overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що 28 липня 2006 року одружилась з відповідачем. Шлюб було зареєстровано в Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 189. До реєстрації шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO]. [PERSON] визнав себе батьком і в свідоцтві про її народження є відповідний запис. З 2010 року шлюбні стосунки з відповідачем припинені. Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статей 224-226 ЦПК України Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.8). Донька проживає разом з матір'ю, позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні (а.с.9). Мати дитини не працює. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України (ч. 2 ст. 82 СК України). Відповідач є батьком дитини, проживає окремо від дитини та не виконує свій обов'язок по утриманню дитини добровільно, чим порушує права позивача та дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 26 січня 2016 року (ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та зазначила, що 15 серпня 2014 року померла її матір, [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], виявила бажання прийняти дочка спадкодавця [PERSON], яка являється спадкоємцем за законом. Проте вчасно вона не змогла звернутись до нотаріальної контори, так як проживає в іншому регіоні України та має хвороби, виниклі внаслідок Чорнобильскої катастрофи, в звязку з чим просила суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини не заперечує. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 15.08.2014 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-АМ № 291250 від 15 серпня 2014 року), яка була матірю [PERSON]. Позивачка належить до спадкоємців першої черги, так як є дочкою спадкодавця. [PERSON], як встановлено під час судового розгляду, на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON]. Позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини, так як має хвороби, що виникли внаслідок Чорнобильскої катастрофи, та проживає в іншому регіоні України. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивачу слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном в два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

В січні 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 16.04.2010 року укладено кредитний договір № б/н з відповідачкою [PERSON], за яким остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Однак, відповідачка [PERSON] не виконала умов кредитного договору належним чином, тому станом на 03.01.2016 року має заборгованість 26779 грн. 39 коп. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 26779 грн. 39 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила. З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] уклав кредитний договір (а.с. 6-32). Станом на 03.01.2016 року заборгованість відповідачки [PERSON] перед банком становить: заборгованість за кредитом 11715,45 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12312,70 грн., заборгованість за пенею та комісією 999,84 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1251,40 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ч. 2, ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Оскільки відповідачка неналежним чином не виконувала зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість , суд вважає стягнути з неї на користь позивача заборгованість в сумі 26779 грн. 39 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В січні 2016 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суд до відповідача із позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] 7198,88 грн. заборгованості за договором кредиту та 1218,00 грн. судового збору, посилаючись на те, що 09.01.2015 року відповідач [PERSON] одержав у ПАТ «Укрсоцбанк», кредит у сумі 8721,16 грн. з кінцевим строком повернення 08.11.2015 року згідно кредитного договору №640ВІ10150109001, зі сплатою 15,00 процентів річних. Позичальником умови кредитного договору належним чином не виконуються, у вказаний строк позичальник не повернув кошти в повному обсязі. Згідно розрахунку станом на 03.11.2015 року загальна сума заборгованості складає 7198,88 грн., із яких: сума заборгованості за кредитом - 5209,02 грн.; заборгованість за відсотками 58,19 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 1218,52 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 93,39 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 582,76 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 37,00 грн. Платежі в повернення кредиту не вносилися в строки та обсязі, передбачених договором, внаслідок чого кредит банкові у зазначений в договорі строк не повернутий в звязку з цим, позивач просив суд стягнути зазначену суму в примусовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд залишити позов без розгляду у зв'язку із тим, що ним погашена у повному обсязі заборгованість по кредиту та судовому збору. Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази по справі, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи із наступного. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Із довідки № 09/503-87 від 07.04.2016 року, виданою ПАТ Укрсоцбанк вбачається, що фізичною особою [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 640ВІ10150109001 від 09.01.2015 року повністю погашена 07.04.2016 року. Із квитанції № FJB1606964000014 від 05.04.2016 року вбачається, що платником [PERSON] сплачений на користь ПАТ Укрсоцбанк судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач по даній справі добросовісно виконав свої зобовязання за договором у встановлений ним строк. Будь-яких доказів, що б спростували надані відповідачем докази та відповідні висновки суду, представник позивача суду не надав. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів своїх позовних вимог, чим не виконав свій обовязок щодо доказування, що передбачений ст. 10 ЦПК України, а тому у задоволенні його позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

В січні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 06.02. 1976 р. зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого неповнолітніх дітей не мають. Позивач, посилаючись на те, що у нього та відповідача різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, що на теперішній час разом не проживають просив шлюб розірвати . У судовому засіданні позивач свою вимогу підтримав. Відповідач позов визнала у повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

В січні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області відповідач повинен сплачувати їй аліменти на період навчання у розмірі 300 грн. щомісячно. З 28.11.2015 р. по 24.12.2015 р. вона проходила необхідне лікування у звязку з отриманням нею травми в результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого нею були понесені витрати на лікування у сумі 3500 грн. Крім того, їй рекомендоване санаторно-курортне лікування, вартість якого складає 8820 грн. - повязані з лікуванням З вказаних підстав, відповідно до ст.185 СК України просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування у названій вище сумі. У судовому засіданні позивач [PERSON] свою вимогу підтримала.. Відповідач [PERSON] позов не визнав, оскільки вважав, що ст. 185 СК України передбачає стягнення додаткових витрат на дитину, а позивачка має 23 роки тому вважатись дитиною не може. Також вважав, що шкоду, яка завдана позивачу внаслідок ДТП повинна відшкодовуватись позивачу особою, яка таку шкоду завдала.. Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.6 ч.1 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 ч.1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом, тощо). Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась 30.11.1994 р. на день подачі заяви до суду мала повні 21 рік, у звязку з чим у розумінні ст. 6 ч.1 СК України не може вважатись дитиною, на яку у розумінні ст.185 СК України можуть бути стягнуті додаткові витрати на лікування. З вказаних підстав позов і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

В січні 2016 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області від 18.10.2012 р. по виконавчому провадженню ВП №34879182 був накладений арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно по судовому наказу № 2-н-233/09, виданому 28.09. 2009 р. Шевченківським р/судом м. Києва, про стягнення з нього на користь ЗАТ «Альфа-Банк» боргу у сумі 152170,06 грн. Відомості про накладання арешту на підставі вказаної постанови були внесенні до відповідних державних реєстрів заборони 23.10.2012 р. за №13151202 (все рухоме майно) та за № 131151339 (все нерухоме майно)ї Постановою того ж органу від 01.06.2013 р. виконавчий лист був повернутий стягувану на підставі п.8 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки ст.47 вказаного вище Закону не передбачено зняття арешту, постанова про арешт майна скасована не була. На теперішній час у ПАТ «Альфа-Банк» відсутні будь-які претензії до [PERSON] по вказаному вище боргу. У вищевказаній державній виконавчі службі на теперішній час відсутні відкритті будь-які провадження щодо нього. З вказаних вище підстав просив суд винести рішення, яким скасувати накладений вищевказаною постановою на все належне [PERSON] рухоме та нерухоме майно. У письмовій заяві, направленій до суду позивач свою вимогу підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність. Відповідач державна виконавча служба Овідіопольського РУЮ у листі, направленому до суду, просила справу з вищевказаним позовом слухати у відсутність його представника. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» у судове засідання повторно не зявився. Про час та місце розгляду справи вказаний відповідач сповіщений належним чином (а.с.25, 30), у звязку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності вказаних відповідачів. Дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 60 п.5 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що дійсно 18.10.2012 р. постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача по вищеназваному виконавчому провадженню (а.с.7). 01.06.2013 р. постановою вказаного відділу виконавчий документ був повернутий стягувачу, при цьому вищевказаний арешт не був скасований (а.с.8). Відповідно до довідки ПАТ «Альфа-Банк», вказаний банк не має претензій до позивача по кредитному договору від 26.07.2007р. (а.с.9). Відповідно до довідки відділу ДВС Овідіопольського РУЮ, у вказаному відділі відсутні виконавчі провадження про стягнення з позивача заборгованості на користь юридичних, фізичних осіб та держави. З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

В січні 2016р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 02 липня 2011р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 620. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя та ведення господарства, в результаті чого проживають окремо. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги позивачка та відповідач підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, при цьому, позивачка просила суд після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2011р. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишається незмінним - «[PERSON]», прізвище позивачки за її клопотанням змінюється на дошлюбне - «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

В січні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 18 листопада 2006р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що було зроблено актовий запис № 369. [INFO]., [INFO]. у сторін в шлюбі народилися діти: [PERSON], [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, подружньої зради з боку відповідача. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання сторонами були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2006р. [INFO]., [INFO]. у сторін в шлюбі народилися доньки: [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved