Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

В серпні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 106) до відповідачки [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу у розмірі 238712,57 грн.; понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 06 вересня 2017р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка, як кредитор передала відповідачці, як боржнику грошові кошти в сумі 648857,50 грн., що на день укладення договору за курсом НБУ становила еквівалент 25000,00 дол. США, а остання зобов`язалась повернути позивачці вказані грошові кошти в строк до 06 жовтня 2017р. З метою забезпечення виконання позивачкою зобов`язань за вищевказаним договором позики, 06 вересня 2017р. між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачка передала позивачці в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Станом на 14 березня 2018р. сума заборгованості відповідачки перед позивачкою за договором позики склала 648857,5 грн., яку відповідачка визнала 22 березня 2018р. В позасудовому порядку предмет іпотеки було реалізовано 16 травня 2018р. Оскільки в досудовому порядку, відповідачка відмовляється сплатити суму заборгованості за період часу з 22 березня по 16 травня 2018р., яка складається з 3,0 % річних, на підставі ст. 625 ЦК України та пені, на підставі п. 4 договори позики, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05 липня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 55-58), в якому відповідачка просила суд позов залишити без задоволення, зазначаючи, що стороною позивача не враховані висновки постанови апеляційної інстанції по цивільній справі № 761/10749/19, яка набрала законної сили, а також на думку сторони відповідача позивачкою пропущені строки позовної давності. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила суд позов задовольнити. Відповідачка та її представник проти позову заперечили, з підстав, зазначених у відзиві на позов, представник відповідача звертав увагу суду на пропуск стороною позивача строків позовної давності до вимог про стягнення пені. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це вставнолено судом, та не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, що 06 вересня 2017р. між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позичальник позичила у позикодавця 648857,5 грн., що на день укладення цього договору за курсом НБУ становило еквівалент 25000,0 дол. США, та зобов`язалась повернути борг до дванадцятої години ранку 06 жовтня 2017р. Разом з тим, у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня (п. 4 договору позики). З метою забезпечення виконання взятого позичальником зобов`язання за договором позики, 06 вересня 2017р. між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. Відповідно до умов вказаного договору в іпотеку була передана квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат із загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м. У визначений в договорі строк зобов`язання з повернення позики виконано не було. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, [PERSON] отримала заяву-вимогу від [PERSON] , у якій остання зобов`язала її сплатити згідно з договором позики від 06 вересня 2017р. суму у розмірі 648857,5 грн., що на день укладення договору за курсом НБУ становила еквівалент 25000,0 дол. США, протягом 31 календарного дня з моменту отримання цього листа. У випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги [PERSON] буде змушена діяти згідно з п.п. 5.4.4, 6.1.2 договору іпотеки в рамках чинного законодавства України, в тому числі від свого імені продати за ціною, визначеною експертом, предмет іпотеки третім особам і спрямувати отримані кошті на задоволення своїх вимог. В судовому засіданні, сторони підтвердили, що відповідачка визнала 22 березня 2018р. вказану у заяві-вимозі заборгованість та не заперечила проти застосування позивачкою всіх передбачених договором іпотеки засобів, форм, способів тощо для задоволення її вимог іпотекодержателя/позикодавця. 16 травня 2018р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (предмет іпотеки). Продаж квартири вчинено за 1130000,0 грн. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачка зобов`язання з повернення позивачці суми позики в добровільному порядку виконала лише 16 травня 2018р. Згідно з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018р., після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 258, 267 ЦК України, час на який надавалася позика (до 06 жовтня 2017р.), момент задоволення вимог кредитора - сплата суми позики - 16 травня 2018р., і час звернення стороною позивача до суду з вказаним позовом 17 серпня 2020р., суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення пені за період часу з 22 березня 2018р. по 16 травня 2018р. подані з пропуском строків позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи час, виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню з 22 березня по 15 травня 2018р. включно у розмірі 5190,86 грн. Доводи сторони відповідача, з посиланням на висновки апеляційної інстанції по цивільній справі № 761/10749/19 судом оцінюються критично, враховуючи предмет позову та період часу нарахування суми заборгованості по зазначеній справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір 840,4 грн.

Outcome: partial