Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з січня 2014 року по березень 2017 року в розмірі 13530,82 грн., інфляційних нарахувань у сумі 2820,14 грн. та трьох процентів річних у розмірі 370,69 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 19.04.2006 року відповідач набула у власність на підставі договору купівлі-продажу квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У звязку з фактичним наданням послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем на імя відповідача було відкрито особовий рахунок, на якому обліковуються нарахування, здійснені оплати, наявна заборгованість та інша інформація. У період з січня 2014 року по березень 2017 року позивач надавав відповідачу вказані послуги на загальну суму 13530,82 грн. Відповідач свої зобовязання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не виконала, тому утворилася заборгованість у розмірі 13530,82 грн. За період з січня 2014 року по березень 2017 року інфляційні нарахування складають 2820,14 грн. та три відсотки річних складають 370,69 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач причини неявки суду не повідомила. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82455084 від 15.03.2017 року квартира, розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, 72а/60, на праві приватної власності належить [PERSON]. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу №1559, виданий 19.04.2006 року, приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] Факт надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води підтверджується актами № 0108 про включення теплоустановок у будинку 72а по вулиці Гагаріна від 27.10.2014 року, від 22.10.2015 року, 19.10.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 01.01.2014 року по 01.03.2017 року за [PERSON], що є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] утворилася заборгованість у розмірі 13498,41 грн., інфляційні нарахування за сказаний період складають 2820,14 грн. та три відсотки річних - 370,69 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 та п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Частиною. 1 та ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. Споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. У відповідності до зазначених норм закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі 221/515/15. Аналізуючи викладене вбачається, що за період з 01.01.2014 року по 01.03.2017 року позивачем за адресою: [ADDRESS] надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказані послуги відповідачем не оплачувалися в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі у розмірі 13530,82 грн., інфляційні нарахування за сказаний період складають 2820,14 грн. та три відсотки річних - 370,69 грн. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що обставини, викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у звязку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №1115 від 03.04.2017 року про сплату судового збору в розмірі 911 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 911 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved