Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила суд: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги наступним. 07.02.2009 між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO] Починаючи з січня 2015 року відповідач перестав виконувати свої батьківські обов?язки по відношенню до спільних дітей та самоусунувся від їх виховання. 25.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. посвідчено заяву відповідача, відповідно до якої він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] На цій підставі просила позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивач не з?явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.35) Разом з тим, позивач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 42) Відповідач в судове засідання не з?явився та свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с. 38) Разом з тим в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява відповідача про не заперечення проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх доньки та сина, а також зазначено, що розгляд справи в суді він просить проводити за його відсутності (а.с. 10) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.. 74 ЦПК України. (а.с. 36) Разом з тим представник третьої особи, через канцелярію суду, також подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 43), а також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 44) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що з 07.02.2009 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 135, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9) Від шлюбу мають спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8) та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8 зворотній бік) В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. 25.01.2016 року заява [PERSON], за якою він на підставі прийнятого ним рішення не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дітей: малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], та малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 10) Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 107-3046/40 від 30.05.2016 року, підписаний заступником голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Н.Гусєвою, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.05.2016 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 44-45) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ст.. 150 СК України) Підстави позбавлення батьківських прав матері та батька передбачені ст. 164 СК України, а саме: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач підписав нотаріально завірену заяву від 25.01.2016 року про не заперечення проти позбавлення його батьківських прав, а також враховуючи висновок служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-3046/40 від 30.05.2016 року, суд приходиться до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved