Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем по справі перебували у сімейних відносинах. У сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Син є неповнолітнім та проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. 20.06.2007 Замостянський районний суд міста Вінниці ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення, а саме з 01 червня 2007 року. Наразі рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 20.06.2007 виконується в Замостянському ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, ВП № 5323095. Позивач зазначає, що з часу призначення судом аліментів він справно сплачує аліменти на користь відповідачки протягом дванадцяти років, кошти постійно перераховує через ДВС, заборгованості по сплаті не має. Наразі ДВС індексувала розмір аліментів та збільшила до розміру більше 2 300, 00 гривень на місяць. Такі кошти позивач сплачувати не в змозі, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які потребують значного догляду та матеріальних коштів. Також позивач зазначив, що несе додаткові витрати на дітей, які обумовлені тим, що він збирає їх до школи, забезпечує канцелярськими приладами та іншими необхідними засобами для навчання. Крім того, позивач послався на скрутне матеріальне становище через тимчасовий нестабільний заробіток: за 2018 рік отримував мінімальну зарплатню (близько 3723, 00 гривень); зареєстрований як фізична особа-підприємець, але діяльність не здійснює, доходу не отримує. Також позивач вказав, що несе додаткові витрати на комунальні послуги, чим забезпечує необхідні умови для своїх дітей з якими він проживає. На час вирішення справи про стягнення аліментів позивач не мав додаткових утриманців, а тому міг сплачувати відповідно частку на утримання сина [PERSON] , а нині він несе багато витрат на свою сім`ю, а тому не в змозі платити аліменти на сина [PERSON] у розмірі, який був встановлений судом раніше. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про зміну способу стягнення аліментів та їх розміру, встановлених рішенням Замостянського районного суду міста Вінниці від 20.06.2007 року по справі № 2-2063, з 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 1 300, 00 гривень щомісячно до повноліття [PERSON] . Ухвалою суду від 13.12.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 13.12.2019 та копією позовної заяви із доданими до неї документами було одержане відповідачем 19.12.2019. У строк, встановлений ухвалою суду від 13.12.2019, від відповідача судом було отримано відзив на позовну заяву із викладеними у ньому запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли. З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що позивач отримав вищевказаний відзив 28.12.2019. Від позивача на адресу суду відповідь на відзив не надходила. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищенаведене та положення ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно виконавчого листа, виданого 18.07.2007 Замостянським районним судом м. Вінниці за судовим рішенням від 20.06.2007 по справі № 2-2063, з [PERSON] вирішено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2007 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 11) З витягу з АСВП вбачається, що в Замостянському ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області на виконанні з 24.07.2007 перебуває вищевказаний виконавчий документ, [NUMBER] . (а.с. 12) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.03.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1045. (а.с. 7) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.09.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 3112. (а.с. 8) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 5323095, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.05.2018 становила 31 265, 00 гривень, а станом на 31.08.2019 становить 11 942, 25 гривень. (а.с. 13) Позивач звернувся до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які на його думку є підставою для зміни способу і розміру аліментів встановленого судовим рішенням. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 13.12.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, відповідачем - у відзиві і докази, надані разом із ними. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Замостянського районного суду міста Вінниці по справі № 2-2063 від 20.06.2007 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, починаючи з 01.06.2007. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При визначені наявності підстав для зменшення розміру аліментів, встановленого рішенням Замостянського суду м. Вінниці від 20.06.2007, судом враховано, що після ухвалення даного рішення про стягнення аліментів у [PERSON] із [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7-8, 24) Із довідки № 3890, виданої 06.12.2019 МКП «Управляюча компанія «Територія комфорту»», вбачається, що [PERSON] проживає разом із своєю дружиною - [PERSON] , дітьми - [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] (а.с. 25) Відповідно до довідки, виданої ГУ ДПС у Вінницькій області 21.10.2019, [PERSON] з 02.02.2005 є підприємцем і за період з 01.01.2019 по 30.09.2019 його дохід становить 0, 00 гривень. (а.с. 23) З відомостей наявних в Реєстрі застрахованих осіб, наданих УПФ 10.09.2019, зокрема вбачається, що у 2018 році позивач щомісячно отримував дохід в розмірі 3 723, 00 гривень. (а.с. 19-22) Однак, судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Тому, в будь-якому разі, те, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні ще двох малолітніх дітей, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання ще одного свого малолітнього сина та сплачувати аліменти. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини - 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. При цьому, суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, на час ухвалення даного судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров`я платника аліментів; стану здоров`я дитини; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Твердження позивача про те, що він справно сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] протягом дванадцяти років і не має заборгованості спростовуються їм же і наданим розрахунком заборгованості, здійсненим ДВС станом на 31.08.2019. Вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Суд прийшов до висновку, що достатніх підстав для продовження стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача, щомісячно, судом не встановлено. Судом прийнято до уваги, що чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання однієї дитини в розмірі ј частки від доходу платника аліментів, а двох - 1/3 частки. Таким чином, враховуючи необхідність утримання позивачем трьох малолітніх дітей, суд вважає, що частка на утримання кожного з них має становити по 1/6 від його заробітку (доходу), приймаючи до уваги, що загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 50 відсотків доходу боржника. Також судом прийнято до уваги, що прожитковий мінімум на дитину від 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01.01.2020 становить 2 118, 00 гривень. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже, суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання в наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, встановленого рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 20.06.2007, шляхом стягнення з[PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300, 00 гривень до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006 року. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову, згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», задоволення позову в повному обсязі, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Оскільки, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні виконавчого документа, виданого за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 20.06.2007по справі № 2-2063 про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до ухвалення цього рішення,

Outcome: approved