Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу по розписці № б/н від 28.10.2002 року у розмірі 130355 грн. 00 коп., а також сплачений нею судовий збір у розмірі 1303 грн. 55 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 28 жовтня 2002 року між ними був укладений договір позики, у відповідності до якого вона передала відповідачеві грошову позику в розмірі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, а повернути вона їх повинна була за першою вимогою позивача. Укладення договору позики та отримання коштів підтверджується розпискою від 28.10.2002 року. Грошові кошти були передані відповідачеві у момент написання розписки. Вказану суму [PERSON] отримала в борг на купівлю садового будиночку з земельною ділянкою [NUMBER] на території садового товариства «Самарський розлив». Також, у вказаній розписці [PERSON] зазначила, що, у разі несвоєчасного повернення суми боргу, [PERSON] може задовольнити свої майнові вимоги за рахунок придбаного садового будиночку з земельною ділянкою №150 на території садового товариства «Самарський розлив». Однак, станом на сьогоднішній день, позивачеві не повернуті її грошові кошти і відповідач не бажає добровільно їх повертати. Тому, позивач була змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Також зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що підтримує позовні вимоги. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 28 жовтня 2002 року [PERSON] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, яку написала власноручно відповідач. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримала від позивача в борг кошти в сумі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, на купівлю садового будиночку з земельною ділянкою [NUMBER] на території садового товариства «Самарський розлив». Вказані кошти вона зобов'язалася повернути позивачеві за її першою вимогою, про що зазначено самою [PERSON] в борговій розписці (а.с.10). Також, у вказаній розписці зазначені паспортні дані та місце проживання сторін. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження укладання якого відповідачем була надана розписка. Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, а саме, надав відповідачеві грошові кошти в сумі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій вона зазначила, що отримала від [PERSON] вищевказані грошові кошти в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 12 вересня 2017 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення отриманої позики в повному обсязі, яку (вимогу) відповідач отримала 16.09.2017 року, про що нею зазначено на самій вимозі (а.с.11). Проте, станом на теперішній час відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала та, у визначений розпискою строк, не повернула позивачеві позику, а доказів іншого суду не надано. Частиною же 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за договором позики по розписці від 28.10.2002 року, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Тому, суд прийшов до висновку, що отримані відповідачем кошти необхідно стягнути в примусовому порядку. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим, в силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Так, у відповідності з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. А згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу по розписці № б/н від 28.10.2002 року у розмірі 130355 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1303 грн. 55 коп. (1% від розміру задоволених вимог в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved