overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитиною. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Встановлено, що відповідач дійсно є батьком малолітнього [PERSON] (свідоцтво про народження), а тому повинен утримувати його до досягнення ним повноліття. Враховуючи вищезазначене з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина. Розмір аліментів може бути визначеним, як ? частина всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі - 243, 60 грн. Згідно п.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач будучи батьком дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, у зв'язку з чим позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 500грн. щомісячно, при цьому вказав, що регулярно надавав кошти на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 24.11.2004р. року серія [NUMBER]. Відповідач будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний таку допомогу надавати і за станом свого здоров'я та матеріальним становищем в змозі її надавати. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом враховується вимоги ст.182 Сімейного кодексу України, а саме, що відповідач хворіє на туберкульоз легень, є працездатним, інших осіб у нього на утриманні не має, а тому визначає їх розмір в сумі 500 грн. щомісячно. Судові витрати по справі становлять 243 грн.60 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 16 серпня 2013 року вона позичила відповідачці грошові кошти в сумі 13500 грн., які та мала повертати по 500 грн. щомісяця з серпня 2013 року. Однак з січні 2014 року [PERSON] припинила повертати ці кошти, борг залишився 11000 грн. На даний час в добровільному порядку повернути кошти відповідачка відмовляється, а тому позивачка просить її позов задовольнити та стягнути з [PERSON] 11000 грн. та 10000 грн. моральної шкоди. Представник позивачки подав до суду заяву, де позов підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві та просив розглядати справу без його участі. Відповідачка подала заяву, де позов визнала частково та просила розглядати без її участі. В часті стягнення боргу в сумі 11000 грн. позов визнала, щодо моральної шкоди заперечила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року [PERSON] позичила [PERSON] 13500 грн., дані обставини підтверджуються договором позики від 16.08.2013 року. Проте, відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором позики з повернення суми позики повністю не виконала, повернула лише 2500 грн. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала зобов'язання з повернення позики, а тому з нього на користь [PERSON] слід стягнути позичені кошти в сумі 11000 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. До правовідносин сторін, що виникли з порушення грошового зобов'язання, не можуть застосовуватися для відшкодування моральної шкоди загальні норми ст.ст. 16,23 ЦК України, роз'яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також положення ст. 1167 ЦК України, яка врегульовує правила позадоговірної відповідальності. Оскільки сторони при укладенні договору позики не передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позов [PERSON] задоволено частково, судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти стягнення аліментів не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, працює і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти стягнення аліментів не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого Старокостянтинівським відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області, відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, працює і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. Зазначив, що 29.09.1990 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 15.07.2014 року, актовий запис № 515, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10), від даного шлюбу сторони мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив суд позов задовольнити (а.с. 29). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 30). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернуіся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначав, що 12.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 12.05.2006 року, актовий запис № 302, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4), від даного шлюбу сторони дітей не мають Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив суд позов задовольнити (а.с. 14). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 15). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 07.05.1988 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 07.05.1988 року, актовий запис № 302, видане відділом РАЦС Фрунзенського району м. Душанбе (а.с. 4), від даного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила суд позов задовольнити (а.с. 22). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 23). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 20.02.1993 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, крім того в своїй заяві зазначив, що примирення між сторонами можливе та заперечував щодо розірвання шлюбу (а.с. 13). Позивач надала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, а також, просила шлюб розірвати, крім того заперечувала щодо надання часу для примирення (а.с. 14).. Дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 20.02.1993 року між позивачем та відповідачем. був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.02.1993 року, серія [NUMBER], актовий запис № 73, видане Подільським відділом ЗАГС м. Києва (а.с. 3). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 29.12.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 29.12.2007 року, актовий запис № 2562, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7), від даного шлюбу сторони мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 03.11.2010 року, актовий запис № 1977, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Представник позивача до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила суд позов задовольнити (а.с. 21). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 22). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про надання права на шлюб, оскільки вони не досягли шлюбного віку, однак бажають зареєструвати шлюб. В заяві вони зазначили, що [PERSON] народився [INFO], [PERSON] народилася [INFO], тобто не досягли шлюбного віку. На даний час [PERSON] вагітна, термін вагітності згідно довідки Чортківської ЦКРЛ становить 14 тижнів, тому укладення шлюбу з [PERSON] буде відповідати їх інтересам. Крім того, батьки заявників не заперечують проти реєстрації шлюбу між ними. В судовому засіданні заявники [PERSON] та [PERSON] заяву підтримують, просять задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] не заперечують проти надання права на шлюб їхнім дітям. Суд, вислухавши пояснення заявників, заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. [PERSON], [INFO], не досяг шлюбного віку, однак має намір зареєструвати шлюб з [PERSON], [INFO], яка також не досягла шлюбного віку. Заявниця [PERSON] є вагітною, термін вагітності станом на 6 червня 2014 року становить 14 тижнів, що стверджується заключенням райЛКК № 2/430. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Суд вважає, що реєстрація шлюбу між заявниками [PERSON] та [PERSON] відповідає їхнім інтересам.

Outcome: approved