Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном (квартирою) шляхом виселення особи. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 листопада 2015 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність зазначену кватиру. 26 листопада 2015 року [PERSON] перераховано на особистий поточний рахунок [PERSON] у ПАТ «Банк Богуслав» грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. [PERSON] , згідно вказаного договору, зобов`язаний був звільнити квартиру до 21 грудня 2015 року, однак, вимоги договору не виконує та продовжує проживати в спірній квартирі, категорично відмовляється звільнити останню. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю Катющенко В.П. В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Змисловська Т.В., Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 263950 від 23 листопада 2015 року, прийнятим приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В., за [PERSON] було зареєстровано право власності на кватиру № [ADDRESS] , підставою виникнення права власності стало Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. У зазначеній квартирі, починаючи з 1981 року, проживав [PERSON] зі своїми батьками, зокрема,його мати - [PERSON] , здійснила пайовий внесок на зазначену кватиру. [INFO] [PERSON] померла, після чого [PERSON] зареєстрував на свої ім`я речові права на нерухоме майно в порядку спадкування. Упродовж свого життя [PERSON] неодноразово отримував тяжкі травми голови, в зв`язку з чим перебував на обліку в психоневрологічному диспансері, та після смерті батьків зловживав спиртними напоями, перебуваючи у тривалих запоях. Будучи необізнаним в правових питаннях оформлення спадщини, [PERSON] , через свого знайомого [PERSON] , звернувся до осіб, яких звали [PERSON] та [PERSON] , які, ввівши [PERSON] в оману, користуючись довірою до нього, переконавши його в добросовісності своїх намірів, видавши свої умисні, заздалегідь сплановані злочинні дії за ініціативну добросовісну допомогу з юридичного супроводу та оформлення документації про вступ останнього у спадщину за законом, здійснили шахрайські дії з його нерухомим майном. Отримавши від [PERSON] довіреність на представлення інтересів у органах державної влади на ім`я [PERSON] , а також довіреності на представлення інтересів та розпорядження майном на ім`я інших невідомих осіб, [PERSON] та [PERSON] відновили невистачаючу частину документів на зазначену квартиру з метою подальшого переоформлення спадщини за [PERSON] У подальшому, 19 червня 2015 року у приватного нотаріуса КМНО Рогача В.В. за сприянням [PERSON] та [PERSON] було відкрито розділ у справі про спадщину за законом щодо квартири за адресою: [ADDRESS] та на підставі інших документів 23 листопада 2015 року ними було отримано нотаріально посвідчене Свідоцтво про право на спадщину за законом № 2137, згідно якого [PERSON] отримав право власності на вказану квартиру. Однак, [PERSON] про вказану дію вони не повідомили, вказавши, що реєстрація права власності потребує кількох днів, при цьому зазначили, що мають їхати у відрядження і після їх повернення він отримає Свідоцтво. Крім того, вказані особи з кінця липня по 23 листопада 2015 року декілька разів привозили [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, до нотаріальних контор по м. Києву використовуючи як привід оформлення договорів позики або видачу довіреності на представлення інтересів. Так, враховуючи стан [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переконали його виконати свій підпис у документах, договорах, пустих бланках, а тому числі нотаріальних номерних бланках, що супроводжувалося вказівками та хибними роз`ясненнями з боку [PERSON] щодо змісту вказаних документів. Крім того, за невідомих [PERSON] обставин, на замовлення [PERSON] та [PERSON] , інших невстановлених осіб, працівниками ТОВ «АКР-Консалт» 12 листопада 2015 року було виготовлено Звіт про оцінку майна № RS18-151112-042, згідно якого ринкова вартість вказаної квартири становить 455 837,29 грн. В подальшому, 25 листопада 2015 року приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири, згідно якого [PERSON] ніби то продав квартиру невстановленій особі ( [PERSON] ), однак, [PERSON] факт продажу квартири заперечує, оскільки про такі наміри нікого не повідомляв, в нотаріальній конторі він не перебував та грошей від [PERSON] не отримував. 07 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві із заявою про заволодіння його квартирою за ст. 190 ч. 1, ст. 115 ч. 1 КК України, де здійснюється досудове розслідування. В березні 2017 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Гурська Ч.В. подала до суду заперечення на позов з яких вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються виходячи з наступного. Так, позивач жодного разу не зазначив про те, що він перестав вживати алкогольні напої, тобто з 23 листопада 2015 року по 07 грудня 2015 року він наполягає на тому, що він не розуміє своїх дій на підставі регулярного вживання спиртних напоїв, при цьому він звертається до різних установ про порушення його прав та надання правової допомоги розуміючи наслідки, при цьому всі заяви, в тому числі заяву про злочин він також підписує в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, позивач ніде не зазначає, що відповідач якимось чином причетний до кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР. Ухвалою суду від 14 березня 2017 року клопотання представника позивача про об`єднання позовів задоволено, об`єднано в одне провадження цивільну справу № 755/1250/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус КМНО Змисловська Т.В., Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та цивільну справу № 755/10163/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення особи. Ухвалою суду від 08 серпня 2017 року клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судово-психіатричної експертизи задоволено, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року внесено виправлення в ухвалу суду від 08 серпня 2017 року. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 25 січня 2018 року клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судово-психіатричної експертизи задоволено, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 18 травня 2018 року провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 19 червня 2018 року клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] задоволено, витребувано у слідчого СВ Дніпровського РУ ГШУ МВС України в м. Києві медичну документацію. Ухвалою суду від 19 червня 2018 року провадження у справі зупинено на час проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 22 січня 2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 21 травня 2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду задоволено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Донець Ю.Б. позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з цього жилого приміщення [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Відповідач в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, приходить до наступного. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У відповідності до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що 25 листопада 2015 року між [PERSON] (далі - продавець) та [PERSON] (далі - покупець), укладено договір купівлі-продажу, за змістом якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність кватиру № 183, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відчужуване майно належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Рогач В.В., приватним нотаріусом КМНО 23 листопада 2015 року, зареєстровано в реєстрі за № 2137, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстрація права власності), [PERSON] , приватним нотаріусом КМНО 23 листопада 2015 року (номер запису про право власності 12178260, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 784086280366). Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється на суму 500 000,00 грн., які покупець сплатив, а продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено Змисловською Т.В., приватним нотаріусом КМНО та зареєстровано в реєстрі за № 754 (т. 1 а.с. 5-6). 25 листопада 2015 року ПАТ «Банк Богуслав» (далі - банк) та [PERSON] (далі - клієнт) уклали договір банківського рахунку фізичної особи № 14/10/15-БР-56252, згідно якого на умовах та в порядку і строки, що передбачені цим договором, банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті України (гривні), поточні рахунки в іноземній валюті (доларах США, ЄВРО, російських рублях та інших валютах, згідно заяв клієнта), а саме: № 262095625201 (далі - рахунок), на який зобов`язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України (т. 1 а.с. 10-13). 26 листопада 2015 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. (призначення платежу - перерахування власних коштів за квартиру за договором купівлі-продажу від 25 листопада 2015 року), що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 26 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 14). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] є власником кватири № [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди в здійсненні права користування майном, що перебуває у його власності. Відповідач, при пред`явленні позову до [PERSON] про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, який ухвалою суду від 21 травня 2019 року залишено без розгляду, посилався на те, що при підписанні договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2015 року, він не усвідомлював значення своїх дій, не міг ними керувати, оскільки перебував в постійному стані алкогольного сп`яніння та протягом тривалого часу мав важкі травми голови, в зв`язку з чим подав до слідчого управління заяву про вчинення відносно нього шахрайських дій. Так, 08 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 53-54). Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 773 від 04 грудня 2018 року, здійсненого на підставі ухвали суду від 25 січня 2018 року, [PERSON] на момент підписання договору купівлі-продажу від 25 листопада 2015 року виявляв психічні і поведінкові порушення внаслідок вживання алкоголю, синдром активної залежності та за своїм психічним станом на момент підписання договору купівлі-продажу від 25 листопада 2015 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т. 3 а.с. 72-76). Згідно ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань . При цьому, як роз`яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року за № 8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. В даному випадку, оцінивши вищенаведений висновок на предмет того, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено саме вказаний висновок № 17489/17-54 від 18 січня 2018 року, проведена у відповідності з принципами об`єктивності та повноти експертного дослідження, визначеними ст. 3 Закону України «Про судову експертизу». На підставі викладеного, суд приймає в якості належного та допустимого доказу висновок судово-психіатричного експерта № 773 від 04 грудня 2018 року за результатами проведення судово-психіатричної експертизи. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на придбану квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Як встановлено при розгляді справи, відповідач [PERSON] був власником спірної квартири і відповідно його право на користування житловим приміщенням та його право на проживання у ньому випливало з права власності на цю квартиру. Вказані права відповідача припинилися з часу відчуження квартири і зміни її власника на позивача, який, як повноправний власник квартири на даний час, не надавав свою згоду на проживання відповідача у своїй квартирі. Крім того, відповідно до п. 16 договору купівлі-продажу, [PERSON] зобов`язався звільнити спірне жиле приміщення до 21 грудня 2015 року, однак, вказану вимогу договору не виконав. У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на цю квартиру, у зв`язку з чим припинення ним права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою. Таким чином, після відчуження спірної квартири відповідач користується квартирою [ADDRESS] без відповідної на це правової підстави, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження нерухомим майном. Приймаючи до уваги те, що проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, у повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе усунути перешкоди у користуванні квартирою з боку [PERSON] шляхом виселення. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved