Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам. Позивач вказувала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO]. На підставі виконавчого листа № 623/5189/14-ц, виданого Ізюмським міськрайонним судом 26.12.2014 року, з відповідача на її користь повинні стягуватись аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01,12.2014 року. Однак, відповідач сплачує аліменти не регулярно, всіляко ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість починаючи з грудня 2014 року, яка станом на 01.03.2018 року складає 24836,45 грн. На підставі виконавчого листа № 623/645/15-ц, виданого Ізюмським міськрайонним судом 01.04.2015 року, з відповідача на її користь повинні стягуватись аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500,00 грн., щомісяця, починаючи з лютого 2015 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Відповідач жодного разу, починаючи з лютого 2015 року не сплатив аліменти на його утримання, всіляко ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість, яка станом на 17.02.2017 року складає 36428,56 грн. 20.06.2018 року позивачка подала заяву, в якій зазначила, що за період з грудня 2014 року по лютий 2018 року розмір неустойки заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] визначений в сумі 7535,04 грн. За період з березня 2015 року по березень 2018 року розмір неустойки заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] визначений в сумі 10935,00 грн. На підставі вищевикладеного зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача неустойку за несплату аліментів в період з 01.03.2015 року по 01.03.2018 року в сумі 18470,04 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив в частині задоволення позову щодо стягнення неустойки за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] відмовити. Представник відповідача підтримав заперечення відповідача в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1992 року по 23 грудня 2014 року. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2014 року стягнено з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], уродженця [INFO], не працюючого, зареєстрованого за адресою: [INFO] на користь [PERSON], ІПН [NUMBER], аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01 грудня 2014 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.29). Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.04.2015 року стягнено з [PERSON], [INFO], іпн. [NUMBER] уродженця [INFO], не працюючого, зареєстрованого за адресою: [INFO] аліменти в розмірі 1500 ( одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок на користь [PERSON], [NUMBER] на утримання сина [PERSON], [INFO], на період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. (а.с.27,28). На примусовому виконанні в Ізюмському міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області перебувають виконавчі листи № 623/5189/14-ц, виданий Ізюмським міськрайонним судом 26.12.2014 року, та № 623/645/15-ц, виданий Ізюмським міськрайонним судом 01.04.2015 року. Відповідно до першого з них - заборгованість по аліментам, починаючи з грудня 2014 року і станом на 01.03.2018 року складає 24836,45 грн., а по другому листу - починаючи з лютого 2015 року і станом на 17.02.2017 року складає 36428,56 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по стягненню аліментів державного виконавця. (а.с.2024). Вказані розрахунки не спростовані відповідачем та узгоджується із наявними у справі доказами, тому покладає їх в основу судового рішення. Тож, для суду очевидним є факт того, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів утворилася перед позивачкою виключно з його вини. Як вбачається з проведеного позивачкою розрахунку суми пені на заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на утримання [PERSON] з грудня 2014 року і станом на 01.03.2018 року становить 7535,04 грн., а на утримання [PERSON] з лютого 2015 року і станом на 01.03.2018 року становить 10935,00 грн., а всього 18470,04 грн. (а.с.25,26). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. У Постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст.196 СК України. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Згідно ч. 1 ст. 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Представник відповідача у судовому засіданні, посилаючись на ч. 2 ст. 196 СК України, просив зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів до 5000 грн. Однак, всупереч вимогам ст. 12, 13 ЦПК України, відповідачем не представлено, а судом не отримано жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального та сімейного стану платника аліментів, не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, тому суд вбачає наявність підстав для стягнення пені. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. З наданим позивачем розрахунком суд погоджується повною мірою, вважаючи його як математично правильним, так і таким, що проведений у чіткій відповідності з вимогами закону та баченням судової практики з даного приводу. Враховуючи безспірний факт наявності у [PERSON] заборгованості перед позивачкою по аліментах та його вину у цьому, а також правильність проведення позивачкою розрахунків по пені, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved