Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

В травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 287 м2, розташованою по [ADDRESS] шляхом покладення на відповідача обов'язку відновити межу суміжного землекористування. В обгрунтування вимог позивач послався на ті обставини, що відповідно рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1188 від 15 червня 1954 року саме такою площею була відведена земельна ділянка для обслуговування належного позивачу житлового будинку. В свою чергу, відповідач, будучи суміжним землекористувачем, самостійно зменшила на 10 м2 розмір його земельної ділянки вздовж межі, зайнявши її частину та обмеживши доступ власнику. Правовими підставами позову позивач вказав ст. 2, 96, 103, 106, 107, 158 ЗК України. Ухвалою суду від 23 жовтня 2013 року до участі в справі в якості другого відповідача притягнута [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Суду пояснив, що ні [PERSON] ні [PERSON] дій зі зміни місцезнаходження огорожі між земельними ділянками не вчинювали, земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] не відгороджені одна від одної. Разом з цим, як на думку позивача, невідповідність даних технічної документації КП ММБТІ щодо розмірів площ земельних ділянок їх фактичним розмірам, є підставою для покладення на відповідача [PERSON] цивільної відповідальності. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Відомостей про ґрунтовність причин неявки відповідачів матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS] на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2006 року, постановленого в цивільній справі № 7-3928/2006р. (а.с. 4, 5). Пунктом 4 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих № 1188 від 15 червня 1954 року за будинком [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстровано 287 м2, земельної ділянки, наділеної зі складу кварталу № 341 (а.с. 10). Як слідує з технічного паспорту на житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS] за будинком закріплена земельна ділянка, площею 287 м2, користувачем цієї земельної ділянки є [PERSON] (а.с. 6, 7). В свою чергу, з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS] слідує, що за цим будинком закріплена земельна ділянка, площею 336 м2. Користувачем землі зазначена [PERSON] (а.с. 30, 31). Викладене свідчить також про те, що земельні ділянки, закріплені за житловими будинками сторін межують між собою. В той же час, як слідує з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-051 від 23 серпня 2013 року (а.с. 81 - 87) фактичні площі земельних ділянок не відповідають їх технічній документації. Так, площа земельної ділянки позивача менше на 5 м2 від виділеної рішенням органу місцевого самоврядування, а площа земельної ділянки [NUMBER] по [ADDRESS] на 4 м2 більше від даних технічної документації. З викладеного слідує, що спірні правовідносини сторін виникли з приводу невідповідності розмірів меж земельних ділянок, зазначених в технічній документації, їх розмірам на місцевості. Відомостей про те, що межа між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] була фізично змінена з вини відповідачів матеріали справи не містять. Разом з тим, в силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Правовстановлюючі документи на житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS] у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відповідачами також не представлені, що не перешкоджає суду вирішити спір по суті. Так як відповідачі дій з перенесення раніше установленої межі не вчинювали, в суду відсутні правові підстави для покладення на них цивільного обов'язку вчинити дії з її відновлення. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. Відмова в позові не перешкоджає [PERSON] повторно звернутись у загальному порядку до суду на захист своїх інтересів користувача земельної ділянки з позовом про внесення змін до технічної документації. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed