Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право на користування житлом, а саме: будинком [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власницею 73/100 будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані однак не проживають понад рік відповідачі - [PERSON] - донька позивачки та [PERSON] - онука позивачки, а тому позивачка просить усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак представником подано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі, які повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явилися. У відповідності до ст.ст. 223 ч.4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] є власником 73/100 домоволодіння [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані однак не проживають понад рік відповідачі - [PERSON] - донька позивачки та [PERSON] - онука позивачки, витрати на утримання будинку не несуть, порушуючи тим самим права позивача. Дані обставини підтверджуються: технічним паспортом на 73/100 будинку; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 27/100 будинку за [PERSON], довідкою про склад сім'ї від 17 жовтня 2018 року №11667; актом обстеження житлових умов про фактичне не проживання відповідачів у будинку позивача. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не проживають без поважних причин понад один рік в будинку [ADDRESS], за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останніх такими, що втратили право на користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved