Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

В травні 2021 року позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дитини, що продовжує навчання. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 квітня 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Вказує, що відповідач не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Крім того, повнолітній син [PERSON] , [INFO] навчається в Національному університеті «Києво-Могилянська академія» на 1-му курсі з денною формою навчання. Під час навчання несе постійні витрати на придбання підручників, канцелярського приладдя, харчування, проїзд, придбання одягу та взуття. Відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дітей не надає у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 19.07.2021 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання позивачка подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяву про розгляду справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] народився син [PERSON] , батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. [INFO] народився син [PERSON] , батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Згідно положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Доказів неспроможності надавати матеріальну допомогу не надав, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Виходячи з положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положенням ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що відповідач повідомлений належним чином про день, час та місце слухання справи в судове засідання не з`явився, не подав докази на спростування обставин викладених в позовній заяві, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку в повному обсязі. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання суд приходить до наступного висновку. За нормою ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно наданої договору № 029/20БПС, [PERSON] є студентом 1 курсу Національного університету «Києво-Могилянська академія», денної форми навчання за спеціальністю «101 Екологія», щорічна сплата за навчання становить 25 000,00 грн. Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 20 грудня 2023 року. (а.с. 8) Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України). Враховуючи те, що відповідач будучи належним чином повідомлений про слухання справи до суду не з`явився та не надав докази неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, то суд приходить до висновку, що останній спроможний надавати таку допомогу . Відповідно до ст. 201 Сімейного кодексу України, норм цього Кодексу застосовуються до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Відтак, аналізуючи норми законодавства, суд ухвалив позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , яка продовжує навчання, задовольнити частково в сумі 2000,00 грн.. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вище викладеного та враховуючи надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дитини, що продовжує навчання. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 07.05.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial