Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Голова правління обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 43 «Вчитель-2» [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] до правління кооперативу була надана копія довіреності посвідчена начальником Дніпродзержинської виправної колонії [PERSON], згідно якої [PERSON], яка відбуває покарання, уповноважує [PERSON] представляти її інтереси з питань нагляду та забезпечення життєдіяльності квартири, вільного доступу та проживання в [INFO]. Опіка над зазначеною квартирою згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області покладена на правління ЖБК № 43 «Вчитель-2». Зазначену довіреність позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки головою правління ЖБК не було надано згоду на вчинення такого правочину. Тому позивач просить суд зазначену довіреність від 25 березня 2014 року, як незаконно оформлену та стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач начальник Дніпродзержинської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вона при посвідченні довіреності діяла в межах обовязків покладених на неї Порядком посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріальних посвідчень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про перенесення судового засідання. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, [PERSON] відбуває покарання в Дніпродзержинській виправній колонії (№ 34) з 17 липня 2009 року /а.с.17/. 25 березня 2015 року начальником Дніпродзержинської виправної колонії (№ 34) полковником внутрішньої служби [PERSON] була посвідчена довіреність, відповідно до якої [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань нагляду та забезпечення життєдіяльності квартири 2 (два), де вона зареєстрована та яку вона має право як на спадкове майно після смерті матері, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гусенка, будинок 4/6 /а.с.12/. Згідно ч.3 ст. 243 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ч.3 ст. 245 ЦК України довіреність особи, яка тримається в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, може бути посвідчена начальником установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. Начальники установ виконання покарань посвідчують довіреності осіб, що тримаються в установах, відповідно до Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріальних посвідчень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419. Довіритель самостійно визначає межі повноважень довіреної особи, а особа що посвідчує таку довіреність може тільки надати послугу з викладення її тексту. При цьому, завірення тексту довіреності відбувається тільки після погодження довірителем повного тексту довіреності. Начальник установи виконання покарань засвідчує справжність підпису особи, яка перебуває в такі установі, не посвідчуючи факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблено певною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, оскільки начальник виправної колонії діяла в межах обовязків покладених на неї нормами чинного законодавства та вона засвідчила справжність підпису особи, яка перебуває в установі виконання покарань. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed