Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

В січні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорама», [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки у видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та видачу трудової книжки. Свої позовні вимоги вмотивув тим, що з 20.08.2013 року його було звільнено з роботи з редакції газети «Московський комсомолець» через його проукраїнську позицію щодо підготовки статті про парад вишиванок на День незалежності України 24.08.2013 року. Будучи проросійсько налаштованим, головний редактор вказаної газети [PERSON] заявив про те, що випробувальний термін в 1 місяць позивач не пройшов, оскільки не підтримує Путіна та Януковича, а тому його звільнено. Між тим, наказу про звільненні та трудової книжки він не отримав по даний час. Крім того, з рішення суду від 03.12.2014 року він дізнався про підстави його звільнення з роботи у зв»язку з виданням наказів про створення комісії по встановленню результатів випробування та фальсифікуванням актів про результати його випробування при прийняття на роботу, чого в дійсності не було, а тому звернувся із цим позовом до суду за захистом своїх трудових прав. Зокрема, у позовній заяві [PERSON] просив суд: -визнати незаконним та скасувати наказ № 41 від 16.07.2013 р.; -визнати неправомірним створення комісії з осіб, які не мають вищої освіти за фахом журналістика, проте взялися оцінювати позивача як фахівця, його професійні знання та навички; -визнати незаконним та скасувати сфальшований Акт комісії по встановленню результатів випробування позивача від 14.08.2013 р., за яким його в порушення його прав та трудового законодавства ніколи не ознайомлювали. -визнати незаконним та скасувати наказ № 50 від 14.08.2013 р., яким позивача було звільнено з 15.08.2013 р. за підсумками випробування, оскільки він був сфабрикований «задним числом»; -визнати незаконним те, що з ним не був проведений остаточний розрахунок; -визнати незаконним те, що лише 09.10.2013 р. позивача було запрошено з'явитись та отримати трудову книжку; -поновити позивача на роботі на посаді відповідального секретаря редакції газети «Московский комсомолец в Украине», яку видає TOB «Діорама», з 15 серпня 2013 року; - стягнути з обох відповідачів солідарно на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2013 року по день рішення суду за цим позовом, з розрахунку одна тисяча доларів США на місяць за офіційним курсом НБУ (за 17 місяців станом на 15 січня 2015 року ця сума складає 1000x17x16=272000, тобто 272 тисячі гривень). -стягнути з обох відповідачів солідарно його середній заробіток за час незаконної затримки видачі трудової книжки з 15 серпня 2013 року за таким самим розрахунком; -стягнути з обох відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення, порушення інших трудових прав, затримку видачі трудової книжки та фальшування документів 50 тисяч гривень; - зобов'язати відповідачів надіслати позивачу трудову книжку поштою. Ухвалою від 17 січня 2015 року у цій справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду із викликом сторін. Згідно ухвали від 12.05.2015 року провадження у цій цивільній справі №761/510/15-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорама», [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки у видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та видачу трудової книжки, в частині щодо [PERSON], - було закрито. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, але подав 16.03.2015 року заяву про розгляд справи у його відсутність, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду вказаної справи за відсутності позивача. Представник відповідача ТОВ «Діорама» в судове засідання не з»явився, але направив до суду письмові докази правомірності своїх дії по звільненню позивача та заперечення проти позову, де послався на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03.12.2014 року, яким на його думку вже було встановлено усі обов»язкові обставини по цій справі та підстави для його звільнення, які було визнано законними, а тому в задоволенні усіх вимог позивача просив відмовити за безпідставністю. З врахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутністю сторін на підставі наявних доказів, оскільки сторонами були подані до суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, і у зв»язку з відсутністю підстав для відкладення розгляду справи відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з'явились тому, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом №40 від 15.07.2013 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорама» позивача за його заявою було прийнято на посаду відповідального секретаря редакції з 15.07.2013 року. Випробувальний термін: один місяць. Оплата згідно штатного розкладу. Наказом № 41 від 16.07.2013 року в зв»язку з прийняттям на посаду відповідального секретаря редакції [PERSON] згідно з наказом № 40 від 15.07.2013 року з випробувальним терміном 1 місяць створено комісію по встановленню результатів випробування даного працівника у складі: [PERSON] - генерального продюсера-голови комісії, [PERSON] - заступника відповідального секретаря редакції, [PERSON] - літературного редактора-члена комісії та [PERSON] - оператора комп»ютерної верстки-члена комісії. У п.2 вказаного наказу зазначено про строк подачі до 15.08.2013 року на затвердження акту комісії з висновком про результати випробування працівника. При цьому, комісією у вказаному складі по встановленню результатів випробування відповідального секретаря редакції [PERSON] складено акт від 14.08.2013 року з висновком про те, що останній випробування не витримав, не відповідає посаді відповідального секретаря редакції. Наказом № 50 від 14 серпня 2013 року в зв»язку з незадовільним виконанням [PERSON] своєї роботи та встановленою його невідповідністю роботі, на яку його прийнято, останнього звільнено з 15 серпня 2013 року з посади відповідального секретаря редакції за підсумками випробування,згідно зі ст.28 КЗпП України. У відповідності до вимог ч.2 ст.28 КзпП України якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. У позовній заяві серед іншого позивач просив суд визнати незаконним наказ №41 від 16.07.2013 року про створення комісії з осіб, які не мають вищу освіту за фахом журналістика, але оцінювали роботу позивача як фахівця та визнати незаконним та скасувати сфальшований Акт комісії по встановленню результатів випробування позивача від 14.08.2013 р., за яким позивача ніколи не ознайомлювали. Згідно вимог ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена у наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавства про працю. З огляду викладені вимоги законодавства та встановлені судом обставини по цій справі, позивачем не наведено доказів та судом не встановлено порушення відповідачем норм трудового законодавства при виданні ним наказу №41 від 16.07.2013 року про створення комісії, невідповідності їх кваліфікації при викладенні ними результатів випробування позивача у акті від 14.08.2013 року. Крім того, позивачем не надано і не наведено доказів про не існування (фальсифікації) акту від 14.08.2013 року по встановленню результатів випробування щодо звільнення його з 15.08.2013 року за наказом № 50 від 14.08.2013 року, який був виданий в день винесення наказу про звільнення. Посилання позивача на неможливість видання вказаного акту спростовується тим, що висновок комісії датований 14.08.2013 року, тобто під кінець випробувального строку. При цьому, слід зазначити, що позивач був ознайомлений з наказом № 40 від 15.07.2013 року про прийняття його на роботу, де було вказано про те, що його було прийнято на роботу з випробувальним терміном 1 місяць. Суд приймає до уваги та вважає обґрунтованими і законними дії відповідача при видачі вказаного акту від 14.08.2013 року посилання його представника на те, що звільнення позивача з підстав невідповідності його посаді відповідального секретаря редакції підтверджується тим, що Випуском 18 «Видавнича справа» розділу 1 - Видавнича діяльність Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників,розробленого на виконання Основних заходів щодо Програми створення та постійного оновлення національної нормативної бази з праці та професійної класифікації на 2004-2007 роки,затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №356 від 18.03.2003 року встановлено основні кваліфікаційні вимоги до посади відповідального секретаря редакції,а саме:відповідальний секретар редакції повинен знати: постанови,розпорядження,накази,нормативні матеріали,що регулюють діяльність галузі книговидання;основи редакційного - видавничого процесу і поліграфічного виробництва,вимоги до авторських оригіналів;порядок підготовлення видавничих оригіналів до здавання у виробництво й випуску видань у світ,діловодство,загальновживані позначення,одиниці виміру,скорочення,коректурні знаки,порядок укладення договорів,угод і розрахунків за ними,основи авторського права й трудового законодавства. Таким чином, відповідає вимогам вказаного нормативного акту висновок у акті комісії від 14.08.2013 року про невідповідність позивача посаді відповідального секретаря редакції. Суд не вбачає підстав для скасування наказу №50 від 14.08.2013 року про звільнення позивача як такого, на думку позивача, що винесений «заднім числом», та поновлення його на роботі, оскільки позивачем не було наведено належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З заперечень відповідача вбачається про проведення ним повного розрахунку із [PERSON] по час його роботи на підприємстві по день звільнення - 15.08.2013 року, оскільки трудові відносини були припинені із ним на підставі наказу №50 від 14.08.2013 року. Також, відповідачем було надано письмові докази проведення ним із позивачем повного розрахунку з виплати заробітку, з яких вбачається про проведення повного розрахунку із позивачем за відпрацьований період з 15.07.2013 року по 31.07.2013 року та з 01.08.2013 року по 15.08.2013 року, а тому також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині - визнання незаконним не проведення із ним остаточного розрахунку та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2013 року. Судом встановлено, що листом від 09.10.2013 року за №170 відповідач запросив позивача за адресою його знаходження для отримання трудової книжки, про що останній розписався у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Позивачем не надано підтверджуючих документів його звернення у вказаний період до відповідача з вимогою про видачу йому наказу про звільнення, трудової книжки та відмови відповідача задовольнити його вимоги. Крім того, позивачем не надано доказів в обгрунтування своїх вимог в цій частині та заперечення відповідача не спростовані позивачем, не доведено вини відповідача у затриманні видачі трудової книжки та здійсненні розрахунку з позивачем, а відтак не заслуговують на увагу та не можуть бути задоволені судом вимоги позивача про визнання незаконним те, що його 09.10.2013 р. було запрошено з'явитись та отримати трудову книжку та про стягнення на його користь середнього заробіток за час незаконної затримки видачі трудової книжки з 15 серпня 2013 року. Також, при вирішенні вказаних позовних вимог [PERSON] згідно позовної заяви від 05.01.2015 року судом враховано, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 03.12.2014 року, що набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 02.04.2015 року, було відмовлено в задоволені позову [PERSON] до Редакції газети «Московський комсомолець в Україні», товариства з обмеженою відповідальність «Діорама», [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки у видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та видачу трудової книжки. З дослідження вказаних судових рішень вбачається, що судом розглядались та було відмовлено задоволенні позову [PERSON] про той самий предмет позовних вимог, що і по цій справі, та судами було надано правову оцінку діям відповідача і не встановлено порушень трудового законодавства в його діях. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній … справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При розгляді вказаної справи в діях відповідача судом не було встановлено порушень трудового законодавства та позивачем не було надано доказів порушення такого законодавства при обгрунтуванні ним вимог виключно щодо нового періоду з 15.08.2013 року. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом не було встанвлено та позивачем в силу ст.ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України не було доведено порушення його трудових прав та завдання цим моральної шкоди, тому підстав для задоволення його вимог в частині заподіяння йому моральної шкоди не вбачається. Слід зазначити, що вказаний позов пред»явлений позивачем більше ніж через рік після його звільнення, тобто без дотримання вимог ст.233 КЗпП України, якою передбачено право звернення працівника із заявою про вирішення трудового спору безпосереднього до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а з позовом про поновлення на роботі в місячний строк. За таких обставин, позивач в обґрунтування своїх вимог і заперечень не надав суду належних і допустимих доказів, не довів їх переконливості перед судом та не навів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні усіх позовних вимог позивача [PERSON] згідно заяви від 05.01.2015 року слід відмовити.

Outcome: dismissed