Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в якому вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 03.03.2001 року, від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей : доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем виявились різними людьми зі своєрідними характерами, на підставі цього постійно виникали сварки та не порозуміння,відсутні нормальні відносини, тому з листопада 2016 року припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Спільне господарство не ведуть, тому посилаючись на вищевикладене просила розірвати шлюб. Ухвалою суду від 27.05.2019 року справа призначена до підготовчого засідання на 25.06.2019 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не надав про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не відомі, відзив на позов суду не подано, тому суд вважає за можливе слухати справу за його відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03.03.2001 року серія № [NUMBER] , актовий запис № 42 та мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 18.09.2001року та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 21.03.2014року (а.с.6,7). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, позивач допускає насилля в сім`ї, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved