Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

В січні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначено, що ухвалою Московського районного суду м. Києва від 16.02.2001 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Перша Київська державна нотаріальна контора внесла відомості про накладення зазначеного арешту до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З інформаційної довідки вбачається, що під час накладення арешту на квартиру було зазначено [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2003 року, позову було залишено без розгляду та скасовано арешт накладений ухвалою суду від 16.02.2001 року на майно [PERSON] . Так як квартира [ADDRESS] не належала [PERSON] , то арешт скасований ухвалою суду від 28.07.2003 року знятий не був. Зазначена квартира належить позивачці, яка сплатила за неї суму пайового внеску, та наявний в реєстрі арешт порушує права позивачки, так як вона на даний час не може належним чином оформити свої права на нерухомість. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд скасувати арешт квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 30.01.2020 року, позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду № 517 від 14.07.2020 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відповідачі відзив на позов до суду не подали, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту. В провадженні суду перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та відповідно до ухвали судді Московського районного суду м. Києва від 16.02.2001 року, з метою забезпечення позову у справі було накладено арешт на квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у вказаній справі стороною не була, та доказів зворотному в матеріалах справи відсутні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2003 року, позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду, та скасовано арешт, накладений на майно [PERSON] ухвалами Московського (нині Голосіївського) районного суду м. Києва від 16.02.2001 р. та від 26.04.2002 р. Відповідно до листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2017 року, було встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. Разом з тим, встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та нею було внесено суму пайового внеску в повному обсязі, що підтверджується копією довідки ЖБК «Молодіжний». Звернувшись до державного реєстратора, позивачу було відмовлено в державній реєстрації права власності на зазначену квартиру, оскільки, в реєстрі зареєстроване обтяження речових прав на вказане нерухоме майно. Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав від 26.01.2020 року, встановлено, що 03.11.2004 року за № 1435104 Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Московського суду від 16.02.2001 року були внесені дані про обтяження майна у виді арешту, та вказано, що власником майна є [PERSON] . Позивач вказує та судом встановлено, що відповідач [PERSON] власником зазначеної квартири не був, та справу за позовом [PERSON] в рамках якої було накладено арешт на квартиру було залишено без розгляду, та на даний час у позивача наявні перешкоди в оформленні права власності з огляду на наявність зазначеного арешту в реєстрі. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, позивач має право на належне оформлення свого права власності на квартиру, яка нею було виплачена в повному обсязі, однак, не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. З огляду на те, що згідно із ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, в той час як правових підстав, які б виправдовували накладення та наявність арешту на квартиру, в якій зареєстрована позивач та якою було виплачено суму пайових внесків за неї, - судом не встановлено, стороною у справі, яка перебувала в провадженні суду позивач не була, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було, суд приходить до висновку про можливість зняття арешту з майна. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно порушуються права позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно судом не встановлено, та стороною відповідачів суду не наведено, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved