Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки і садово-городнього будинку. В обґрунтування вимог позивач вказує, що їй на праві власності належали земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 0,054 га, кадастровий номер 6810100000:35:001:1673, із розташованим на цій земельній ділянці садово-городнім будинком, що знаходяться за адресою: м. Хмельницький, вул. Квіткова 27, садівниче товариство «Взуттєвик». Вище зазначені будинок та земельну ділянку позивач за договорами дарування від 29.11.2013 року відчужив відповідачу. Укладенню цих договорів дарування передувала домовленість про те, що відповідач буде надавати позивачу допомогу по господарству, забезпечувати його необхідними продуктами харчування, доглядати за нею до смерті. Під час укладення вказаних договорів, позивач вважала, що це договори довічного утримання чи спадкові договори, де передбачено, що [PERSON] буде за нею доглядати та утримувати довічно. Після підписання договорів відповідач періодично навідувався до неї, купував продукти, проте з часом перестав надавати допомогу. З огляду на ці обставини позивач вказує, що укладаючи договори дарування з відповідачем, вона помилялась щодо обставин, які мають істотне значення і ця помилка сталася внаслідок вмовлянь зі сторони відповідача, який обіцяв належним чином піклуватися про неї. Крім того, вона помилялась щодо природи правочину, так як насправді хотіла укласти договір довічного утримання. Просить суд визнати недійсними договори дарування земельної ділянки та садово-городнього будинку, стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просить задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив вказавши на те, що позивач подарувала будинок та земельну ділянку добровільно, сама наполягала на укладенні саме договорів дарування, усвідомлювала значення своїх дій та повністю була ознайомлена з текстом договорів. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договорів дарування від 29.11.2013 року між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованим було укладено договори дарування земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,054 га, кадастровий номер 6810100000:35:001:1673, та розташованого на цій земельній ділянці садово-городнього будинку, що знаходяться за адресою: м. Хмельницький, вул. Квіткова 27, садівниче товариство «Взуттєвик». Під час підписання даних договорів у звязку із тим, що позивач є людиною похилого віку, страждає синильною деменцією, обумовленою церебральним атеросклерозом, вона вважала, що це договори довічного утримання чи спадкові договори, де передбачено, що [PERSON] буде за нею доглядати та утримувати довічно, а договір дарування укладено під впливом обману. Після укладення вказаних договорів відповідач навідував позивача на перших порах, періодично забезпечував продуктами та надавав допомогу у вирішенні побутових питань. Згодом позивач дізналась про те, що насправді вона уклала договори дарування, а не довічного утримання, як вона вважала. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], підтвердили суду, що [PERSON] є особою похилого віку, тому потребує стороннього догляду. Таку допомогу періодично їй надавав [PERSON], однак останнім часом припинив догляд, оскільки стосунки між ними погіршилися. Допитані судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідки [PERSON] та [PERSON], обставин укладення оспорюваних договорів не повідомили, а тому суд до уваги їх покази не приймає. Від приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява про слухання справи у її відсутності, проти визнання договорів недійсними заперечує, так як вони були посвідчені нею з дотриманням чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 229 К України). Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою\~\~для визнання правочину недійсним Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-202цс15 висловлена наступна правова позиція, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими\~\~обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Обгрунтовуючи позов позивач посилається на неправильне сприйняття ним істотних умов правочину, прав і обовязків сторін, що вплинуло на його волевиявлення, внаслідок помилки під час його підписання. Укладаючи оспорювані договори дарування позивач вважала, що відповідач зможе лише користуватись належним їй майном і буде забезпечувати її утриманням та доглядом. Встановлені в судовому засіданні обставини обєктивно вказують на те, що при укладенні договорів дарування від 29.11.2013 р. зі сторони позивача мала місце помилка щодо природи даного правочину і щодо прав та обовязків сторін за договором, а тому вищевказані договори слід визнати недійсними. Також підлягають стягненню судові витрати по справі. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то суд приходить до висновку, що в цій частині позов не підлягає до задоволення, так як в матеріалах справи відсутні докази про їх сплату.

Outcome: approved