Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

в січні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ першого проректора Львівського національного університету імені Івана Франка [PERSON] № 4689 від 25 грудня 2013 року «Про оголошення догани»; скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що застосоване згідно з цим наказом до неї - [PERSON], доцента кафедри українського прикладного мовознавства філологічного факультету ЛНУ ім. Івана Франка. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона працює в ЛНУ ім. Івана Франка на посаді доцента кафедри українського прикладного мовознавства філологічного факультету. 30 грудня 2013 року вона ознайомилась із наказом №4689 від 25 грудня 2013 року «Про оголошення догани». Її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки вона, начебто, неналежно виконувала свої посадові обов'язки, визначені п. 2.1. Посадової інструкції доцента кафедри українського прикладного мовознавства філологічного факультету. Вважає притягнення її до дисциплінарної відповідальності незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до її плану педагогічного навантаження на 2013-2014 навчальний рік заплановано години для занять з «Української мови як іноземної» зі студентами - іноземцями 1 курсу філологічного профілю. У цій групі вона проводила заняття зі студентами, які є громадянами Росії, народженими в Україні, на належному рівні знають українську мову, однак вдосконалюють свої знання. Саме до цих студентів їй запропонували приєднати громадян КНР. Вона заперечила проти відповідного приєднання, оскільки таке суперечило цільовому призначенню стажування. Крім того, студенти-стажисти закінчили 1 курс у КНР, отже тепер є студентами 2 курсу, а їй заплановані години для занять зі студентами - іноземцями 1 курсу. Про ці обставини вона повідомила 26 листопада 2013 року на засіданні кафедри. Саме на підставі цього засідання та її, позивача, позиції щодо навчання студентів-стажистів у її групі їй і було оголошено догану. Оскільки у її діях не вбачається жодних ознак ні суб'єктивної, ні об'єктивної сторони трудового порушення, застосування дисциплінарного стягнення відносно себе вважає незаконним. Крім того, зазначає, що відповідачем пропущені строки для застосування дисциплінарного стягнення, оскільки таке може бути застосовано не пізніше одного місяця з дня його виявлення, а фактично з 26 листопада 2013 року (засідання кафедри) до 30 грудня 2013 року (повідомлення працівника під розписку) пройшло більше, ніж календарний місяць. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення, такі ж як викладені в поданому до суду позові. Просять позов задовольнити. Представник відповідача та третьої особи - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, давши поясненні такі ж як викладені в долученому до справи письмовому запереченні на позов. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитану як свідка позивача [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на посаді доцента кафедри українського прикладного мовознавства філологічного факультету ЛНУ ім. Івана Франка. Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку ЛНУ ім. Івана Франка, затверджених 17.05.2013 року працівники Університету зобов'язані дотримуватися Конституції України, законів та інших нормативно-правових актів України; працювати сумлінно, дотримуватись вимог Статуту Університету і цих правил; своєчасно і старанно виконувати роботу відповідно до поставлених завдань та ін. (п. 3.2 Правил…). Відповідно до Посадової інструкції доцента кафедри українського прикладного мовознавства [PERSON], затвердженої 31.08.2010 року проректором [PERSON], з якою позивач ознайомлена під розписку 31.08.2010р., доцент кафедри зобов'язаний проводити навчальну, методичну, наукову, організаційну та виховну роботи відповідно до розподілу педагогічного навантаження і обов'язків між співробітниками кафедри (п. 2.1.). Доцент кафедри несе відповідальність за виконання плану навчальної, методичної, наукової, організаційної та виховної роботи; своєчасне та якісне проведення всіх видів занять згідно з розкладом. При цьому зрив занять без поважних причин розцінюється як грубе порушення трудової дисципліни. У плані індивідуального педагогічного навантаження доц. [PERSON] на 2013/2014 навчальний рік передбачено проведення занять із іноземними студентами - стажистами та виділено 280 годин для їх проведення. З індивідуальним планом педагогічного навантаження позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис під текстом документа. 14 листопада 2013 року до Львівського національного університету імені Івана Франка прибули на стажування студенти Китайської Народної Республіки. Ці студенти прибули на стажування на підставі Угоди між Міністерством освіти КНР та Міністерством освіти і науки України. Як повідомила в судовому засіданні допитана як свідок позивач [PERSON], на пропозицію завідувача кафедри [PERSON] розпочати навчання з цими студентами вона відмовилась, оскільки проводила заняття зі студентами, які є громадянами Росії, народженими в Україні та на належному рівні знають українську мову, однак вдосконалюють свої знання. Крім того, студенти-стажисти закінчили 1 курс у КНР, отже тепер є студентами 2 курсу, а їй заплановані години для занять зі студентами - іноземцями 1 курсу. Також повідомила, що вона не могла навчати студентів КНР, оскільки вони приїхали вивчати російську мову та літературу. Однак, як встановлено в судовому засіданні, по прибутті студентів з КНР до Львівського національного університету імені Івана Франка було з'ясовано, що у супровідних листах з Міністерства освіти і науки України було помилково зазначено, що студенти з КНР мають стажуватися за спеціальністю «Російська мова та література», а вони приїхали вивчати саме українську мову. Це підтверджено оглянутими в судовому засіданні особовими справами студентів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в яких є довідки навчального відділу Шанхайського