overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві власності належить квартира № 2 по вулиці Скрипника в м. Ізюмі Харківської області. З відповідачкою перебував у шлюбі з 27 липня 1990 року по 15 березня 2013 року. Оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі з липня 2011 року, всі витрати на утримання житла несе позивач, просить суд визнати [PERSON] втратившею право користування житловим приміщення у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання на підставі ст. 107 ЖК України. Відповідачка позов визнала, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 09 липня 1996 року виданого Ізюмським ремонтно експлуатаційним підприємством, зареєстрованого в Ізюмському БТІ ( а.с.6). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний ( а.с.7). Із довідки про склад сімї і акту обстеження матеріально побутових умов від 25.03.2015 року вбачається, що відповідачка не проживає в квартирі позивача з липня 2011 року ( а.с.8-10). Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимогати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сімї власника майна житла, які проживають разом з ним, мають право на користування відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За містом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст.64 цього Кодексу, зокрема його дружина, діти і батьки. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підставами виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку (квартири) передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право на користування квартирою № 91 по вул. Львівське шосе, 14 в м. Хмельницькому. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] і за даною адресою зареєстрована, однак не проживає з 2012 року теща [PERSON], витрати на утримання квартири не несе, порушуючи тим самим права позивача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач, яка повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не зявилась. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрована, однак не проживає понад один рік, з 2012 року його теща [PERSON], витрати на утримання квартири не несе, порушуючи тим самим права позивача. Ці обставини підтверджуються: копією свідоцтва про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; копією технічного паспорта на квартиру; довідкою про склад сімї № 210 від 18 травня 2015 року; актами ЖЕК-3 від 10 жовтня 2013 року, 28 квітня 2014 року та 28 квітня 2015 року якими встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не проживає без поважних причин понад один рік в квартирі [ADDRESS], за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останню такою, що втратила право на користування вказаною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 29 липня 2011 року в с.Кузьмин Красилівського району Хмельницької області померла його мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на спадкове майно, яка складається, крім іншого, із земельної ділянки площею 0,357 га., переданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться по пров.Колгоспний, 4, с.Кузьмин Красилівського району Хмельницької області, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Красилівською державною нотаріальною конторою 07 квітня 2003 року за реєстровим номером 1066. Він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] і у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Крім нього спадкоємцем після смерті [PERSON] є його рідний брат [PERSON], який помер 04 серпня 2012 року, та спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON]. У видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку йому було відмовлено, у звязку із тим, що документ на земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Красилівською державною нотаріальною конторою 07 квітня 2003 року за реєстровим номером 1066 на імя спадкодавця не був зареєстрований органами Держземагенства у Поземельній книзі, право власності на земельну ділянку не було зареєстроване у Державному земельному кадастрі за померлою [PERSON]. В судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та у якій визнає позов в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 700 грн. та моральної шкоди в сумі 7000 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з вини [PERSON], який мешкає поверхом вище, 27 листопада 2013 року мало місце затоплення його квартири № 10, по вул. Старокостянтинівське шосе, 12/1, в м. Хмельницькому, внаслідок чого помешкання потребує відновлювального ремонту, а йому завдано моральних страждань. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано доказів тому, що затоплення його квартири сталося саме з вини відповідача. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 10, по вул. Старокостянтинівське шосе, 12/1 в м. Хмельницькому, в свою чергу, [PERSON] є власником квартири № 14 цього ж будинку, яка розташована поверхом вище. В листопаді 2013 року в квартирі № 10, по вул. Старокостянтинівське шосе, 12/1 в м. Хмельницькому, мало місце затоплення жилого приміщення [PERSON] Ці обставини підтверджуються: показаннями сторін в судовому засіданні; правовстановлюючими документами на квартири № 10 і № 14, по вул. Старокостянтинівське шосе, 12/1 в м. Хмельницькому; актом ЖЕК № 6, який вказує на факт затоплення квартири [PERSON] У відповідності до ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ст.1167 ч.1 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, хоча спір вирішується на засадах змагальності і кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суду не надано доказів тому, що затоплення сталося з вини [PERSON], актом ЖЕК № 6 дату затоплення квартири [PERSON] не встановлено, будь-яких доказів тому, що позивачу заподіяні матеріальні та моральні збитки суду не надано, від проведення експертизи позивач відмовився посилаючись на достатню кількість доказів, що є в матеріалах справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що в серпні 2013 року, після чергової сварки, відповідач з дитиною пішла від нього і місце її проживання йому невідомо, та що сумісне життя з відповідачем і збереження їх сімї стало неможливим. Представник позивача [PERSON] просила розглянути справу без участі позивача та без її участі і задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач, місце проживання якої у встановленому законом порядку не зареєстроване та позивачеві невідоме, була викликана до суду через оголошення у пресі. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 162; від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач у позовні заяві, одруження з відповідачем виявилось невдалим, оскільки відповідач не брала участі у ведені домашнього господарства, постійно проявляла до нього неповагу й вчиняла сварки, а в серпні 2013 року, після чергової сварки, відповідач з дитиною пішла від нього, та з того часу місце проживання відповідача йому невідоме і звязатися з нею по телефону він не може, так як відповідач змінила всі телефонні номери. Також позивач стверджує, що подальше сумісне життя з відповідачем і збереження їх сімї на цей час стало неможливим. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 24 липня 2010 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В сім'ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення, подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України розірванню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 04 квітня 2014 року. Від шлюбу дітей не мають. В сім'ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення, подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України -розірванню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Стуфчине-цької сільської ради та Хмельницької районної державної адміністрації про ви-знання права власності на майно в порядку спадкування, а саме земельну діля-нку розміром 3.28 га. в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності сільськогосподарського підприємства АТЗТ «Надія» с. Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є спадкоємцем за законом після смерті 15 серпня 1999 ро-ку матері [PERSON], яка 14 вересня 1998 року отримала сертифікат на зе-мельну частку (пай), серія ХМ №0387311. Позивач своєчасно звернувся до но-таріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за запо-вітом з причин відсутності сертифіката, який позивач втратив. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представники відповідачів [PERSON] сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та Хмельницької районної державної адміністра-ції в судове засідання не зявився однак, кожен окремо, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить справу розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги. Представник третьої особи в судове засідання не зявився хоча належним чином повідомлявся про день та час слухання справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд прихо-дить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК Укра-їни, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, крім того позивач дійсно є єдиним спад-коємцем після смерті матері, право [PERSON] на земельну частку(пай) в су-довому засіданні не оспорювалось. Враховуючи, що оскільки іншим чином, крім судового рішення, не вбачається можливим вирішити цей спір без ущем-ленння майнових прав позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить постановити рішення, яким виключити з актового запису про народження [PERSON], [INFO], відомості про нього, як її батька, мотивуючи заявлені вимоги відсутністю біологічного споріднення з дитиною. До суду позивач не зявився, направивши заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволення вимог наполягає з підстав, викладених в позові (а.с. 11). Відповідач позов визнала в повному обсязі. Справу просить розглянути в її відсутність (а.с. 13). Суд, дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі протягом періоду з 09 листопада .2002 року до 16 серпня 2004 року /дата реєстрації розірвання шлюбу відділом РАЦС Комсомольського МУЮ (а.с. 5). 03 травня 2003 року відповідач народила дитину [PERSON], запис про народження якої був здійснений у відповідності до положень ст.122 СК України, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану Дмитрівською сільською радою м. Комсомольська Полтавської області було зроблено актовий запис про її народження за № 06 (а.с. 4). Як зазначає позивач, що по суті не заперечується стороною відповідача, на час укладення шлюбу жінка перебувала в стані вагітності, а отже [PERSON] не є біологічним батьком дитини, про що він фактично дізнався після укладення шлюбу та народження дитини.. Згідно із ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.122 СК України має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч.2 ст.136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідач не заперечила, що позивач не є кровним батьком дитини, і по суті визнала позов. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, з врахуванням положень ч.4 ст.174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, приймаючи до уваги також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, яку підтримав у судовому засіданні, про призначення його другим опікуном над тіткою [PERSON], яка за рішенням суду від 14.12.2010 року була визнана недієздатною особою. Над нею за рішенням суду, була призначена опікуном його мати [PERSON] Через те, що [PERSON] за станом здоровя необхідно виїхати за межі міста для лікування, вона не зможе деякий час здійснювати повноваження опікуна. А тому виникла необхідність у призначенні його другим опікуном на [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] заяву [PERSON] підтримала, просить її задовольнити. Суду пояснила, що їй дійсно необхідно виїхати на деякий час за межі міста Бердянська, а тому вона не зможе повноцінно здійснювати повноваження опікуна. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради [PERSON] заяву [PERSON] підтримала, просить її задовольнити. Надала суду подання органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про можливість призначення заявника опікуном над [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60,63 ЦК України, над недієздатною особою судом встановлюється опіка і призначається опікун за поданням органу опіки та піклування. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2010 року за заявою [PERSON], її сестру [PERSON] було визнано недієздатною особою, і [PERSON] була призначена її опікуном ( а.с.9). Відповідно до подання № 02-3406/45 від 16.06.2015р. орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради вважає доцільним призначити [PERSON] опікуном над [PERSON], оскільки за станом здоровя та характеризуючими даними він може здійснювати обовязки опікуна. Зважаючи на викладене, враховуючи подання органу опіки та піклування, суд прийшов до висновку, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити і призначити його опікуном над [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. На даний час син навчається на денному відділенні навчально наукового інституту управління та адміністрування Чернігівського національного технологічного університету. В зв'язку з цим їй як матері доводиться постійно надавати матеріальну допомогу при навчанні. Відповідач по справі не надає матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] відсутня від неї надійшла заява відповідно до якої вона просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] відсутній, наддав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Син сторін [PERSON], [INFO], відповідно до довідки № 395 від 06.05.2015 року, виданої Чернігівським національним технологічним університетом, навчається в Чернігівському національному технологічному університеті. Термін навчання 01.09.2014 року - 30.07.2018 року, форма навчання - денна. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, або до досягнення 23-річного віку за умови, що він буде продовжувати навчання та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць та судовий збір, оскільки позивачка по даній категорії справ звільняється від сплати судового збору.

Outcome: approved