Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про припинення амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 1996 пропфшизофренія, непреривно-текуча, прогредієнтна, параноідний синдром із тривожно-фобичним компонентом на органічно неповноцінному фоні. Олігофреничний тип дефекту». Багаторазово перебував на стаціонарному лікуванні в ЛОПП. В 2007 р. скоїв правопорушення за ст. 187 ч. 1 КК України нанесення тілесних пошкоджень (з метою заволодіння чужим майном наніс пошкодження ножем). В 2008 р. проходив СПЕ. Знаходився на примусовому лікування в ПБ Днепровська з 29.04.2008 по 24.07.2014 р.р., потім в Полтавській ОПП з 24.07.2014р. по 06.03.2015 р. потім в Дніпровській ОПП з 06.03.2015 р. по 28.12.2015 р. Був виписаний додому. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська №206/6568/15-к від 21.12.2015 змінено примусове лікування на амбулаторно психіатричну допомогу в примусовому порядку. Захворювання протікає непреривно-прогредієнтно. В клініці хвороби переважає афективно-бредова симптоматика. Регулярно приймає підтримуюче лікування (аміназин, амітриплтиллін, респірон, циклодол). При виписці 13.12.2016 р. з відділення №1 ЛОПП стан задовільний. Мати хворого вмерла. Рідна сестра проживання на Північі в РФ, помістила хворого тимчасово в Варваровський монастир під спостереження настоятеля монастиря, якому надані рекомендації із спостереження і дотримання режиму прийому медикаментів [PERSON] Хворий оглянутий лікувально-консультаційною комісією, які, дослідивши анамнез, медичну документацію прийшли до висновку, що в теперішній час у звязку з тим, що хворий тимчасово виїхав до Варваровського монастиря, він не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У заяві просив суд припинити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку громадянину [PERSON], [INFO], проживаючому за адресою: [INFO] років Перемоги[ADDRESS]. Представник психіатричного закладу [PERSON] в судовому засіданні просив заяву задовольнити надав пояснення аналогічні викладеним в письмовій заяві. В судовому засіданні прокурор Пухкало О.О. вважала за необхідне заяву медичного закладу задовольнити, та припинити надання амбулаторної психіатричної допомоги хворому. В судовому засіданні законний представник [PERSON] проти задоволення заяви не заперечувала, вважає доцільним припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги хворому. Хворий [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви, з рішенням суду заздалегідь згодний. Вислухавши думку представника психіатричного закладу, прокурора, законного представника хворого, який вважав за необхідне заяву задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 7-8 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров'я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Клопотання про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може направлятися до суду особою, якій надається ця допомога, або її законним представником через 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про надання або продовження надання особі такої допомоги. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] років Перемоги[ADDRESS]. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13.07.2016 року, Лисичанській обласній психіатричній лікарні було дозволено продовження надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомогу у примусовому порядку. З висновку лікарів-психіатрів стосовно особи з тяжким психічним розладом, яка потребує припинення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку від 23.12.2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], інвалід ІІ групи. З 1996 року перебуває на обліку з приводу пропфшизофренії, непреривно-текуча, прогредієнтно параноідний синдром із тривожно-фобичним компонентом на органічно неповноцінному фоні. Олігофреничний тип дефекту. Анамнез життя та захворювання з раннього дитинства відставав у психічному і фізичному розвитку. В 5 років переніс тяжку черемхо-мозкову травму. В 16 років вивідне на 2 групу інвалідності. В 2000 році змінилась поведінка, зявився страх, ідеї переслідування, діагноз пропфшизофренія. В 2007 р. скоїв правопорушення за ст. 187 ч. 1 КК України нанесення тілесних пошкоджень (з метою заволодіння чужим майном наніс пошкодження ножем). В 2008 р. проходив СПЕ. Знаходився на примусовому лікування в ПБ Днепровська з 29.04.2008 по 24.07.2014 р.р., потім в Полтавській ОПП з 24.07.2014р. по 06.03.2015 р. потім в Дніпровській ОПП з 06.03.2015 р. по 28.12.2015 р. Був виписаний додому. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська №206/6568/15-к від 21.12.2015 змінено примусове лікування на амбулаторно психіатричну допомогу в примусовому порядку. Захворювання протікає непреривно-прогредієнтно. В клініці хвороби переважає афективно-бредова симптоматика. Регулярно приймає підтримуюче лікування (аміназин, амітриплтиллін, респірон, циклодол). При виписці 13.12.2016 р. з відділення №1 ЛОПП стан задовільний. Мати хворого вмерла. Рідна сестра проживання на Північі в РФ, помістила хворого тимчасово в Варваровський монастир під спостереження настоятеля монастиря, якому надані рекомендації із спостереження і дотримання режиму прийому медикаментів [PERSON] Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом [PERSON] потребує припинення амбулаторної психіатричної допомоги без його усвідомленої згоди, так як хворий тимчасово виїхав в Варварський монастир, він не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги без його згоди. Таким чином, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності припинення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а зібрані по справі докази вказують на необхідність припинення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] про припинення амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON].

Outcome: approved