Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 17.12.2009 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 06.11.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів з 01.03.2013 [PERSON] звернулася із заявою про призначення їй тимчасової державної допомоги на утримання дитини відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 року № 189 (далі - Порядок). В подальшому встановлено, що відповідач спроможний сплачувати аліменти, а саме у листопаді 2015 році сплатив аліменти в розмірі 1675,55 грн. Враховуючи, що [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету виплачено тимчасову допомогу за період з 01.09.2013 року по 30.11.2015 року в сумі 10500,30 грн. та той факт, що відповідач може утримувати дитину та добровільно не повертає вказані кошти, просить суд, стягнути з відповідача в користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради - 10500,30 грн. тимчасової державної допомоги дітям. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, просить суд позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч. 8-10 ст. 181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Відповідно до п.2 Порядку тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. Тимчасова допомога призначається в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку. Пунктом 12 Порядку передбачено, що у разі якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Судом встановлено, що у зв'язку із ухиленням відповідача від сплати аліментів з 01.09.2013 року по 30.11.2015 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , матері [PERSON] призначалася тимчасова державна допомога у відповідності до вимог п. 2 Порядку в розмірі 385 грн. (а.с. 5-15). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася із заявою про припинення тимчасової допомоги у зв'язку із сплатою відповідачем 20.11.2015 року аліментів в розмірі 1675,55 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 16). Таким чином, з листопада 2015 року у відповідача виникла можливість утримувати дитину. Рішенням позивача від 26.11.2015 року визначено обсяг сплаченої тимчасової державної допомоги [PERSON] за період з 01.09.2013 року по 30.11.2015 року та вирішено стягнути з відповідача [PERSON] кошти в сумі 10500,30 грн. (а.с. 17 зворот). В добровільному порядку відповідач вказану суму грошових коштів позивачу не повернув (а.с. 17). Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved