Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В травні2013 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ТОВ «АВТО ПРОСТО» грошей у розмірі 6215,75 грн. та з [PERSON] у розмірі 500 грн. за договором №0322215 від 10.05.20101р. з додатками №1,2,4 та договором поруки від 10.05.2010р. та про стягнення судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.05..10р. між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 0322215 , з додатками 1,2,4 предметом якої є надання послуг у системі «Авто так», спрямованих на придбання автомобіля . Згідно умов договору ТОВ «Авто Просто» гарантувало надання права на отримання автомобіля за умови виконання позивачем всіх зобов'язань за угодою. На виконання вимог договору, позивачем було сплачено ТОВ «Авто Просто» внесок у розмірі у розмірі 6715,75 грн.. 02 листопада 2010р. вказана угода була розірвана за його заявою, але ці кошти ТОВ «АВТО ПРОСТО» йому не повернув. Також між ним та [PERSON] був укладений договір поруки 10.05.20101р., за яким поручитель зобов'язався у разі порушення боржником зобов'язання по угоді № 0322215 відповідати у сумі 500 грн. Згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 06.03.2014р. провадження за позовними вимогами до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про стягнення 6215,75 грн. закрито. Позивач в судове засідання не з'явився. В своєму позові просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. ТОВ «АВТО ПРОСТО» надіслали при цьому суду свою заяву про закриття провадження по справі так як Шевченківським районним судом м.Києва 22.10.2013р. винесене рішення за позовом [PERSON] до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про стягнення 6715,75 грн. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України слухати справу у відсутності відповідача у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 500 грн. з [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних причин. Судом встановлено, що 10.05.10р. між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 0322215 , з додатками 1,2,4 предметом якої є надання послуг у системі «Авто так», спрямованих на придбання автомобіля . Згідно умов договору ТОВ «Авто Просто» гарантувало надання права на отримання автомобіля за умови виконання позивачем всіх зобов'язань за угодою. За цим договором позивач сплатив ТОВ «АВТО ПРОСТО» 6715,75 грн. 02.11.2010р. вказана угода між сторонами була розірвана за заявою позивача. Також в обґрунтування позовних своїх вимог позивач надав суду копію договору поруки від 10.05.2010р. укладеного між позивачем та [PERSON] (поручитель) (а.с.12), згідно умов якого поручитель поручається за виконання ТОВ «АВТО ПРОСТО» свого обов'язку за договором №0322215 та додатків до угоди №1,2,4 від 10.05.2010р.-по поверненню сплачених внесків у разі розірвання угоди [PERSON] у сумі 500 грн. Судом також встановлено, що Позивач в травні 2013р. звертався до Шевченківського районного суду м.Києва від 22.10.2013р. (справа №761/12316/13-ц) за захистом своїх порушених прав з позовними вимогами до ТОВ «АВТО ПРОСТО» згідно яких просив стягнути на його користь з відповідача суму у розмірі 6715, 75 грн. при цьому посилаючись на укладений між сторонами угоду № 0322215 від 10.05.2010р., з додатками 1,2,4. Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22.10.2013р. [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У угоді №0322215 від 10.05.20101р. строк виконання основного зобов'язання визначений пунктом 7- до моменту виконання обома Сторонами всіх зобов'язань, передбачених Угодою. Проте судом вже встановлено, що ця угода розірвана за заявою позивача 02.11.2010 р. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника ТОВ «АВТО ПРОСТО» щодо повернення 500 грн., починаючи з 02 листопада 2010 року, протягом наступних 6 місяців. Позивач не надав суду підтвердження про направлення ним вимоги до поручителя . Тобто якщо відраховувати передбачений законом строк для пред'явлення вимоги до поручителя , то позивач пред'явив таку вимогу шляхом звернення безпосередньо до суду вже після спливу такого шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України , що свідчить про припинення дії договору поруки.. При цьому суд також звертає увагу на те, що наприкінці тексту вищезазначеного договору поруки від 10.05.2010р. є зазначення про те, що цей договір складено в двох примірниках, один з яких зберігається в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округ [PERSON], інші видаються Сторонам. Проте як вбачається з матеріалів справи, надана позивачем ксерокопія договору поруки не є такою, що нотаріально посвідчена, і на ньому є лише підписи від імені [PERSON] та [PERSON] без відповідного засвідчення. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed