Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної(майнової) та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду (збитки), заподіяну йому внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, що становить - 9947 грн. 72 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], понесені витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження, в розмірі 400 (чотириста)грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин викладених в описовій частині позову. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд за згодою позивача та враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали по справі, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 30.04.2014 року о 16 год. 45 хв., в м. Кременчук по пр. 50 років Жовтня, [PERSON], перебуваючи за кермом автомобіля Фольксваген Пассат, державний номерний знак [NUMBER], знаходячись в стані алкогольного спяніння та не витримавши безпечної дистанції допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], та який належить йому на підставі довіреності від 13.11.2009 року серія ВМК № 764332, завіреної приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу [PERSON], в результаті вищезазначеного зіткнення, ВАЗ 2103 отримав прискорення та зіткнувся з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що рухався попереду, чим [PERSON] порушив п. 2.9 а, 13.1 Правил дорожнього руху та здійснив дорожньо-транспортну пригоду, в якій автомобілі отримали механічні пошкодження. На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, інспекторами ДАІ Кременчуцького МВ ГУ МВС України в Полтавській області, була складена схема дорожньо-транспортної пригоди та відібрано пояснення від учасників самої пригоди, в результаті чого відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124.130 ч. 1 КУпАП України, та які були направлені на розгляд Автозаводського районного суду м. Кременчука. Постановою Автозаводського районного суду, від 21 травня 2014 року по справі № 524/4025/14-п року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124,130 ч. 1 КУпАП України, та встановлено, що внаслідок неправомірних дій, Відповідачем було спричинено шкоду транспортному засобу «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER]. На підставі цієї ж Постанови, суд застосував до [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два)роки. Доказом, вчинення винних та неправомірних дій [PERSON], спрямованих на заподіяння шкоди позивачу, - є Постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука, від 21 травня 2014 року по справі № 524/4025/14-п, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За висновком оцінювача [PERSON], який є субєктом оціночної діяльності та є фізичною особою - підприємцем, 08 травня 2014 року надав звіт з оцінки транспортного засобу за № 142, у відповідності до висновків якого: вартість відновлювального ремонту складає завданого власнику автомобіля «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП-9947 гри. 72 коп. Тому, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На підставі ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому як матеріальну гак і моральну шкоду, і така шкода підлягає відшкодуванню відповідачами, з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також, як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В звязку з цим, Верховний суд України в п. 9 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 розяснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Таким чином, позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є як реальна вартість пошкодженого транспортного засобу (страхове відшкодування), так і вартість робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення транспортного засобу. Крім того, позивачу внаслідок винних та неправомірних дій відповідача, було заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода, завдана позивачу, полягає в порушені його права власності, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача, останній зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особа, відповідальна за збитки не поновлює порушене право позивача та не сплачує в добровільному порядку шкоду завдану позивачу. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сімї та на роботі. Також, фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, позивач змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та по робочих справах, а також змінив свій звичний робочий день, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сімю та роботу. Вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків та інше. Порядок відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України в якій зазначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В свою чергу, стаття 1187 Цивільного кодексу України говорить, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦІІК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial