Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення частки спадкодавця в спільному сумісному майні подружжя, посилаючись на те, що у період шлюбу на праві спільної сумісної власності без визначення часток на імя [PERSON] та [PERSON] було набуто у власність нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2038 га, кадастровий номер 7323089700:01:006:0062 згідно державного акту серії ЯМ № 641445; земельну ділянку площею 0,1983 га, кадастровий номер 7323089700:02:003:0121, згідно державного акту серії ЯМ № 641447; земельну ділянку площею 0,1487 га, кадастровий номер 7323089700:01:006:0164, згідно державного акту серії ЯМ №641446. Після смерті [PERSON] 22 лютого 2015 року відкрилася спадщина на її частку на вказане майно. Спадщину прийняв чоловік спадкодавця [PERSON], як спадкоємець за законом 1 черги. Однак, оскільки у державних актах про право власності на земельні ділянки не визначенні частки власників, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. Просив суд визначити частки співвласників земельних ділянок в розмірі 1/2 частки за кожним. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просили розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що померлій 22 лютого 2015 року [PERSON] на праві спільної сумісної власності на рівні із іншим співвласником [PERSON] належало нерухоме майно, а саме земельна ділянка площею 0,2038 га, кадастровий номер 7323089700:01:006:0062 згідно державного акту серії ЯМ № 641445; земельна ділянка площею 0,1983 га, кадастровий номер 7323089700:02:003:0121, згідно державного акту серії ЯМ № 641447; земельна ділянка площею 0,1487 га, кадастровий номер 7323089700:01:006:0164, згідно державного акту серії ЯМ №641446, які розташовані в с. Чорнівка Новоселицького району Чернівецької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її частки на вказане майно, яку прийняв спадкоємець по закону 1 черги [PERSON]. Однак, оскільки у державних актах про право власності на земельні ділянки не були визначенні частки власників [PERSON] та [PERSON], нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що за змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ч. 2\~статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3.\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.2\~ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи ту обставину, що вказане нерухоме майно належало подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, то кожен з них мав рівні частки у вказаному майні. Таким чином, частка кожного з них в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки становило 1/2. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи, що позивачу неможливо одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину на частку майна спадкодавця співвласника [PERSON], то він має право захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника через суд в обраний ним спосіб шляхом предявлення позову, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст.ст. 16, 368, 372, 1226, 1268 ЦК України, суд

Outcome: approved