Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка» (далі - ОСББ «Чайка») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, відшкодування моральної шкоди. Позивачка вказувала на те, що з 1 травня 2003 року по 28 лютого 2006 року працювала у відповідача на посаді бухгалтера з окладом у межах встановленої мінімальної заробітної плати в Україні. Працюючи на займаній посаді вона отримувала заробітну плату у розмірі нижче встановленого законодавством. При звільненні з роботи відповідачем не було їй виплачено недонараховану заробітну плату з врахуванням компенсації втрати частини доходу у сумі 7656 грн. 90 коп., не сплачено компенсацію за невикористані протягом трьох років роботи відпустки у сумі 2428 грн. 89 коп., а всього 10085 грн. 79 коп. Посилаючись на зазначене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь 7656 грн. 90 коп. заборгованості з виплати заробітної плати з врахуванням компенсації втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків його виплати, 2428 грн. 89 коп. компенсації за невикористані відпустки, а також 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, зобов'язавши відповідача сплатити відповідні суми внеску і податку. В судовому засіданні при розгляді справи, позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги та остаточно просила суд стягнути з відповідача 9105 грн. 10 коп. заборгованості по заробітній платі з врахуванням компенсації за затримку її виплати, 2249 грн. 38 коп. компенсації за невикористані відпустки, а також 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов, просила про його задоволення. Представники відповідача проти позову [PERSON] заперечували, вказуючи на те, заробітну плату позивач отримувала у розмірі, встановленому Загальними зборами об'єднання. Посилалися також на те, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду з позовом. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що наказом від 30.04.2003 року № 3-р [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера ОСББ «Чайка» з 01.05.2003 року. Рішенням Загальних зборів ОСББ «Чайка» від 12 травня 2003 року була встановлена заробітна плата бухгалтера у розмірі 120 грн. на місяць. Відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про оплату праці» (в редакції чинній на час виникнення) спірних правовідносин розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України, як правило, один раз на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, власників або уповноважених ними органів, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди. Розмір мінімальної заробітної плати може переглядатися при внесенні змін до закону про Державний бюджет України залежно від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги за угодою сторін колективних переговорів. Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до Закону України «Про встановлення розміру і мінімальної заробітної плати на 2003 рік» від 26.12.2002 року, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2003 рік» від 25.11.2003 року, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» від 17.06.2004 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004 року, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік та деяких інших законодавчих актів України» від 23.12.2004 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року - розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 січня 2003 року - 185 грн., з 1 грудня 2003 року - 205 грн., з 01.09.2004 року - 237 грн., з 01.01.2005 року - 262 грн., з 01.04.2005 року - 290 грн., з 01.07.2005 року - 310 грн., з 01.09.2005 року - 332 грн., з 01 січня 2006 року - 350 грн. В той же час, згідно звітів індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва, що є документами державної звітності, які суд приймає як належний доказ у справі, оскільки відповідач його не спростував, щомісячна заробітна плата [PERSON] у період з 1 травня 2003 року по 28 лютого 2006 року становила 120 і 250 грн. Отже, загальний розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період її роботи з 01.05.2003 року по 28.02.2006 року в ОСББ «Чайка» на посаді бухгалтера складе 4152 грн. Що ж стосується вимог позивачки про стягнення заробітної плати з врахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари то ці вимоги задоволенню не підлягають. Так, згідно положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», а саме за правилами, визначеними ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів») на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). Тобто, компенсація у разі затримки заробітної плати передбачена законодавством за обов'язкової умови її нарахування, в той час, як невиплачена заробітна плата позивачці не нараховувалася. Оскільки відсутня умова компенсації втрати частини доходів, а саме наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тому не настає відповідальність за вказаними нормами законодавства. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 83 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсацій за невикористану відпустку провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядку) , виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати такої компенсації. Таким чином обов'язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про виплату такої компенсації. Відповідно до п.7 Порядку нарахування суми компенсації за невикористані відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством, які припадають на відпустку. За період з 01.05.2003 по 28.02.2006 роки щорічні відпустки тривалістю 24 календарних дні [PERSON] не надавались. Загальний період роботи позивачки становить 2 роки 10 місяців. Будь-яких належних та допустимих доказів про перебування позивачки в період її роботи в ОСББ «Чайка» у щорічних відпустках, відповідачем не надано. В день звільнення позивачці не виплачена компенсація за невикористані 68 (24+24+20) календарних днів щорічної відпустки. Таким чином, беручи до уваги встановлений законодавством мінімальний розмір заробітної плати з лютого 2005 року по січень 2006 року включно, заробітна плата позивачки за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю виплати такої компенсації складе 3692 грн. За такого, середньоденна заробітна плата для виплати компенсації за невикористані відпустки становить 10, 40 грн. (3692 грн. : 355 дн. (365-10) ) Таким чином, на підставі ст. 116 КЗпП України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація за невикористані відпустки за 2003 - 2006 роки в загальній сумі 722 грн. 16 коп. (10,40 грн. х 68 дн.), яка визначена без відрахування податків, зборів і обов'язкових платежів. Відповідно до статті 237-1 КЗпП якщо порушення трудових прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя, відшкодуванню власником підлягає і моральна шкода. Відповідачем порушено право позивачки на своєчасне отримання нею життєво необхідних платежів, як заробітна плата, а тому неотримання її своєчасно в належному розмірі вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За загальним принципом розумності та справедливості, а також враховуючи час затримки, суд вважає відповідною грошовою компенсацією 500 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Що стосується посилання представників відповідача на пропуск позивачкою строку звернення до суду з даним позовом то суд вважає їх безпідставним. Підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями ст. 233 КЗпП України, у якій встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, що розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117 , 237-1 цього Кодексу дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з порушенням трудових прав, є трудовим спором, на який розповсюджується тримісячний строк звернення до суду за захистом цього права; невиплати звільненому працівнику всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Тобто початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про відшкодування моральної шкоди починається з наступного дня після припинення порушення прав позивача. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial