Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

В січні 2020 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] , в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 16094,24 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 19 листопада 2009 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було підписано договір № 10141/02-ДК про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково- касового обслуговування за дебетово - кредитною схемою. 05 серпня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було підписано додатковий договір № 2 до Договору № 10141/02-ДК від 19.11.2009 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково - касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, відповідно до якого сторони домовилися внести до Договору зміни та доповнення. Так підпункт 1.1.4 Розділу 1 Договору викладено в наступній редакції, відповідно до якої позивач встановлює відповідачу кредит у сумі 15000 гривень, строк кредитування встановлюється на відповідний період дії платіжної картки . При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Позивачем всі зобов`язання були виконані належним чином, та надано кредитні кошти. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим він має заборгованість у сумі 16094,24 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 14583,43 грн., заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом розмірі 1443,07 грн., сума комісії в розмірі 14 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 18,85 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 21,58 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 13,31 грн., та у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив подані документи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Так, 19 листопада 2009 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було підписано договір № 10141/02-ДК про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково- касового обслуговування за дебетово - кредитною схемою. 05 серпня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було підписано додатковий договір № 2 до Договору № 10141/02-ДК від 19.11.2009 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково - касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, відповідно до якого сторони домовилися внести до Договору зміни та доповнення. Так підпункт 1.1.4 Розділу 1 Договору викладено в наступній редакції, відповідно до якої позивач встановлює відповідачу кредит у сумі 15000 гривень, строк кредитування встановлюється на відповідний період дії платіжної картки . При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за договором укладеним з відповідачем становить 16094,24 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 14583,43 грн., заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом розмірі 1443,07 грн., сума комісії в розмірі 14 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 18,85 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 21,58 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 13,31 грн. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 16094,24 грн. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду в сумі 2102, 00 грн.

Outcome: approved