Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

До апеляційного суду звернувся представник відповідача з апеляційною скаргою на рішення суду, яким були частково задоволені вимоги позивача [PERSON] та на його користь було стягнуто 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції встановив, що позивач 2004 року працює ковалем ручного кування у вагонному депо «Донецьк». 30 грудня 2005 року під час виконання виробничого завдання з ним стався нещасний випадок на роботі, внаслідок чого йому було травмовано два пальці на лівій руці, один палець - ампутований, про що 04 січня 2006 року був складений акт за формою Н-1. Висновком МСЕК від 04 травня 2006 року позивачеві була встановлена стійка втрата професійної працездатності на 20% у зв»язку з отриманою виробничою травмою. При повторному огляді у МСЕК 04 травня 2007 року [PERSON] було встановлено 15% втрати професійної працездатності - безстроково. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, тобто на час виникнення між сторонами даних правовідносин, діяла первинна редакція Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», за яким потерпілі на виробництві працівники мали право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок втрати здоров»я на виробництві. Враховуючи право позивача на відшкодування моральної шкоди, а також принципи розумності та справедливості, суд стягнув з відділення фонду 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачеві втратою здоров»я внаслідок виробничої травми. В апеляційній скарзі представник відділення виконавчої дирекції фонду просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, по постановлене з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Так, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що законом України від 23 лютого 2007 року, який набрав чинності з 30 березня 2007 року, була виключена частина 3 ст.34, яка надавала право потерпілим на відшкодування моральної шкоди, тому моральну шкоду слід стягувати за рахунок підприємства, а відтак, належним відповідачем у справі має бути підприємство, на якому працює позивач. Крім того, позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, не надав щодо цього будь-якого медичного висновку, не вказав на причинний зв»язок між отриманою травмою та моральною шкодою, не обґрунтував розмір моральної шкоди, яку він просив стягнути на його користь. Суд першої інстанції також не врахував, що належні за законом страхові виплати та медикаментозне лікування позивач отримує у повному обсязі. Позивач [PERSON] до апеляційного суду не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, тому апеляційний суд вважає можливим розглянути за відсутності позивача [PERSON] Заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову позивачеві у задоволенні його вимог, з таких підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що на час, коли висновком МСЕК позивачеві уперше було встановлено 20% стійкої втрати працездатності - 04 травня 2006 року, ще не була скасована норма Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою було передбачене право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок втрати здоров»я на виробництві. Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», як і Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», було зупинено дію норм Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що передбачали право потерпілих на виробництві на відшкодування моральної шкоди як страхової виплати за рахунок Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення з таким позовом до суду. Оскільки, починаючи з 01 січня 2006 року та з 01 січня 2007 року дію вказаного Закону № 1105-ХІУ в частині норм про право на відшкодування моральної шкоди було зупинено, а з 30 березня 2007 року - і скасовано, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність такого права у позивача [PERSON] не відповідає вимогам закону, бо стійка втрата працездатності уперше була встановлена позивачеві висновком МСЕК 04 травня 2006 року. За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed