Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2014 року. Але спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні життєві погляди. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися, позивач вважає , що примирення між ними неможливе , тому просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 07.02.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження. 17.02.2020 з`явилися представники сторін, судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача. У судові засідання призначені на 27.02.2020, 23.04.2020 та 13.05.2020 сторони не з`явилися. Представник відповідача двічі направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, відзиву на позовну заяву не надав. З матеріалами справи був ознайомлений ще 17.02.2020 (а.с.27). Доказів на підтвердження поважності пропуску засідання 13.05.2020 відповідач не надав. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.47). Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що 18 вересня 2014 року сторони зареєстрували шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2504 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Матеріали справи свідчать про те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб. За таких обставин, враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності , а відповідач у судові засідання не з`являється, відзиву на позов не направив, приходжу до висновку, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved