Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з цим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрлатагро (надалі ТОВ „Укрлатагро), посилаючись на порушення своїх прав цим відповідачем. Під час розгляду справи по суті представники позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі відповідного договору/ а.с. 40 /, та [PERSON], який діє на підставі довіреності / а.с. 38 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його, пояснивши, що в квітні 2006 року позивач уклала з відповідачем договір оренди належної їй на праві приватної власності земельної ділянки. Строк дії цього договору становив 10 років, а відтак сплинув 20 квітня 2016 року. Між тим, відповідач цю обставину не визнає та в супереч умовам укладеного договору не повертає цю земельну ділянку позивачу, після припинення дії договору, чим порушуються її права. При цьому представники позивача наполягали на відшкодуванні їй судових витрат по оплаті позову судовим збором. Представники відповідача від ТОВ „Укрлатагро [PERSON] та [PERSON], які діють відповідно до довіреностей / а.с. 33, 48 /, позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити у їх задоволенні повністю, пояснивши, що строк дії договору оренди землі між позивачем та відповідачем слід обраховувати з дати його державної реєстрації відповідно до положень ст. ст. 18, 20 Закону України „Про оренду землі, яка мала місце 29.01.2008 року. Відтак дія цього договору припиняється лише в 2018 року, зважаючи на зміст пунктів 3.1, 14.1 укладеного договору. З цих підстав заявлені позовні вимоги вважали безпідставними. Заслухавши пояснення сторони позивача і відповідача, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності та диспозитивності, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, 19 квітня 2006 року між орендодавцем позивачем [PERSON] та орендарем ТОВ „Укрлатагро укладено договір оренди земельної ділянки, належної їй на праві приватної власності, зі строком дії такого договору 10 років. За змістом пунктів 3.1, 14.1 укладеного договору оренди землі цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. За текстом такого договору його державну реєстрацію проведено 29 січня 2008 року / а.с. 8 9 /. Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, за якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 93 ч. 1 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності. Статтею 6 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 19 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Статтями 18, 20 вищезгаданого Закону (в редакції чинній на момент укладення відповідних договорів) встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації. Ця ж позиція закріплена і в ст. 125 Земельного кодексу України, за якою право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. За приписами ст. 31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, яка є джерелом права на основі ст. 360 7 ЦПК України та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм, волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складення та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Разом із тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Таким чином аналіз вказаних норм права дає підстави зробити висновок про те, що сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Отже, в момент державної реєстрації набирає юридичної сили договір, укладення якого вже відбулося. Відтак, укладаючи спірні догори оренди землі, сторони цих договорів узгодили і їх істотні умови відносно строку їх дії, що визначено пунктами 3.1, 14. 1 договорів. Зважаючи на викладене, спірний договір укладено на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації, що підтверджено підписами сторін такого договору. Жодна із сторін по справі не заперечувала факту підписання договору сторонами такого договору. Представник позивача [PERSON] підтвердив справжність підпису його дружини позивача по справі у договорі оренди землі від 19.04.2006 року та акті про передачу та прийом земельної ділянки за ту ж дату, після огляду цих документів в судовому засіданні. При цьому слід зважити на те, що відповідно до ст. 254 ч. 1 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року. Так як державну реєстрацію спірного договору оренди землі здійснено 29 січня 2008 року, строк дії такого договору закінчується 29 січня 2018 року. Зважаючи на викладене, підстав для задоволення позову [PERSON] немає.

Outcome: dismissed