Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивований тим, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.06.2011 року присуджено стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1 000, 00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Станом на момент постановлення судом рішення, [PERSON] мав можливість сплачувати аліменти в розмірі 1 000, 00 гривень, але на даний момент, на жаль, фінансове становище погіршилось. У позивача є непогашена заборгованість перед банком, крім цього [INFO] в нього народилась друга дитина - [PERSON], якого позивач також має утримувати. Враховуючи рівень платоспроможності [PERSON], на даний момент він має змогу сплачувати аліменти у розмірі 500, 00 гривень щомісячно. Звісно, при наявності достатніх грошових коштів, позивач, згодом зможе сплачувати аліменти у більшому розмірі, але поки такої можливості у останнього немає. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про зменшення розміру аліментів, а саме: стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В ході розгляду справи представником позивача було надано суду заяву про зміну позовних вимог, а саме: представник позивача просила суд стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину. В судовому засіданні представник позивача підтримала змінені позовні вимоги, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Відповідач щодо задоволення позову заперечувала. До початку розгляду справи по суті відповідач подала зустрічний позов до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивований тим, що 09.08.2002 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який згодом було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 09.06.2011 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000, 00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 16.07.2010 року позивач вдруге вийшла заміж. На сьогодні вона разом із сім'єю проживає в с. Зарванці, Вінницького району. Усі необхідні витрати пов'язанні із утриманням та навчанням сина [PERSON], оплачуються нею та її теперішнім чоловіком. Окрім того, [PERSON] відвідує спортивну секцію з футболу, займається англійською мовою з репетиром та ходить до театрального гуртка. Жодної підтримки від відповідача, щодо супроводу дитини на будь-які заняття ні позивач, ні їх син не отримують, не дивлячись на неодноразові прохання про допомогу. Невідповідальне ставлення відповідача до виховання та утримання сина ставить у скрутне фінансове становище позивача. Однак, відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки є приватним підприємцем та отримує значні прибутки. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про збільшення розміру аліментів, а саме: стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 гривень, починаючи стягнення з моменту пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зустрічні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в зустрічній позовній заяві. Представник відповідача по зустрічному позову позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні та надала суду письмові заперечення. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.08.2005 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 07.06.2010 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 07.06.2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 657. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON]. (а.с. 11) Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.06.2011 року, яке набрало законної сили 21.06.2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1 000, 00 гривень щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи з 25.05.2011 року. За даним судовим рішенням 13.03.2012 року видано виконавчий лист. (а.с. 45, 10) Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального становища або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обґрунтовуючи позов, представник позивача по первісному позову зазначила, що підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина, є зміна його матеріального та сімейного становищ. Судом встановлено, що [PERSON] наразі перебуває в другому шлюбі із [PERSON], від якого подружжя має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується штампом про реєстрацію шлюбу в паспорті [PERSON] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.10.2011 року. (а.с. 5(зворот), 9) Представник позивача по первісному позову також зазначила, що її довіритель має заборгованість перед фінансовими установами, на підтвердження чого суду надано письмову вимогу від 23.10.2014 року. (а.с. 48) Вказана заборгованість на думку позивача є підставою погіршення матеріального становища платника аліментів. Однак, суд не бере вказану обставину до уваги зважаючи на наступне. На сьогодні [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідкою про взяття на облік платника податків, отже він здійснює підприємницьку діяльність, а тому і отримує дохід. (а.с. 30, 31). Так, в матеріалах справи немає довідки про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, яка могла б довести збитковість здійснення підприємницької діяльності [PERSON], на яку останній посилається як на одну із підстав погіршення матеріального становища. Разом з цим вказані обставини не можуть бути розцінені судом як підстава для зменшення розміру аліментів, оскільки, на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів [PERSON] достеменно було відомо про наявність у нього кредитних зобов'язань перед банком, про народження другої дитини та обов'язок її утримання, і він добровільно, зважаючи на вказані обставини, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1 000, 00 гривень щомісяця. Таким чином, суд дійшов до переконання, що вимоги про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню, в зв'язку із необґрунтованістю та недоведеністю. Водночас позивач по зустрічному позову обґрунтовуючи позов, зазначила, що підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина, є покращення матеріального становища останнього. Позивач по зустрічному позову обґрунтовує покращення матеріального становища відповідача наявністю в останнього нерухомого та рухомого майна на праві власності. Судом встановлено, що за [PERSON] на праві власності зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб MERCEDES BENZ 809, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується випискою з УДАІ УМВС України у Вінницькій області та випискою з єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно. (а.с. 59, 60) Однак, право власності на вказані об'єкти не може розглядатись судом як покрашення матеріального становища платника аліментів, адже право власності на вказане майно було зареєстровано за [PERSON] 03.12.2010 року та 15.07.2008 року, тобто, до моменту ухвалення рішення Замостянським районним судом м. Вінниці від 09.06.2011 року про стягнення аліментів. Таким чином, [PERSON] вже на момент ухвалення рішення суду володів та розпоряджався вказаним майном. Суду не доведено, що матеріальний стан [PERSON] покращився з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Зважаючи на викладене вище, суд прийшов до висновку, що позивачем по зустрічному позову необґрунтовано та не доведено необхідності стягнення аліментів з відповідача саме в розмірі 1 500, 00 гривень. Окрім того, посилання [PERSON] на те, що вона несе додаткові витрати у зв'язку з зайнятістю дитини в гуртках та спортивних секціях (а.с. 51, 52), розглядаються судом як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини. Суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимог про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Судом прийнято до уваги, що сторони по справі на даний час мають інші сім'ї, в кожного з них від цих шлюбів народилось по одній дитині. Тобто, зміни сімейного стану відбулись як у [PERSON], так і у [PERSON], і були наявні такі зміни вже на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Належних та допустимих доказів погіршення чи покрашення матеріального становища суду не надано. Таким чином, суд не вбачає підстав для зміни розміру аліментів та вважає, що розмір аліментів визначений за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.06.2011 року, є достатнім для утримання дитини, адже утримання дитини у відповідності до ст. 180 СК України є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Суд прийшов до висновку, враховуючи положення ч. 1 ст. 192 СК України, що підстави для зміни розміру аліментів - відсутні. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що і первісний позов, і зустрічний позов не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними належними та допустимими доказами. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем по первісному позову та позивачем по зустрічному позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed