Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Державний виконавець звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити частку майна боржника [PERSON] у квартирі [ADDRESS] далі - Квартира ), яка належить його дружині [PERSON] . Зазначає, що боржником судові рішення по зведеному виконавчому провадженні ВП №61923191 не виконані, заборгованості не погашені, проте оскільки у вказаних осіб наявне спільне майно подружжя, вважає, що виділення частки Квартири за [PERSON] надасть змогу погасити наявні заборгованості в порядку виконання рішень судів. В судовому засіданні державний виконавець просила подання задовольнити. Представник стягувача Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» (далі - ТКЕ) при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Боржник заперечив щодо задоволення подання, мотивуючи тим, що борг за централізоване опалення на користь ТКЕ повністю погасив, а наявність боргу перед фіскальною службою оспорює в судовому порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до на ступного висновку. Встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 61923191 з виконання: вимог №Ф-1197815/54 У від 12.11.2019 Головного управління ДПС у Житомирській області та №ф 120407-54у від 08.11.2018 ДФС ГУ у Житомирській області про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені в сумі 10 719,72 грн. та 15 819, 54 грн.; а також судових наказів №285/3467/13 від 01.10.2013 та №285/4357/19 від 30.01.2020, виданих Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з [PERSON] на користь ТКЕ заборгованості за централізоване опалення в сумі 3 030,64 грн. з судовим збором 114,70 грн. та в сумі 12 207,94 грн. з судовим збором 192,10 грн., про що 15.02.2019, 23.08.2019 та 04.02.2020 винесено постанови про відкриття провадження. 04.02.2020 при виході державним виконавцем за адресою реєстрації по [ADDRESS] , перевірити майновий стан боржника не вдалося у зв`язку з відсутністю доступу до квартири, двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів боржник знаходиться за кордоном, про що складений відповідний акт. Згідно з відповідями ІС ДП «НАІС» від 17.04.2020 транспортних засобів за [PERSON] не зареєстровано. Згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.06.2019, за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.12.1999 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 14.04.2020 підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] 21.04.1999, актовий запис № 81, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новоград-Волинському реєстраційної служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, був зареєстрований шлюб, який на час розгляду подання не розірваний. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) . Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням інших складових передбачених Законом. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. В роз`ясненнях, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», зазначено, що частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування. Питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, регулюється ст.370 ЦК України. Останньою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. З договору купівлі-продажу Квартири вбачається, що її придбано 03.12.1999, право приватної власності зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Тому, сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду України від 24.10.2018 у справі №214/1520/15-ц. Крім того, в матеріалах подання, відсутні будь-які відомості про те, за ким станом на 2020 рік зареєстроване право власності на Квартиру, що позбавляє суд належним чином оцінити належність права приватної власності на неї за дружиною боржника - [PERSON] . З огляду на вищезазначені обставини, беручи до уваги те, що розмір часток у праві спільної часткової власності визначається відповідно до участі кожного у придбанні цього майна, що можливо вирішити лише в позовному провадженні, суд вважає, що питання щодо належності [PERSON] частки Квартири у спільному майні подружжя є спірним, а відтак визначення її частки може бути вирішено тільки в порядку позовного провадження, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 справа № 757/46471/18, провадження № 61-15534св19. Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, наданих суду копій документів, судом не встановлено тих обставин, що державним виконавцем вживалися заходи щодо встановлення в боржника коштів у гривнях чи в іноземній валюті, інших цінностей, у тому числі коштів на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, рахунків в цінних паперах у депозитарних установах, а також щодо встановлення в боржника іншого рухомого майна чи конкретних предметів (меблі, оргтехніка, побутова техніка тощо), на які необхідно в першу чергу звернути стягнення на погашення заборгованості згідно виконавчого документу, відповідно до статтей 50-51 Закону. Крім того, відповідно до п.10 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову, однак, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що ним попередньо здійснено опис спільного з боржником майна, а саме Квартири, у виконавчому провадженні та не надано акту опису спільного майна, подача яких до суду є обов`язковою для визначення частки боржника у ньому. Також, слід зазначити, що відповідно до Інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.06.2019, державним виконавцем було встановлено, що за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , що ставить під сумнів обґрунтованість та потребу звернення до суду для виділення частки майна у спільній з дружиною Квартирі , оскільки в боржника наявне майно, яке належить йому особисто. Враховуючи, що матеріали подання не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рушеннями суду, не містять відомостей ані щодо здійснених виконавчих дій державним виконавцем (зокрема, щодо стягнутих коштів або іншого майна боржника в рахунок погашення заборгованості за виконавчими документами, опису та арешту виявленого майна боржника), ані щодо грошових коштів на інших цінностей, необхідних для виконання за виконавчими документами зобов`язань із вимогою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed