Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський районний відділ головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником 2/9 часток житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] на підставі договору дарування частки житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 465 від 01.07.2017 року. В зазначеній частині житлового будинку позивача, [PERSON] зареєстровані відповідачі - [PERSON] з 20.11.2013 року та [PERSON] , з 15.05.2014 року, які протягом тривалого, часу, а саме приблизно з березня 2015 року у зазначеному будинку не проживають, ніяких речей чи майна відповідачів, у зазначеній частині житлового будинку, немає. Де знаходяться відповідачі на даний час невідомо, представник позивача вважає, що реєстрація відповідачів, створює йому, як власнику незручності, оскільки він обмежений в повному обсязі користуватися і розпоряджатися своєю нерухомістю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник-адвокат Македонська М.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, у зв`язку з чим зі згоди позивача та представника позивача та на підставі ч.1 ст.280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Ізмаїльського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Одеській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причина неявки суду не відома. 21.01.2020 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши думку представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. \~ \~ Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. За змістом ст.7 даного Закону України зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. \~ \~ \~ \~ Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 2/9 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований у [ADDRESS] , на підставі свідоцтва договору дарування частки житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 465 від 01.07.2017 року. (а.с. 7-зворот-9) Згідно довідок виданих відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 19.07.2019 року №25364, №25346, особи: [PERSON] [INFO] \~з 20.11.2013\~рокузареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] з 15.05.2014 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знайомих чоловіка реєструвала в своїй частині будинку, сама в будинку зареєстрована не була, позивач погодився придбати частину будинку з зареєстрованими в ньому особами. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved