Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив застосувати до Договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», наслідки недійсності нікчемного правочину та вважати його нікчемним з моменту укладення, та застосувати до Договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», наслідки недійсності нікчемного правочину та вважати його нікчемним з моменту укладення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 19 червня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») був укладений Кредитний договір № 0401/0608/71-065 для придбання квартири в м. Донецьк за адресою: [ADDRESS]. Між тими ж самими сторонами було укладено Договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано вказану квартиру. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] перед Банком, між останнім та третьою особою був укладений Договір поруки. 28 листопада 2012 року між Банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений Договір факторингу, щодо передачі прав вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та позивачем. В той же день, 28 листопада 2012 року, між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений Договір факторингу, щодо передачі прав вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та позивачем. Відповідно до Договору про надання споживчого кредиту, за яким було відступлено право вимоги від Банку, цільове призначення кредиту - споживчі потреби (для придбання квартири). Тобто, з самого змісту договору випливає, що він був укладений не для здійснення діяльності, як суб'єкта підприємницької діяльності, а на споживчі цілі. Отже, у фактора (ТОВ «Кредитні ініціативи») не виникло право на придбання відступної вимоги до фізичної особи, яке не є суб'єктом господарювання за кредитним договором, на якому базується таке відступлення, а тому, договори факторингу від 28.11.2012 року є нікчемними та до них мають бути застосовані наслідки недійсності правочину. 18 червня 2015 року в судовому засіданні за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, під час перерви для вивчення договорів, позивачу стало відомо, що відповідно до умов Договору факторингу від 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та «ФК «Вектор Плюс» у п. 2.2.3 сторінка 3 чітко вказано, що передача права в реєстрі іпотек можлива тільки починаючи з наступного дня. Проте, в порушення умов договору сторони уклали в один і той же день, спочатку договір про відступлення між Банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а потім в цей же день договір факторингу між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Таким чином, договір факторингу є укладеним з порушенням умов, викладених в ньому. А тому, в силу дії чинного законодавства він є нікчемним. Крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» не повідомляли письмово позивача про перехід до нього прав вимоги за кредитним договором. Позивачу при зверненні до Банку було надано нові реквізити на які він має сплачувати суми за кредитними договором, проте, будь яких інших вимог відповідачі позивачу не направляли так само як і оскаржувані договори факторингу. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в задоволенні його позовних вимог. При цьому, вказав, що [PERSON] не є належним позивачем в розумінні ЦПК України, у звязку з тим, що він не є стороною спірних Договорів факторингу, а питання стосовно визнання факту переуступки права вимоги можуть вирішуватися лише сторонами договорів факторингу. При укладанні вищезазначеного договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності передбачені ст. 203 ЦК України. Фактично, в своєму позові, позивачем не наведено жодної норми права, порушення якої передбачає застосувати до вказаних Договорів факторингу наслідки недійсності нікчемного правочину та вважати їх нікчемними з моменту укладання. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Окрім того, Боржник зобовязаний навести переконливі доводи, чому факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі, є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі. Додатково зазначив, що до червня 2014 року позивач частково виконував свої зобовязання за Кредитним договором № 0401/0608/71-065 саме перед ТОВ «Кредитні ініціативи», тобто, позивач був повідомлений про відступлення та проводив оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352, пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 за № 373/16389, яким передбачалося, що до фінансової послуги Факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому до боржників - субєктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення - виключено. Підставою для виключення даного пункту стала постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013, по справі № 2а-12909/12/2670 якою п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» визнано не чинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили. Дана постанова набрала законної сили. Позивач вказує, що згідно п.2.2.3. Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», передача права в реєстрі іпотек можлива тільки починаючи з наступного дня. Проте, п.2.2.3. Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», не існує. Та згідно до п.2.4. вищевказаного договору перехід від Банку до Фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається одночасно з переходом прав вимоги. Заборгованості у момент укладення договору щодо відступлення права вимоги за договорами забезпечення у розрахункову дату. Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, вказувала на ті ж самі обставини, що вказав позивач в своїй позовній заяві. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 19 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 0401/0608/71-065, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 65000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених Договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 18.06.2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,9 % річних (а.с.3-6). Кредит надавався для придбання квартири [ADDRESS] (п.1.4. вказаного договору). В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань перед Банком за Кредитним договором № 0401/0608/71-065 від 19.06.2008 року були укладені наступні договори: -19 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 0401/0608/71-065-Z-1, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4496 (а.с.7-9). -19 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та [PERSON] був укладений Договір поруки № 0401/0608/71-065-Р-1, відповідно до умов якого Поручитель зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобовязань перед Кредитором за Кредитним договором № 0401/0608/71-065 від 19.06.2008 року, в повному обсязі таких зобовязань (а.с.10). Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі, а тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником всіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (фактор) був укладений Договір факторингу № 15, згідно п.2.1 якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації (а.с.74-100). Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», яке є правонаступником всіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 28.11.2012 року здійснило розрахунок у повному обсязі та в порядку встановленому договором (а.с.108). Вказане також підтверджується повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 02.10.2013 року за вих.№ 447-юр (а.с.109). Пунктом 2.6 вказаного договору факторингу № 15 передбачено наступне право відступлення фактором прав вимоги заборгованості до боржників згідно ст. 1083 ЦК України: наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Пунктом 2.6.5. договору факторингу № 15 встановлено, що письмовий дозвіл від Банку не потрібен, якщо особа, яка має намір придбати у Фактора право вимоги заборгованості від боржників, є банківською установою або фінансовою установою (у т.ч. факторинговою компанією), яка пов'язана відносинами контролю з банківською установою. 28 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (фактор) був укладений Договір факторингу, предметом якого згідно п.2.1 є відступлення клієнтом свого права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації (а.с.65-73). Згідно повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 02.10.2013 року за вих.№ 448-юр Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» здійснило розрахунок у повному обсязі та в порядку встановленому договором (а.с.110). Позивач вважає вищевказані Договори факторингу нікчемними з моменту укладення та просив застосувати до них наслідки недійсності нікчемного правочину. Проте, суд вважає такі твердження позивача необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Згідно ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», до фінансових послуг належать операції з факторингу. Так, відповідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги (ч. 1 ст. 1078 ЦК України), оскільки закріплення в ст. 177 ЦК України майнового права як самостійного обєкта цивільних прав дало юридичну можливість передавати права вимоги кредитора в рамках існуючих цивільно-правових договорів. Статтею 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг За п. 1.2 розпорядження Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», в редакції, яка була чинна на час укладення оспорюваного правочину, до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) з набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Відповідно до змісту підпункту 2 п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» № 231 від 03 квітня 2009 року (в редакції, що діяла на момент укладення договору факторингу), до фінансової послуги факторингу включається набуття грошової вимоги не лише до фізичних осіб, а також і до тих боржників, які є суб'єктами господарювання за договором. Договір факторингу - це фінансова послуга, за якою набувається відступлене право грошової вимоги до боржників, а саме - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. За Договорами факторингу, які є предметом даного спору, відступлено право грошової вимоги до боржника ([PERSON]А.) та поручителя ([PERSON]П.). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України, кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав треба розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням. Однак, із оскаржених Договорів факторингу слідує, що позивач не є стороною вказаних договорів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законодавством України врегульовані питання щодо визнання правочину нікчемним, а саме: нікчемним правочином є встановлений законом недійсний правочин (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). При посиланні на недійсність (нікчемність) укладених Договорів факторингу між юридичними особами, чим конкретно порушено права позивача він не зазначив та належних доказів суду не надав. Крім того, сам позивач у своєму позові, як на правові підстави своїх позовних вимог взагалі посилається на ст. 233 ЦК України, яка регулює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини. Хоча зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати договори нікчемними. Тому, позовні вимоги позивача є незрозумілими в частині обґрунтування. Доводи про розповсюдження дії Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на правовідносини факторингу, та неможливість вважати позивача субєктом господарювання, не є підставою для визнання нікчемними спірні договори, бо правовідносини позивача, як Позичальника за кредитним договором, регулюються нормами кредитно-правових відносин. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що в порушення положень ст. 526 ЦК України, позивач не виконував належним чином свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, який є його невід'ємною частиною, у звязку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», як новий кредитор, скористалося своїм процесуальним правом та звернулося до суду для стягнення заборгованості з боржника та його поручителя. При цьому, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» перейшли права та обовязки Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в тому самому обсязі, які мав останній на момент укладання договору з позивачем, без зміни будь-яких умов по кредитному договору для позивача. Таким чином, права позивача у спірних Договорах факторингу порушені не були, оскільки істотні умови (відсоткова ставка, розмір кредиту чи строки) повернення ним кредитних коштів змінені цим договором не були. В іншій частині доводи позивача також не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин по справі та не звільняють позивача від взятих ним на себе зобовязань по Кредитному договору № 0401/0608/71-065 від 19.06.2008 року, право Кредитора по якому перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed