Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В травні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], та аліментів на її користь, як дружини, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 16 лютого 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис - № 19 (а.с.25), від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, з квітня 2014 року вони з відповідачем не підтримують шлюбних стосунків, з цього часу разом не проживають, припинили шлюбно-сімейні відносини, їхнє спільне сімейне життя не склалося через непорозуміння з різних побутових причин, спірного майна не мають, відновлення сім»ї позивачка вважає не можливим, а тому остання просила розірвати шлюб. При цьому вказала, що останнім часом вони з відповідачем не можуть разом проживати разом, як сім'я, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, оскільки все це призводить до постійних суперечок. Оскільки, їх спільна дитина є ще маленька і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду, особливо, щодо відносин у родині між чоловіком і жінкою, які є основою в будь-якій сім'ї, тому з даних обставин вважала за доцільне шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач проти розірвання шлюбу, за обставин зазначених позивачкою, не заперечував. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку неповнолітню дитину дочку - [PERSON], [INFO], необхідно залишити проживати з матір'ю, майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Також судом встановлено. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 22 лютого 2013 року, сторони від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON],[INFO] (а.с.6). Відповідно до довідки № 21 від 07 липня 2014 року, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Б. Хмельницького,21», вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] - мати позивачки, [PERSON] - батько позивачки, [PERSON] - позивачка та її донька [PERSON] ( а.с.27). Крім того, згідно довідки, виданої 01 липня 2014 року за вих. № 04-833, Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради, позивачка [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку в Ленінському УСЗН та отримує допомогу по виплаті за 1-єю дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 905 грн. 00 коп.( а.с.26). В судовому засіданні позивачка вказала, що відповідач офіційне не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, в зв'язку з чим позивачка просила стягнути аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі 800 грн. щомісяця. При цьому, вказувала, що у відповідача іншої родини та інших малолітніх та неповнолітніх дітей, інших осіб на утриманні, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку - не має. Поряд з цим, позивачка [PERSON] наголошувала на тому, що вона вимушена сама утримувати та виховувати малолітню дитину, одночасно перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже зважаючи на вказані обставини не має можливостей для належного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітньої дочки так і її особистого проживання. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. До обставин, які надають суду право визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать, зокрема, випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], він зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка вказувала, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, внаслідок чого не має можливості працювати. Відповідач в добровільному порядку на утримання дружини коштів не надає, тому зважаючи на вказані обставини просила стягнути на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі в сумі 400 грн. до досягнення дитиною трирічного віку,а саме [INFO]. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, що позбавляє останню працювати та отримувати кошти для проживання . Поряд з цим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти визначено позивачкою розмір аліментів в твердій грошовій сумі якна утримання доньки так і дружини. Частиною 2 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог частини 2 статті 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них убудуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Зважаючи на вказані обставини та факти, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved