Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

До Василівського районного суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] В позовній заяві зазначено, що 14 лютого 1999 року померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та господарських споруд які розташовані за адресою: Запорізька область, Василівський район, село Приморське, вулиця Горького, 117. Згідно рішення [PERSON] районної ради народних депутатів №250 від 20 грудня 1990 року, право власності на зазначений будинок визначено за [PERSON]. Позивачка є спадкоємницею за законом спадкового майна яке залишился після смерті її матері. Крім неї є інші спадкоємці за законом на спадкове майно, а саме, відповідач по справі [PERSON] В свою чергу, [PERSON], прийняла спадщину спільним проживанням з померлою [PERSON] При звернені позивачки до [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області, для того щоб оформити вказану спадщину і отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом, [PERSON] було відмовлено, так як державну реєстрацію права власності ні в БТІ, ні в Державній реєстраційній службі на вказаний житловий будинок, ніколи і ніхто не проводив, і свідоцтво про право власності на будинок не видавалося. Біля вказаного житлового будинку знаходиться земельна ділянка площею 0,17 га, яка використовується позивачкою, цільове призначення якої це обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарські споруди, які розташовані за адресою: Запорізька область, Василівський район, село Приморське по вул. Горького б.117, в порядку спадкування за законом після смерті матері позивачки [PERSON] 14 лютого 1999 року. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 1999 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ЖС №124363 (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та господарських споруд які розташовані за адресою: Запорізька область, Василівський район, село Приморське, вулиця Горького, 117. Згідно рішення [PERSON] районної ради народних депутатів №250 від 20 грудня 1990 року, право власності на зазначений будинок визначено за [PERSON], що підтверджується копією зазначеного рішення та архівним витягом №01-32/Г-21077 від 07 вересня 2015 року (а.с.10,11). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на момент отримання спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив відмову від неї. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивачка є спадкоємницею за законом спадкового майна, яке залишился після смерті її матері. Крім неї є інші спадкоємці за законом на спадкове майно, а саме, відповідач по справі [PERSON] В свою чергу, [PERSON], прийняла спадщину спільним проживанням з померлою [PERSON] Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При звернені позивачки до [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області, для того щоб оформити вказану спадщину і отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом, [PERSON] було відмовлено, так як державну реєстрацію права власності ні в БТІ, ні в Державній реєстраційній службі на вказаний житловий будинок, ніколи і ніхто не проводив, і свідоцтво про право власності на будинок не видавалося, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії №1189/02-31 від 14 листопада 2014 року (а.с.9). Біля вказаного житлового будинку знаходиться земельна ділянка площею 0,17 га, яка використовується позивачкою, цільове призначення якої це обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Мінюстом України №7/5 від 07 лютого 2002 року визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, враховуючи, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку А, тамбуру а, тамбуру а1, сараю Б, убиральні В, огорожі №1 та водогону №2, відповідно до технічного паспорту, в порядку спадкування за законом обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved