Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК «Галицька» та [PERSON], у якому в останній редакції позовних вимог від 04 вересня 2018 року, просив стягнути з ПрАТ СК «Галицька» страхове відшкодування за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 19 101, 26 грн, а також пеню за прострочення виплати - 12 066, 09 грн, втрати від інфляції - 5 159, 88 грн, 3 % річних - 1 232 грн, а з [PERSON] суму матеріальної шкоди 17 167, 42 грн та вимушені витрати на проведення оцінки - 2 000 грн /а. с. 5-8, 226-228/. Свої позовні вимоги до ПрАТ СК «Галицька» позивач обґрунтовує невідповідністю розміру фактичної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Lancia» (д.н. [NUMBER]), що належить йому на праві власності та розміру страхового відшкодування виплаченого ПрАТ СК «Галицька». Вимоги до [PERSON] позивач обґрунтовує перевищенням фактичної вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу «Lancia» (д.н. [NUMBER]) над лімітом відповідальності ПрАТ СК «Галицька» та необхідністю відшкодування витрат, понесених позивачем на оплату проведення експертної оцінки завданої його транспортному засобу шкоди. 04 січня 2017 року судом направлено запити, щодо доступу до персональних даних на підставі статті 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] та реєстраційного номеру його облікової картки платника податків. Відповіді на вказані запити отримано судом відповідно 05 січня 2017 року, 17 лютого 2017 року та 22 лютого 2017 року /а. с. 39, 40, 42, 43, 49/. Ухвалою судді від 20 лютого 2017 року у справі відкрито провадження /а. с. 45/. 03 квітня 2017 року до Печерського районного суду м. Києва представником відповідача ПрАТ СК «Галицька» подано письмові заперечення на позовну заяву, у яких відповідач не визнав позовні вимоги і просив суд відмовити у задоволенні позову повністю /а. с. 68-94/. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не подав суду письмові заперечення / відзив на позовну заяву. 22 травня 2017 року судом направлено запит до ПрАТ СК «Галицька» про витребування копій матеріалів страхової справи щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 червня 2016 року в м. Києві за участі автомобілів під керуванням позивача та автомобіля відповідача [PERSON], копій документів щодо перерахування сум страхового відшкодування позивачу /а. с. 62, 67/. Представник відповідача ПрАТ СК «Галицька» 27 листопада 2017 року подав до суду клопотання про слухання справи без участі представника відповідача та надав на виконання запиту суду засвідчені належним чином копії матеріалів страхової справи /а. с. 114, 115-134/. У судовому засіданні 29 листопада 2017 року представником позивача подано суду пояснення на заперечення та клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи /а. с. 136, 137/. Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: «Яка вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Lancia Ypsilon», державний реєстраційний номер [NUMBER] без врахування ПДВ на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 червня 2016 року?» /а. с. 140/. 28 лютого 2018 року з експертної установи - Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру до суду повернулася цивільна справа без виконання ухвали суду від 29 листопада 2017 року з повідомленням № 12-2/1445 від 16 лютого 2018 року про неможливість проведення експертизи, у зв'язку із відсутністю оплати за її проведення. Тому ухвалою від 01 березня 2018 року у справі поновлено провадження та призначено справу до розгляду по суті /а. с. 155, 156-157, 178/. На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року, за повторним клопотанням представника позивача, призначено судову автотоварознавчу експертизу і направлено матеріали цивільної справи до експертної - установи Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру /а. с. 192-193/. 27 липня 2018 року з експертної установи - Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру до суду повернулася цивільна справа з висновком експерта № 12-2/501 від 18 липня 2018 року, у зв'язку із чим ухвалою судді від 15 серпня 2018 року у справі поновлено провадження та призначено справу до розгляду /а. с. 200, 201-209, 219/. 07 вересня 2018 року до суду засобами поштового зв'язку надійшла заява представника позивача про уточнення та збільшення позовних вимог, датована 04 вересня 2018 року, яка підлягає прийняттю до розгляду, оскільки була подана до початку розгляду справи по суті /а. с. 226-230/. 24 вересня 2018 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просила позов задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 вересня 2018 року /а. с. 226-238/. Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про час, дату і місце його проведення, заяви з процесуальних питань стосовно відкладення розгляду чи оголошення перерви у розгляді від них до суду на надходили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 15 червня 2018 року водій [PERSON] в м. Києві по бул. Дружби народів в сторону моста Патона, керуючи автомобілем Ford (д.н. [NUMBER]), не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Lancia (д.н. [NUMBER]), чим порушив вимоги п. 13.1., 2.3. (б) Правил дорожнього руху, а вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року у справі за матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності № 757/32270/16-п і, відповідно до приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають /а. с. 11/. Право власності відповідача на транспортний засіб «Lancia Ypsilon» (державний реєстраційний номер [NUMBER]) підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /а. с. 9/. Відповідно до частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до пункту першого частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно приписів частини першої та другої статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту першого частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Приписами пункту дев'ятого статті частини першої статті 7 Закону «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів віднесено до обов'язкових видів страхування. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди (15 червня 2016 року) цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «Галицька» згідно з полісом АЕ 6865556 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , що підтверджується витягом з бази даних МТСБУ та копією полісу /а. с. 12, 72/. На виконання свого обов'язку з виплати страхового відшкодування відповідач ПрАТ СК «Галицька» сплатив позивачу 31 054, 01 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 5510 від 13 жовтня 2016 року /а. с. 71/. Позивач не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, виплаченого йому страховиком, послався на Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 310/7-16, складеного ФОП [PERSON] /а. с. 13-33/. Згідно з вказаним звітом вартість матеріального збитку складає 67 103, 41 грн. В свою чергу відповідач ПрАТ СК «Галицька», заперечуючи проти заявлених вимог позивача, посилається на Звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 66С/06/16, який склав 08 липня 2016 року [PERSON], і згідно з яким розмір матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ внаслідок його пошкодження, складав 35 239, 78 грн /а. с. 74-76/. Розбіжності у розрахунку вартості відновлюваного ремонту між звітами, виконаними на замовлення позивача та відповідача ПрАТ СК «Галицька», страховик пояснює помилковим висновком оцінювача [PERSON] Суд критично ставиться до таких заперечень відповідача ПрАТ СК «Галицька», оскільки відповідно до висновку експерта, складеного 18 липня 2018 року на виконання ухвали суду судовим експертом [PERSON], сума матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Lancia» (модель «Ypsilon», державний реєстраційний номер [NUMBER]) на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15 червня 2016 року, міг становити 67 167, 42 грн. Також, звіт про оцінку вартості матеріального збитку на який посилається відповідач, не відповідає вимогам статті 102 ЦПК України. Витрати позивача на проведення оцінки матеріального збитку заподіяного транспортному засобу марки «Lancia» (державний реєстраційний номер [NUMBER]), власником якого є позивач складають 2 000 грн, підтверджуються договором на проведення експертної оцінки № 310/7-16 від 01 липня 2016 року та квитанцією до прибуткового касового ордера № 310/7-16 /а. с. 34-35, 36/. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн, згідно з пунктом 4 полісу № АЕ/6865556 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів /а. с. 72, 126/. Відповідно до частини першої статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини першої ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими. Тобто несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов'язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов'язання. Отже, підлягають застосуванню положення статті 625 Цивільного кодексу України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Частиною другою цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. Стаття 625 Цивільного кодексу розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу, зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, правильним є застосування ст. 625 Цивільного кодексу України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спорах, що виникають з договорів страхування. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми (аналіз Верховним Судом України від 30 червня 2011 року судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12). Згідно з п. 32.7 частиною першою ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу є складовою загальної вартості матеріально: збитку відповідно до п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісні: транспортних засобів від 24 листопада 2003 року, затвердженої Наказом Міністерстві юстиції України та Фонду державного майна України, згідно з яким «Вартість матеріально: збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості». І підтверджується також правовою позицією ВСУ у справі № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року, в якій зазначено, що величина втрати товарної вартості автомобілю після дорожньо-транспортної пригоди має враховуватись судами при визначенні фактичного розміру заподіяної шкоди власнику. Відповідно до частини другої ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Оскільки відповідальність відповідача ПрАТ СК «Галицька» обмежується розміром страхової суми у 50 000 грн, а наразі виплачено суму 30 898, 74 грн, тому стягненню підлягає з останнього 19 101, 26 грн, сума пені за прострочення виконання грошового зобов'язання 12 066, 09 грн, 3 % річних 5 159, 88 грн і суму інфляційних втрат 1 232 грн, а різниця між фактичним розміром шкоди, завданої позивачу, у зв'язку із пошкодженням його транспортного засобу і страховою виплатою, з сумою вартості експертизи, тобто 17 167, 42 грн та 2 000 грн підлягає стягненню із відповідача [PERSON] Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши вищевказані норми права, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного окремого доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved