Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

В травні 2016 року позивачка звернулась в суд із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 25.02.1994р. вона була прийнята в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с.Гулянка, Красноокнянського району Одеської області, а вибула із членів зазначеного підприємства 01.02.2000р., в звязку з реорганізацією. 25 грудня 1995 року, як зазначила позивачка, КСП «Іскра» Красноокнянського району Одеської області було видано Державний акт за серією ОД-15-0017 на право колективної власності на землю, площею 2592,5 гектарів, для сільськогосподарського виробництва, а частка кожного члена КСП склала 5.29га. і має нормативно-грошову оцінку 116 098грн. 06коп. За твердженням позивачки, як зясувалось пізніше, списки членів КСП по паюванню земель колективної власності складались неофіційно, що є порушенням, і до кола тих осіб, яким видавалась земельна частка, вона не ввійшла за невідомими причинами, а при її зверненні на той час до керівництва, їй розяснили, що земля їй «не положена». Земельна частка (пай), таким чином, їй не була виділена і вона не отримала сертифікат на право на землю, хоча на час отримання КСП «Іскра» Державного акту на право колективної власності на землю вона була членом зазначеного КСП, а про порушення свого права їй достеменно стало відомо нещодавно. Уточнивши позовні вимоги, пославшись на ст.321 Цивільного кодексу України, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», п.п.2, 7 Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ч.ч.1, 5, 10, 11 ст.25, ст.ст.122, 125, 126 Земельного кодексу України, п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Указ Президента України від 08.04.2011р. №445/2011 «Про Державне агентство земельних ресурсів України», п.3 розділу ІІ Закону України від 06.09.2012р. №5345-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», п.п.2, 4, 5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закони України «Про державний земельний кадастр», «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та вважаючи можливим поновити своє право лише в судовому порядку, позивачка просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,29га. із земель державної власності на території Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області в колишньому КСП «Іскра», згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 25.12.1995р. серія ОД-15-0017, поновивши строк позовної давності. /ар.сп. 23-29, 88 / Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало письмові заперечення проти позову, в яких зазначило, що в позовній заяві не вказано чим саме порушено права позивачки Головним управлінням, основними учасниками процесу паювання земель колективної власності, в рамках діючого на той час законодавства, були відповідні сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав майже через 20 років, «не надавши належних доказів пропуску строку позовної давності», при ліквідації підприємства відповідна державна реєстрація державного акту на право колективної власності на землю не скасована і на даний час державний акт на право колективної власності на землю КСП «Іскра» є чинним, а тому вважало позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. /ар.сп. 49-56, 70-76 / В судовому засіданні позивачка наполягала на своїх вимогах, стверджуючи, що про своє порушене право на земельну частку (пай) вона достовірно та переконливо дізналась лише нещодавно, оскільки раніше, із-за розяснень їй земельного законодавства певними особами, у неї щодо цього був сумнів, а також вона надіялась що цю проблему можливо вирішити в позасудовому порядку. Представники відповідача - Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, та третьої особи - Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області», в судове засідання не зявились, надавши до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову, а тому справа розглянута без їх участі, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. /ар.сп. 38-39, 97 / Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судовому засіданні, підтвердивши письмові заперечення, позов не визнав та просив застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволення позовних вимог у повному обсязі. /ар.сп. 49 / Вислухавши учасників процесу, допитавши свідка та дослідивши всі подані докази, суд, на основі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного: свідок [PERSON] (на час розпаювання працював керівником КСП «Іскра», а на даний час працює землевпорядником Гулянської сільської ради) суду повідомив, що при проведенні розпаювання земель, належних КСП «Іскра» на праві колективної власності, позивачці та ще декільком особам спочатку було відмовлено у включенні в список членів КСП для отримання земельних сертифікатів, по тій причині, що вони не «виробляли» мінімуму вихододнів протягом року. Але в подальшому був складений додатковий список членів КСП для отримання земельних сертифікатів, в який позивачка була теж включена, однак чому їй фактично не був виданий сертифікат йому достеменно невідомо. На даний час на території Гулянської сільської ради є землі, із яких цілком можна виділити пай і позивачці; згідно архівної довідки №06-25/282 від 30.10.2015р., виданої Трудовим архівом Красноокнянської районної ради Одеської області, в документальних матеріалах фонду з особового складу колгоспу-КСП «Іскра» села Гулянка Красноокнянського району Одеської області, за період з 01.04.1992р. по 21.12.1999р., позивачка працювала у вказаному господарстві-підприємстві з 1992р. по 1999р. включно; /ар.сп. 8-10 / із архівної довідки №Б-39 від 24.04.2015р., виданої Архівним відділом Красноокнянської райдержадміністрації Одеської обл. видно, що в документальних матеріалах фонду постійного зберігання колгоспу-КСП (колективне сільськогосподарське підприємство) «Іскра» села Гулянка Красноокнянського району Одеської області, в протоколі загальних зборів колгоспу «Іскра» від 25.02.1994р. №1 є відомості про прийняття в члени колгоспу [PERSON], а в протоколі загальних зборів уповноважених членів КСП «Іскра» від 01.02.2000р. №1 є відомості про її виключення із членів вказаного КСП, у звязку з реорганізацією; /ар.сп. 11 / відповідно до довідок №31-1517-99.12-523/15-15 від 16.11.2015р. та №97-1517-0.12.2305/2-16 від 30.05.2016р., виданих Відділом Держгеокадастру у Красноокнянському районі Одеської області, нормативно-грошова оцінка однієї земельної частки (паю) по КСП «Іскра» на території Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області складає 88 384,99грн. та 116 098,06грн., станом на вказані дати відповідно; /ар.сп. 12, 30 / з Державного акту на право колективної власності на землю Серії ОД-15-0017 від 25.12.1995р., плану меж земель, переданих в колективну власність КСП «Іскра» с.Гулянка, Красноокнянського району Одеської області, та змін в межах земельних ділянок вбачається, що вказаному КСП було передано у колективну власність 2 592,5 гектарів землі, а затим збільшено до 2 623,9га., однак «Додаток1. Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства» біля вказаного акту відсутній; /ар.сп. 13-16, 58-63, 78-83 / листом від 14.12.2015р. №Б-362 Красноокнянська райдержадміністрація Одеської області повідомила позивачці про неможливість задовольнити її прохання, стосовно видачі документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку на території Гулянської сільської ради в колишньому КСП «Іскра», згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 25.12.1995р. серія ОД-15-0017, розяснивши, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку; /ар.сп. 17-19 / згідно розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації №19 від 24.01.1997р., загальна площа сільськогосподарських угідь у колективній власності КСП «Іскра» склала 2 623,9га., при кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай) 496чол., вартості земельної частки (паю) 14 785грн, (на вказану дату) та розмірі земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 5,29; /ар.сп. 41-43 / Відділ Держгеокадастру у Красноокнянському районі Одеської області, листом від 29.06.2016р. №22-1517-0.1-26298/2-16, поінформував Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про те, що в книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) КСП «Іскра» відсутній запис про видачу сертифікату гр.[PERSON]; /ар.сп. 57, 77 / рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 06.04.2016р., по справі №506/882/15-ц (провадження №2/506/39/16), позов [PERSON] (чоловіка позивачки) задоволено, з визнанням за ним права на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектарів та виділенням її із земель державної власності на території Гулянської сільської ради, Красноокнянського району Одеської області. Зазначене рішення набрало законної сили 04.06.2016р., оскільки ніким не оскаржувалось; /ар.сп. 94-96 / ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; ст.55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; відповідно до ч.ч.1, 5 ст.25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай) в натурі (на місцевості); ч.2 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; п.«а» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права; ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; відповідно до п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, кожному членові підприємства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі; п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними; ч.1 ст.73 ЦПК України передбачено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин; в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що невнесення особи до списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, яка фактично була членом КСП, не може позбавити її права на земельну частку; згідно п.4.13 «Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області», затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №26 від 03.03.2015р., вказаний державний орган, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення, в межах визначених Земельним кодексом України, на території Одеської області. Таким чином, позов, на переконання суду, підлягає задоволенню, виходячи з того, що хоча з часу виникнення спірних правовідносин минув тривалий час (біля 20 років), однак до переконливої думки про своє порушене право позивачка дійшла лише нещодавно, тобто причина пропуску строку позовної давності є поважною, та з урахуванням того, що на час отримання зазначеним підприємством державного акту на право колективної власності на землю, позивачка була його членом. Виходячи з того, що Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963р., Земельний кодекс від 18.12.1990р. та Закон України «Про власність» від 07.02.1991р., які втратили чинність, передбачали такі форми власності як «приватна», «колективна» та «державна», а нині діючі нормативно-правові акти колективної форми власності не передбачають, а тому позивачці слід виділити земельну ділянку із земель державної власності. На думку суду, саме таке рішення буде відповідати ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та захисту прав громадянина, а також з урахуванням того, що чоловік позивачки своє аналогічне право вже в судовому порядку відстояв і воно ніким не оскаржувалось. Водночас, суд погоджується з позицією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, що основними учасниками процесу паювання земель колективної власності, в рамках діючого на той час законодавства, були відповідні сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації, а Головне управління жодним чином права позивачки не порушило, однак дані обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, рівно як і із-за пропуску строку позовної давності, оскільки в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014р., справа №6-12823св14, виловлена позиція про те, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільгосппідприємством державного акта про право колективної власності на землю, яке є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України, ст.321 ч.1 Цивільного кодексу України, ст.ст.25 ч.ч.1,5, 116 ч.2, 152 ч.3 Земельного кодексу України, ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та

Outcome: approved