Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця (далі ДТГО «Львівська залізниця») звернулось з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2014 року під час обстеження земельної ділянки в межах території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області на 1694 км пікет 3 по 1695 км пікет 7 виявлено та встановлено факт самовільного захоплення земель смуги відведення залізниці відповідачем Згідно з актом повторного комісійного обстеження земельної ділянки від 30.09.2014 року встановлено, що домоволодіння відповідача розміщене на 1695 км ПК6. Ширина смуги відведення залізниці відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 000629 від 02.12.1997 року на цій ділянці становить 17,5 м. Відповідачем самовільно захоплено та огороджено парканом від земель залізниці земельну ділянку довжиною 4,5 м у напрямку осі 1-ї колії, шириною 55,3 м, загальною площею 0,024885 га, тобто 248,85 кв.м., чим порушено право користування позивача земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що відповідач порушив право користування позивача наданою земельною ділянкою для забезпечення функціонування залізничного транспорту, самовільно захопивши земельну ділянку. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Також подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, а провадження у справі закрити у зв'язку з тим, що захоплену земельну ділянку ним звільнено. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так положеннями ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України «Про транспорт», ст. 6, 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями та іншими будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного, пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями, іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 000629 від 02.12.1997 року, копії технічної документації із землеустрою, ДТГО «Львівська залізниця» належить право постійного користування земельною ділянкою площею 64,09 га на території Мукачівського району Закарпатської області в тому числі на території Чинадіївської селищної ради в межах ділянки № 2 від Б до В, що є смугою відведення залізниці під залізничним полотном. В ході проведення обстеження земельної ділянки на території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області в межах обслуговуючої дільниці ПЧ-14 перегону Чинадієво-Кольчино 1968+697 - 1697+223 виявлено самовільне захоплення земель смуги залізниці шляхом встановлення парканів. За результатами проведення обстеження був складений акт від 30.05.2014 року. Крім того, відповідно акту від 30.09.2014 року в ході повторного обстеження земельної ділянки було встановлено, що поряд домоволодінням в [ADDRESS] яке межує із землями відведених залізниці, та на той момент власником якого була [PERSON], самовільно захоплено та огороджено парканом земельна ділянкя довжиною 4,5 м у напрямку осі 1-ї колії, ширина 55,3 м, загальною площею 0, 024885 га, тобто 248,85 кв.м., яка відноситься до земель залізничного транспорту. З пояснень представника позивача вбачається, що встановленням паркану на спірній земельній ділянці, відповідач порушив право ДТГО «Львівська залізниця» на користування належною йому земельною ділянкою для забезпечення функціонування залізничного транспорту. Відповідно до довідки № 2936 від 06.11.2014 року, виданої виконавчим комітетом Чинадіївської селищної ради, відповідач [PERSON] є проживає в будинку в [ADDRESS] Згідно з свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 09.09.2013 року [PERSON], яка була власником будинку в [ADDRESS], померла [INFO]. . Відповідно до довідки № 3471 від 22.11.2013 року, виданої виконавчим комітетом Чинадіївської селищної ради, на момент смерті [PERSON] в будинку в [ADDRESS] також проживав відповідач [PERSON], який є сином [PERSON] Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкриття провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконання обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу. Також як передбачено ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Таким чином відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, не подавав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, а тому встановленим є факт прийняття ним спадщини за померлою матір'ю [PERSON], включаючи її права та обов'язки. Також встановлено, що на цей момент [PERSON] проживає в будинку в [ADDRESS] та користується спірною земельною ділянкою. Зазначене також підтверджується актом від 15.12.2014 року, відповідно до якого встановлено, що відповідачем, самовільно захоплено та огороджено парканом земельна ділянка довжиною 4,5 м у напрямку осі 1-ї колії, ширина 55,3 м, загальною площею 0, 024885 га, тобто 248,85 кв.м., яка відноситься до земель залізничного транспорту. Крім того, на зазначеному акті відповідач безпосередньо зазначив, що ним буде перенесено паркан до квітня 2015 року. З огляду на наведене, суд приходить висновку, що встановленням паркану на земельній ділянці, що перебуває у користуванні ДТГО «Львівська залізниця», є смугою відведення, відповідач порушив право позивача на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved