Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

В січні 2021 р.позивачка звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що з 19.07.2019 р.вона є власником будинку [ADDRESS] ,підставою виникнення права власності є правочин:нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу,укладений між нею як покупцем та [PERSON] як продавцем нерухомого майна. Відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірному житловому приміщенні за згодою колишнього власника,проте ніколи фактично у будинку на час його придбання позивачкою не мешкав,речі його у будинку відсутні. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 02.02.2021 р.відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач відзиву на позов не надав. В судове засідання позивач не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору купівлі-продажу,нотаріально посвідченого 19.07.2019 р.приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А.,зареєстрованого в реєстрі за № 3185,позивач є власником будинку [ADDRESS] ,придбаного нею у колишнього власника [PERSON] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному житловому приміщенні з 13.11.1990 р.зареєстрований [PERSON] ,1970 р.н.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. За змістом ст.405 ЦК України,яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб,члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період,коли зберігається право власності певної особи на це житло. Згідно вказаних правових норм,які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї колишнього власника,слідує,що право члена сім`ї власника будинку(квартирі) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки закон не передбачає переходу прав і обов`язків в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку(квартири),суд дійшов висновку,що відповідач внаслідок припинення права власності на спірний будинок колишнього власника [PERSON] після його придбання позивачкою,втратив право користування житловим приміщенням зазначеного будинку. Крім того,з акту обстеження спірного будинку,складеного головою квартального комітету за місцем знаходження будинку,встановлено,що в будинку відповідач фактично не мешкає. Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем під час її судового розгляду. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачем наразі відсутні,його реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved