Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В травні 2014 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом у якому просять визнати за ними право власності по ? частині житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] року померла [PERSON], яка є їх матір`ю, після смерті якої відкрилась спадщина до складу якої увійшов приватний житловий будинку [ADDRESS] який належав померлій на підставі довідки про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок від 13.03.1985 р. за № 292, складеної uоловою виконавчого комітету Жулянської сільської ради народних депутатів Києво - Святошинського району Київської області. Вказують, що за час свого життя [PERSON] заповіту не склала. Посилаються, що після смерті мати вони фактично прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали із нею в підтвердження чого послались на довідки КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» № 791 від 23.10.2013 року та № 803 від 23.10.2013 року та записами в будинковій книзі. Позов мотивований тим, що наприкінці 2013 року вони звернулись до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини , проте 15.01.2014 року нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а тому вони вимушені звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили його задоволення. В подальшому , в судове засідання не з»`явились, подавши заяву через канцелярію суду про розгляд справи у їх відсутність. Через канцелярію суду від відповідача Київської міської ради надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, відповідно до яких представник відповідача просить прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглянути справу у їх відсутність. Суд, врахувавши заяву позивачів та письмові пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом РАГС Залізчничого району м. Києва 12.01.1993 року, серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON]- є дітьми померлої, що підтверджується їх свідоцтвами про народження, виданими Жулянською селищною радою Києво-Святошинського району 10.09.1954 року серія [NUMBER] про народження [PERSON] та 21.10.1958 року серії [NUMBER] про народження [PERSON] Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який пережив , та батьки. Встановлено, що за життя спадкодавець заповіту не складала, спадкоємцями першої черги щодо майна померлої [PERSON] є ії діти-позивачі по справі. Станом, на час відкриття спадщини, у 1993 році, діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, а тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу в редакції 1963 року. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) передбачалось, що спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, якщо у визначений законом строк від вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визначається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її відкриття . Померла [PERSON] з 10.04.1974 року та по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] Встановлено, що позивачі на момент відкриття спадщини проживали разом із померлою, а після ії смерті вступили у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідками від 23 жовтня 2013 року, виданої ВСП « Залізничне» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» про постійне проживання позивачів за вищевказаною адресою, та виходячи із чого позивачі є такими ,що прийняли спадщину. До складу спадкового майна увійшов вказаний вище житловий будинок [ADDRESS] 15.01.2014 року спадкоємці померлої [PERSON] . та [PERSON] як особи, що прийняли спадщину звернулись із заявами про оформлення права власності на спадкове майно. Відповідно до Постанови від 15.01.2014 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлої з підстав відсутності правовстановлюючих документів, що обумовило їх звернення до суду із позовом. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). З матеріалів справи вбачається, що 23.03.1985 року Виконавчим комітетом Жулянської сільської Ради народних депутатів [PERSON] видано довідку про право особистої власності на будинок [ADDRESS] Таким чином, належність вказаного вище домоволодіння на праві власності померлій підтверджується оформленими у встановленому порядку, на час виникнення у неї права власності, документами. За положеннями п.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі особистої заяви власника майна. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, досліджуючи зазначені обставини справи та оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, враховуючи те, що здійснення державної реєстрації за померлою особою суперечить чинному законодавству, а відсутність такої реєстрації перешкоджає оформленню спадщини позивачам, суд приходить до висновку, що порушене право позивачів підлягає захисту, та як наслідок за ними підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за законом на належну їм частину домоволодіння. На підставі наведеного та

Outcome: approved