Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

В червні 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з останніх в солідарному порядку кредитної заборгованості в розмірі 153102 грн. 26 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого змінено на АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2291/82/1065, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача кредит в сумі 130000 грн. терміном до 04.11.2017 року, зі сплатою за користування кредитом 13,5\~% річних. Як вказано в позовній заяві, [PERSON] зобов`язалась здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 14.11.2017 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1 кредитного договору, а також зобов`язалась погашати щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений кредитним договором. Однак, всупереч умовам укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого в неї станом на 25.05.2018 року склалась заборгованість перед позивачем в розмірі 792703 грн. 32\~коп., яку [PERSON] добровільно не погашає: 67485 грн. 60 коп. поточна заборгованість за кредитом, 85616 грн. 66 коп. заборгованість за відсотками, 639601 грн. 06 коп. заборгованість по пені, яку позивач не стягує в рамках данного спору. В забезпечення кредитного договору 05.11.2007 року позивачем було укладено договір поруки № 014/1736/82/1065 з [PERSON] , який зобов`язався перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі та нести солідарну відповідальність перед кредитором. 28.05.2019 року між ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-5, на підставі якого до ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 014/2291/82/1065 від 05.11.2007 року. В зв`язку із укладенням вказаного договору, 05.09.2019 року до суду надійшла заява від ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» про залучення його до участі у справі у якості правонаступника позивача. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 29.01.2020 року залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП». Тож, враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання за кредитним договором № 014/2291/82/1065 від 05.11.2007 року, ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» просить задовольнити позов в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до суду надійшло клопотання, в якому він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила справу слухати у її та відповідача відсутності, проти позову\~заперечила,\~підтримавши свою\~позицію,\~викладену у\~відзиві на\~позов,\~у якому\~просила застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його та відповідача відсутності, позовні вимоги в частині стягнення коштів з [PERSON] , як поручителя, не визнає та просить відмовити. У поданому відзиві на позов відповідач [PERSON] просив застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк позовної давності, від дня настання строку виконання основного зобов`язання, для звернення до нього з позовом за договором поруки. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Судом встановлено,\~що 05.11.2007\~року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого змінено на АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2291/82/1065, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача кредит в сумі 130000 грн. терміном до 04.11.2017 року, зі сплатою за користування кредитом 13,5\~% річних. В забезпечення кредитного договору 05.11.2007 року позивачем було укладено договір поруки № 014/1736/82/1065 з [PERSON] , який зобов`язався перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі та нести солідарну відповідальність перед кредитором. 28.05.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-5, на підставі якого до ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] , за кредитним договором № 014/2291/82/1065 від 05.11.2007 року та [PERSON] , за договором поруки №\~014/1736/82/1065 від 05.11.2007 року. В порушення умов укладеного кредитного договору [PERSON] не виконувались належним чином її зобов`язання з повернення заборгованості за кредитом та по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого відповідно до розрахунку позивача, станом на 25.05.2018 року у відповідача [PERSON] , перед позивачем склалась заборгованість, яку вона добровільно не погашає, в розмірі 792703 грн. 32 коп., з яких: 67485\~грн. 60 коп. поточна заборгованість за кредитом, 85616 грн. 66 коп. заборгованість за відсотками, 639601 грн. 06 коп. заборгованість по пені, яку позивач не стягує в рамках данного спору (т.с. 1, а.с. 5-6). Так, за умовами кредитного договору № 014/2291/82/1065 від 05.11.2007 року сторони погодили щомісячну сплату тіла кредиту та відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом до 04.11.2017 року (включно). Відтак, у межах строку кредитування до 04.11.2017 року відповідач [PERSON] мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати відсотки періодичними (щомісячними) платежами згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів, однак належним чином вказані вимоги не виконувала. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і щодо додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, відсотків, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06\~листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 та від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору [PERSON] мала виконувати зобов`язання, зокрема, з щомісячного повернення кредиту та зі сплати відсотків впродовж строку кредитування (по 04.11.2017 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця, щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. [PERSON] не виконувала щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у той час як банк звернувся із позовом 15.06.2018 року. Оскільки не встановлено поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем, до заявлених вимог про стягнення заборгованості по кредиту та відсотках по 14.06.2015 року включно слід застосувати позовну давність, і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках (щомісячними платежами) за період з 15.06.2015 року по 04.11.2017 року, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем строк позовної давності по зазначеним платежам не пропущено та заборгованість нарахована у межах загальної позовної давності. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №\~014/2291/82/1065 від 05.11.2007 року, яка утворилась за період з 15.06.2015 року по 04.11.2017 року включно, в розмірі 72705,64 грн., з яких: 50166,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22539,27 грн. заборгованість за відсотками (розрахунок проведено відповідно до даних, зазначених в розрахунку заборгованості у графі «планове погашення» (т.с. 1, а.с. 5-6)). Звертаючись до суду позивач просив стягнути з відповідачів також відсотки в розмірі 5042 грн., нараховані після закінчення строку кредитування, а саме: з 04.12.2017 року по 25.05.2018 року включно. \~Однак, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом до 04.11.2017 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 04.11.2017 року відповідач [PERSON] мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати відсотки періодичними (щомісячними) платежами, а починаючи з 05.11.2017 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У такому випадку положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, то після 04.11.2017 року позивач не міг нараховувати такі відстоки. За таких обставин, нарахування відсотків за період з 04.12.2017 року по 25.05.2018 року є необґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується відповідача [PERSON] , то в позові до нього як поручителя слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Із положень ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. За змістом указаних норм права при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Так, згідно п. 5.1 договору поруки № 014/1736/82/1065 від 05.11.2007 року, даний договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, а відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. Вказане свідчить про те, що сторони не визначили конкретний строк дії поруки, і в такому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, щодо припинення поруки. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в ч. 4 ст. 559 ЦК України, словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи викладене, на думку суду, позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial