Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом (який уточнювали) до Миколаївської міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дом», про визнання членом сім'ї наймача [PERSON] та визнання права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі в 2002 році вселилися до квартири [ADDRESS] з дозволу її наймача відповідача [PERSON], з яким позивач [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах. В серпні 2002 року відповідач [PERSON] залишив проживати позивачів в спірній квартирі самостійно, а сам став проживати за іншою адресою. На теперішній час позивачі проживають у спірній квартирі та несуть витрати на її утримання, що, на їхню думку, вказує на те, що вони набули права користування житловим приміщенням спірної квартири. Окрім того, стверджують, що є підстави вважати їх членами сім'ї [PERSON], як осіб, що постійно проживали з наймачем та вели з ним спільне господарство. Вказані підстави стали підставою для звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, суду нала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник Миколаївської міської ради до судового засідання не з'явився, суду надав заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. У задоволенні позову просив суд відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували, вважаючи безпідставним та необґрунтованим. Представник третьої особи ОСББ «Наш дом» до суду надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом зі своєю дочкою позивачкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2002 року. Основним квартиронаймачем відповідно до ордеру на житлове приміщення від 02. 10. 2001 є відповідач [PERSON], який разом з членами своєї сім'ї (в тому числі і з відповідачем [PERSON]) отримав право на вселення до квартири [ADDRESS]. На підставі вказаного ордеру зазначені особи були зареєстровані за вказаною адресою, але у квартиру не вселилися, а залишилися проживати за іншою адресою. Відповідно до довідки форми № 3 від 17. 09. 2013 № 12, виданої ОСББ «Наш дом» за адресою спірної квартири з 01. 10. 2011 зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Вказаною ж довідкою підтверджується також те, що позивачі [PERSON] проживають у спірній квартирі без права на житлову площу. При цьому відповідно до довідки № 184 від 03. 10. 2013, виданої ПАТ СФ «Миколаївбуд» зареєстрованою позивач [PERSON] є за адресою: кімната [ADDRESS]. Спірна квартира [ADDRESS] знаходиться на балансі ОСББ «Наш дом» та належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Обгрунтовуючи підстави вселення до спірної квартири позивач стверджує, що на момент надання [PERSON] ордеру на квартиру [ADDRESS] в 2001 році, вона з ним проживала в фактичному шлюбі, але доказів на підтвердження такого надано не було, і такого факту у визначеному законом порядку встановлено не було. Водночас, судом встановлено, що відповідач [PERSON] одружений з [PERSON]. Вони одружені з 1986 року, потім шлюб було розірвано, та у подальшому 13. 06. 1997 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано та до теперішнього часу шлюб не розірвано. Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно, проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як визначено ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільствам. Згідно з частиною 1 статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. В ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу УРСР зазначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно з частиною 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як стверджується стороною позивачів в серпні 2002 року відповідач [PERSON] покинув їх, залишивши позивачку [PERSON] з дочкою проживати в [ADDRESS]. Що вказує на те, що з серпня 2002 року позивачі не проживали постійно разом з наймачем (відповідачем [PERSON]) і не вели з ним спільне господарство. За такого, позивачі [PERSON] не є членами сім'ї наймача [PERSON] і зворотнього стороною позивача не доведено. Таким чином вимога позивачів [PERSON], [PERSON] про визнання їх членами сім'ї наймача [PERSON] є необґрунтованою. За такого, судом жодних правових підстав для вселення [PERSON] (з її малолітньою на той час дочкою) до спірної квартири не встановлено. Крім іншого, в своїй позовній заяві [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними право користування спірною квартирою. На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20. 03. 2014 відповідач [PERSON] 22. 05. 2014 був вселений в квартиру [ADDRESS]. Разом з ним вселилася і його донька [PERSON], [INFO] . Як встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20. 03. 2014 у справі № 2/487/393/14, в 2002 році в спірну однокімнатну квартиру з умовою проведення ремонтних робіт в цій квартирі вселилася [PERSON] зі свою дочкою. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому обставини, встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30. 03. 2014 у справі № 2/487/393/14 не доказуються при розгляді даної справи. Отже, при вселенні позивачки [PERSON] (з дитиною) в спірну квартиру між нею та наймачем квартири (членами його сім'ї) було обумовлено, що самостійного права користування спірною квартирою вона не набуває, а вселяється тимчасово з умовою проведення ремонтних робіт. В подальшому позиція квартиронаймача (членів його сім'ї) щодо набуття [PERSON] права користування спірною квартирою не змінилася. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12. 04. 1985 № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Як вже було зазначено вище, за адресою спірної квартири з 01. 10. 2011 зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Позивачі не значаться зареєстрованими в спірній квартирі, до того ж зберігають за собою право користування іншим житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. Також варто зазначити, що позивачами не надано доказів ведення спільного господарства з [PERSON], а саме: придбання за сумісні кошти продуктів харчування, побутової техніки, спільного проведення ремонту тощо. Вказані обставини дають змогу вважати, що позивачі проживають в квартирі на правах тимчасових жильців. Статтею 98 ЖК УРСР передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За такого, позивачі не набули права користування спірною квартирою. Згідно до положень ст. 99 ЖК УРСР тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, вказують на їх необґрунтованість та безпідставність. Позивачі іншого належними та допустимими доказами не довели, хоча за ст. 60 ЦПК України це є їхнім обов'язком. Твердження позивачів спростовуються доказами у справі, а відтак є безпідставними і жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed