Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 700 грн. щомісячно та утримання дружини, яка доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку, в розмірі 700 грн. щомісячно. Вказала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, за рішенням суду від 13 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано. Відповідач проживає окремо від дитини. Неповнолітній син проживає разом з нею, однак, відповідач добровільно на його утримання коштів не надає, не бажає домовитись про його участь в утриманні сина. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, направила на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, підтримує заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказав, що вимоги про стягнення аліментів на дитину визнає, проти вимог про стягнення утримання на дружину в розмірі 700 грн. заперечує, оскільки у нього відсутня можливість надавати таку допомогу, так як він не працює, відновлює своє здоровя після оперативного втручання, яке було в 2012 році, фактично перебуває на утриманні у своїх батьків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 травня 2014 року, за рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.6). 07 серпня 2014 року народився [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач(а.с.5). Відповідно довідки виконавчого комітету Веселівської сільської ради Теплицького району за №14 від 26 січня 2017 року [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON]. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, який визначено Законом України „Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року становить 1 355 грн.. Відповідно до ст.182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає задоволенню, і , враховуючи те, що позивач не працює, постійного доходу - 2 - не має, відповідач в цій частині вимоги визнає, заперечень проти позову не подав, враховуючи положення закону про те, що обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно. Щодо вимог позивача про стягнення коштів на своє утримання в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що позивачем не подано доказів про відповідний матеріальний стан відповідача, який дозволяв би йому надавати таку допомогу, тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не доведено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку. Витрати по оплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача.\~\~\~

Outcome: partial