університету іноземних мов, де зазначено, що вищеперелічені студенти проходитимуть запланований на чотири роки курс навчання по спеціальності «українська мова». Крім того, наказом №В-1442 від 13.11.2013 року першого проректора [PERSON] «Про прийом іноземних стажистів» було зараховано стажистами філологічного факультету з 14.11.2013 року по 30.06.2014 року громадян Китаю та науковим керівником призначено завідувача кафедри українського прикладного мовознавства [PERSON] Ту обставину, що стажисти з КНР приїхали вивчати саме українську мову, підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON], яка працює старшим викладачем Центру міжнародної освіти ЛНУ ім. Івана Франка. Свідок, зокрема, повідомила, що вказаним студентам вона в Шанхайському університеті викладала півтора місяця українську мову. Дійсно, ці студенти були студентами 2-го курсу, однак українську мову вони мали вивчати як студенти 1-го курсу, оскільки це відповідало рівню їх знань. Про це вона повідомляла завідувача кафедри українського прикладного мовознавства проф. [PERSON] Як вбачається із витягу з протоколу №4 засідання кафедри українського прикладного мовознавства від 26 листопада 2013 року, на засіданні кафедри проф. [PERSON] доповіла ситуацію щодо відмови [PERSON] проводити заняття зі студентами-стажистами з КНР, було заслухано пояснення доц. [PERSON] щодо цього та після обговорення завідувач кафедри [PERSON] доручила розпочати навчання з китайською групою, адже два тижні зі студентам не проводиться навчання. У відповідь позивач [PERSON] відмовилась працювати з цими студентами, а завідувачем кафедри було дано вказівку дати письмове пояснення щодо ситуації, що склалась. Дані обставини стверджують також пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], даними в судовому засіданні. Свідки, зокрема, повідомили, що через відмову позивача проводити навчання, студентам-стажистам з КНР протягом 10 днів не проводились навчання, а в подальшому, після відмови [PERSON] на засіданні кафедри, проводили навчання цим студентам інші викладачі, поза своїм навантаженням. Крім того в пояснювальній записці на позовну заяву свідок [PERSON] зазначила, що доц. [PERSON] неналежним чином виконує свої посадові обов'язки, зокрема, індивідуальне педагогічне навантаження доц. [PERSON] підписала лише 5 листопада 2013 року; відмовилась відповідно до навчальної програми розробляти тематику занять та обговорювати форми контролю; відповідаючи за текстову базу кафедри, поставилась до цього безвідповідально, внаслідок чого тести не були вивірені та допрацьовані, а результати ректорських замірів залишкових знань їх предмета на трьох факультетах дорівнювали нулю; у листопаді 2013 року доц. [PERSON] поїхала на наукову конференцію до Варшави. Однак побула на ній лише кілька годин, не виступила, а потім поїхала у своїх справах, про що повідомила кафедру проф. Варшавського університету [PERSON]. На неї є скарги студентів філософського, юридичного та ін.факультетів за несправедливе оцінювання їхніх знань з української мови за професійним спрямуванням. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] зазначила, що протокол засідання кафедри не відповідає дійсності, оскільки вона були присутня на засіданні, однак в протоколі не зазначено її прізвища. Однак, вона не заперечила того факту, що доц. [PERSON] відмовилась проводити заняття зі студентами з КНР, хоча і зазначила, що навчання цих студентів не було передбачене педагогічним навантаженням останньої. Відтак, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що всупереч п. 2.1. Посадової інструкції позивач [PERSON] не проводила заняття з студентами-стажистами з КНР, хоча саме в її обов'язки входило проведення такого навчання. Статтями 147, 149 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосоване тільки одне з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. 18 грудня 2013 року декан філологічного факультету [PERSON] подав рапорт на ім'я Першого проректора ЛНУ ім. Івана Франка, в якому просив оголосити догану доцентові кафедри українського прикладного мовознавства, кандидатові філологічних наук [PERSON] за невиконання посадових інструкцій доцента, відмову проводити заняття зі стажистами з Китаю за рахунок годин, включених до її індивідуального педагогічного навантаження. 25 грудня 2013 року першим проректором [PERSON] наказом №4689 оголошено догану [PERSON] - доценту кафедри українського прикладного мовознавства - за неналежне виконання посадових обов'язків, визначених п. 2.1. посадової інструкції доцента, яке проявилось у відмові проводити заняття зі студентами-стажистами з Китаю, та було виявлено 26.11.13 р. Підстава: пояснювальна записка [PERSON], рапорт декана [PERSON] із резолюцією проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON] З наказом від 25 грудня 2013 року [PERSON] ознайомлена. Суд вважає, що винесення наказу про оголошення [PERSON] догани повністю відповідає вимогам ст.ст. 147-149 КЗпП України. Позивач, крім того, зазначає, що відповідачем пропущено строки для застосування дисциплінарного стягнення, оскільки виявлено трудове правопорушення 26 листопада 2013 року, а повідомлено її під розписку про оголошення догани відбулося лише 30 грудня 2013 року. Однак суд не бере до уваги таки твердження позивача, оскільки КЗпП України не встановлює строк для повідомлення працівника про застосування до нього дисциплінарного стягнення, а ч. 4 ст. 149 КЗпП України передбачає, що повідомлення працівникові під розписку про застосування до нього дисциплінарного стягнення здійснюється після винесення відповідного про це наказу власника або уповноваженої на це особи. Догана оголошена позивачу 25 грудня 2013 року, тобто з дориманням строків, передбачених КЗпП України. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у відповідача були підстави для оголошення [PERSON] догани, такий вид стягнення застосовано у відповідності до вимог КЗпП України, а відтак позовні вимоги [PERSON] є безпідставними.

Outcome: dismissed