Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який з урахуванням заяви про збільшення підстав позову, обґрунтовує тим, що [INFO] помер її брат [PERSON] Після його смерті [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом, але приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. повідомила, що не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки за життя [PERSON] склав заповіт на [PERSON] Позивач вказує на те, що перед смертю [PERSON] важко хворів, лежав в лікарні та [PERSON] скористалась його безпорадним станом та домоглась підписання ним заповіту на її користь. [PERSON] постійно погрожувала [PERSON], що якщо він не підпише заповіт, то вона його залишить помирати, оскільки в момент посвідчення заповіту 13 серпня 2013 року [PERSON] вже не міг сам ходити та сам себе обслуговувати. Після довготривалих погроз зі сторони [PERSON], [PERSON], перебуваючи під психологічним тиском та у безпорадному стані змушений був підписати заповіт на [PERSON] Таким чином, [PERSON] заповіт підписав проти своєї дійсної волі внаслідок здійснення на нього психологічного тиску. Крім цього, на час складення заповіту [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Крім цього [PERSON] зазначила, що підпис [PERSON] на медичних документах не відповідає підпису в заповіті, а тому у неї є також підозра, що підпис [PERSON] в заповіті був підроблений. Тому [PERSON] просить визнати недійсним заповіт, підписаний [PERSON] від 13 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали в громадянському шлюбі. Проте твердження позивача стосовно того, що відповідач скористалась безпорадним станом та добилась підписання заповіту від [PERSON], відповідач постійно погрожувала [PERSON], що якщо він не підпише заповіт, то вона його залишить помирати, не відповідають дійсності. Крім цього, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на доведення обставин, на якій вона посилається як на підставу своїх вимог. Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. вказала, що з поданим позовом не погоджується. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.11) та копією свідоцтва про одруження, відповідно до якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с.10). У відповідності до ч.1 ст.1262 ЦК України рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері мають право на спадкування у другу чергу за законом. Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 25 вересня 2013 року на його ім'я (а.с.9). Таким чином, [PERSON] мала б право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємиця другої черги за законом. 13 серпня 2013 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він матиме право, заповів [PERSON] (а.с.74). [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. з заявою про прийняття спадщини. Проте, як роз'яснила їй нотаріус відповідно до чинного законодавства як спадкоємець другої черги за законом вона не має право на обов'язкову частку в спадщині, а свідоцтво право на спадщину за заповітом на майно померлого [INFO] [PERSON] буде видано [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №11ц від 09 грудня 2015 року відповісти на питання чи страждав [PERSON] будь-яким психічним розладом, в якому психічному стані він знаходився під час підписання та посвідчення заповіту 12 серпня 2013 року та чи міг [PERSON] за своїм психічним станом 12 серпня 2013 року давати звіт своїм діям, розуміти значення своїх дій та керувати ними неможливо, через недостатність та суперечливість даних (а.с.120-123). Суд звертає увагу на те, що відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30 травня 1997 року при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст.67 КПК (1001-05) чи ст.62 ЦПК (1501-06) висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона та [PERSON] ходили до однієї церкви. [PERSON] був співмешканцем [PERSON] При цьому охарактеризувала його як «непредсказуємого», не знати що від нього очікувати, міг спокійно розмовляти, а потім зірватися і кричати, був запальний. В березні 2013 року [PERSON] казав свідку, що в нього все болить, тиск. На початку червня 2013 року знову казав, що йому погано, боліли нирки. При укладенні заповіту [PERSON] не була присутньою. В останнє вона бачила [PERSON] 10 серпня 2013 року, він привітався, був хворий на вигляд, бо після операції, був пригнічений. Про заповіт нічого не розповідав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в 2011 році він був свідком скандалу між [PERSON] та [PERSON] з приводу того, щоб він її приписав, а він відмовлявся. Після операції свідок бачив [PERSON] приблизно 9 чи 10 серпня 2013 року, [PERSON] сидів на лавці, свідок підійшов до нього, та [PERSON] сказав, що [PERSON] замучила його тим, щоб він її прописав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає в с. Іванків Бориспільського району 10 років. Є сусідкою [PERSON], їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] часто лаялись, бо остання вимагала його прописати її та одружитись. Допитана у судовому засіданні [PERSON] показала, що [PERSON] був її двоюрідним братом. Про [PERSON] сказала, що він був нелюдимим, сторонився людей. Бачила його останній раз на базарі, він казав, що мати просила, щоб хата залишилась Галкіним дітям., тобто племінниці. Був скупим. Одного разу побив сестру. Про погрози з боку [PERSON] свідку нічого не відомо. Допитана у судовому засіданні [PERSON] показала, що вона є сусідкою [PERSON] Їй було відомо, що він після операції. Останній раз вона його бачила на лавці. Вона запитала як його здоров'я, на що він відповів, що йому пороблено. Розповідав що [PERSON] вимагає, щоб він з нею розписався, а також хвилювався, що [PERSON] його покине, та він залишиться сам. Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. допитана в якості свідка показала, що вона дійсно посвідчила 13 серпня 2013 року спірний заповіт. [PERSON] приїжджав до нотаріальної контори разом з [PERSON] Коли вони приїхали до нотаріальної контори вона вийшла на вулицю до автомобіля, оскільки [PERSON] було важко підніматись по сходам, оскільки був після операції. Проте, якби їй про це не сказали, то вона цього б і не помітила. Свідок запитала як себе почуває [PERSON], він пояснив, що нормально, але нещодавно переніс операцію, а також пояснив, що хоче скласти заповіт на [PERSON], яка є його дружиною, проте вони не розписані. На запитання чи є інші родичі, [PERSON] сказав, що є рідна сестра, але заповіт хоче скласти на користь [PERSON], оскільки з нею хоч «нормально пожив». Після чого прочитав та власноручно підписав заповіт. За правилами ч.3 ст.10, ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] не надали жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що [PERSON] в момент підписання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо він вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. Суд звертає увагу на те, що п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК (435-15)), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок довести обставини, визначені ч.1 ст.231 ЦК України покладається на позивача. Проте з досліджених у судовому засіданні доказів не міститься жодних відомостей, які б свідчили про складення [PERSON] оспорюваного заповіту під психологічним тиском з боку [PERSON] чи будь-якої іншої особи. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положення ч.1, ч.2 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вказівка позивача на те, що заповіт, складений [PERSON] 13 серпня 2013 року підписаний не ним, а іншою особою, спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема показами свідка приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. Оскільки заповіт підписаний [PERSON] у її присутності та посвідчений нею. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір за забезпечення доказів у розмірі 397 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved