Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

В січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 листопада 2015 року між ним та відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 13710,82 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 30.11.2017 року. Оскільки відповідач свої зобов'язання за умовами Генеральної угоди виконує неналежно, то станом на 15.12.2016 року в неї виникла заборгованість перед банком на загальну суму 15233,15 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10656,51 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1197,02 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2131,30 грн., штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 1248,32 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, в силу вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України повідомлена належно, оскільки за зареєстрованим місцем проживання викликалася на 15.02.2017 року та на 01.03.2017 року, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За згодою представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки для цього наявні всі умови, передбачені ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до слідуючих висновків. Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем на підставі ч.1 ст. 634 ЦК України була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, яка складається з анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриваБанку від 30 травня 2013 року, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті За умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 13710,82 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 30.11.2017 року. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надає відповідачу кредит на строк 24 місяці з 12.11.2015 року по 30.11.2017 року. З анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25 березня 2008 року вбачається, що відповідач ознайомився з Умовами та правилами банківських послуг, затверджених наказом № СП 2010 256 від 06.03.2010 року та Тарифами ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на банківському сайті, що підтверджується її підписом. Згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 13710,83 грн. на строк 24 місяці з 12.11.2015 року по 30.11.2017 року, на умовах, встановлених в Генеральній угоді, однак відповідач в порушення п. 2.5 Генеральної угоди та п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг свої зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків за користування ним та інших платежів виконував неналежно. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'зання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, з розрахунку заборгованості за Генеральною угодою від 12.11.2015 року, укладеної між позивачем та відповідачем, вбачається, що відповідач за період з 12.11.2015 року по 15.12.2016 року здійснював погашення наданого кредиту та процентів за користування кредитом не в повному обсязі. В результаті неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за Генеральною угодою від 12.11.2015 року в неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 15233,15 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10656,51 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1197,02 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2131,30 грн., штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 1248,32 грн. На підставі п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою своїх боргових обовязків та інших обовязків за договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд вважає, що у позивача є обґрунтовані підстави вимагати повернення суми заборгованості за Генеральною угодоюпро реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12.11.2015 року у визначеному ним розмірі. Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином суд приходить до висновку, що невиконанням взятого на себе зобов'язання відповідач спричинила заборгованість перед позивачем у розмірі 15233,15 грн., а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом повного задоволення його позову. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 1600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved