Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями, в якому просив постановити рішення, яким визначити порядок користування будинком за адресою: вул. Октябрьська, 2 в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області між ним, [PERSON] та [PERSON], виділивши в користування йому, [PERSON] житлову кімнату загальною площею 10,3 кв.м.(№2), житлову кімнату загальною площею 23,3 кв.м.(№3), відповідачці [PERSON] виділити житлову кімнату загальною площею 11,7 кв.м.(№4), житлову кімнату загальною площею 13,4 кв.м.(№5), житлову кімнату загальною площею 9,4 кв.м.(№6), залишити в загальному користуванні: передпокій, загальною площею 14,5 кв.м.(№7), коридор загальною площею 11,5 кв.м.(№1), коридор загальною площею 5,5 кв.м. (літ. І), кухню загальною площею 16,9 кв.м.(№9), санвузол загальною площею 4,5 кв.м.(№8), літ. «Б» гараж площею 28,8 кв.м., літ. «В» літню кухню площею 12,9 кв.м., погріб літ. «пг» площею 12 кв.м., вхід в погріб літ. «Г» площею 5,8 кв.м., сарай літ. «Д» площею 19,2 кв.м. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 21 жовтня 1995 року він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі. 29 вересня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області їх шлюб було розірвано. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, за адресою: вул. Октябрьсська, буд. 2 с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Зазначив, що кожному окремо належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині вищезазначеного будинку. Він неодноразово намагався домовитися з відповідачкою про поділ житлових кімнат, однак відповідачка не погоджується з запропонованим поділом. [PERSON] самостійно користується всіма кімнатами та надвірними житловими спорудами, крім однієї кімнати, і взагалі не бажає спілкуватися та знаходити спільну мову, не рахується з ним та постійно вчиняє сварки. Між сторонами виникли неприязні стосунки, що унеможливлює в добровільному порядку вирішити питання про визначення порядку користування житловими приміщенням, у звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачка та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи [PERSON] була повідомлена належним чином, що підтверджується її підписом в розписці (а.с.20), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частинами 1, 4 ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ст. 358, 379 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Встановлено, що з 21 жовтня 1995 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який у вересні 2014 було розірвано. За спільні кошти подружжям було побудоване домоволодіння загальною площею 121,0 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Любимівка, вул. Октябрьська, буд. 2. На підставі рішення Любимівської сільської ради від 20 січня 2010 року, на імя [PERSON] було видане свідоцтво на нерухоме домоволодіння, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 25.10.2010 року (а.с.11). Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не досягнуто. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року розділено між подружжям [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне майно, набуте під час їх шлюбу, а саме: домоволодіння № 2 по вул. Октябрьській в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 121,0 кв.м., житловою площею 68,1 кв.м., допоміжною площею 47,4 кв.м., до складу якого входить: 1 коридор площею 11,5 кв.м., 2 кімната площею 10,3 кв.м., 3 кімната площею 23,3 кв.м., 4 кімната площею 11,7 кв.м., 5 кімната площею 13,4 кв.м., 6 кімната площею 9,4 кв.м., 7 передпокій площею 14,5 кв.м., 8 санвузол площею 4,5 кв.м., 9 кухня площею 16,9 кв.м., І коридор площею 5,5 кв.м., та господарських будівель і споруд: прибудови літ. «а» площею 8,3 кв.м., ганку площею 1,6 кв.м., гаражу літ. «Б» площею 28,8 кв.м., літньої кухні літ. «В» площею 12,9 кв.м., погрібу літ. «пг» площею 12 кв.м., вхід в погріб літ. «Г» площею 5,8 кв.м., сараю літ. «Д» площею 19,2 кв.м., ями зливної літ. «ЗЯ» площею 1 кв.м., ворота № 1 площею 4,8 кв.м., хвіртки № 2 площею 1 кв.м., огорожі № 3 площею 38,4 кв.м., огорожі № 4 площею 5,1 кв.м., огорожі № 5 площею 6,3 кв.м. Між сторонами виникли неприязні стосунки, що унеможливлює в добровільному порядку вирішити питання про визначення порядку користування житловими приміщенням. Позивач неодноразово намагався домовитися з відповідачкою про поділ житлових кімнат, однак [PERSON] не погоджується з запропонованим поділом. [PERSON] самостійно користується всіма кімнатами та надвірними житловими спорудами, крім однієї кімнати. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Також ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володінням користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди 1 та 2 групи. Згідно посвідчення серія АЗ № 194869 виданого 12 лютого 2007 року, [PERSON] має ІІ групу інвалідності (а.с.15). Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved