Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В січні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 21 квітня 2007 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №SAMDN40000013207876, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 58076,50 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 квітня 2014 року. \~ \~ \~ \~Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобовязань та на вимоги ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача, згідно остаточно уточнених вимог 20 березня 2018 року, заборгованість за договором кредиту в розмірі 105774,68 грн, з яких: сума кредиту 60580,75 грн, сума відсотків за користування кредитом 45193,93 грн, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, направив до суду свого представника, який проти задоволення позову заперечував. При цьому посилався на те, що позивач вже здійснював заходи по стягненню кредитного боргу з відповідача; розрахунок заборгованості за договором кредиту не відповідає обставинам справи; позов заявлено за межами строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення учасніків справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 21 квітня 2007 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №SAMDN40000013207876, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 58076,50 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 квітня 2014 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач не виконував зобовязання належним чином, внаслідок чого в нього виникла заборгованість. Представник відповідача подав заяву про застосування до вимог позивача позовної давності. Розглянувши заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). \~ \~ \~ \~Судом встановлено та не заперечується представником позивача, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 24 червня 2009 року. Таким чином строк позовної давності сплинув 24 червня 2012 року. З позовом [PERSON] звернувся 29 грудня 2017 року (згідно поштового штемпеля на конверті). \~ \~ \~ \~З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заява відповідачки про застосування строку позовної давності обґрунтована та підлягає задоволенню, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed