Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], за участю заінтересованої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], яка народилася [INFO]. 14 березня 2011 року рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці шлюб між сторонами було розірвано. Однак, починаючи з дня винесення вищезазначеного судового рішення та по сьогоднішній день, відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, відповідач майже чотири роки не бажає бачитись з донькою, навіть за час хвороб, і на прохання позивача прийти та відвідати свою дитину, надати їй хоча б моральну підтримку, відповідач повідомляв, що створив іншу сім'ю, і, в зв'язку з цим, лише позивачу необхідно піклуватися про стан здоров'я їхньої спільної дитини. На переконання позивача та виходячи з норм сімейного законодавства, батьки в рівній мірі повинні піклуватися про дитину, проявляти до неї турботу, спілкуватись з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виховувати її в дусі норм моралі, проявляти інтерес до її внутрішнього світу. Однак, відповідач жодним чином не утримує дитину матеріально та з моменту народження вона перебуває на повному утриманні позивача. Крім того, відповідач не спілкується з донькою в обсязі необхідному для її розвитку та самоусвідомлення. Всі ці факти, як окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Однак, в судовому засіданні, яке було призначене на 08.07.2015р., відповідач надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав визнає в повному обсязі. Зокрема, відповідач в заяві зазначив, що на протязі останніх років він жодним чином не утримував свою доньку [PERSON], не спілкується з нею та ухиляється від її утримання та спілкування з нею (а.с. 17). Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні просила позов задовольнити повністю та надала до суду висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивача та заінтересованої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2011 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований 06 вересня 2009 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2137 (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління Вінницької області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як вбачається з довідки з місця проживання, про склад сім'ї та реєстрацію № 820 від 07.05.2015 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Згідно довідки ВПГ «Дельфін» № 151 від 16.06.2015р., [PERSON] є вихованкою дошкільного відділення Вінницької приватної гімназії «Дельфін». Крім того, з даної довідки вбачається, що за період перебування дитини у дошкільному відділенні батько [PERSON] - [PERSON], навчальний заклад не відвідував, на батьківські збори не приходив, в житті доньки участі не приймав. За час перебування [PERSON] у вищевказаному закладі, нею опікувалась виключно мати - [PERSON] (а.с. 7). З акту опитування сусідів за адресою: [ADDRESS] від 12.06.2015р. вбачається, що [PERSON] протягом 4-х років не був присутнім у будинку де проживає його донька [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS] та не перебував біля будинку разом з останньою (не прогулювався, не передавав наявно ніяких благ), що вказує на відсутність її утримання (а.с.8). Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] №01-00-011-26214 від 26.08.2015 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 30-31) Зокрема, із вказаного висновку вбачається, що з 2011 року по теперішній час [PERSON] проживав окремо від доньки. За час окремого проживання батько не брав участі у її вихованні, не спілкувався з дитиною, не цікавився її життям та успіхами у навчанні, не брав участі у лікуванні та оздоровленні доньки, не надавав коштів на утримання дитини. Своєю поведінкою [PERSON] порушив вимоги ст.ст. 150, 180 СК України, які покладають на батьків обов'язки по вихованню та утриманню дітей. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом чотирьох років не підтримував родинних відносин з донькою, не брав участі у її вихованні, навчанні та лікуванні, не цікавився життям та розвитком дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги визнання відповідачем позову, а також те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та протягом чотирьох років не підтримує родинних відносин з донькою, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Крім того, у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved