Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В травні 2014 р. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просив суд: розірвати, укладений між сторонами шлюб, що був зареєстрований 03 грудня 2005 р. ВРАЦС Шевченківського РУЮ м. Києва. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, в результаті чого між ними втрачені почуття любові та поваги. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей. В судовому засіданні 06 червня 2014 р., в порядку ст. 123 ЦПК України [PERSON] було подано зустрічний позов про розірвання шлюбу та визнання майна особистою приватною власністю, а саме: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; земельну ділянку з кадастровим номером 3222782600:05:028:0147; земельну ділянку з кадастровим номером 3222782600:05:028:0027; земельну ділянку з кадастровим номером 3222782600:05:028:0173; домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; транспортний засіб марки «Toyota», модель «Land Cruiser», д.н. [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 р. зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання майна особистою приватною власністю прийнята до спільного розгляду та об'єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу Свої зустрічні позовні вимоги про розірвання шлюбу та визнання майна особистою приватною власністю [PERSON] обгрунтовувала тим, що сімейне життя у сторін не склалося, вони втратили один до одного почуття любові та поваги, сім'я розпалась повністю і поновити її неможливо. Стосовно вимог про визнання майна її особистою приватною власністю, то [PERSON] пояснила, що кошти, за яке придбавалося зазначене майно в шлюбі, були надані її матір'ю - [PERSON], що підтверджено розписками. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 р. первісний позов та зустрічний позов, в частині вимог про розірвання шлюбу були залишені судом без розгляду на підставі п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України, у зв'язку з примиренням сторін. В судовому засіданні [PERSON] та її представник, заявлений позов про визнання майна особистою приватною власністю підтримали з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. В свою чергу відповідач [PERSON] в задоволенні позову про визнання майна особистою приватною власністю просив суд відмовити, зазначаючи, що спірне майно, було набуто під час шлюбу, але за грошові кошти отримані позивачкою в борг, а тому відповідно до ст. 60 СК України є спільною власністю подружжя. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов про визнання майна особистою приватною власністю підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, шлюб між сторонами було зареєстровано 03 грудня 2005 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1555. В шлюбі у сторін народилися діти : [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Звертаючись до суду з вказаним позовом про визнання спірного майна її особистою приватною власністю, яке було набуто в шлюбі, вказуючи що останнім часом у них з чоловіком виникли гострі протиріччя з приводу володіння й розпорядження майном. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 09 серпня 2001 р. 1/3 частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності внаслідок приватизації квартири. Відповідно до договору дарування від 27 березня 2012 р. 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до договору купівлі - продажу частини квартири від 27 березня 2012 р. 1/3 частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності. В ході судового розгляду судом було підтверджена та обставина, що кошти на купівлю 1/3 частини квартири були надані позивачці [PERSON] її матір'ю [PERSON], що підтверджено розпискою. Дана розписка, зокрема, підтверджує що саме таку суму 319440,0 грн. позивачці передала її мати для купівлі 1/3 частини даної квартири. Відповідно до свідоцтва на право власності від 31 липня 2008 р. квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, внаслідок Наказу Головного управління житлового забезпечення від 25 липня 2008 р. № 1261-С/КІ, а тому являється особистою власністю [PERSON] Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] належить на підставі договору купівлі - продажу земельна ділянка з кадастровим номером 3222782600:05:028:0147, площею 1,0 га, що знаходиться на території Колонщинської сільської Ради, с. Мар'янівка. Судом встановлено що кошти для придбання вказаної земельної ділянки були надані матір'ю позивачки [PERSON], що підтверджено розпискою, тому ця земельна ділянка є особистою власністю [PERSON], оскільки вона була придбана за її особисті кошти. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] належить внаслідок договору купівлі - продажу земельна ділянка з кадастровим номером 3222782600:05:028:0027, площею 0,1943 га, що знаходиться на території Колонщинської сільської Ради. Судом також було встановлено що кошти для придбання цієї земельної ділянки були надані матір'ю позивачки [PERSON], що підтверджено розпискою, тому ця земельна ділянка є особистою власністю [PERSON], оскільки вона була придбана за її особисті кошти. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] належить на підставі Розпорядження Макарівської районної державної адміністрації № 1777 від 23 листопада 2009р. земельна ділянка з кадастровим номером 3222782600:05:028:0173, площею 0,4497 га, що знаходиться в Київській області, Макарівський район, Колонщинська сільська Рада, а тому являється особистою власністю [PERSON] Відповідно до договору купівлі - продажу домоволодіння від 02 серпня 2007 р. [PERSON] належить на праві власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Кошти для придбання домоволодіння були надані позивачці матір'ю [PERSON], що підтверджено розпискою, тому це домоволодіння є особистою приватною власністю позивачки, оскільки воно було придбано за її особисті кошти. Крім того, в шлюбі сторонами було придбано транспортний засіб марки «Toyota», модель «Land Cruiser», д.н. [NUMBER], рік випуску - 2008, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]. Проте судом достовірно було встановлено, що хоча й даний транспортний засіб зареєстрований на ім'я відповідача - [PERSON], він придбавався за кошти які були надані позивачці матір'ю [PERSON], що підтверджено розпискою. Кошти по даним розпискам позивачкою були повернуті матері, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні розписками, які наявні в матеріалах справи, при цьому відповідач визнав, що спірне майно було придбано за грошові кошти отримані позивачкою борг, які в майбутньому нею ж і були повернуті. Судом не встановлено, що борг сторони, як подружжя повертали за їх спільні кошти. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Outcome: approved