Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 04 травня 2009 року вона вступила в шлюб з відповідачем по справі. Вказаний шлюб зареєстровано Новоолександрівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №2. Від даного шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У позивача та відповідача даний шлюб перший. Як зазначила позивач в позовній заяві, що близько року значно погіршились взаємовідносини між нею та її чоловіком, зі вказаного часу вони не проживають разом та не підтримують шлюбних стосунків. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні відносини. Час від часу між ними виникали конфлікти, сварки та непорозуміння, вони намагалися зберегти сім`ю та поновити шлюбні стосунки, але їм це не вдалося. Фактично їхня сім`я розпалась в зв`язку з повною несумісністю характерів. Спору в частині виховання неповнолітніх дітей між позивачем та відповідачем немає. Позивач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була сповіщена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку на мобільний засіб позивачки смс-повідомлення у вигляді судової повістки про виклик до суду на 19 лютого 2020 року. Однак, в матеріалах справи міститься заява від 20 вересня 2019 року, що була подана позивачкою разом із позовною заявою, в своїй заяві позивачка просить суд розглядати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.11). Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився. На зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним номером 491/924/19/656/2020 судову повістку про виклик до суду на 19 лютого 2020 року. Однак вказане рекомендоване відправлення повернулося до суду з відміткою центру поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.38). Також для належного сповіщення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання на офіційному веб-сайті судової влади України неодноразово було розміщено оголошення про виклик до суду [PERSON] на 23 січня 2020 року та на 19 лютого 2020 року. Тому, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 02 жовтня 2019 року було встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяві, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України. В установлений строк в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачем не було подано відзив на позовну заяву до суду, тому відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Новоолександрівка, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 05 червня 2009 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.5). Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Новоселівка Ананьївського району та зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Долинське (а.с.7). Встановлено, що 04 травня 2009 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований Новоолександрівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за №02, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 04 травня 2009 року (а.с.4). Крім того, встановлено, що позивач та відповідач мають від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 липня 2009 року Новоолександрівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.9-10). За ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивача, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved