Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу по розписці від 05.06.2014 року у розмірі 156683 грн. 40 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 14101 грн. 50 коп. та сплачений ним судовий збір в сумі 1707 грн. 84 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 05 червня 2014 року між ними був укладений договір позики, у відповідності до якого він передав відповідачеві грошову позику в розмірі 6000,00 доларів США, що на момент передачі було еквівалентно 70561,20 грн., зі строком повернення до 05.06.2015 року. Укладення договору позики та отримання коштів підтверджується розпискою від 05.06.2014 року. Грошові кошти були передані відповідачеві у момент написання розписки. Однак, станом на сьогоднішній день, позивачеві не повернуті його грошові кошти і відповідач не бажає добровільно їх повертати. Тому, позивач був змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві, та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 05 червня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг кошти в сумі 6000,00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, яку написав власноручно відповідач. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача в борг кошти в сумі 6000,00 доларів США, які він зобов'язався повернути в повному обсязі - 05 червня 2015 року, про що зазначено самим [PERSON] в борговій розписці (а.с.10). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження укладання якого відповідачем була надана розписка. Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, а саме, надав відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій він зазначив, що отримав від [PERSON] вищевказані грошові кошти в повному обсязі. Також, у вказаній розписці вказані адреси проживання сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та, у встановлений розпискою строк, не повернув позивачеві позику, а доказів іншого суду не надано. Частиною же 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за договором позики по розписці від 05.06.2014 року, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Тому, суд прийшов до висновку, що отримані відповідачем кошти необхідно стягнути в примусовому порядку. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим, в силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Так, у відповідності з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. А згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу по розписці від 05.06.2014 року у розмірі 156683 грн. 40 коп. Також, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного ними договору, є грошовими зобов'язаннями. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Тому, оскільки відповідачем заборгованість за договорами позики непогашена, суд вважає позовні вимоги позивача в частині штрафних санкцій обґрунтованими та такими, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 14101 грн. 50 коп. Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1707 грн. 84 коп. (1% від розміру задоволених вимог в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved