Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку із зазначеної квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], та підтверджується свідоцтвом про право власності. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 30 травня 2017 року № 35, Житлово-будівельним кооперативом «Об'єднаний», у даній квартирі проживають шестеро осіб, а саме позивач [PERSON], відповідач ([PERSON].), що є колишнім її чоловіком, двоє спільних з відповідачем неповнолітніх дітей ([PERSON], 2000 р.н., [PERSON], 2007 р.н.), а також співвласник квартири ([PERSON], 1977 р.н.0 і його донька ([PERSON] ,2001 р.н.). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2015 році розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 15.07.2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] З 2015 року відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актом, а також висновком підрозділу Національної поліції України від 3.05.2017 р. Оскільки відповідач фактично у зазначеній квартирі не проживає понад шість місяців, значиться зареєстрованим лише формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несе, комунальні та інші платежі сплачує позивач. У зв'язку із чим позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратили право користування жилим приміщенням, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України. Позивача просила суд задовольнити позовні вимоги та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, який повідомлялися в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши представника позивача, який не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що позивач проживає в квартирі [ADDRESS] та є співала вищевказаної квартири , що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с 5). Згідно Довідки форми №3 від 30.05.2017 р. № 35, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Об'єднаний», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані шість осіб, в тому числі: [PERSON] (брат співвласника), [PERSON] (дочка брата), [PERSON] (власник, співвласник), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (колишній чоловік) (а.с 8). Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Голосіївським районним судом м.Києва від 13.10.2015 року (а.с. 13). Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання, не проживає у квартирі [ADDRESS], про свідчать акт про не проживання довідка ЖБК «Об'єднаний», та висновок Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м.Києві (а.с. 7, 9, 11). За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним, права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку(квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, виходячи з вище наведеного, враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідача спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права на користування житлом лише протягом шести місяців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначеного строку. Таким чином, аналізуючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим, доведеним належними доказами у справі, а тому підлягає задоволенню. За таких обставин, відповідач [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщення. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, наприклад, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Оскільки вимога про зняття з реєстрації є похідною від вирішення питання про право на користування житловою площею, то задовольняючи позов про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею, суд вважає необхідним вирішити позов у частині зняття його з реєстрації з вищенаведених підстав.

Outcome: approved