Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позові позивач вказує, що 04.05.2014 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому грошові кошти, необхідні йому для будівництва будинку. Того ж дня, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] відповідач отримав грошові кошти в сумі 7 000 доларів США про що написав розписку про отримання коштів та зобовязувався повернути їх до 04.05.2015 року. Позивач в позові зазначає, що його неодноразові прохання повернути кошти, відповідач відмовляється їх повертати у звязку з важким матеріальним становищем. Відповідно до офіційних даних, оприлюднених на сайті НБУ, курс гривні до долара США, станом на 08.06.2015р. становить 21,025806 грн. за 1 дол. США. Тому, позивач в позові зазначає, що заборгованість відповідача станом на 22.06.2015 р. становить 147 180,64 грн. Оскільки, дане питання сторони не можуть вирішити в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Позивач [PERSON] належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на зазначені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, однак зазначив, що повернути кошти в повному обсязі не в змозі у звязку з важким матеріальним становищем. Він підтвердив факт укладання договору позики між ним та позивачем і пояснив, що після отримання коштів особисто написав відповідну розписку в присутності свідків. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. ст.1,3 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). В умовах позики його предметом не можуть бути унікальні речі і передача майна здійснюється не у тимчасове користування, а в тимчасову власність. Особливістю позики є можливість повернення, як оригіналу так і аналогічної речі за вартістю, якістю та іншими характеристиками. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу. Згідно розписки від 04 травня 2014 року [PERSON], отримав від [PERSON] Євгенієвича, що проживає в [INFO], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], кошти в сумі 7 000 доларів США на будівництво приватного будинку. В розписці вказано, що вказану суму він зобовязується повернути 04 травня 2015 року. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики , у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Ст.367 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, перед бачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок, щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно вимогам ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин суд вбачає підстави для задоволення позову.

Outcome: approved