Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

До Арбузинського районного суду Миколаївської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа Благодатненська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок. Позов мотивований тим, що 10 листопада 1997 року між нею та [PERSON], був укладений договір купівлі\~продажу житлового будинку за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, с. Благодатне, вул. Ювілейна, №28, який нотаріально не був за 2200,00 гривень, про що була складена відповідна розписка. 11 жовтня 2004 року [PERSON]Й померла. На час складання договору купівлі - продажу, позивач домовилася з [PERSON], щодо усіх істотних умов договору, отримала вищевказаний житловий будинок. Позивач вселилась в будинок, сплачує всі комунальні платежі. Так як за життя [PERSON]Й не встигла укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку, позивач змушена звертатись з даним позовом до її спадкоємця, [PERSON]. В судовому засіданні 05 грудня 2017 року позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні 05 грудня 2017 року позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Благодатненської сільської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 1997 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір купівлі\~продажу житлового будинку за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, с. Благодатне, вул. Ювілейна, №28, який нотаріально не був посвідчений. Згідно розписки, складеної 10 листопада 1997 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 2200,00 грн., за продаж будинку, який знаходиться за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, с. Благодатне, вул. Ювілейна, №28. На підтвердження даного факту виконкомом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області видана довідка №248 від 04 червня 1999 року. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 12 жовтня 2004 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, [PERSON] померла 12 жовтня 2004 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблений актовий запис № 4874. З заповіту від 01 березня 2002 року АЕР №244143 встановлено, що за життя [PERSON] зробила розпорядження та усе її майно заповіла [PERSON] Відповідно до рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 21 серпня 2006 року [PERSON] спадщину прийняв і є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 12 листопада 1990 року, житловий будинок, який знаходиться за адресою Миколаївська область, Арбузинський район, с. Благодатне, вул. Ювілейна, №28, належав [PERSON] на підставі рішення виконкому Благодатненської сільської ради №42 від 12 вересня 1989 року. [PERSON] з 1997 року, зареєстрована у житловому будинку, користується земельною ділянкою за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, с. Благодатне, вул. Ювілейна, №28, що підтверджується довідкою №831 від 27 вересня 2017 року, виданою виконкомом Благодатненської сільської ради, на її імя оформлені рахунки зі сплати комунальних послуг. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин. Даний термін зявився у ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 14 серпня 2002 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття. Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених ЦК УРСР. Між тим, як встановлено в ході судового розгляду, на час складання договору купівлі - продажу, позивач домовився з продавцем щодо усіх істотних умов договору, отримав у власність від нього вищевказаний житловий будинок та вселився туди. Позивач мешкає в даному житловому будинку по теперішній час, сплачує комунальні платежі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями105,114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом розписки, в якій зазначено предмет продажу, визначена ціна продажу. Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору. Продавець [PERSON] померла 12 жовтня 2004 року. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачем повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона померла, та не встигла нотаріально оформити угоду і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним. Стаття 392 ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) визначає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 1997 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу будинку фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору, за таких обставин позовні вимоги про\~визнання права власності на житловий будинок обґрунтовані та підлягають задоволенню. \~На підставі ст.ст.\~209,\~212-215,\~218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved