Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача - приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також про стягнення із страховика пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посилаючись на те, що 14.09.2018 року, приблизно о 18.00 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] під керування [PERSON] , внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів та автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3.Б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і його вина в цьому підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/10954/18, провадження № 3/727/4327/18 від 31.10.2018 року, яка набрала законної сили. В результаті зіткнення транспортних засобів, автомобіль марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] зазнав значних технічних ушкоджень. Посилався на те, що він є власником транспортного засобу марки «Volkswagen Vento» д.н.з. [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 14.08.2007 року. Цивільно-правова відповідальність винуватця даної ДТП [PERSON] , як особи, яка правомірно експлуатує забезпечений транспортний засіб марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] , на момент настання ДТП 14.09.2018 року, була застрахована в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4347481 та відомостями з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспотного) страхового бюро України про чинність Полісу № АМ/4347481 на день ДТП (14.09.2018 року). У відповідності до вищезазначеного страхового полісу, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] , розмір ліміту відповідальності страхової компанії на одного потерпілого за шкоду завдану життю і здоров`ю складає 200000 (двісті тисяч) грн., за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 (сто тисяч) грн., розмір франшизи складає 1 000 (одна тисяча) грн. Повідомлення про настання 14.09.2018 року дорожньо-транспортної пригоди, що має ознаки страхового випадку, винуватцем події [PERSON] було подано до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у встановлені законодавством строки. Позивач посилався також на те, що він подав страховику усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які необхідні для отримання страхового відшкодування, направивши 13.09.2019 року на адресу відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» цінного листа з описом вкладенням та з кур`єрською експрес доставкою, звернувшись таким чином до останньої із заявою про виплату страхового відшкодування, яка в свою чергу отримана страховиком 16.09.2019 року про що свідчать надані докази до позовної заяви. Також позивач зазначив у позові про те, що отримав у жовтні 2019 року від страховика АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» листи № 1166 від 25.09.2019 року та № 1225 від 01.10.2019 року про відмову йому у виплаті страхового відшкодування через ненадання ним на огляд пошкодженого транспортного засобу, а у грудні 2019 року отримав лист № 2169 від 11.12.2019 року, як вважає позивач, про остаточну відмову у виплаті страхового відшкодування з тих же підстав, що й в попередніх листах страховика. Позивач вважав відмову АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у виплаті йому страхового відшкодування незаконною і безпідставною оскільки, винуватець ДТП [PERSON] своєчасно повідомив страховика про факт настання ДТП і, що саме він мав обов`язок повідомити страховика про факт настання ДТП, що він і зробив 17.09.2018 року, а тому страхова компанія була повністю проінформована про настання даної ДТП і страховик мав можливість протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення від [PERSON] оглянути пошкоджений транспортний засіб позивача, повноцінно розслідувати страховий випадок та у встановлені законодавством строки прийняти рішення про виплату та виплатити страхове відшкодування позивачу. Також зазначав, що через невиконання страховиком своїх обов`язків передбачених статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не направлення страховиком свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) для огляду пошкодженого транспортного засобу позивача для визначення розміру заподіяних позивачу збитків, позивач через свого адвоката замовив проведення автотоварознавчих експертиз (згідно ст. 102, 106, 107 ЦПК України). Згідно висновку експерта № 40-03-19 від 22.03.2019 року авто-товарознавчої експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження під час ДТП 14.09.2018 року, станом на момент виконання експертизи, складає 76 220 (сімдесят шість тисяч двісті двадцять) гривень 00 коп., відновлювати досліджуваний КТЗ - економічно недоцільно. Згідно висновку експерта № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року авто-товарознавчої експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] , вартість утилізації (вартість після ДТП) автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент виконання експертизи, складає 9 822 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 04 коп. Також зазначив, що при проведенні авто-товарознавчої експертизи із визначення вартості утилізації автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , а саме при визначенні вартості технічно справних складників, у відповідності до п. 7.20 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, експертом [PERSON] була використана довідка (акт дефектування вузлів та агрегатів автомобіля позивача № 57 від 03.07.2019 року), видана ТОВ «КарпатиАвтоцентр». За проведення дефектування вузлів та агрегатів пошкодженого автомобіля, позивач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «КарпатиАвтоцентр», через свого представника адвоката Шкварчука В.Д. 1000 (одна тисяча) грн. про що надані докази до позову. Посилаючись на те, що автомобіль Volkswagen Vento, д.н.з. [NUMBER] , у розумінні п.п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є фізично знищеним, просив стягнути із страховика АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на його користь різницю між вартістю його транспортного засобу до настання ДТП та вартістю після ДТП за мінусом суми франшизи, а саме: (76220,00 грн. - 9 822,04 грн. - 1 000 грн. (франшиза)) = 65397 (шістдесят п`ять тисяч триста дев`яносто сім) грн. 96 коп., стягнути матеріальні збитки в сумі 1 000 (одна тисяча) гривень за проведення дефектування вузлів та агрегатів знищеного автомобіля позивача. Також позивач просив суд стягнути з страховика пеню, інфляційне збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки заява позивача про виплату страхового відшкодування отримана страховиком 16.09.2019 р., а рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування, як вважав позивач, прийняте страховиком (АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП») 01.10.2019 року, а тому позивач вважав, що 01.10.2019 року є датою з якої має починатися нарахування штрафних санкцій. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі, а саме витрати по сплаті судового збору, за проведення експертизи та витрати на професійну правничу допомогу. Під час розгляду справи позивач подав заяву про часткову відмову від позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» перерахувало позивачу в рахунок страхового відшкодування грошові кошти в сумі 60767,96 грн., що мало місце 29.05.2020 року та 01.06.2020 року перерахувало позивачу 17112,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору та випрат на професійну правничу допомогу, тому з урахуванням часткової відмови від позовних вимог остаточно просив суд стягнути з відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» невиплачену частину страхового відшкодування за шкоду завдану у зв`язку із знищенням автомобіля Volkswagen Vento, д.н.з. [NUMBER] в сумі 4630 (чотири тисячі шістсот тридцять) грн. 00 коп., стягнути з страховика пеню, інфляційне збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у тому ж розмірі, що й зазначений у первинній позовній заяві, матеріальні збитки в сумі 1 000 (одна тисяча) гривень за проведення дефектування вузлів та агрегатів знищеного автомобіля позивача, а також судові витрати за проведення авто-товарознавчих експертиз у сумі 5200 (п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. Відповідач та його представник відзив до суду не подавали, натомість подали до суду письмові пояснення по справі в яких посилалися на те, що страхове відшкодування не виплачували позивачу через ненадання ним пошкодженого транспортного засобу на огляд страховику, що перешкодило страховику у розслідуванні страхового випадку у зв`язку з ДТП, яка мала місце 14.09.2019 року, а після огляду пошкодженого автомобіля позивача, що мало місце 07.05.2020 року та визначення розміру збитків, страховиком було 29.05.2020 року виплачено позивачу визначенне ним страхове відшкодування в сумі 60767,96 грн., тому вважають безпідставними вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за невиплату страхового відшкодування. Крім того, звертали увагу суду на недопустимість висновків авто-товарознавчих експертиз № 40-03-19 від 22.03.2019 року та № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року, які проведені судовим експертом [PERSON] через неправильні підходи для визначення ринкової оцінки КТЗ (пошкодженого автомобіля позивача), які застосовані експертом [PERSON] та які, на думку відповідача, суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092. З урахуванням останніх надісланих на адресу суду письмових пояснень (т.1 а.с. 220-225) просили суд залишити без розгляду позовні вимоги про стягнення штрафних зобов`язань у вигляді пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю. Ухвалою суду від 12.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача, адвокат Шкварчук В.Д., позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгяд справи в його відсутність, позов підтримує. Представник відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, висновки авто-товарознавчих експертиз, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14.09.2018 року, приблизно о 18.00 год., [PERSON] керуючи автомобілем марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] , в м. Чернівці по вул. Університетській, 23, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та не вибрав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів та автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3.Б, 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/10954/18 від 31.10.2018 року, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 гривень, що підтверджується копією цієї постанови (т. 1 а.с. 24). Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність визнаного винним в даній ДТП, [PERSON] , як особи, яка правомірно експлуатувала забезпечений транспортний засіб марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», на строк з 16 червня 2018 року до 15 червня 2019 року, в тому числі і на день настання ДТП, яка мала місце 14.09.2018 року, що підтверджується полісом серії [NUMBER] обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т. 1 а.с. 26) та відомостями з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ про чинність цього полісу серії АМ № 4347481 на 14.09.2018 року, тобто на день ДТП (т. 1 а.с. 27). Відповідно до умов цього договору страхування встановлений ліміт відповідальності (страхова сума) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в сумі 200000 гривень, за шкоду заподіяну майну 100000 гривень, а розмір франшизи в сумі 1000 гривень. Про факт настання 14.09.2018 року даної дорожньо-транспортної пригоди АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» була повідомлена [PERSON] , у визначений Законом 3-денний строк, що мало місце 17.09.2018 року та підтверджується письмовим повідомленням [PERSON] про настання ДТП від 17.09.2018 року, копія якого надана відповідачем та міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 132-133). Судом встановлено, що у зв`язку з не направленням страховиком (відповідачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП») протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про настання ДТП, що мало місце 17.09.2018 року, свого уповноваженого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) до місцезнаходження пошкодженого автомобіля позивача для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, як це передбачено п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач [PERSON] , через свого представника, адвоката Шкварчука В.Д. у грудні 2018 року звернувся до судового експерта Павлишин Я.Д. для огляду його пошкодженого автомобіля, проведення авто-товарознавчої експертизи (в порядку ст.ст. 102, 106, 107 ЦПК України) та надання висновку про вартість матеріального збитку автомобіля позивача, пошкодженого при ДТП 14.09.2018 року. Як встановлено судом, згідно з висновком експерта № 40-03-19 від 22.03.2019 року авто-товарознавчої експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження під час ДТП 14.09.2018 року, станом на момент виконання експертизи, складає 76 220 (сімдесят шість тисяч двісті двадцять) гривень 00 коп., відновлювати досліджуваний КТЗ - економічно недоцільно (т. 1 а.с. 39-70). Судом також встановлено, що оскільки відновлювати пошкоджений автомобіль Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] економічно недоцільно, позивач [PERSON] , звернувся до спеціалізованого для даної моделі КТЗ підприємства ТОВ «Карпати Автоцентр» та останнім 03.07.2019 року було здійснено повне дефектування вузлів та агрегатів належного позивачу пошкодженого автомобіля марки Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією довідки ТОВ «Карпати Автоцентр» № 57 від 03.07.2019 року (т. 1 а.с. 88). За проведення дефектування вузлів та агрегатів пошкодженого автомобіля, позивач сплатив ТОВ «КарпатиАвтоцентр», через свого представника адвоката Шкварчука В.Д. 1000 (одна тисяча) гривень, що підтверджується нарядом-замовленням № Н8000002568 від 03.07.2019 року (т. 1 а.с. 89) та квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2019 року про оплату 1000 грн. за надані послуги з дефектування вузлів та агрегатів автомобіля позивача (т. 1 а.с. 90). На основі проведеного ТОВ «Карпати Автоцентр» повного дефектування вузлів та агрегатів належного позивачу пошкодженого автомобіля марки Volkswagen Vento, д.н.з. [NUMBER] , судовим експертом [PERSON]. проведено авто-товарознавчу експертизу та надано висновок експерта № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року авто-товарознавчої експертизи, відповідно до якого вартість утилізації автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент дослідження, складає 9 822 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 04 коп. (т. 1 а.с. 71-87). За проведення вищезазначених авто-товарознавчих експертиз № 40-03-19 від 22.03.2019 року та № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року позивачем сплачено експерту кошти в сумі (3200 + 2000) = 5200 гривень, що підтверджується квитанцією серія АСГК № 969374 від 07.08.2019 року (т. 1 а.с. 94). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 13.09.2019 року, майже через 1 рік від дня ДТП, звернувся до відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування до якої, окрім іншого, долучив вищезазначені висновки авто-товарознавчих експертиз, проведених за його рахунок, що підтверджується копією заяви позивача від 13.09.2019 року, копією квитанції про оплату послуг поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» по відправленню листа, накладною № 5800108327353 від 13.09.2019 року та описом вкладенням до листа з відтиском календарного штемпеля 13.09.2019 року (т. 1 а.с. 29-34). Заяву позивача [PERSON] з додатками, переліченими в описі вкладенні до листа страховиком АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» отримано 16.09.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення листа (т. 1 а.с. 35). Листом № 2169 від 11.12.2019 року страховик АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що позивач не надав для огляду ТЗ в порушення вимог ст. 33.1.1. та ст. 33.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому немає правових підстав для виплати страхового відшкодування за пошкоджений 14.09.2018 року автомобіль марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку із шкодою, що заподіяна при експлуатації забезпеченого ТЗ (т. 1 а.с. 38). Також судом встановлено, що під час розгляду справи страховиком АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» 29.05.2020 року виплачено позивачу [PERSON] 60 767,96 грн. в рахунок страхового відшкодування, що підтверджується копією платіжного доручення № 21348 від 29.05.2020 року (т. 1 а.с. 227), та 17112,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу(т. 1 а.с. 228), що також визнається та не заперечується позивачем (т. 1 а.с. 200-201). Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Таким чином, як в розумінні КУпАП, так і в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», [PERSON] є потерпілим, а тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками в свою чергу є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, заперечуючи проти позовних вимог у поданих до суду письмових поясненнях відповідач наголошує на недопустимості висновків авто-товарознавчих експертиз № 40-03-19 від 22.03.2019 року та № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року, які проведені судовим експертом [PERSON] через неправильні підходи для визначення ринкової оцінки КТЗ (пошкодженого автомобіля позивача), які застосовані експертом [PERSON] та які, на думку відповідача, суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, тому відповідач та його представник вважають правильно визначеною вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] в сумі 71 640,00 грн., яка визначена у звіті експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику № 26U20 від 07.05.2020 року (т. 1 а.с. 229-252), а ринкова вартість КТЗ після пошкодження від ДТП марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] в сумі 9886,70 грн., яка визначена у звіті про визначення вартості матеріального збитку № 26U20-зал від 11.05.2020 року (т. 1 а.с. 253-262), які складені оцінювачем ФОП [PERSON] . Так, порядок оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, визначено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092 (в редакції наказу від 24.07.2009 №1335/5/1159). Суд вважає, що посилання відповідача та його представника на звіт № 26U20 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Vento реєстраційний номер [NUMBER] від 07.05.2020 року та на звіт № 26U20-зал про визначення вартості матеріального збитку від 11.05.2020 року, які складені оцінювачем ФОП [PERSON] є безпідставним, оскільки, вони складені оцінювачем ФОП [PERSON] , тобто особою, яка не наділена правом надавати висновки про вартість матеріального збитку, а тому надані відповідачем звіти не є належними і допустимими доказами. Так, згідно з ст.ст.3, 4, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», пунктів 51, 59, 60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440 з наступними змінами і доповненнями, основним завданням оцінювачів, суб`єктів оціночної діяльності є проведення незалежної оцінки майна, майнових прав, з наданням письмового «Звіту про оцінку», який містить висновки щодо вартості майна, майнових прав та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, а «оцінка майна, майнових прав» - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою відповідними нормативно-правовими актами, при цьому, можуть визначатися ринкова і різні види неринкової вартості майна, майнових прав. Відповідно до наведеного оцінювач, суб`єкт оціночної діяльності, який має кваліфікаційне свідоцтво за напрямком 1 - «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», може проводити оціночну діяльність, яка полягає у визначенні ринкової та різних видів неринкової вартості колісних транспортних засобів та їхніх складових частин. Згідно з Законом України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (в редакції наказу від 26.12.2012 року №1950/5), основним завданням атестованих судових експертів є проведення на основі спеціальних знань (наукових, технічних та інших) досліджень матеріальних об`єктів, явищ і процесів з наданням письмових висновків з відповідями на поставлені експерту питання. Відповідно до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 року №301/5, до експертів пред`являється вимога щодо «відповідної» вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче спеціаліста, тобто, у випадку спеціальностей, пов`язаних з дослідженням та оцінкою певного майна, його вища освіта повинна відповідати профілю саме цього майна. Згідно пункту 2.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які є додатком до зазначеної Інструкції, до числа основних завдань авто-товарознавчої експертизи належить визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), їх складових, розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових, внаслідок пошкодження останнього, також авто-товарознавчою експертизою можуть вирішуватися питання про складові основного завдання або споріднені з ним, якщо такі питання пов`язані з придбанням та експлуатацією колісних транспортних засобів. Алгоритм визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (в т.ч. автомобілів) та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику (в т.ч. для встановлення страхового відшкодування) регламентується Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159, а також положеннями «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», зареєстрованої у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року за номером 12.2.03. Виходячи з вимог зазначених Методик основним фактом, що визначає вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок пошкодження його колісного транспортного засобу, є вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу від пошкодження. При цьому, для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (КТЗ) і відповідного розміру матеріального збитку, завданого їх власнику, необхідне проведення спеціальних досліджень з визначення характеру, об`єму й номенклатури пошкоджень та відповідних ремонтно-відновлювальних технологічних операцій, з розрахунку-калькулювання вартості відновлювального ремонту, що за змістом і процесом їх виконання не є «оціночними процедурами» та не відповідає поняттю «оцінка майна», передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому не входить у компетенцію оцінювачів, зокрема за спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів». Для проведення відмічених досліджень фахівець повинен володіти спеціальними знаннями в автомобілебудуванні і технології ремонту транспортних засобів, іншими, перш за все технічними, дисциплінами, а також знати оціночні процедури. При цьому, ст.ст.6, 15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не передбачено умов щодо обов`язкової відповідності вищої освіти профілю оцінюваного майна, що, в загальному випадку, виключає можливість оцінювача самостійно вирішувати питання, де є потреба у застосуванні певних спеціальних знань, зокрема у галузі автотоварознавства. Таким чином, розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власникам, у тому числі для встановлення страхового відшкодування, відноситься до компетенції виключно судових експертів автотоварознавців, які атестовані за спеціальністю 12.2 - «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу». Оцінювачі можуть залучатися до визначення матеріального збитку від пошкодження колісних транспортних засобів лише для визначення ринкової вартості цього майна на момент його пошкодження і (або) його ринкової чи утилізаційної вартості після пошкодження. Враховуючи те, що ФОП [PERSON] не є атестованим судовим експертом, надані відповідачем складені ним звіти як докази вартості матеріального збитку та вартості утилізації, які є предметом позову, не можуть бути прийняті судом як належні і допустимі докази розміру завданої позивачу шкоди від дорожньо-транспортної пригоди. Інших достовірних, належних і допустимих доказів вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля позивача та вартості утиліції вищевказаного автомобіля в інших сумах, ніж ті, що зазначені у висновках авто-товарознавчих експертиз № 40-03-19 від 22.03.2019 року та № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року, які проведені атестованим судовим експертом [PERSON] , відповідачем не надано. Також суд вважає звіт про визначення вартості матеріального збитку № 26U20-зал від 11.05.2020 року, складений оцінювачем ФОП [PERSON] , згідно якого ринкова вартість КТЗ після пошкодження від ДТП марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] в сумі 9886,70 грн., неналежним і недопустимим доказом визначення утилізаційної вартості пошкодженого автомобіля позивача, так як відповідно до п. 7.20 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092 (в редакції наказу від 24.07.2009 №1335/5/1159), вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування, а як вбачається із зазначеного вище звіту № 26U20-зал від 11.05.2020 року, то останній складений оцінювачем ФОП [PERSON] без проведення відповідного діагностування та дефектування технічно справних складників на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно висновку експерта № 40-03-19 від 22.03.2019 року авто-товарознавчої експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження під час ДТП 14.09.2018 року, станом на момент виконання експертизи, складає 76 220 (сімдесят шість тисяч двісті двадцять) гривень 00 коп., відновлювати досліджуваний КТЗ - економічно недоцільно (т. 1 а.с. 39-70). Згідно висновку експерта № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року авто-товарознавчої експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] , вартість утилізації автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент дослідження, складає 9 822 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 04 коп. (т. 1 а.с. 71-87). Суд вважає, ці висновки експерта у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України належними, допустимими і достовірними доказами, які підтверджують вартість завданого матеріального збитку завданого позивачу пошкодженням його автомобіля та вартість утилізації автомобіля позивача, ці висновки експерта відповідають вимогам ст.ст. 102, 106 ЦПК України. Крім того, як вбачається із вказаних висновків експертиз, то експерт був попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта. Крім того слід зазначити те, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто-товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Відтак, визначення позивачем вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі висновку № 40-03-19 від 22.03.2019 року авто-товарознавчої експертизи та вартості утилізації автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] на підставі висновку авто-товарознавчої експертизи № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року, проведених за правилами ст.ст. 102, 106 ЦПК України, судовим експертом [PERSON] , є правомірним. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.07.2018р. у справі №922/4013/17, від 13.03.2018р. у справі №910/9396/17 та від 20.03.2018р. у справі №911/482/17. У відповідності до п. 14 роз`яснень, сформульованих у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», -- якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц зроблено висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує вказані висновки Великої Палати Верховного Суду. Згідно приписів абзацу 2 п. 12.1 ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Судом встановлено, що під час розгляду справи страховиком АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» 29.05.2020 року виплачено позивачу [PERSON] 60 767,96 грн. в рахунок страхового відшкодування, що підтверджується копією платіжного доручення № 21348 від 29.05.2020 року (т. 1 а.с. 227). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу позивача до та після дорожньо-транспортної пригоди, за мінусом суми франшизи (1000 гривень) та за мінусом частини виплаченої суми страхового відшкодування (60 767,96 грн.), а всього підлягає стягненню у розмірі: 76 220,00 грн. (вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля) - 9822,04 грн. (вартість утилізації пошкодженого автомобіля позивача) - 1000,00 грн. (розмір франшизи) - 60 767,96 грн. (частина виплаченого страхового відшкодування) = 4 630,00 грн. Крім того, суд вважає, що з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати, яких позивач зазнав у зв`язку з вимушеним проведенням дефектування вузлів та агрегатів пошкодженого автомобіля Volkswagen Vento, державний реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 1000 гривень (реальні збитки в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України) , які останній сплатив спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємству ТОВ «Карпати Автоцентр», що підтверджується нарядом-замовленням № Н8000002568 від 03.07.2019 року (т. 1 а.с. 89) та квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2019 року про оплату 1000 грн. за надані послуги з дефектування вузлів та агрегатів автомобіля позивача (т. 1 а.с. 90). Що стосується позовних вимог, щодо стягнення із страховика пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] 13.09.2019 року майже через 1 рік від дня ДТП, звернувся до відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування до якої, окрім іншого, долучив вищезазначені висновки авто-товарознавчих експертиз, проведених за його рахунок і просив страховика виплатити йому страхове відшкодування у сумі 65 397,96 грн. згідно цих висновків авто-товарознавчих експертиз, що підтверджується копією заяви позивача від 13.09.2019 року, копією квитанції про оплату послуг поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» по відправленню листа, накладною № 5800108327353 від 13.09.2019 року та описом вкладенням до цінного листа з відбитком календарного штемпеля 13.09.2019 року (т. 1 а.с. 29-34). Вказану заяву позивача [PERSON] з додатками, переліченими в описі вкладенні до листа страховиком АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» отримано 16.09.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення листа (т. 1 а.с. 35). Листом № 2169 від 11.12.2019 року страховик АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що позивач не надав для огляду ТЗ в порушення вимог ст. 33.1.1. та ст. 33.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому немає правових підстав для виплати страхового відшкодування за пошкоджений 14.09.2018 року автомобіль марки Volkswagen Vento д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку із шкодою, що заподіяна при експлуатації забезпеченого ТЗ (т. 1 а.с. 38). Суд не погоджується із доводами позивача [PERSON] в частині того, що позивачем не вірно визначено строк, з якого виникає у страховика обов`язок прийняти рішення та здійснити виплату страхового відшкодування, що є підставою для нарахування штрафних санкцій. Так, позивачем обраховано цей строк зі спливом 15 днів з дня отримання відповідачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» заяви про виплату страхового відшкодування, яка отримана відповідачем 16.09.2019 р., а позивачем нараховано штрафні санкції починаючи з 01.10.2019 року. Суд вважає, що оскільки, відповідачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування фактично прийнято 11.12.2019 року (лист № 2169 від 11.12.2019 року), яке суд вважає необгрунтованим, а тому суд приходить до висновку, що саме з 11.12.2019 року (день відмови у виплаті) слід здійснювати нарахування штрафних санкцій. Крім того, штрафні санкції нараховуються на суму 65 397,96 грн по дату виплати страховиком частини страхового відшкодування в сумі 60 767,96 грн., що мало місце 29.05.2020 року, тобто нарахування штрафних санкцій є період з 11.12.2019 року включно по 28.05.2020 року включно (по день перед виплатою суми 60 767,96 грн.). Разом з цим суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що останнім не було порушено обов`язків передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а невиплата позивачу страхового відшкодування стала наслідком ненадання на огляд належного позивачу пошкодженого транспортного засобу виходячи з наступного. Пунктом 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Про факт настання 14.09.2018 року даної дорожньо-транспортної пригоди АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» була повідомлена [PERSON] (винуватцем ДТП), у визначений Законом 3-денний строк, що мало місце 17.09.2018 року та підтверджується письмовим повідомленням [PERSON] про настання ДТП від 17.09.2018 року, копія якого надана відповідачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 132-133). Стаття 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює порядок дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Положеннями п. 33.1.4 ст. 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Структурний аналіз положень вказаних норм матеріального права у їх сукупності дає підстави дійти висновку, що у водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди наявний обов`язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Тому суд вважає, що з цих підстав, у позивача [PERSON] був відсутній такий обов`язок перед відповідачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.-КООП» щодо його повідомлення про настання ДТП у 3-денний строк з дня настання ДТП, так як між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.-КООП» не укладався договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Такий обов`язок наявний лише у винуватця ДТП [PERSON] , з яким відповідач АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.-КООП» уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Необхідно зазначити, що відповідач АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.-КООП» заперечуючи вказані обставини, у своїх письмових поясненнях підтверджує та визнає факт отримання письмового повідомлення про ДТП від винуватця ДТП [PERSON] , що мало місце 17.09.2018 року, тобто протягом 3-х днів після ДТП. В свою чергу, позивач [PERSON] звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування майже через 1 рік, що мало місце 13.09.2019 року, яка отримана страховиком 16.09.2019 року. Відповідачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.-КООП» не надано жодного доказу на підтвердження того, що страховиком (відповідачем) протягом 2-х днів з дня отримання повідомлення про настання ДТП, що мало місце 17.09.2018 року аж до звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, що мало місце 13.09.2019 року, яка отримана 16.09.2019 року (через 1 рік) вчинялися хоч якісь дії з метою розпочати розслідування страхового випадку з метою встановлення розміру заподіяних збитків як і не надано доказів того, що саме дії позивача перешкодили це зробити у вказаний період. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що страховик був зобов`язаний розпочати розслідування страхового випадку, в тому числі звернутися із відповідними запитами щодо з`ясування всіх обставин даного страхового випадку та в силу приписів п. 34.2. ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, чого останнім, зроблено не було та жодних доказів на спростування цього, відповідачем не надано. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, - виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України, - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду від 06.06.2019 року у справі № 758/8819/16-ц встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням, оскільки в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України. Згідно з абзацем 2 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - «Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК)». Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - «При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК)». Крім того аналогічна правова позиція, щодо правомірності застосування положень ст. 625 ЦК України до зобов`язальних правовідносин, які виникають із договорів страхування, декларується в узагальненнях Верховного Суду України сформульованих у листі від 01.07.2014 року - «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», відповідно до яких - «Правильними є висновки судів про необхідність застосування ст. 625 ЦК щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми». Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України, наприклад у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12 зазначається, що - «законодавство України не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України)». Крім того така ж правова позиція висвітлена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 06.06.2019 року по справі № 758/8819/16-ц. Щодо стягнення інфляційних втрат необхідно зазначити наступне. Суд приходить до висновку про те, що з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати в сумі 1046,37 грн. виходячи з наступного розрахунку. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року, N 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Індекс споживчих цін за грудень 2019 року складав 99,8; Індекс споживчих цін за січень 2020 року складав 100,2; Індекс споживчих цін за лютий 2020 року складав 99,7; Індекс споживчих цін за березень 2020 року складав 100,8; Індекс споживчих цін за квітень 2020 року складав 100,8; Індекс споживчих цін за травень 2020 року складав 100,3. Індекс споживчих цін за період з 11 грудня 2019 року по 28 травня 2020 року складає (99,8/100)*(100,2/100)*(99,7/100)*(100,8/100)*(100,8/100)*(100,3/100)=1,016 Інфляційні втрати позивача складають 1046,37 грн. (65397,96х1,016 -65397,96)= 1046,37 грн. Щодо стягнення трьох відсотків річних суд враховує наступне. Суд приходить до висновку про те, що з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача слід стягнути три відсотки річних в сумі 913,78 грн. виходячи з наступного. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Період з 11 грудня 2019 року (включно) по 28 травня 2020 року (включно) містить 170 днів. (65397,96/100х3/365х170=913,78 грн.) Щодо стягнення пені необхідно зазначити наступне. Суд приходить до висновку про те, що з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача слід стягнути пеню в сумі 6645,51 грн. враховуючи таке. Згідно з пунктом 36.5 статті 36Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З 11 грудня по 12 грудня 2019 року облікова ставка Національного банку України становила 15,5 процентів. Вказаний період налічує 2 дні. У зазначений період пеня складає 111 гривень 09 копійок. (65397,96/100х(15,5х2)/365х2)= 111,09. З 13 грудня 2019 року по 30 січня 2020 року облікова ставка Національного банку України становила 13,5 процентів. Вказаний період налічує 49 днів. У зазначений період пеня складає 2370 гривень 45 копійок. (65397,96/100х(13,5х2)/365х49)=2370,45. З 31 січня 2020 року по 12 березня 2020 року облікова ставка Національного банку України становила 11,0 процентів. Вказаний період налічує 42 дні. У зазначений період пеня складає 1655 гривень 55 копійок. (65397,96/100х(11х2)/365х42)=1655,55. З 13 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року облікова ставка Національного банку України становила 10,0 процентів. Вказаний період налічує 42 дні. У зазначений період пеня складає 1505 гривень 05 копійок. (65397,96/100х(10х2)/365х42)=1505,05. З 24 квітня 2020 року по 28 травня 2020 року облікова ставка Національного банку України становила 8,0 процентів. Вказаний період налічує 35 днів. У зазначений період пеня складає 1003 гривні 37 копійок. (65397,96/100х(8х2)/365х35)=1003,37. Всього пеня складає 6645 гривень 51 копійку. (111,09+2370,45+1655,55+1505,05+1003,37=6645,51) Відтак, суд вважає що за період з 11.12.2019 року (включно) по 28.05.2020 року (день перед виплатою) включно сума пені складає 6645,51 грн., інфляційне збільшення складає 1046,37 грн., 3 % річних складають суму 913,78 грн., а всього підлягає стягненню з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП»: 6645,51 + 1046,37 + 913,78 = 8 605,66 грн. Тому в цій частині позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 265 ч. 10, 11 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу (набрали чинності з 01.01.2019 року). Оскільки збільшувати позовні вимоги поза межами підготовчого судового засідання чинним ЦПК України не передбачено, слід відповідно до ст. 265 ч. 10, 11 ЦПК України, здійснювати нарахування пені, інфляційного збільшення суми основного боргу та 3 % річних, які мають бути стягнуті з відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача [PERSON] до моменту повного виконання рішення, які слід нараховувати на залишок невиплаченого страхового відшкодування в сумі 4630,00 грн. та починаючи з 29.05.2020 року, тобто з дня виплати частини страхового відшкодування позивачу в сумі 60 767,96 грн. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Враховуючи те, що в ході розгляду справи страховиком АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» 29.05.2020 року виплачено позивачу [PERSON] 17112,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що визнається та не заперечується позивачем (т. 1 а.с. 201, 228), тому суд вирішує питання стягнення з відповідача лише витрат за проведення авто-товарознавчих експертиз. За проведення вищезазначених авто-товарознавчих експертиз № 40-03-19 від 22.03.2019 року та № 40/1-03-19 від 24.06.2019 року позивачем сплачено експерту [PERSON] кошти в сумі (3200 + 2000) = 5200 гривень, що підтверджується квитанцією серія АСГК № 969374 від 07.08.2019 року (т. 1 а.с. 94). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відтак з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача [PERSON] слід стягнути 5 200,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат пов`язаних з оплатою проведення авто-товарознавчих експертиз. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial