Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернувся з позовною заявою [PERSON], в особі представника за угодою про надання правової допомоги, [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал+» м.Київ про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, зазначивши у позові, що 08.08.2015 року між ним та відповідачем, укладено договір майнового лізингу №805278 з додатками, згідно якого відповідач бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу Трактор МТЗ-82 «Беларус» у власність та передати у користування лізингоодержувача\~позивача на умовах передбачених договором. В усній формі представник відповідача розяснив, що спочатку необхідно сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 36000 грн. відповідачу, після чого буде укладено договір лізингу і протягом кількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. Однак, як пізніше зясувалось, сплачені кошти це винагорода лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, а не часткова оплата транспортного засобу. На даний час договір лізингу не виконаний. При укладенні договору відповідач ввів його в оману і не дав можливості ознайомитися з умовами договору, спонукаючи швидше підписати його, пояснюючи, що всі умови ним пояснені в усній формі. В звязку з цим, позивач просить визнати договір майнового лізингу з додатками недійсним, стягнути з відповідача сплачені ним кошти в розмірі 36000 грн. та 360 грн. комісії банку, а також судові витрати за публікацію виклику відповідача в судове засідання через засоби масової інформації Позивач [PERSON] надав до суду заяву в якій підтримав позовні вимоги та просить задовольнити, а також розглянути справу у його відсутності. Просить також стягнути з відповідача на його користь витрати повязані з публікацією в газеті «Урядовий курєр» про виклик відповідача в судове засідання в сумі 630 гривень. (а.с.58, 67). Представник відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал+» м.Київ, в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий курєр» №70 від 13 квітня 2016 року (а.с.66), а тому суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлено наступне: - із копії паспорту громадянина України (а.с.3-3а) вбачається, що [PERSON] народився 10 грудня 1962 року в селі Нижня Серебря Ровенського району Белгородської області, зареєстрованого та проживаючого в [INFO]. - Із копії Договору майнового лізингу №805278 від 08.08.2015 року (а.с.6-11) вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір майнового лізингу, де предметом лізингу є «Трактор МТЗ-82 Беларус». Вартість предмета лізингу складає 180000,00 грн., що підтверджується додатком №1 до договору майнового лізингу (а.с.12). Також відповідно до додатків №2 та №3 до договору майнового лізингу (а.с.13 та 13 на звороті) позивачу встановлено графік сплати лізингових платежів, а саме: першого лізингового платежу строком на 12 місяців на загальну суму 90000,00 грн., а також другого лізингового платежу строком на пять років. - Із копії квитанції №6 від 08.08.2015 року (а.с.14) вбачається, що [PERSON] здійснив платіж на суму 36000,00 грн., які були перераховані на рахунок ТОВ «Інтерграндкапітал+», призначенням платежу зазначено: «сплата вартості фінансування згідно договору №805278. Комісія банку за перерахування коштів становить 360,00 грн. - Із копії претензії від 18.11.2015 року (а.с.15) вбачається, що [PERSON] направив на адресу відповідача претензія щодо повернення йому сплачених ним раніше коштів в сумі 36000,00 грн., але дану претензія відповідач не отримав, так як був повернутий позивачу з відміткою на поштовому конверті «за закінченням встановленого строку зберігання». - Із копії витягу про детальну інформацію про юридичну особу (а.с.17) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.21-22) вбачається, що ТОВ «Інтерграндкапітал+» код-31232558, знаходиться за адресою: 04080, м.Київ, Подільський район, вул.Фрунзе, буд.82. Видами діяльності відповідача є: зокрема …64.91 Фінансовий лізинг… Але відомості щодо наявності чи відсутності відповідної ліцензії на зайняття як фінансовим лізингом так і майновим лізингом у витягах відсутні. Враховуючи характер правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання норм Розділу\~3\~Глави\~58\~Параграфу 6\~ЦК України\~«Лізинг», а також до них підлягають застосуванню норми\~ЗУ «Про захист прав споживачів»,\~ЗУ «Про фінансовий лізинг»\~та\~ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так\~стаття 11 ЦК України\~визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами\~статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Загальні питання укладення, зміни та розірвання договорів врегульовано Розділом\~ІІ\~Глави\~53 ЦК України, а той же час суд проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів приходить до висновку, що вони дійсно є нічим іншим як договорами фінансового лізингу, а тому їх укладання повинно відбуватися з дотриманням вимог\~Закону України «Про фінансовий лізинг»\~та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~норми яких є спеціальними по відношенню до загальних норм цивільного законодавства. Так, відповідно до\~ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами\~статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Згідно ч.1\~ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст.10,\~60 ЦК України\~не спростовано, що останній не є фінансовою установою. Частина четверта\~статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~визначає, що можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Судом встановлено, що Розпорядженням Держфінпослуг №21 від 22.01.2004 року затверджено Положення про надання фінансових послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами (надалі - Положення), яке встановлює можливості надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначене законами та нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (п.1.2.). Так згідно п.2.1. Положення, юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно з установчими документами; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або не знятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи (далі - Довідка), виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг (додаток 1); 4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або не знятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що для набуття права на здійснення послуг фінансового лізингу, в тому числі, але не виключно укладання договорів фінансового лізингу, юридична особа, яка немає статусу фінансової установи має виконати ряд умов, зокрема отримати в Нацкомфінпослуг довідку про взяття її на облік, що по своїй суті є дозвільним документом, який обумовлює правомірність здійснення юридичною особою цієї фінансової послуги та формує повний обсяг її цивільної дієздатності. Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~не спростовано, що на момент укладення спірних правочинів, в нього була відсутня Довідка Нацкомфінпослуг про взяття його на облік. Стаття 203 ЦК України\~визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За приписами\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. З системного аналізу вказаних норм чинного цивільного законодавства України можна зробити висновок, що у випадку вчинення правочину особою, яка не має повного обсягу цивільної дієздатності, такий правочин вважається недійсним. Крім того, згідно ч.1\~ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що на момент укладення Договору майнового лізингу №805278 від 08.08.2015 року, у ТОВ «Інтерграндкапітал+» була відсутня Довідка Нацкомфінпослуг про взяття його на облік, яка за своєю правовою природою є фактично дозволом, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивача про необхідність визнання вказаного договору недійсним, а тому вони підлягають задоволенню. Стаття 216 ЦК України\~визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом також встановлено, що позивачем на виконання умов укладеного Договору майнового лізингу №805278 від 08.08.2015 року (а.с.6-11) та додатків до нього (а.с.12, 13) було сплачено [PERSON] платежі в загальному розмірі 36 000,00 грн. та 360,00 грн. комісія Банку. \~ За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. \~\~\~\~ За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що\~\~ вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд прийшов до висновку про необхідність визнання Договору майнового лізингу недійсним, сплачені позивачем [PERSON] платежі в загальному розмірі 36000,00 грн., а також кошти в розмірі 360,00 грн. комісія Банку підлягають поверненню останньому виходячи з положень\~ст.216 ЦК України, у зв'язку з чим дана його позовна вимога також підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, враховуючи ту обставину, що позивач звільнений від сплати судового збору як споживач, а також те, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст.79,\~88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. щодо позовних вимог немайнового характеру та 551,20 грн. щодо позовних вимог майнового характеру, а всього підлягає стягненню 1102,40 грн. А також, відповідно до вимог п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати за публікацію в газеті «Урядовий курєр» про виклик відповідача в судове засідання в сумі 630 грн., що підтверджується копією платіжного документу (а.с.68-69). На підставі вищевикладеного, ст.ст.\~11,\~15,\~16,\~23,\~203,\~215,\~216,\~227,\~626,\~806 ЦК України,\~ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст.\~4,\~5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Розпорядження Держфінпослуг №21 від 22.01.2004 року «Про затвердження Положення про надання фінансових послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами», ст.ст.11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved