Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

В травні 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із зазначеним позовом та просила встановити факт проживання [PERSON] [INFO] (ІПН [NUMBER] ) з [PERSON] однією сім`єю за адресою [ADDRESS] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, з червня 2012 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 30 серпня 2017 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] , яка їй належить. За життя [PERSON] було отримано Ордер №1195 від 20 квітня 1982 року на право заняття однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 19 квадратних метрів, зі складом сім`ї - одна особа: [PERSON] . Вказаний ордер був виданий [PERSON] , як члену ЖБК №315 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі списків ЖБК №315, затверджених виконкомом міськради народних депутатів міста Дніпропетровська від 25 лютого 1982 року №117. В подальшому, у зв`язку з добудуванням до будинку [ADDRESS] трьох нових блоків квартир у цьому будинку було змінено нумерацію усіх квартир. В результаті проведеної зміни нумерації квартира №30 була змінена на квартиру №138 , що підтверджується довідкою, виданою Житлово-будівельним кооперативом №315 22.09.2006 за №28. Зазначена довідка підтверджує те, що [PERSON] були виплачені внески за вищевказану квартиру у повному обсязі. За життя [PERSON] право власності на квартиру не було оформлено, заповіту вона не склала. Померла не має ніяких родичів, про що особисто повідомила позивачці, яка разом зі своєю сім`єю протягом усього часу їх проживання у вказаному будинку постійно спілкувались та товаришували з [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] була самотньою та досить часто хворіла, родичів у неї не було, вона висловила своє бажання проживати разом з позивачкою однією сім`єю, та з червня 2012 року стала постійно проживати з нею однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , вести спільне господарство. На протязі всього часу, починаючи з червня 2012 року, позивачка спільно проживала з [PERSON] , допомагала їй, вони спільно харчувались, вели спільне господарство, спільно користувались вирішували життєві питання. В свою чергу [PERSON] допомагала позивачці по господарству, інколи відводила її дітей до школи, дитячого садочка чи забирала звідти. Останній час [PERSON] хворіла та була у безпорадному стані, була неспроможною самостійно забезпечувати усі свої життєві потреби. Враховуючи рівень цін на медичні препарати, які були їй життєво необхідними та необхідний раціон харчування для забезпечення життя останньої, суми пенсії, яка їй виплачувалась не вистачало на витрати, які необхідно було сплачувати. У зв`язку з цим позивачка забезпечувала [PERSON] необхідними медичними препаратами, купувала продукти харчування для їх харчування, допомагала їй сплачувати комунальні платежі за її особисту квартиру. Після смерті [PERSON] позивачка займалася справами по її похованню. 12.02.2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Бунякіної Олени Валентинівни із заявою про відкриття спадщини за законом, якою було заведено спадкову справу, але 05 березня 2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що відсутній встановлений у судовому порядку факт її проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.1-2). 22.10.2019 року до участі у розгляді справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено Дніпровську міську раду (а.с.38). 23.11.2019 року до суду надійшли письмові пояснення Дніпровської міської ради, у яких вона заперечувала проти задоволення позовних вимог із посиланням на те, що позивачкою не доведено сукупності умов, необхідних для встановлення факту проживання однією сім`єю для цілей спадкування в розумінні ст. 1259 ЦК України. Разом з тим, встановлення факту проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю завдає шкоди інтересам територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, а саме в реалізації правовідносин відумерлої спадщини через звернення до суду з відповідною заявою в порядку ст.1277 ЦК України (а.с.44-45). У судовому засіданні представник позивачки підтримала позов з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача за підписом директора ЖБК №315 [PERSON], у якій він повністю підтримав позовні вимоги [PERSON] , просив позов задовольнити та виклав обставини, аналогічні обставинам позовної заяви (а.с.109). Відповідно до витягу з ЄДРПОУ, доданого до цієї заяви, керівником ЖБК №315 з 02.02.2015 року є [PERSON] (а.с.110-112). Третя особа Приватний нотаріус Бунякіна Олена Валентинівна в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , та у супровідному листі просила розглядати справу у її відсутність, підтримала свій висновок про необхідність відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] з підстав, визначених у винесеній нею постанові: за [PERSON] не зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а позивач [PERSON] не належить до кола спадкоємців (а.с.63). Представник третьої особи Дніпровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових поясненнях. Вислухавши сторони, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини по справі. Відповідно до копії паспорту [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області 26.06.2006 року, позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до копії паспорту [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області 22.10.2003 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] [INFO] померла [INFO] (а.с.4). Відповідно до Ордеру №1195 від 20 квітня 1982 року, [PERSON] отримала право на заняття однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 19 квадратних метрів, зі складом сім`ї - одна особа: [PERSON] (а.с.5). Відповідно до довідки №28 від 22.09.2006 року, виданої головою ЖБК-315 Дрозд Ю.В., у зв`язку з добудуванням до будинку [ADDRESS] трьох нових блоків квартир у цьому будинку було змінено нумерацію усіх квартир. В результаті проведеної зміни нумерації квартира №30 була змінена на №138 (а.с.6). Відповідно до довідки б/н від 29.06.2004 року, виданої ЖБК-315, квартира [ADDRESS] є виплаченою кооперативною квартирою (а.с.7). На підтвердження своїх позовних вимог, позивачка також надала суду: - копію Акту б/н від 21.08.2018 року, який підписали [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , відповідно до якого зазначені особи стверджують, що [PERSON] в період з червня 2012 року по 30.08.2017 року (день смерті) проживала у [ADDRESS] разом з [PERSON] та її сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом. Це їм відомо, оскільки вони є сусідам сім`ї [PERSON] та постійно з ними спілкуються та товаришують (а.с.8); - дві довідки, видані [PERSON] головою правління ЖБК-315 Дрозд Ю.В. від 07.12. невідомого року №17 та від 14.03.14 №8 про те, що вона проживає без реєстрації у [ADDRESS] разом з позивачкою та її сім`єю у складі: 1. [PERSON] - основний квартиронаймач; 2. [PERSON] - дружина; 3. [PERSON] - донька; 4. [PERSON] - зять; 5. [PERSON] - онука; 6. [PERSON] - онука; 7. [PERSON] (а.с.9,10); - свідоцтво про поховання серії [NUMBER] , видане [PERSON] , як користувачу місця [NUMBER] на Новоігренському кладовищі в м.Дніпрі у ряду 14 на ділянці 12-а де [INFO] поховано померлу [PERSON] (а.с.11). Згідно витягу із Спадкового реєстру, після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Бунякіною О.В. заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі №61995220 на підставі заяви [PERSON] (а.с.12). 05.03.2018 року приватним нотаріусом Бунякіною О.В. винесено Постанову про відмову позивачці у видачі свідоцтва на спадщину - квартиру [ADDRESS] після померлої [PERSON] через те, що будь-яких документів, які б підтверджували факт спільного проживання позивачки з померлою не надано, також як і не надано документів, що підтверджували б фактичне прийняття спадщини відповідно до ст.1269 ЦК України (довідка компетентного Департаменту Дніпровської міської ради), а також правовстановлюючі документи на зазначену квартиру. При цьому будь-які інші особи за отриманням спадщини після [PERSON] не зверталися, та заповіту вона не складала (а.с.13) Відомості, викладені в зазначеній Постанові 05.03.2018 року приватного нотаріуса Бунякіної О.В. від 05.03.2018 року підтверджуються копіями матеріалів спадкової справи, що була витребувана судом (а.с.64-82). За клопотанням позивачки, її допитано як свідка по даній справі, у своїх поясненнях вона підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, за клопотанням сторони позивача, по справі також допитано як свідків бухгалтера ЖБК-315 [PERSON] та двірника, що обслуговує прибудинкову територію цього ЖБК-315 [PERSON] , які теж підтвердили обставини, зазначені у позовній заяві (а.с.123-128, 141-142, 143-146). Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. За змістом позовних вимог, позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю із [PERSON] не менш як п`ять років до часу її смерті задля прийняття спадщини після померлої, адже остання була самотньою людиною, а відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За таких умов, у спірних правовідносинах мають бути застосовані положення статті третьої Сімейного кодексу України, відповідно до частин другої, четвертої якої, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Отже, для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З огляду на викладене, надаючи оцінку дослідженим доказам, суд виходить з наступного. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09.12.94 р., п.29). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В даному випадку, передусім, суд звертає увагу на той факт, що позивачка доводиться директору ЖБК-315 (відповідач по справі) [PERSON] жінкою. Це випливає із довідок, наданих самою ж позивачкою про проживання [PERSON] без реєстрації у [ADDRESS] разом з позивачкою та її сім`єю, до складу якої входить і чоловік останньої [PERSON] , та у своїх поясненнях, наданих суду, позивачка цей факт не спростувала. В свою чергу не тільки позивачка, але й її чоловік [PERSON] (він же представник відповідача - директор ЖБК-315), також як і позивачка очевидно є зацікавленими у задоволенні позовних вимог, адже у такому разі з`явиться можливість покращити житлові умови їх сім`ї за рахунок спадкової квартири [PERSON] . Про це свідчить не тільки повне визнання позовних вимог у листі, підписаному [PERSON] із фактичним відтворенням ним обставин, зазначених у позовній заяві, але й той факт, що згідно вищезгаданих довідок, наданих самою ж позивачкою, у квартирі за місцем її мешкання ( [ADDRESS] ) зареєстровано шість осіб - членів сім`ї позивачки. Квартира трикімнатна. Крім того, за твердженням позивачки, до цієї ж квартири у червні 2012 року вона заселила без реєстрації сторонню для їх сім`ї особу - [PERSON] , та з того часу вже сім осіб отримали право проживати у цій квартирі. [PERSON] , за твердженням позивачки та її чоловіка [PERSON] (він же представник відповідача - директор ЖБК-315), прожила в зазначеній квартирі без реєстрації разом із сім`єю позивачки понад п`ять років - до своєї смерті [INFO] . Наявність такої кількості людей, що отримали право на проживання в зазначеній квартирі очевидно створює не тільки побутові труднощі у користуванні цією квартирою, але й суперечить вимогам ст.47 Житлового Кодексу, відповідно до якої норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. За таких умов, суд доходить до висновку про наявність у діях [PERSON] , що виступає від імені відповідача ЖБК-315 як його директор у даній справі, деяких ознак реального конфлікту інтересів, що за визначенням, яке міститься в абз.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», є суперечністю між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. У свою чергу поняття «приватний інтерес» розкрито в абз.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»: це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Дії ж позивачки щодо подання позову у даній справі саме до ЖБК-315, без залучення до участі у розгляді справи Дніпровської міської ради, з огляду на предмет позову та сімейні взаємовідносини позивачки із представником позивача - директором ЖБК-315 [PERSON] , що доводиться їй чоловіком, суд розцінює як намагання досягти бажаного для неї та для її сім`ї результату через зловживання своїми цивільними правами. У п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст.44 ЦПК України). Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4 ст.44 ЦПК України). Водночас, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.13 ЦК України). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч.3 ст.16 ЦК України). Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові. До аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19). Надаючи оцінку поясненням допитаних по справі свідків у сукупності із встановленими обставинами щодо їх статусу в повсякденному житті та родом занять, суд доходить до висновку про те, що їх пояснення не можна визнати неупередженими, виходячи з наступного. Так, допитані за ініціативою сторони позивачки свідки за своїми посадами є особами, які перебувають у підпорядкуванні чоловіка позивачки [PERSON] : [PERSON] працює бухгалтером ЖБК-315, а [PERSON] - двірником, що обслуговує прибудинкову територію цього ЖБК-315. За таких умов, з огляду на сімейні правовідносини позивачки та представника відповідача [PERSON] , а також процесуальну та правову позицію останнього по даній справі щодо прагнення до задоволення позову, на увагу такі покази свідків не заслуговують та суд ці докази відхиляє. Даючи ж пояснення як свідок у даній справі, позивачка діє на свою користь та на користь своєї сім`ї та, користуючись процесуальною можливістю її допиту як свідка, намагається у такий спосіб отримати додатковий доказ у вигляді її ж пояснень, але як свідка, з метою досягнення позитивного для неї вирішення справи. Враховуючи її пряму зацікавленість у результаті розгляду справи, такі пояснення, надані навіть і під присягою, суд не може визнати неупередженими. Крім того, показання усіх допитаних свідків не містять об`єктивних відомостей із посиланням на конкретні факти та не підтверджують наявності спільних витрат, бюджету, побуту, ведення спільного господарства, утримання житла, його ремонту, придбання майна для спільного користування в інтересах сім`ї, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин у взаємовідносинах [PERSON] та позивачки, в той час як окрім доведення факту спільного проживання, на останню покладений обов`язок доведення саме цих фактів проживання однією сім`єю. Водночас, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки для встановлення такого факту необхідні докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність взаємних прав та обов`язків. До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року за результатами розгляду справи №129/2115/15-ц, а також у постанові від 12.11.2020 року у справі №750/12880/19. Наданий же позивачкою акт б/н від 21.08.2018 року (а.с.8), теж складений сусідами позивачки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , при цьому остання, до того ж працює в підпорядкуванні чоловіка позивачки. Викладені у акті обставини судом оцінюються критично, оскільки особи, що його підписали, окрім [PERSON] , не допитувались судом в якості свідків, в судовому засіданні позивач та представник позивача не вважали необхідним викликати даних осіб для допиту в якості свідків, а із змісту акту не можливо встановити в який період дані особи проживають в будинку [ADDRESS] . Підписи зазначених осіб не завірені. Копії довідок, які позивачка додала до своєї позовної заяви, видані [PERSON] головою правління ЖБК-315 Дрозд Ю.В. від 07.12. невідомого року №17 та від 14.03.14 №8 про те, що вона проживає без реєстрації у [ADDRESS] разом з позивачкою та її сім`єю у складі шести осіб, теж не можуть бути беззаперечними доказами, на підставі яких можна було б задовільнити позов. Насамперед, позивачка не довела, як ці копії довідок опинилися у неї, якщо вони видані [PERSON] , оригіналів цих довідок позивачка суду не надала, відомостей про те, що позивачка веде с [PERSON] спільне господарство ці копії довідок не містять, та найголовніше - вони не містять посилання на джерела інформації, яку вони відображають. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, а відтак, позовна заява не обґрунтована і не підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи не встановлено, що позивачка та [PERSON] з червня 2012 року по [INFO] (день смерті останньої) - проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство. Позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про залишення позову без задоволення підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed