Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, уточнивши вимоги в редакції від 10 січня 2020 року просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у кімнаті [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказано, що кімната [ADDRESS] належить до комунальної власності міста. Відповідач [PERSON] зареєстрований в цій кімнаті, що підтверджується відповідною довідкою, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 14.05.2019 року. Кімната [ADDRESS] не є приватною власністю відповідача та не перебуває в службовому житловому фонді. Відповідно до акту ТОВ «ДомКом» від 05.04.2019 року в вищезазначеній кімнаті на протязі трьох років ніхто не проживає. Відповідач житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе. Фактичне місце проживання або місцезнаходження відповідача не відоме. Таким чином відповідач без поважних причин, понад шість місяців відсутній за місцем реєстрації. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, наполягає на задоволенні позову, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Третя особа ТОВ «КК «ДомКом» в особі директора в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомленим належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає в будинку [ADDRESS] з 1995 року в комунальній квартирі, а відповідач [PERSON] мешкав в сусідній кімнаті цієї комунальної квартири під №15 , потім відбував покарання у місцях позбавлення волі, після звільнення у 2004 році [PERSON] деякий час жив в цій кімнаті, а з 2016 року він пропав і більше не повертався, кімната на теперішній час відкрита, замка ніколи не було, особистих його речей в кімнаті також не має, де він проживає на теперішній час їй не відомо. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради № 481 від 18 листопада 2015 року затверджено протокол засідання громадської комісії з житлових питань виконкому Жовтневої районної у місті ради від 17.11.2015 року №15 (а.с.91), яким, з урахуванням листа управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради від 30.04.2015 року №2611/5 оформлено та видано ордер постійного зразку на ім,я [PERSON] на кімнату [ADDRESS] , склад сім,ї - 1 чоловік (а.с.92-93). Згідно повідомлення Виконкому Покровської районної в місті ради від 09.01.2020 року стосовно визначення статусу житлового приміщення як службового вказано, що кімната [ADDRESS] у службовому житловому фонді не перебуває (а.с. 95). Згідно відомостей про склад зареєстрованих осіб за вищевказаною адресою, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 14 травня 2019 року за № 8142 за адресою: [ADDRESS] станом на 14.05.2019 року зареєстрований [PERSON] , 1957 року народження (а.с.4). 09 січня 2020 року комісією в складі начальника дільниці №5 - [PERSON] , начальника дільниці №2 [PERSON] , двірника дільниці №5 [PERSON] у присутності [PERSON] , [PERSON] , складено Акт про те, в кімнатах [ADDRESS] , фактично ніхто не мешкає на протязі 3-х років, громадянин [PERSON] , [INFO] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , вказаний акт посвідчений директором ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ. КОМ» (а.с.94). Згідно виписки з фінансово-особового рахунку № [NUMBER] від 25 вересня 2019 року [PERSON] [INFO], зареєстрований з 08.12.2015 року в кв. [ADDRESS] , загальною площею 12,85 кв.м., житловою площею 8,44 кв.м., квартира складається з 1 кімнати. Договір на утримання будинку та прибудинкової території не укладений. На даній площі на теперішній час зареєстрований 1 чоловік, квартира не приватизована (а.с.28). З повідомлення Державної міграційної служби України Головного управління в Дніпропетровській області Покровського районного відділу в місті Кривий Ріг, № 1227/3268 від 25.04.2019 року вбачається, що громадянин [PERSON] , [INFO] паспортом громадянина України в Покровському РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України не документувався, повідомлення про смерть вказаної особи не надходило (а.с.29). З згідно інформації отриманої судом, зокрема довідки про судимість № 1-14072020/12050 від 15 липня 2020 року [PERSON] не засуджений та не відбуває покарання у вигляді позбавлення волі (а.с.112-113). Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Комунальна власність - одна з трьох форм власності (поряд з державною та приватною). Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня (тобто жителі сіл; добровільних об`єднань у сільську громаду жителів кількох сіл; селищ; міст), територіальні громади вторинного рівня (жителі районів, областей), а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади - представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування. До об`єктів права комунальної власності, зокрема, належать: рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування, а також відумерла спадщина. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України врегульовано, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст.72, ст.71 Житлового кодексу Української РСР, ст.7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Із матеріалів справи, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що відповідач житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе. Фактичне місце проживання або місцезнаходження відповідача не відоме, він не засуджений, покарання не відбуває. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад шість місяців відсутній за місцем реєстрації, що є правовою підставою для визнання його, згідно ст. 71,72 Житлового Кодексу Української РСР, таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений при поданні позову у розмірі 1921 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved