Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON]В звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що вона є людиною з інвалідністю 1 групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2014 року [PERSON] визнана недієздатною, опікуном призначений батько [PERSON] [PERSON] анамнезу встановлено, що [PERSON] страждає психічним захворюванням з дитячого віку., більше десяти разів лікувалася в дитячому, потім у гострому жіночому відділенні із приводу гебефренної шизофренії. Захворювання носить безперервний характер зі швидким наростанням гебефреничного дефекту. У періоди загострення процесу стає збудженою, схильна до руйнівних, агресивних та аутоагресивних дій. Остання виписка 10.01.2018 року. Після виписки регулярно приймає підтримуючу терапію. Згідно заяви опікуна стан [PERSON] погіршився, вона почала крушити меблі, побутову техніку, зірвала вимикачі та розетки, кидається кулаками на матір, бє її по руках та грудях, бє себе кулаками по голові, голосно кричить, поводиться агресивно, відмовляється від їжі. У звязку з погіршенням стану звернулися до дільничного лікаря-психіатра в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, дано направлення на госпіталізацію. Оглянути черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного стану у формі гебефренної шизофренії. Госпіталізована в примусовому порядку як особа, яка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередньо безпеку для себе та оточуючих. 14.03.2018 року о 15 год. 00 хв. оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хвора страждає на тяжкий психічний розлад у формі гебефренної шизофренії, безперервний тип перебігу з наростаючим дефектом. Гебефренний синдром з аутоагресивними та агресивними діями по відношенню до себе та батьків. Приймаючи до уваги погіршення психічного стану примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON] зазначила, що 14.03.2018 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хвора страждає на тяжкий психічний розлад у формі гебефренної шизофренії, безперервний тип перебігу з наростаючим дефектом. Гебефренний синдром з аутоагресивними та агресивними діями по відношенню до себе та батьків. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Зацікавлена особа [PERSON] зазначив, що він є батьком [PERSON], яка останнім часом дуже агресивно себе поводе, кричить, агресивна по відношенню до нього і матері. [PERSON] у судовому засіданні не надала пояснень. Прокурор заяву підтримла і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, законного представника особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 14.03.2018 року [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] страждає на тяжкий психічний розлад у формі гебефренної шизофренії, безперервний тип перебігу з наростаючим дефектом. Гебефренний синдром з аутоагресивними та агресивними діями по відношенню до себе та батьків. ЇЇ лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, [PERSON] про те, що [PERSON] неодноразово проходила курс лікування у психіатричній лікарні, внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved