Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до кредитної спілки «Злагода»\~ про стягнення коштів. Позовна заява мотивована тим, що згідно договору продажу купівлі від 10.01.2018 року позивачем було придбано договір № 3335 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 11.04.2014 року, внаслідок чого набув статусу власника грошових коштів. Придбаний договір № 3335 від 11.04.2014 року укладено з кредитною спілкою «Злагода» про залучення внеску в розмірі 49\~999, 00 гривень з фіксованою процентною ставкою 31, 8% строком на 24 місяці, днем початку строку дії договору є 11.04.2016 року, за п. 2.3.3 договору виплата відсотків здійснюється в кінці строку його дії. Умови договору щодо внесення строкового внеску (вкладу) на депозитний рахунок спілки виконані повністю. Відповідач після закінчення строку дії договору умов договору не виконав, чим порушив права позивача. В судове засідання позивач та представник відповідача не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачем суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представником відповідача, також, суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.04.2014 року між КС «Злагода» та [PERSON] було укладено договір № 3335 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого [PERSON] було внесено внесок (вклад) на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності суму 49 999 на строк, початком якого є 11.04.2014 року, а закінчення 11.04.2016 року, з процентною ставкою 31,8 % річних (а.с.2-4). Згідно із п. 3.2.5 вище вказаного договору спілка зобовязана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки та в розмірах, які передбачені умовами договору. Згідно п.3.3.3 договору по закінченню строку дії договору вкладник має право отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачає ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач КС «Злагода» не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, оскільки не повернуто позивачу у визначений договорами строк суму вкладу та суму нарахованих процентів, в результаті чого виникла заборгованість за договором № 3335 від 11.04.2014 року. 10.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала за одну гривню належний їй договір № 3335 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 11.04.2014 року, а [PERSON] купив зазначений договір, ставши правонаступником з усіма належними правами та обов'язками, передбаченими чинним законодавством України. (а.с. 5) Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок по оплаті за отримані послуги, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних. На підставі вище викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав умови договору і не повернув позивачу кошти в обумовлений договором від 11.04.2014 року строк, тому позивач має право на отримання від відповідача 3 % річних та інфляційні. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач свої зобов'язання не виконав, існує заборгованість за договором про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, права позивача є порушені і підлягають захисту, а тому позов підлягає задоволенню повністю, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми внеску, невиплачених відсотків, 3-х% річних та інфляційних в розмірі 151 337, 30 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача потрібно стягнути на користь держави 1 513,37 грн. судового збору.

Outcome: approved