Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

В травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві вказав, що 03 липня 2015 року, він, [PERSON] , дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 10 травня 2016 року. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики [PERSON] надана розписка, з якої випливає, що він взяв у нього борг в сумі 5000(п`ять тисяч) доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 10.05.2016 року. Однак, до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення його дружині. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 03 липня 2015 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 5 тисяч (доларів) США, які зобов`язався повернути 10 травня 2016 року, в чому розписався. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст.\~629\~Цивільного кодексу\~України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.\~625\~ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України). У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином відповідач [PERSON] повинен повернути позивачу [PERSON] 5000 доларів США, що за курсом НБУ становить: 5000 USD х 26,492737 = 132463,69 (сто тридцять дві тисячі чотириста шістдесят три) гривні 69 копійок. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить: 132463, 69 гривень х 3%\~=\~3973,91\~гривня. За таких обставин, з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 132463, 69 гривень та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 3973, 91 гривень. У відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства суд стягує з відповідача в користь позивача 1364, 38 гривень гривень понесених ним витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved