Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Бережанської райдержадміністрації, про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. В позовній заяві позивач вказала, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року шлюб між ними було розірвано. З січня 2015 року сторони будь-яких відносин не підтримують, відповідач не цікавиться сином, перестав дзвонити, змінив номер телефону, попередньо попередивши, що відмовляється від спілкування з сімєю. Відповідач участі у вихованні, утриманні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, хоч дитина часто хворіє. Брат позивача працює та проживає в Іспанії. Її мати [PERSON] їде провідати останнього та відпочити і бажає забрати на відпочинок [PERSON]. Однак у звязку з відсутністю батька позивач не може оформити у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Позивач вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам [PERSON], не сприяє всебічному, гармонійному розвитку та порушує право на належний відпочинок та розвиток останнього. А тому просить винести рішення, яким надати дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], - за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття, із [PERSON] та [PERSON]. Рішення допустити до негайного виконання. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримують, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на відсутність у суду відомостей, незважаючи на вжиті заходи, про місце проживання відповідача, наявне в матеріалах справи рішення завідувача Тернопільського РС УДМС України в Тернопільській області про скорочення строку тимчасового перебування на території України громадянина [PERSON] [PERSON] від 27.10.2015 року та не отримання даних про залишенням відповідачем території України, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в судове засідання в газеті «Урядовий курєр» № 118 (5738) від 24 червня 2016 року. Представник третьої особи [PERSON] в судому засіданні пояснила, що задоволення позову [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, на її думку, відповідає інтересам дитини, а тому позов слід задовольнити. Допитана судом як свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю позивача, а відповідач це її колишній зять, з яким у неї погані відносини. Також їй відомо, що [PERSON] погано ставився до її дочки, наносив [PERSON] побої та тілесні ушкодження. Допитана судом як свідок [PERSON] пояснила, що вона є хресною матірю позивача і бачила відповідача, коли він проживав [INFO]. Також їй відомо, що [PERSON] погано ставився до [PERSON], наносив останній побої та тілесні ушкодження. Допитана судом як свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивача, оскільки вони працювали в одній школі і їй відомо, що [PERSON] погано ставився до [PERSON], наносив останній, побої та тілесні ушкодження, після розірвання шлюбу між сторонами відповідач майже не зявлявся. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів. Судом встановлено, що під час шлюбу в селищі Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Син сторін [PERSON], [INFO], за твердженням позивача, проживає за адресою: [INFO]. Позивачу не відоме місцезнаходження відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьківські права, відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. ст.1, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Таким чином, надання згоди (дозволу) на перетин кордону для неповнолітнього віком від 16-ти років до повноліття (18-ти років) не ґрунтується на законі, оскільки дитина з 16 років вправі самостійно отримати паспорт громадяни України для виїзду за кордон та виїхати за межі України. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, для виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (абз. 3 рядок 5). Виходячи з вказаного, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків (одноразовий) із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. В той же час позивач просить дати дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON], 29.01.2014 року за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, тобто не вказує конкретну країну прямування та часовий проміжок перебування в цій державі. Окрім цього, позивач як на підставу необхідності виїзду дитини за межі України, вказує необхідність відпочинку та оздоровлення [PERSON], оскільки той часто хворіє, однак доказів твердження, що дитина часто хворіє, а також, що [PERSON] буде відпочивати чи оздоровлюватись за межами України, до матеріалів справи позивачем не додано. Зважаючи на вказане, вимога позивача надати дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття, із [PERSON] та [PERSON], не ґрунтується на законі, а тому позов є безпідставним. Також не ґрунтується на законі посилання позивача у позовній заяві на те, що оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків, оскільки з 06.12.2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», який не передбачає такої назви та виду документів, як «проїзний документ дитини». Для громадян України документом, що посвідчує особу за кордоном і дає право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну є «паспорт громадянина України для виїзду за кордон». Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окрім наведеного, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до абз.1 пп.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, для виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску. Виходячи з вказаного, для виїзду за межі України малолітнього [PERSON], [INFO], батьком якого відповідно до свідоцтва про народження останнього є громадянин [PERSON] [PERSON], тобто іноземець, - нотаріально посвідченої згоди батька не вимагається, що також вказує на безпідставність позовних вимог.

Outcome: dismissed