Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

В червні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 8944789,31 грн., з яких: 7809333,60 грн. - сума основного боргу, що станом на 26 червня 2017р. еквівалентно 300000,0 дол. США; 113609,76 грн. - 3% річних; 1021845,95 грн. - облікова ставка НБУ за ст. 1048 ЦК України, а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 8000,0 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 січня 2015р. між сторонами було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, відповідно до якої позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 300000,0 дол. США, яку останній зобов'язувався повернути до 31 грудня 2016р. Однак, отримані грошові кошти відповідач по теперішній час в добровільному порядку не повернув, у зв'язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання стороною позивача, в особі повноважного представника було подано на адресу суду заяву, в якій сторона заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просить розглядати справу у свою відсутність і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в судові засідання не з'явився, надіславши 21 березня 2018р. на адресу суду письмові пояснення, в яких визнав той факт, що ним дійсно були отримані від позивача грошові кошти в борг у сумі 300000,0 дол. США, які він зобов'язувався повернути в строк, визначений в борговій розписці, але в зв'язку з життєвими обставинами та економічною кризою в світі позбавлений такої можливості, а тому просить залишити позов без задоволення, зазначаючи, що тривалий час буде перебувати у відрядженні. Відзив на позов не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 січня 2015р. між сторонами був укладений договір позики, у вигляді боргової розписки, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 300000,0 дол. США з кінцевим строком повернення боргу до 31 грудня 2016р., при цьому на підтвердження зазначеного факту укладення договору позики та факту отримання коштів відповідачем було власноручно складено та підписано розписку. В порушення своїх зобов'язань відповідач не повернув в обумовлений сторонами строк грошові кошти, про що зазначив у письмових поясненнях, які були приєднані до матеріалів справи, в яких відповідач підтвердив факт отримання грошових коштів від позивача в розмірі зазначеному в розписці. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою. Зазначене також підтверджується доводами відповідача викладеними у письмових поясненнях. Згідно з розрахунком заборгованості, наданою стороною позивача, сума основного боргу відповідача становить 300000,0 дол. США, що станом на 26 червня 2017р. становить 7809333,60 грн., окрім того, за період часу з 01 січня по 26 червня 2017р. відповідач має заборгованість перед позивачем яка включає в себе: 113609,76 грн. - 3 % річних, 1021845,95 грн. - проценти згідно облікової ставки НБУ. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7809333,60 грн. - сума основного боргу, що станом на 26 червня 2017р. становить 300000,0 дол. США; 113609,76 грн. - 3% річних; 508248,55 грн. - проценти, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки НБУ у зазначений період часу, а не нарівні подвійної облікової ставки НБУ, як було розраховано стороною позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8000, 00 грн.

Outcome: partial