Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

В червні 2019 позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що 12.06.2005 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач самоусунувся від участі у вихованні сина, припинив з ним спілкування, не виявляє жодної зацікавленості та бажання в побаченнях з сином, жодним чином не дбає про його фізичний чи духовний розвиток, його навчання. При цьому, виключно позивач, займається вихованням та утриманням сина [PERSON] , а також батьки позивача [PERSON] та [PERSON] . Позивач є самозайнятою особою та працює неофіційно, однак має стабільний дохід. Так як відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач просить позбавити останнього батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] та зобов`язати Службу у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2019, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2020, закрито підготовче засідання та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні просила долучити до матеріалів справи письмові пояснення свідків. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації надав заяву, про те що висновок органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації від 18.10.2019 року № 01.1-38/2413 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] » підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить виключити їх з числа третіх осіб, так як малолітній [PERSON] , 2006 року народження проживає разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що територіально не відноситься до Голосіївського району м. Києва. Суд, заслухавши позивача та його представника та відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області вчинено актовий запис № 10 від 12.06.2005. В шлюбі у позивача та відповідача [INFO] народився син [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено запис від 31.03.2006 року №412, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.03.2006 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.08.2007 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів відповідний запис № 119 від 27.08.2007. На підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.08.2007 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 10% з усіх видів заробітку усього заробітку щомісячно починаючи з 26.07.2007 і до досягнення дитиною трьохрічного віку та 1/4 частки усього заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 26.07.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, внаслідок чого останнього було притягнено до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України, що підтверджується вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2012 року (а.с. 10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 статті 152 СК України визначено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України, передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, фактично дитина проживає разом із позивачем - матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації від 18.10.2018 року № 01.1-38/2413 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] » та підтримує цей висновок в повному обсязі (а.с. 59). Позивач є самозайнятою особою та працює неофіційно, однак має стабільний дохід. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] мешканки с. Рахни-Лісові від 30.05.2019 встановлено, що [PERSON] мешкає у власному будинку, обробляє город площею 0,24 га, проживає з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] , сином [PERSON] (а.с. 19). Згідно з довідкою-характеристикою від 30.05.2019 року № 1665, виданою Виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, за роки проживання [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, компрометуючих матеріалів у сільської ради немає (а.с. 20). Як зазначено в довідці № 113 від 29.05.2019, виданий Рахнівсько-Лісовою середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, [PERSON] зовсім не займається питаннями навчання та виховання сина [PERSON] , за час його навчання жодного разу не прийшов до школи, не відвідав жодних класних чи інших батьківських зборів, не з`явився в селі (а.с. 21). Відповідно до Характеристики від 26.05.2019 вихованням [PERSON] займається мати [PERSON] (а.с. 22). Судом в ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконує обов`язків щодо піклування про здоров`я, психологічний та фізичний розвиток їх малолітньої дитини, та належних і допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача з боку відповідача в ході розгляду справи суду надано не було, окрім того відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Встановлені судом обставини є підставою для висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дитини, а тому позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За правилами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial