Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення компенсації невід`ємних поліпшень майна. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що позивач є племінницею [PERSON] , яка в 1999 році надала їй та членам її сім`ї право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі позивач проживає разом з членами сім`ї з 1999 року по теперішній час, при цьому жодних речей [PERSON] , як і її самої у квартирі не було. З часу проживання в квартирі і по теперішній час позивач особисто користується квартирою, веде господарство та сплачує комунальні платежі, несе всі витрати пов`язані з експлуатацією та підтримкою квартири в задовільному стані. При вселенні в квартиру вона була в незадовільному стані, були відсутні сантехнічні засоби, скло на вікнах, шпалери, покриття підлоги і т.д. За власні кошти позивачем та членами родини в квартирі було виконано ремонт, замінено вхідні та міжкімнатні двері, вікна, замінено водопровідні та каналізаційні труби, покриття полів, оздоблення стін та стелі. Крім того, за згодою з відповідачем, було здійснено переобладнання лоджії та з`єднання з житловою кімнатою, в результаті якого змінились показники квартири. Всі роботи які виконані позивачем в квартирі за час проживання в квартирі є невід`ємними поліпшеннями. Різниця вартості квартири до проведення та після проведення відповідних поліпшень стороною становить 297 000,00 грн. За весь час проживання та користування квартирою жодного разу не було спроб зміни порядку користування квартирою від [PERSON] чи інших осіб, також до позивача не надходило жодних звернень та листів, щодо вирішення цього питання. Крім того, відповідач до останнього часу спілкувалася з позивачем, відвідувала її сім`ю, а також надавала згоду на проведення позивачем ремонту у квартирі. Просила суд: стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) компенсацію вартості невід`ємних поліпшень у сумі 297 000,00 гривень та судові витрати по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2017 року справу розподілено судді Морозу В.П. , ухвалою якого від 22 червня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду. 15.09.2017 року відповідачем подано заперечення проти позову, в якому вказала, що позовні вимоги не визнає. Зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Дійсно між нею та позивачем була досягнута усна домовленість щодо тимчасового проживання [PERSON] в належній їй квартирі на умовах того, що [PERSON] буде сплачувати комунальні платежі у зв`язку із проживанням у квартирі та не буде перешкоджати їй користуватися квартирою. На час вселення [PERSON] в квартиру, квартира була в належному стані та придатна для нормального проживання. Зокрема квартира відповідала санітарним, пожежним та іншим встановленим нормам для проживання людини. В подальшому в квартиру вселився чоловік [PERSON] - [PERSON] , з яким [PERSON] уклала шлюб у 2005 році. В квартирі мешкають і їх доньки: [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2001 р.н. Квартира є двокімнатною, та відповідно, в одній кімнаті проживає позивач з чоловіком, а в іншій кімнаті - діти, внаслідок чого [PERSON] не має можливості користуватися квартирою, оскільки обидві кімнати займає родина [PERSON] , їй ніде ночувати у квартирі, приготувати собі їжу та здійснювати будь-які дії пов`язані із користуванням квартирою. Крім того [PERSON] не допускає її у власну квартиру. Зазначила, що ремонтні роботи в квартирі з нею не погоджувалися, вона не надавала згоди на здійснення будь-яких поліпшень у квартирі та [PERSON] повідомила їй про проведені ремонтні роботи та переобладнання квартири після того, як за її твердженням зазначені роботи були виконані. Вона не вважала за потрібне здійснювати ремонтні роботи у квартирі, оскільки її цілком влаштовував стан квартири. Вважає, що [PERSON] не довела здійснення нею будь-яких поліпшень у належній їй квартирі, у тому числі і таких, які неможливо відокремити без шкоди для квартири, а також понесення у зв`язку із вказаним витрат. Просила суд в позові відмовити. 23 жовтня 2017 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] проживають її племінниця [PERSON] з сім`єю: чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] (2008 року народження) та [PERSON] (2001 року народження). Вона дозволила в 1999 році племінниці проживати в належній їй на праві власності квартирі, оскільки позивач тимчасово з 1998 року проживала у сільській місцевості поза межами м. Дніпропетровська у зв`язку з здійсненням догляду за матір`ю похилого віку та хворим сином, який хворів на туберкульоз та за рекомендацією лікарів, йому було рекомендовано проживати у сільській місцевості. Починаючи з 2016 року [PERSON] неодноразово усно вимагала від відповідачів звільнити квартиру, тобто виселитися, оскільки квартира потрібна їй для проживання. Але відповідачі відмовляються виселятися, вимагаючи компенсації вартості здійсненого у квартирі ремонту. Однак вона не погоджувала здійснення в квартирі будь-якого ремонту, оскільки її цілком влаштовував стан квартири. [PERSON] та [PERSON] змінили замки на вхідній двері у квартиру та відмовляються передати [PERSON] ключі від квартири, чим перешкоджають доступу та проживанню [PERSON] у квартирі. З приводу протиправних дій [PERSON] та з метою захисту прав власника вона вимушена була неодноразово звертатися з заявами до Індустріального відділу поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] без дозволу [PERSON] вивезли належні їй речі, які знаходилися в квартирі з 1995 року у інше житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] та відмовляються повернути належне їй майно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS] та не зареєстровані в зазначеній квартирі. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не мають правових підстав проживати в квартирі, то відповідно їх неповнолітні доньки - [PERSON] та [PERSON] також не мають права проживати у квартирі і підлягають виселенню. Внаслідок дій [PERSON] та [PERSON] , будучи власником квартири, [PERSON] позбавлена можливості нею користуватися та розпоряджатися на власний розсуд та вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав. Просила суд: усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з квартири [ADDRESS] : [PERSON] ,1977 р.н.; [PERSON] , 1975 р.н.; [PERSON] , 2008 р.н.; [PERSON] , 2001 р.н. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 року цивільну справу розподілено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 14 грудня 2017 року її було прийнято до провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року заява [PERSON] про забезпечення позову повернута заявнику. 29.10.2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву в якій вказав, що позовні вимоги за зустрічним позовом вважає безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Так, [PERSON] отримала згоду на проживання в зазначеній квартирі від власників, а саме від [PERSON] та [PERSON] , які в 1999 році дозволили мешкати в квартирі, робити в ній ремонт та облаштовувати на власний розсуд, оскільки на той час між сторонами були гарні, родинні відносини. Вселення сім`ї [PERSON] в квартиру [ADDRESS] в 1999 році була зумовлена певними життєвими обставинами у яких опинилася [PERSON] та її син, [PERSON] . Так, [PERSON] мав проблеми з законом та декілька разів мав судимість. Весь час з 2000 року [PERSON] з чоловіком [PERSON] допомагали [PERSON] з оплатою послуг адвокатів, придбання продуктів харчування, ліків та інше, оскільки [PERSON] не мала такої фінансової спроможності. Враховуючи гарні відносини з [PERSON] , від нього було отримано згоду на проживання в спірній квартирі та наступний її ремонт. [INFO] [PERSON] помер та причиною смерті був цироз печінки. [PERSON] завжди мала добрі стосунки зі своєю тіткою, [PERSON] та її сином [PERSON] . При цьому, [PERSON] та її родина завжди піклувалася про свою тітку, сплачувала рахунки за ліки, допомагала грошима та інше. Натомість без будь-якого пояснення причин на початку 2017 року [PERSON] зажадала видворити родину [PERSON] з дітьми на вулицю. [PERSON] мала не дуже гарну репутацію і сподіватись на нормальні відносини не має сенсу. Вважає, що проживання під одним дахом [PERSON] з неповнолітніми дітьми може погано вплинути на їх розвиток. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідачів за зустрічним позовом Службу у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. 27.12.2018 року [PERSON] подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Вказала, що 21.12.2018 року судовим експертом Ткаленко Оксаною Миколаївною було складено висновок №51/18, за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири [ADDRESS] після виконання невід`ємних поліпшень збільшилась на 148413 грн., що складає 23,7%. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації невід`ємних поліпшень майна у сумі 148413 гривень. 15.02.2019 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначив, що з 2000 року по 2017 рік між [PERSON] та сім`єю [PERSON] були гарні відносини, вони допомагали одному, а [PERSON] , завжди приїздила у гості до племінниці, за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] . В 2005 році, [PERSON] та [PERSON] звернулися до [PERSON] з проханням допомогти їм з переїздом з Юр`ївського району, щоб змінити навколишнє соціальне оточення та коло спілкування [PERSON] . [PERSON] взяв усі необхідні витрати та роботи щодо оформлення домоволодіння на [PERSON] . Просив в позові відмовити. 23.08.2019 року від [PERSON] надійшло доповнення до зустрічної позовної заяви. Вказала, що [INFO] [PERSON] досягла повноліття, тому має бути залучена до участі у справі в якості відповідача. 18.11.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву. Просив в позові відмовити. 09.12.2019 року від [PERSON] надійшла уточнена зустрічна позовна заява, в якій вказала, що діями відповідачів, які виразилися в порушенні її прав як власника на житло, створення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях, вона не має можливості постійно мешкати за місцем реєстрації у належній їй квартирі, чим порушені нормальні життєві зв`язки [PERSON] 17.10.2017 року позивачем направлено відповідачам повідомлення про виселення, яке ними отримано 19.10.2019 року, в якому вона повідомила про те, що квартира потрібна їй для проживання. В повідомленні просила звільнити квартиру шляхом виселення та передати їй ключі від квартири. Відповідачами без погодження з нею зроблено перепланування квартири - переобладнано лоджію та з`єднано з житловою кімнатою. [PERSON] та [PERSON] змінили замки на вхідній двері у квартиру та відмовляються передати [PERSON] ключі від квартири, чим перешкоджають доступу та проживання [PERSON] у квартирі. Своїми діями відповідачі порушили право її власності на квартиру, чим спричинено їй моральну шкоду. Розмір моральної шкоди оцінено в 200000 грн. Просила суд: усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з квартири [ADDRESS] : [PERSON] ,1977 р.н.; [PERSON] , 1975р.н.; [PERSON] , 2008 р.н.; [PERSON] , 2001 р.н.; стягнути солідарно з [PERSON] , 1977 р.н.; [PERSON] , 1975р.н.; [PERSON] , 2001 р.н. на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 200 000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові та заяві про зменшення позовних вимог. Просив суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви з наведених в відзиві на зустрічну позовну заяву підстав. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги за основним позовом не визнали та підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом з наведених в зустрічній позовній заяві та уточнених зустрічних позовних заявах підстав та просили їх задовольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 09.10.2020 року закінчено розгляд справи по суті та оголошено перерву на дебати. В судові засідання призначені на 10.11.2020 року та 27.11.2020 року: позивач, представник позивача, представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та сам відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи на 10.11.2020 року повідомлялись належним чином під розписку. 09.11.2020 року від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про відкладення слухання справи у зв`язку із зайнятістю та 27.11.2020 року повторно від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про відкладення слухання справи у зв`язку з самоізоляцією. Відповідач та представник відповідача за основним позовом (позивач та представника позивача за зустрічним позовом) звернули увагу суду на зловживання представником позивача за основним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом своїми правами, що виразилося у затягуванні розгляду справи. Так розгляд справи по суті завершено та у представників було достатньо часу надати суду виступ у дебатах до суду, однак таким правом вони не скористалися. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до заяв просив суд розглядати справу за відсутності представника та ухвалити рішення в інтересах дитини. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічні положення закріплено в статтях 1, 11 ЦПК України. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники судового процесу та їхні представники повинні користуватися процесуальними правами добросовісно; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки розгляд справи по суті завершено, то суд доходить висновку, що неявка позивача та представника позивача за основним позовом в судове засідання та повторна неявка в судове засідання відповідачів та подання заяви представником відповідача про повторне відкладення слухання справи свідчить про зловживання сторонами своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду та призводить до порушення розумних строків розгляду справи, тому доходить висновку про розгляд справи за наявними доказами. Суд, вислухавши учасників судового процесу, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги за основним позовом не підлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів 19 березня 1999 року на підставі розпорядження №3/1129-99 від 19 березня 1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Виконкомом Світлогірської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області 11 квітня 2008 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-230, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його мати [PERSON] , спадщина на яку видане свідоцтво складається з права власності на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою: м. Дніпро (згідно Постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1375-VII місто Дніпропетровськ перейменовано на [ADDRESS] . Зазначена квартира розташована в житловому будинку літ. А-10 та в цілому складається з: 1-коридор, 2- вбудована шафа, 3-ванна кімната, 4-туалет, 5-кухня, 6-житлова, 7-житлова, І-лоджія; житлова площа 27,3 кв.м., загальна площа 45,0 кв.м. Відповідно до Довідки №424 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.07.2017 року, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мир-12», в кв. [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . 17.10.2017 року [PERSON] направлено [PERSON] , [PERSON] повідомлення про виселення (т.1, а.с.54,55), яке ними отримано 19.10.2017 року ( т.1, а.с.83), в якому вона повідомила про те, що квартира потрібна їй для проживання, просила звільнити квартиру [ADDRESS] шляхом виселення та передати їй ключі від квартири. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з вимогами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.ч.2,3 ст.386 ЦК Україн и, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Щодо заявлених позовних вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом щодо усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалося сторонами по справі і підтверджено показаннями свідка [PERSON] - матері позивача за основним позовом та сестра відповідача за основним позовом, про те, що в квартирі [ADDRESS] проживали квартиранти, потім зі згоди [PERSON] в 1999 році в квартиру вселилася тимчасово [PERSON] та стала проживати в ній. Як вказала свідок, ключі від квартири були в неї та вона їх передала дочці. [PERSON] дозволила безоплатно проживати племінниці в квартирі. [PERSON] поїхала доглядати матір в смт Юр`ївку, а після смерті матері перейшла проживати в хату двоюрідної сестри. Через два роки [PERSON] переїхала в с. Світлогорське Криничанського району Дніпропетровської області. В сім`ї були хороші відносини тому вона вирішила, що донька буде жити в квартирі сестри, а в 2016 році її сестра стала виселяти її доньку з сім`єю з квартири, але сім`ї її доньки не має куди виселятися, тому вони проживають в квартирі. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (номер запису 17751174). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON] стала проживати в спірній квартирі з 1999 року, після одруження з 2005 року став проживати її чоловік [PERSON] та після народження діти: [PERSON] , 2001 року народження та [PERSON] , 2008 року народження, які проживали в квартирі та за весь період часу оплачували лише комунальні платежі. Відповідно до норм ч. 1 та ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Як вказала в судовому засіданні [PERSON] , іншого житла для проживання крім квартири [ADDRESS] в неї не має та квартира потрібна їй для проживання. Наразі вона вимушена тимчасово мешкати за різними адресами у братів та сестер та не має постійного місця проживання, період проживання від тижня до місяця, внаслідок чого вона позбавлена нормального спілкування з оточуючими людьми та можливості постійно користуватися медичною допомогою лікаря за місцем реєстрації, що особливо важко для неї, оскільки вона є літньою людиною та інвалідом другої групи. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу від 16 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №4571, [PERSON] продала, а [PERSON] купив 9/10 частин будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Виходячи із вищевикладеного та беручи до уваги, що відповідачі за зустрічним позовом зі згоди позивача вселилися в квартиру [ADDRESS] на умовах безоплатно користувалися нею, оплачуючи комунальні платежі, на даний час існує заборгованість з 2014 року по сплаті за комунальні платіжі КП ЖРЕП в розмірі 4287,10 грн., вони не є членами сім`ї позивача, в спірній квартирі не зареєстровані, та добровільно з 2016 року не звільняють квартиру, перешкоджаючи власнику майна у доступі та проживанні в квартирі, що підтверджується зверненнями [PERSON] з заявами до Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, у відповідачів наявне інше житло, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом в частині усунення перешкод у користуванні квартирою знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та такі, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідачів моральної шкодив розмірі 200 000 грн., суд виходить з наступного. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що діями відповідачів, які виразилися в порушенні права власника на житло, створення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою [PERSON] , яка не має можливості постійно мешкати за місцем реєстрації у належній їй квартирі, чим порушені нормальні життєві зв`язки [PERSON] та позивач зазнала моральних страждань. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Щодо заявлених позовних вимог за основним позовом [PERSON] про стягнення компенсації невід`ємних поліпшень майна у сумі 148413 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Відповідно до Висновку експерта №51/18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 21.12.2018 року, проведеної судовим експертом Ткаленко Оксаною Миколаївною за заявою від 06.12.2018 року [PERSON] , ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом після проведення ремонтних та перепланувальних робіт на час складання висновку становить 774663 грн.; ринкова вартість квартири [ADDRESS] на час складання висновку без врахування невід`ємних поліпшень у період з 01.01.2000 року по 01.06.2017 року, з типовим плануванням та простим оздобленням, складає 626 250 грн.; ринкова вартість квартири [ADDRESS] після виконання невід`ємних поліпшень збільшилася на 148 413 грн., що складає 23,7%. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що коли [PERSON] в`їхала в квартиру, то квартира була непридатна для життя. Знає, що в квартирі сім`я [PERSON] здійснила капітальний ремонт десь 10-12 років тому. Свідок [PERSON] , розповіла про те, сестра надала їй ключі від квартири та вона здавала квартиру в оренду. Після квартирантів, які проживали в ній 2 місяці та навіть не заплатили за квартиру, було дуже брудно. Капітальний ремонт у квартирі стали робити десь в 2009 році, до того часу здійснювали поточний ремонт. Її сестрі подобався ремонт, лише не сподобалось що кімнату з`єднали з лоджією. Свідок [PERSON] розповів, що лоджія об`єднана з житловою кімнатою та замінена стільниця. Виходячи із вищевикладеного та беручи до уваги, що сім`я [PERSON] з 2005 року проживала в квартирі [PERSON] , та як зазначили свідки ремонт здійснювався в 2009 році, про ремонтні роботи [PERSON] дізнавалася вже після їх проведення та доказів, що поліпшення відбулись за згодою відповідача суду не надано, так свідок [PERSON] вказала, що сестрі не сподобалось, що було з`єднано лоджію з житловою кімнатою, тому підстав для задоволення позовних вимог за основним позовом не вбачається. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] є інвалідом ІІ групи та судовий збір нею не оплачувався, а позовні вимоги задоволені частково, то з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір від задоволених позовних вимог позивача в розмірі 1681,62 грн. (по 560 грн. 54 коп. з кожного).

Outcome: partial