Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом 2 групи безстроково по неврології, перебуває на стаціонарному лікуванні в 15 відділенні КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарн» ЗОР з 31.01.2015 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2016 року визнана недієздатною. Тимчасово функцію опікуна на період перебування в стаціонарі [PERSON] покладена на КУ «ОКПБ» ЗОР. Страждає хронічним психічним розладом у формі шизофренії з 2010 року. Неодноразово лікувалася стаціонарно, останні госпіталізація в 2013 році. Причиною теперішнього знаходження в лікарні є замкнутість, усамітнення, не спілкується з оточуючими, висловлює маячні ідеї обкрадання, переслідування, не виконує необхідні правила гігієни, не прибирає в квартирі, не готує їжу, збирає мотлох, не може самостійно здійснювати фінансові операції, робити покупки, сплачувати комунальні послуги. Доставлена у приймальне відділення бригадою швидкої допомоги за заявою брата [PERSON] За час перебування у лікарні ніким не відвідувалась. 11.11.2016 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої примусова госпіталізація обґрунтована. За результатами оглядів потребувала продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару, тому що реалістичних планів на майбутнє не будує, не осмислює ситуацію із втратою квартири, не розуміє, що виписуватися нікуди, що втратила житло. По психічному стану самостійно не може здійснювати захист своїх прав, вирішувати соціальні питання, а від оформлення в будинок-інтернат категорично відмовляється. 08.06.2017 року [PERSON] у черговий раз оглянута комісією лікарів-психіатрів, висновком якої теперішній стан можна кваліфікувати як важкий хронічний психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з наростаючим дефектом на резидуально-органічній основі. Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, є доцільним продовження примусової госпіталізації хворого, оскільки його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заяви. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 08.06.2017 року, [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] страждає на важкий хронічний психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з наростаючим дефектом на резидуально-органічній основі, її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved