Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк», третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Високопільського районного управління юстиції Херсонської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зазначивши, що 16.12.2005 року вона уклала кредитний договір №HEVWSE00000190 з ПАТ КБ «Приватбанк». За умовами даного договору їй надали строковий кредит на строк по 14.12.2007 року включно в розмірі 4000,00 грн. Відповідно до умов договору та графіку до нього, вона повинна кожного місяця 16 числа вносити по 272,15 грн. для виконання кредитних зобовязань. На виконання даних умов вона щомісячно вносила кошти на свій кредитний рахунок до березня місяця 2008 року. З боку відповідача до неї не було жодних претензій щодо невиконання нею кредитних зобовязань, а тому вона вважала, що кредитні зобовязання за кредитним договором нею виконані в повному обсязі. В кінці квітня місяця 2015 року вона отримала від ВДВС Високопільського РУЮ копію постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №992 виданого 16.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу про стягнення з неї боргу в сумі 32959,35 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». З даним виконавчим написом вона не погоджується, оскільки вважає, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать безспірність заборгованості. Позивач також зазначила, що строки протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, протягом терміну дії кредитного договору та після внесення позивачем останнього платежу 13.03.2008 року по день звернення до суду, вона не отримувала жодної вимоги від банку про усунення порушень, зокрема про погашення заборгованості за основним зобовязанням, передбаченим кредитним договором, відсотками чи штрафними санкціями, на поштовим направленням, ні під розписку, ні жоден інший спосіб передбачений Законом. А тому при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусом не було враховано строк давності для стягнення за зобовязаннями відповідно до кредитного договору. Отже, в порушення зазначеного, основне зобовязання (основний борг, відсотки та комісія), позовна давність щодо якої встановлена у межах трьох років та неустойка (пеня та штраф), позовна давність щодо якої встановлена у межах одного року, стягнута нотаріусом за виконавчим написом від 16.03.2015 року за період з 16.12.2005 року по 12.02.2015 року (строк за який проводилося стягнення), тобто за період девять років один місяць та двадцять сім днів, що порушує її законні права як позичальника та споживача банківських послуг. Таке порушення є суттєвим і має тягнути за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 16.03.2015 року, вчинений по кредитному договору №HEVWSE00000190 від 16.12.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №992, за яким звернуто стягнення на грошові кошти у сумі 32959,35 грн. з [PERSON] та задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк», а також судові витрати стягнути з відповідача на її користь в розмірі 243,60 грн. Позивач [PERSON] надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, а також просить суд розглянути справу у її відсутності (а.с.39). Представник відповідача, Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк», за довіреністю, [PERSON], в судове засідання не зявився, надавши заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, зазначивши, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства України, а позивач після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження не звертався до банку з приводу оспорювання заборгованості. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову та провести розгляд справи у відсутності представника (а.с.38). Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], надала до суду письмове заперечення (а.с.28-34) в якому про задоволення позову заперечує, зазначивши, що виконавчий напис вчинено із дотриманням законодавства України на підставі наданих Банком документів, які свідчили про безспірність заборгованості. Також вказала, що кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем, передбачає зобовязання боржника повернути кредитні кошти і він є чинним до його належного виконання чи припинення зобовязання у випадках, передбачених законом чи договором. Враховуючи, що заборгованість не погашена, а договір не виконується належним чином, розмір заборгованості за кредитом постійно зростає, правовідносини між сторонами тривають, а тому право вимоги на стягнення заборгованості в розмірі 32959,35 грн. за період з 16.12.2005 року по 16.03.2015 року виникло у банка лише 16.03.2015 року. Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю та розглянути справу у її відсутності (а.с.19). Представник третьої особи відділу ДВС Високопільського РУЮ в Херсонській області, за довіреністю, [PERSON], надав заяву про розгляд справи у відсутності представника (а.с.40-41). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - із копії паспорту (а.с.4) вбачається, що [PERSON] народилася 17 травня 1945 року селі Ново Шарамли Бакалінського району Башкирія, зареєстрована та проживає в [INFO] та має ІПН-1657303588 (а.с.4 на звороті). - Із копії постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.5) вбачається, що 27.04.2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Високопільського райуправління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП №47377190 з примусового виконання виконавчого напису №992 виданого 16.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг в сумі 32959,35 грн. - Із копії кредитного договору №HEVWSE00000190 (а.с.6-7) вбачається, що 16.12.2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір за умовами якого позичальнику надано строковий кредит на строк по 14.12.2007 року включно в розмірі 4000,00 грн. Відповідно до умов договору та графіку до нього, позичальник повинна кожного місяця 16 числа вносити по 272,15 грн. до виконання кредитних зобовязань. - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.8) вбачається, що [PERSON] станом на 12.02.2015 року має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 31759,35 грн. Із даного розрахунку також вбачається, що останній платіж позивачем здійснено 10.12.2007 року. - Із копії виконавчого напису (а.с.9) зясовано, що 16.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] щодо стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 32959,35 грн. з яких: 2277,58 грн. основний борг; 9557,50 грн. сума заборгованості по відсоткам; 31,50 грн. комісія; 19392,77 грн. пеня та 1700,00 грн. витрати повязані із вчиненням виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі під №992. - Із копії заяви (а.с.10) зясовано, що [PERSON] 08.05.2015 року звернулася до начальника Високопільського відділення ХФ ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою надати їй інформацію про дату та розмір внесення нею коштів для погашення кредиту за період з дати підписання договору по теперішній час. - Із копії виписки по рахунку (а.с.11) вбачається, що [PERSON] здійснювала погашення кредитної заборгованості в період з 27.02.2006 року по 13.03.2008 року, тобто останній платіж здійснений саме 13.03.2008 року. - Із копії письмової вимоги (а.с.34) вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» направив [PERSON] листа з вимогою усунути порушення за кредитним договором від 16.12.2005 року із встановленням десятиденного строку для погашення заборгованості в розмірі 31795,35 грн. Зазначену вимогу направлено на адресу [PERSON] цінним листом 03.03.2015 року (а.с.35), відомості про вручення даного листа одержувачу відповідачем до суду не надано. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України 1. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. 2. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України 1. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ст.1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16 грудня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №HEVWSE00000190 за умовами якого позивачу надано строковий кредит на строк по 14.12.2007 року включно в розмірі 4000,00 грн. Відповідно до умов договору та графіку до нього, позивач повинна кожного місяця 16 числа вносити по 272,15 грн. для виконання кредитних зобовязань (а.с.6-7). В звязку з неналежним виконанням кредитного договору, за змістом позовної заяви, станом на 12.02.2015 року, виникла заборгованість в розмірі 31259,35 грн., яка складається з 2277,58 грн. основний борг; 9557,50 грн. сума заборгованості по відсоткам; 31,50 грн. комісія; 19392,77 грн. пеня (а.с.8). У звязку із виниклою заборгованістю відповідач направив на адресу [PERSON] листа з вимогою сплатити зазначену заборгованість в десятиденний строк (а.с.34). Даного листа направлено цінним листом 03.03.2015 року (а.с.35 та 35 на звороті). В подальшому ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідач по справі) звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, в звязку з чим було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 32959,35 грн. з яких: 2277,58 грн. основний борг; 9557,50 грн. сума заборгованості по відсоткам; 31,50 грн. комісія; 19392,77 грн. пеня та 1700,00 грн. витрати повязані із вчиненням виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі під №992 (а.с.9). Про існування виконавчого напису позивач дізналася із постанови головного державного виконавця відділу ДВС Високопільського РУЮ Херсонської області про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито 27.04.2015 року, що послугувало в свою чергу звернення позивача за захистом своїх прав до суду. Встановивши відповідні правовідносини сторін у справі, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншій строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні вимоги викладені і в Інструкції «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (Із змінами та доповненнями), а саме: п.3. Умови вчинення виконавчого напису : п.п.3.1. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. п.п.3.2. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. п.п.3.3. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку . п.п.3.4. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. п.п.3.5. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.1\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року\~для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Разом з тим, суд приходить до висновку, що в даному випадку приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], (крім документів надані нотаріусом до суду на а.с.31-34, а саме кредитний договір, розрахунок заборгованості та письмова вимога банку до боржника [PERSON] без підтвердження про отримання останньою такої) таких документів надано не було. Так, відповідач направляючи письмову вимогу до позивача про необхідність сплатити заборгованість від 03.03.2015 року (а.с.34) не пересвідчився про отримання даної вимоги позивачем та передчасно звернувся до приватного нотаріуса, яка не перевірила наявність отримання боржником такої письмової вимоги та вчинила спірний виконавчий напис і в порушення чинного законодавства України, щодо виконання нотаріальних дій нотаріусами України, не пересвідчилася належним чином про наявність безспірної заборгованості. Відповідно до ст.60 ЦПК України сторони у справі зокрема ПАТ КБ «Приватбанк» та приватний нотаріус не надали до суду належних та допустимих доказів того, що позивач отримала листа з вимогою про погашення заборгованості, а тому суд вважає, що позивач був неналежним чином повідомлений про наявність заборгованості, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, нотаріусом в порушення ст.88 Закону України «Про нотаріат» не проведено належну перевірку наданих відповідачем документів, а саме того, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Так, судом вбачається, що в даному випадку є факт пропуску строку позовної давності, з огляду на наступне. Згідно наданої відповідачем виписки по кредитному рахунку [PERSON] останнє надходження готівки на карту для поповнення кредитного рахунку було проведено 13.03.2008 року (а.с.11 на звороті). У подальшому, починаючи з 13 квітня 2008 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів позивачем, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт позивача не здійснювалося. Тому, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 13.04.2008 року. Разом з тим відповідач звернувся до приватного нотаріуса лише 16.03.2015 року, після спливу семи років, та нотаріусом видано виконавчий напис, який набрав чинності 16.03.2015 року, на стягнення з позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 32959,35 грн., тобто відповідач звернувся до нотаріуса з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку. Аналізуючи умови договору сторін (а.с.31-32) та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Тому відповідач звернувся до нотаріуса тільки лише після спливу строків давності, через сім років, після настання у відповідача права на звернення для захисту своїх прав. Зазначена правова позиція щодо строків давності сформульована у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13. Таким чином, повно та обєктивно зясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, на підставі яких суд дійшов висновку, про наявність обєктивних підстав для задоволення позову. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 243,60 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується квитанцією №65 від 03.06.2015 року (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст.252-255, 256, 257, ч.2 ст.258, ст. 259, ч.1 ст.261, ч.2 ст.264, ст.266, ч.4 ст.267, ст.ст.526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.3 Інструкції «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (із змінами та доповненнями), п.1\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року та

Outcome: approved