Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Позивачі вказують на те, що відповідачка є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Проте не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, яка проживає з ними. Дівчинка є племінницею позивача [PERSON] і чоловіка позивачки [PERSON]. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідачка не надає, не цікавиться її життям, навчанням, не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки. Посилаючись на викладене, позивачі просили позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] та стягнути аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 усіх видів заробітку відповідачки до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, просили про задоволення позову. Представник органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради підтримала заявлений позов, просила про його задоволення. Прокурор вважала за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Заслухавши пояснення позивачів, представника органу опіки та піклування, думку прокурора, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Відповідно до ст.. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень позивачів, дитина тривалий час проживає з позивачами. Відповідачка [PERSON] вихованням та утриманням доньки не займається, інтересу до неї не проявляє, не цікавиться її навчанням, фізичним та духовним розвитком. 14 березня 2014 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON]. Має ще одну доньку [PERSON]. Проживає в [ADDRESS] 30 вересня 2014 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. нотаріально посвідчена заява [PERSON], у якій відповідачка відмовилась від батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO], та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав у встановленому законом порядку відносно доньки. Згідно висновку від 18 березня 2015 року орган опіки та піклування Іллінецької районної державної адміністрації Вінницької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої доньки [PERSON]. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає поведінку [PERSON] ухиленням від виконання батьківських обов'язків та підставою для позбавлення її батьківських прав щодо донька відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст.164 СК України. Згідно положень ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, а тому позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини доходів відповідачки. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача [PERSON] та користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial