Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

В січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції в якому після уточнення позовних вимог просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на квартиру [ADDRESS], зобовязавши Реєстраційну службу скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №181481 про іпотеку щодо зазначеної вище квартири. Свої вимоги обгрунтовував тим, що спірна квартира належить йому на підставі договору дарування від 18.11.2011 року. Проте нещодавно йому стало відомо, що дана квартира перебуває в заставі (іпотеці) у ПАТ „УкрСиббанк в якості забезпечення майнових зобовязань [PERSON], з яким позивач не мав жодних відносин. Зазначена заборона порушує його право на розпорядження своєю власністю. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14 березня 2014 року позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. В грудні 2016 року ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ, особа, яка не брала участі в справі, звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ посилається на те, що товариство є іпотекодержателем спірної квартири з 2011 року згідно із укладеним з ПАТ „УкрСиббанк договором про відступлення права вимоги. Вказує, що іпотека виникла у 2008 році і зберігається згідно приписів ст. 23 Закону України „Про іпотеку для нового власника квартири [PERSON], навіть якщо він не був повідомлений про це обтяження. Підстави для визнання іпотеки припиненою відсутні, дозвіл на продаж майна ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ не надавало. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню. Проте наведені вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були. Розглядаючи справу та ухвалюю рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач [PERSON] є законним та добросовісним набувачем квартири, державна реєстрації його права власності на квартиру не скасовано і не визнана недійсною, тому наявність запису про іпотеку квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушує право власності позивача, гарантоване йому Конституцією України. Таких висновків суд дійшов при неповному зясування обставин, що мають значення для справи, та порушенні норм матеріального права. Апеляційним судом, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, встановлені наступні обставини. 04 серпня 2008 року між АКІБ „УкрСиббанк (правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк) та [PERSON] укладено договір про наданн6я споживчого кредиту №11380106000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 933 000 грн. строком до 03 серпня 2038 року зі сплатою 20,40% річних у порядку та розмірах, установлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальником за кредитним договором 04 серпня 2008 року між АКІБ „УкрСиббанк (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.1 предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Відомості про іпотеку були внесені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 04 серпня 2008 року до Державного реєстру іпотек та накладено заборону на нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. 11 грудня 2009 року приватний нотаріус [PERSON] на підставі листа ТОВ „УкрСиббанк б\\н від 11 грудня 2009 року вилучає обтяження (заборону на відчуження) з обєкту квартири [ADDRESS]. 12 грудня 2009 року [PERSON] продає квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу (а.с. 251-252). 02 січня 2010 року [PERSON] продає спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с.241-243). 18 листопада 2001 року [PERSON] укладає договір дарування, яким дарує квартиру [ADDRESS] [PERSON] На час укладення зазначених вище договорів заборона на відчуження цієї квартири у відповідних реєстрах була відсутня. 12 грудня 2011 року між ПАТ „УкрСиббанк та ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ укладено договір факторингу №1, згідно умов якого останнє набуло право вимоги до боржника банку [PERSON] (а.с.131-141). 12 грудня 2011 року між ПАТ „УкрСиббанк та ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотек, в тому числі і за договором іпотеки, укладеним з [PERSON] (а.с. 109-121). На підставі зазначеного договору відступлення права вимоги іпотека була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про іпотеку №181481. 03 квітня 2014 року запис про іпотеку №181481 скасований на підставі оскаржуваного рішення суду. На запит апеляційного суду Чернігівської області ПАТ „УкрСиббанк надало відповіді від 15.02.2017 року за №85-6-30/54 та від 21.02.2017 року за №23-1/4550, якими стверджує, що лист б\\н від 11.12.2009 року про вилучення запису про іпотеку банком до приватного нотаріуса [PERSON] не подавався щодо вилучення з Єдиного реєстру заборон запис про заборону відчуження і банком було подано заяву до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження щодо незаконного зняття обтяження спірної квартири. Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Таким чином іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Первинний запис про іпотеку квартири [ADDRESS] внесений до Державного реєстру іпотек 04 серпня 2008 року і є чинним з цієї дати. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-232цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обовязки іпотекодавця. Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обовязків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. Встановивши, що до [PERSON] перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, апеляційний суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України „Про іпотеку та поширення її дії на позивача [PERSON] Зазначені обставини, які є суттєвими для даної справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому, згідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову [PERSON] у задоволенні його позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ підлягають стягненню 133 грн.98 коп. судових витрат, понесених за подання апеляційної скарги.

Outcome: approved