Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

В серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Державної установи «Територіального медичного об`єднання МВС України по Кіровоградській області та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ № 89-к/тр від 23.07.2019 року «Про звільнення [PERSON] , поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 02.02.2009 року був прийнятий на посаду голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області». Посилається на те, що наказом відповідача за № 89-к/тр від 23.07.2019 року з 01.08.2019 року був звільнений з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Своє звільнення [PERSON] вважає незаконним та безпідставним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Вказує, що 13.06.2019 року посварився з начальником установи [PERSON] та перебуваючи в емоційно-знервованому стані написав заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 01.08.2019 року. В подальшому, перебуваючи на лікарняному, заспокоївшись, вирішив продовжувати трудові відносини та 24.07.2019 року, не вимагаючи розірвання трудового договору, написав заяву про те, що заяву від 13.06.2019 року вважати недійсною, оскільки вже не мав наміру звільнятися з роботи та попередив начальника установи [PERSON] про те, що після виходу з лікарняного вийде на роботу. Однак, пізніше в телефонному режимі з`ясувалось, що наказом № 89-к/тр від 23.07.2019 року його було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України з 01.08.2019 року. Зазначає, що з наказом про звільнення з роботи його не було ознайомлено, копія наказу в день звільнення йому не видавалась, розрахунок проведено не було, копію наказу № 89-к/тр від 23.07.2019 року було надіслано поштою, який отримав 05.08.2019 року. Таким чином, вважає причини свого звільнення в розумінні п. 1 ст. 36 КЗпП України незаконними, просить суд визнати наказ про його звільнення незаконним та скасувати, поновити на раніше займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідачі в своєму відзиві не погодились з тим що звільнення відбулося з порушенням пункту 1 ст. 36 КЗпП України. Вказують, що 23 липня 2019 року було видано наказ № 89-к/тр про звільнення [PERSON] з займаної посади за п.1 частини 1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви позивача поданої 13.06.2019 року та погодження УОЗР МВС від 01.07.2019 року № 33/1-1487. 24 липня 2019 року від [PERSON] надійшла заява про визнання недійсною заяви від 13.06.2019 року. Вважають, що на підставі вищезазначеного анулювання домовленості щодо звільнення за п.1 статті 36 КЗпП України може бути проведено лише за взаємною згодою двох сторін. У зв`язку з відсутністю в день звільнення позивача на робочому місці, дотримуючись вимог п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників відповідачем надіслано лист за вих. № 33/32-910 від 01.08.2019 з повідомленням та витягом наказу про його звільнення, з проханням з`явитися до установи для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки, лист позивачем отримано 05 серпня 2019 року. Після отримання листа позивач до установи не з`являвся. Ухвалою від 29.08.2019 дану справу було прийнято до провадження Кіровського районного суду м. Кіровограда в складі головуючого судді Мохонько В.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Представники відповідача проти заявлених позовних вимог заперечили, в задоволенні позову просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що наказом № 89-к/тр від 23.07.2019 року [PERSON] було звільнено з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області на підставі п.1 ст.36 КЗпП (а.с.26). Своє звільнення позивач вважає незаконним, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та його права підлягають захисту судовим рішенням з огляду на таке. З 16.07.2019 року по 05.08.2019 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, про що отримав лікарняний листок, серія [NUMBER] (а.с.6). Про даний лікарняний листок позивач повідомив роботодавцю та також повідомив про бажання продовження виконання своїх трудових обов`язків в установі. Вказане не заперечується сторонами по справі. Звільнення позивача суд вважає незаконним, зважаючи на таке. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є угода сторін. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника. Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суд повинний з`ясувати чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення, чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Як вбачається з матеріалів справи позивач 24.07.2019 року подав заяву про відкликання своєї заяви від 13.06.2019 року з якої слідує про відсутність бажання звільнитись на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, встановлено, що в період з 16.07.2019 року по 05.08.2019 року [PERSON] хворів, з приводу чого звернувся до КНП «Маловисківської ЦРЛ» для оформлення лікарняного листа. Претензії з приводу неналежного, як на думку роботодавця, оформлення лікарняного листа викладенні в листі Управління виконавчої дирекції фонду у Кіровоградській області від 27.09.2019 року № 13-05-1727 не можуть свідчити про недійсність вказаного лікарняного листка, оскільки доказів його недійсності суду не надано, а судом не встановлено. Таким чином, звільнення [PERSON] з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» в період тимчасової непрацездатності, не можна вважати законним та таким, що узгоджується з вимогами п.1 ст. 36 КЗпП України. Зважаючи на встановлені обставини, наказ № 89-к/тр від 23 липня 2019 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» про звільнення [PERSON] з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря слід визнати незаконними і скасувати. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, [PERSON] необхідно поновити на посаді посади голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області з 02 серпня 2018 року, оскільки останнього було звільнено безпідставно. Факт незаконного звільнення позивача в силу вимог ст. 235 КЗпП України дає підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» №29 від 11.10.2019 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 7 693,99 грн. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами), середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача складає 7 693,99 грн. / 22 дн. = 349,73 грн. В період з 02.08.2019 року по 11.10.2019 року кількість робочих днів склала 50 днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 серпня 2019 року по 11 жовтня 2019 року складає 17 486,50 грн. (50 днів х 349, 73 грн. середньоденного заробітку). Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі та стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. з немайнової вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а також підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору з вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а всього необхідно стягнути на користь на користь держави 1 536,80 грн. судового збору. На підставі викладеного, п.1 ч. 1 ст. 36,232, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved