Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому та відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.07.1996 року належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира складається з кухні 2-9 площею 11,10 кв.м., трьох кімнат: 2-3 площею 17,30 кв.м., 2-4 площею 18,9 кв.м та 2-5 площею 20,20 кв.м., а також коридору 2-1 площею 5,9 кв.м., коридору 2-2 площею 11,10 кв.м., вбиральні 2-8 площею 1,10 кв.м., ванної площею 4,10 кв.м та трьох комор. Посилався на те, що вказане нерухоме майно належить йому та відповідачам на праві спільної сумісної власності, проте з метою реалізації усіх правомочностей власника він бажає визначити свою частку у спірному майні та вирішити дане питання у позасудовому порядку немає можливості у зв'язку з відмовою відповідачів добровільно поділити квартиру, а тому звернувся до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного, просив визначити, що частки співвласників квартири [ADDRESS] є рівними та складають по 1/3 частці у кожного. В судове засідання позивач не з'явився, від його представника [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просив позов задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не з'явились в судове засідання, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за адресою їх місця реєстрації. Про причини своєї неявки суд не повідомили і не подали відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що 03.07.1996 року Представництвом фонду державного майна України в м. Чернівці було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а/с 3). У відповідності до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. При цьому, ч. 1 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між співвласниками не досягнуто в позасудовому порядку домовленості щодо поділу спірної квартири між ними. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 356, 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. З системного аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається, що під визначенням часток слід розуміти встановлення розміру частки співвласника у спільному майні та зі змісту позовних вимог вбачається, що саме такий спосіб захисту обрано позивачем при зверненні до суду з даним позовом. У відповідності до вимог п. 3,4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про визначення часток у праві спільної сумісної власності, а тому посилання у тексті позовної заяви на положення ст. 370 ЦК України, яка регулює виділ у натурі частки із майна, є безпідставним. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved