Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до Державної реєстраційної служби України, [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, усунення перешкод у здійсненні права власності, в обґрунтування якого вказав, що 03.02.2009р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 113546618000, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 29,0тис.доларів США, на строк до 02.06.2025р. зі сплатою 15,0% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання умов договору кредиту, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв.м. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009р. АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке ї правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передав своє право вимоги за вказаним договором споживчого кредиту та іпотечним договором ПАТ «Дельта Банк». Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту станом на 01.08.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 41504,56 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 331745,95грн. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 червня 2008 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанком», який відповідно договору відступлення права вимоги відступив свої права Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», а саме: на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв.м., яка на праві власності [PERSON], шляхом визнання за іпотекодержателем Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» (ДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса,36-Б) права власності на предмет іпотеки, а саме: на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв.м., зобов'язання державної реєстраційної служби України здійснити державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв.м., припинити право власності іпотекодавця [PERSON], в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв.м., припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою по [ADDRESS], виселити з квартири [ADDRESS] іпотекодавця [PERSON] та усіх мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, сягнути з відповідача [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою суду від 27.01.2014р. до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON].. Ухвалою суду від 25.02.2014р. до участі у справі залучено в якості співвідповідача [PERSON]. Заявою від 26.03.2014р. позивач уточнив позовні вимоги та просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 41504,56 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 331745,95грн. за договором №11354618001 від 03.02.2009 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанком» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв.м., шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса,36-Б) на підставі договору іпотеки від 03 червня 2008 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанком», припинити право власності іпотекодавця [PERSON], в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані в квартирі [ADDRESS], виселити з квартири [ADDRESS] іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, стягнути з [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявку суду не відомі. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення на позов. Представник відповідача Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 03.02.2009р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 113546618000, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 29,0тис.доларів США, на строк до 02.06.2025р. зі сплатою 15,0% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання умов договору кредиту, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв.м. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009р. АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке ї правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк». Згідно п. 4.1. Договору іпотеки при порушенні іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами , відповідно до якого право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта Банк». Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний договір було у встановленому законом порядку змінено, розірвано чи визнано судом недійсним. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на 01.08.2013 року через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 113546618000 від 03.02.2009р., утворилась заборгованість у розмірі 41504,56 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 331745,95грн., яка складається із 26562,93 долари США, що еквівалентно 212317,50грн. заборгованість за кредитом та 14941,63долари США, що еквівалентно 119428,45грн., заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до частини 6 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Крім того, відповідно до статей 33 та 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Частиною 1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Так, в п.5.2.1 договору іпотеки зазначене застереження міститься, а саме «передача іпотекодаржателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у поярку, встановленому законом України «Про іпотеку», і це є правовою підставою для реєстрації права власності. Згідно роз»яснень в п.39 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом». Вказана правова позиція висловлена судовими палатами цивільних та господарських справах Верховного суду України, при розгляді справи № 6-124цс13 від 11 грудня 2013 року. Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Виходячи з приписів статті 346 ЦК України та обставин справи, суд вважає, що позовна вимога про припинення права власності (право володіння, користування та розпорядження) іпотекодавця [PERSON] підлягає задоволенню. Вимога щодо припинення права користування квартирою не підлягає задоволенню, оскільки вказана вимога не є способом захисту цивільних прав відповідно до приписів статті 16 ЦК України. Відповідно до роз»яснень, викладених в п. 43 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як встановлено з матеріалів справи, наданих суду доказів, пояснень представника позивача в суді підтвердження направлення відповідачам [PERSON] та [PERSON] письмової вимоги про виселення позивач надати суду не може, як і не може надати суду належного доказу про отримання відповідачами письмової вимоги про виселення. Крім цього, відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Оскільки позивачем не виконано вимоги статей 9, 109 ЖК України, 39-40 Закону України «Про іпотеку» щодо виселення мешканців із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, суд вважає, що вимога про виселення відповідачів із квартири задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК з [PERSON] на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 1773,43грн.

Outcome: approved