Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Головний лікар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Шкробот В.В. звернувся в суд із заявою, яка подана лікарем-психіатром Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Гадзінською О.В., про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від [PERSON] На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON], який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON], згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, а тому лікар-психіатр просить винести рішення про її примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Гадзінська О.В. заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Додатково пояснила, що на час розгляду справи стан пацієнтки задовільний, її поведінка адекватна. [PERSON] збуджена, однак агресії не проявляє. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без її згоди не підтримала, вважає, що з врахуванням стану особи, її поведінки, звернення до суду із такою заявою є передчасним. [PERSON] в судовому засіданні вважає, що підстави для її примусової госпіталізації відсутні, вона усвідомлює свою поведінку та не несе загрози собі і оточуючим. Також зазначила, що вона працює, займається спортом, де має успіхи, має намір більше часу приділяти дитині, якою опікуються її батьки. Законні представники особи, щодо якої розглядається питання, пов'язане з наданням психіатричної допомоги - [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити. Вважають, що наявні в їхньої дочки [PERSON] приступи агресії, які нічим не спровоковані, потрібно лікувати в умовах стаціонару в лікувальному закладі. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів, [PERSON] була госпіталізована в 4-е психіатричне відділення ТОККПНЛ 09 квітня 2019 року о 13.00 год., у супроводі батьків та співмешканця, у зв'язку із неадекватною поведінкою: поводить себе агресивно до рідних, періодично проявляє фізичну агресію (намагалась душити маму, батька вдарила по обличчі), йде з дому, безцільно блукає містом. З анамнезу хвороби пацієнтки відомо: родом із сім'ї службовців. Ранній розвиток без особливостей. Освіта незакінчена вища, покинула ТАНГ на 2 курсі. Незаміжня. Проживає з співмешканцем і його мамою. Має 7-річного сина. Офіційно ніде не працює, займається продажем косметики. Розлади психіки турбують з 14-річного віку, коли почала змінюватись в поведінці: вимагала в директора школи перевести її в іншу школу, стала конфліктною, не вчилась, втікала з дому. Лікувалась в дитячому відділенні ТОККПНЛ. Після навчання в школі поступила в коледж. Під час навчання в 2008 році перестала їсти, сильно похудала і з діагнозом анорексія лікувалась в 5 психіатричному відділенні ТОККПНЛ. Вперше лікувалась в 4 психіатричному відділенні з 27 липня по 04 серпня 2009 року з діагнозом - гострий поліморфний психотичний розлад. Вдруге лікувалась в 4-му психвідділенні з 11 листопада по 19 листопада 2009 року. Третє поступлення після пологів - в 2011 році. Останнє поступлення в 4 психіатричне відділення - з 20 лютого по 27 лютого 2019 року. З 7 березня по 7 квітня 2019 року пацієнтка знаходилась на лікуванні в реабілітаційному центрі м. Києва. 2 дні тому повернулась звідти додому і почала поводити себе неадекватно. Психічний статус пацієнтки: в свідомості. Орієнтована в повному обсязі. Мовному контакту доступна, на запитання відповідає по суті. Фіксована на власних переживаннях. Постійно розповідає, що втомилась від надмірної опіки батьків, що вже занадто доросла, щоб за неї все і всі вирішували. «Маю сильну образу, що батьки мене позбавили батьківських прав на мого сина», «я не хвора, мене доводять до такого стану». Пацієнтка демонстративна, внутрішньо напружена, на зауваження реагує із затрудненням, схильна до фантазування. Емоційно лабільна, афектується на зауваження, плаче. Пам'ять та інтелект збережені. Суїцидальні та соціально-небезпечні думки категорично заперечує. На час огляду активної психосимптоматики не продукує. Негативістична. Критика до свого стану поверхнева. 09 квітня 2019 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів у складі заступника головного лікаря по експертизі Бондаренко\~О.М., завідувачем кафедри неврології, психіатрії та медичної психології Венгер О.П., завідувача 4-им психіатричним відділенням Батьківської О.М, лікуючого лікаря Гадзінської О.В. Було встановлено діагноз - розлади особистості по змішаному типу із переважанням істероїдної поведінки. Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування пацієнтки [PERSON] можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, а також підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку із наявністю в неї хронічного психічного розладу, який обумовлює небезпеку для оточуючих, внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров'я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Проаналізувавши висновок комісії лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, заслухавши в судовому засіданні [PERSON], її законних представників, лікаря-психіатра та прокурора, суд приходить до переконання, що заява є передчасною, оскільки незважаючи на встановлений діагноз (розлади особистості по змішаному типу із переважанням істероїдної поведінки), при матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження того, [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють реальну небезпеку для неї чи оточуючих. Крім того, в заяві головного лікаря та у висновку комісії лікарів-психіатрів не наведено будь-яких доводів про неспроможність [PERSON] задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні представник ТОККПНЛ не довела того, що лікування [PERSON] можливе та необхідне лише в стаціонарних умовах, однак не заперечувала того, що при теперішньому стані особи, щодо якої вирішується питання, її примусова госпіталізація не є обов'язковою, призначене лікування можливе амбулаторно під наглядом лікаря. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про відсутність доведених підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому відмовляє у задоволенні заяви головного лікаря Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Шкробота В.В., яка подана лікарем-психіатром Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Гадзінською О.В., про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed