Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна психіатрична лікарня» [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить продовжити госпіталізацію [PERSON], [INFO] у психіатричну лікарню у примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO], є інвалідом 2 групи безстроково по неврології, перебуває на стаціонарному лікуванні в 15 відділенні\~ КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 31.01.2015 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2016 року визнана недієздатною. Тимчасово функцію опікуна на період перебування в стаціонарі [PERSON] покладена на КУ «ОКПБ» ЗОР. Страждає хронічним психічним розладом у формі шизофренії з 2010 року. Неодноразово лікувалася\~ стаціонарно, останні госпіталізація в 2013 році. Мати померла в 2010 році, нібито має зведеного брата, якого не визнає, інших родичів немає. Причиною теперішнього знаходження в лікарні є замкнутість, усамітнення, не спілкується з оточуючими, висловлює маячні ідеї обкрадання, переслідування, не виконує необхідні правила гігієни, не прибирає в квартирі, не готує їжу, збирає мотлох, не може самостійно здійснювати фінансові операції, робити покупки, сплачувати комунальні послуги. Доставлена у приймальне відділення бригадою швидкої допомоги за заявою брата [PERSON] За час перебування у лікарні ніким не відвідувалась, її долею ніхто не цікавиться. Зі слів сусідів стало відомо, що залишилася без житла, оскільки сторонні люди оволоділи її квартирою, у звязку з цим фактом лікарнею була направлена заява в Запорізьку міську прокуратуру № 1. 11.11.2016 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої примусова госпіталізація обґрунтована.\~ За результатами оглядів потребувала продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару, тому що реалістичних планів на майбутнє не будує, не осмислює ситуацію із втратою квартири, не розуміє, що виписуватися нікуди, що втратила житло. По психічному стану самостійно не може здійснювати захист своїх прав, вирішувати соціальні питання, а від оформлення в будинок-інтернат категорично відмовляється. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2017 року госпіталізація в психіатричну установу в примусовому порядку продовжена. 21.11.2017 року о 13 год. 00 хв. [PERSON] у черговий раз оглянута комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: свідомість не змінена, у місці, часі, власній особистості орієнтовано вірно. Доступна формальному контакту, на питання відповідає не по суті, мова монотонна. Настрій нестійкий, легко дратується. Мислення непослідовне, ригідне, патологічне. Емоційно сплощена, гіпомімічна. Обмани сприйняття заперечує, але до чогось прислухається. Стереотипно називає різні номери телефонів, заявляючи: «Потрібно терміново подзвонити подрузі Наташі, вона знає що робити …. Фігурували інші імена, хто розслідував злочин…..». У відділенні нетовариська, нічим не цікавиться. Відзначалися епізоди психомоторного збудження, коли була дратівливою, злісною, намагалася вдарити медсестру та пацієнтку, погрожувала фізичною розправою, до чогось прислухалася, інструкції не виконувала. Зберігаються маячні ідеї відносин на адресу брата: «Брат [PERSON] це ваш співробітник, усе підстроєне …. Він мене обдурив, обікрав….. дзвоніть в першу міську лікарню, там мамині подружки …. але це на 2006-й рік, зараз усе помінялося». За собою не стежить, санітарно-гігієнічні процедури після нагадування медперсоналу. Відзначається виражене емоційно-вольове зниження, особиста дефіцітарність. Маячні ідеї носять хроніфікований характер. Стереотипно заявляє про виписку, вимагає подзвонити уявній родичці. Реалістичних планів на майбутнє не будує, не осмислює ситуацію із втратою квартири, не розуміє, що виписуватися нікуди, що втратила житло. Критики до захворювання немає. Встановлений діагноз: «Параноїдна шизофренія, безперервний тип течії з наростаючим дефектом на залишково-органічній основі. Маячний синдром». Враховуючи теперішній стан хворої, агресивну поведінку на адресу навколишніх, а також нездатність задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, потребує продовження примусової госпіталізації. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У суді представник заявника та лікар-психіатр підтримали заяву, надавши пояснення, що\~ хвора потребує обовязкового продовження госпіталізації. Прокурор не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, заслухавши представника лікарні, лікаря-психіатра, висновки прокурора, вивчивши матеріали справи, висновок лікарів-психіатрів від 21.11.2017 року вважає, що заява, підлягає задоволенню з наступних підстав. Законом України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 21.11.2017 року, встановлено, що [PERSON] страждає на важкий хронічний розгляд у формі параноїчної шизофренії, безперервний тип перебігу з наростаючим дефектом на резидуально-органічній основі, а її лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved