Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

В січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням про визначення територіальної підсудності згідно з ст.12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» матеріалів позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2017 підсудність позовної заяви було визначено Подільському районному суду м. Києва. 30.01.2017 матеріали надійшли до Подільського районного суду м. Києва. 31 січня 2017 року був здійснений автоматизований розподіл даної справи на підставі Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Роману О.А. 15 лютого 2017 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Романа О.А. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні. 04 грудня 2017року Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва № 3064 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Супрун Г.Б. 24 жовтня 2018 року Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва № 956 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Войтенко Т.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.10.2018 справа була прийнята до провадження Подільського районного суду м. Києва в складі головуючого судді Войтенко Т.В. та призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2007 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №1101/0207/88/102 та додатковий договір до нього, згідно з умовами яких Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65 000 доларів США з розрахунку 14% річних за користування кредитом строком з 06.02.2007 по 05.02.2017. Позивач зазначив, що 25.02.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Сведбанк» відступило, а АТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором. Позивач АТ «Дельта Банк» зазначив, що згідно з умовами кредитного договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання щомісячно вносити платежі на погашення кредитної заборгованості, однак припинив виконувати свої зобов`язання, в результаті чого за кредитним договором утворилася заборгованість. Посилаючись на те, що [PERSON] у позасудовому порядку не здійснив погашення заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 21.12.2016 становить 884 479,34 грн. та складається із заборгованості по кредиту у розмірі 501828,70 грн., 196152,35 грн. несплачених відсотків та 186498,32 грн. пені, банк звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 884479,34 грн. та 13267,19 грн. судового збору В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті суду. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2007 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк», а в подальшому правонаступником став ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №1101/0207/88/102 та додатковий договір до нього, згідно з умовами яких Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65 000 доларів США. Відповідно до п.1.1. кредитного договору сторони передбачили, що кредитні кошти надаються [PERSON] на умовах повернення на період з 06.02.2007 по 05.02.2017. Відповідно до п.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі 14% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] (пункт 2.1. договору). Відповідно до п.3.1. кредитного договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання погашати кредит шляхом внесення коштів на поточний рахунок Банку щомісяця з 01 по 10 число згідно Графіку, що є Додатком №1 до договору. Також позичальник взяв на себе обов`язок сплачувати проценти через касу банку на рахунок нарахованих відсотків №22087914565401 щомісяця в період з 1 по 10 число включно за попередній місяць (пункт 3.3 договору). У пункті 3.3. договору сторони передбачили право вимагати дострокового погашення кредиту у випадку порушення умов договору щодо внесення щомісячних платежів. За порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №1101/0207/88/102 від 06.02.2007, [PERSON] до квітня 2014 року здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості. Починаючи з травня 2014 року кошти на погашення кредиту та сплату відсотків надходити перестали (а.с. 18-21). Нараховані, але не сплачені щомісячні платежі, почали рахуватися як прострочені. В результаті невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21.12.2016 у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитом у вигляді невиплаченого тіла кредиту в розмірі 501 828,70 грн. та несплачених відсотків у розмірі 196152,35 грн. Відповідно до п.8.1 договору банк також нарахував [PERSON] пеню у розмірі 186498,32 грн за період з 22.12.2015 по 21.12.2016 (а.с.18 зворот - 21). Загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 21.12.2016 становить 884479,37 грн. Зважаючи на наявність заборгованості за кредитним договором та непогашення її в добровільному порядку, банк звернувся до суду з даним позовом до позичальника. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У конкретному випадку заяв про застосування строків позовної давності відповідачем заявлено не було. За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів про те, що заборгованість за кредитним договором погашена, відповідач не надав, що є підставою для задоволення позовних вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості судовим рішенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 13267,19 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved