Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позові позивач зазначила про те, що 14.11.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі вони прожили сім років та від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO] В серпні 2010 року відповідач залишив позивача та їх спільних дітей, забрав свої речі й почав жити окремо. Ніяким чином [PERSON] турботу про свою дружину та дітей не виявляє, їх життям не цікавиться, матеріально не допомагає. Таким чином відповідач із позивачем припинили шлюбні стосунки. В зв'язку з тим, що на протязі останніх років відповідач не підтримував з позивачем та їх спільними дітьми ніяких відносин, [PERSON] вважає за необхідне розірвати шлюб із [PERSON] Спір між позивачем та відповідачем з приводу поділу спільного майна відсутній. Шлюб вони розривають вперше. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про розірвання шлюб та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей. Ухвалою від 27.02.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів роз'єднані в самостійні провадження. Відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві та просила задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 14.11.2003 року міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14.11.2003 року, запис № 2940. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 5) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 8-9) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції № 05022015173852 від 05.02.2015 року позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір при звернені до суду в розмірі 248, 00 гривень. (а.с. 1) Однак, згідно положень Закону України «Про судовий збір», позивач мала б сплатити судовий збір при зверненні до суду з позовом в сумі 243, 60 гривень. Тобто, позивачем було сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. В даному випадку судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Таким чином, судовий збір в сумі 4, 40 гривень підлягає поверненню [PERSON] в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved