESS] ) та проживала у цьому будинку як член сім`ї (дочка) попереднього власника (їх батька [PERSON] ) і мала право користування цим житлом, проте вибула з цього будинку, обравши інше місце проживання (с. Кашперівка Тетіївського району Київської області) після укладення у 2000 році шлюбу, надалі, починаючи з 2008 року, проживає в будинку [PERSON] (за адресою: [ADDRESS] ), відтак Відповідач відсутня у спірному житлі близько 20 років - з 2000 року до тепер, тобто більш як один рік без поважних причин (оскільки через утворення сім`ї вибула на інше місце проживання), спільним побутом з власником не пов`язана, житло не утримує, тому суд вважає, що право Відповідача на користування цим майном (спірним житлом) підлягає припиненню на вимогу Позивача як власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 р. у справі № 734/387/15-ц (провадження № 6-2931цс16). Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 150 Житлового кодексу України, статей 15, 16, 29, 316-319, 321, 383, 391, 401, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved