Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у листопаді 2020 року надійшла вищезазначена позовна заява яка була розподілена для розгляду судді Цитульському В.І. та яким 01.12.2020 вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. До судового засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. [INFO] народилася [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивач продовжує навчання, а зі сторони батька, тобто відповідача по справі відсутня матеріальна допомога, вважала за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення з останнього аліментів на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) до закінчення навчання. Відповідачем відзив не надано. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (виданого повторно), [INFO] народилася [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією довідки виданої директором Новомосковського кооперативного коледжу економіки та права ім.С.В.Литвиненка, [PERSON] навчається у вказаному коледжі на ІІІ курсі денної форми здобуття освіти за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа» з 01.09.2018 по 30.06.2021. Навчається на контрактній основі, стипендію не отримує. Норми права, що застосував суд. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Аналогічна позиція міститься у постанові ВС/КЦС від 17.04.2019 прийнятій за результатами розгляду справи №644/3610/16-ц. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти на утримання дитини яка продовжує навчання, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги, однак при цьому, в розрізі приписів ч.1 ст.199 СК України, вагомим є з`ясування наявності об`єктивної можливості надавати платником таку допомогу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінка суду. З огляду на вищевикладене та виходячи з того, що матеріали справи не містять належних доказів щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу, заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed