Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до Врадіївського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 55 487 грн., в порядку регресу в рахунок погашення боргу за договором позики від 15.05.2012 року. Позивач зазначив, що в період шлюбу між ним та [PERSON], який тривав з 13.09.1997 року по 12.10.2013 року, він в цей період, а саме 15.05.2012 року в інтересах сімї, для покращення побутово - житлових умов проживання сімї уклав договір позики. За договором позики [PERSON] передав йому кошти в сумі 4 500 доларів США, що становило до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на день позики 36 000 грн. В свою чергу він зобовязувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 31.12.2013 року про, що була складена письмова розписка, яка була складена при свідках [PERSON] та [PERSON] Позичені кошти в сумі 4 500 доларів США, він разом з [PERSON] витратили на потреби сімї. Зокрема на вказані кошти вони провели ремонт їхнього спільного будинку, розташованого по вул. Кооперативні, 36, в с.м.т. Врадіївка, а саме придбали будівельні матеріали на суму 16 199 грн., а також витратили кошти на придбання щебеню, піску, оплати затрат на транспортні потреби, оплати послуг найманого працівника в сумі 5 000 грн. Також ним спільно з [PERSON] був придбаний телевізор марки Samsung UE4OES58007UXUA вартістю за 14 999 грн. Згідно укладеного договору позики, ним в зазначений строк та в повному обсязі за власні особисті кошти були повернуті [PERSON] позичені кошти в сумі 4 500 доларів США, про що свідчить розписка. Таким чином дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільного нажитого у шлюбі майна. Оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від обовязків за кредитом. Незважаючи на те, що ним особисто були позичені кошти, однак обовязок по поверненню кредиту, отриманого 15.05.2012 року та використаного в інтересах сімї, лежить на кожному з них, як подружжя, солідарних боржників, але враховуючи те, що ним особисто за власні кошти був повернутий борг за договором позики, то з [PERSON] на його користь підлягають стягненню в порядку регресу кошти в сумі 2 250 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення зазначивши, що в дійсності вона раніше перебувала в шлюбі з [PERSON], однак потім на підставі рішення Врадіївського районного суду від 01.10.2013 року шлюб між ними був розірваний. В період перебування в шлюбі вона разом з колишнім своїм чоловіком [PERSON] в літку 2011 року проводили ремонтні роботи по облаштуванню свого житлового будинку, розташованого в с.м.т. Врадіївка, по вул. Кооперпативна, 36. Зокрема були проведені зовнішні ремонтні роботи по утепленню будинку шляхом наклеювання на стіни будинку листів пінопласту. Дані роботи виконувалися мешканцем с.м.т. Врадіївка [PERSON] разом з іншим чоловіком, прізвище якого вона не памятає. Весь будівельний матеріал на проведення ремонтних робіт і оплату виконаних будівельних робіт робітниками купувався та оплачувалися за рахунок спільних їх сімейних коштів, які були отримані за рахунок отримання та заощадження заробітних плат, доходів від підсобного домашнього господарства, перед здійсненням робіт вони тримали свиней, які потім продали та отримали кошти, внаслідок чого і стало можливим проведення ремонтних робіт по утепленню будинку. Будь - які будівельні роботи по ремонту та реконструкції їх спільного з [PERSON] будинку в 2012 році не проводилися та не здійснювалися. Про позику її колишнім чоловіком [PERSON] грошей у [PERSON] в сумі 4 500 доларів США її стало відомо при отримані в лютому 2016 року позовної заяви [PERSON] до неї про стягнення коштів в порядку регресу в рахунок погашення боргу за договором позики. На той момент коли вона проживала однією сімєю з [PERSON], то він її нічого не говорив про свої наміри позики грошей та саму позику грошей в сумі 4 500 доларів США у [PERSON], який є товаришем її колишнього чоловіка. Особисто вона вважає, що розписка про позику її колишнім чоловіком у [PERSON] коштів в сумі 4 500 доларів США в присутності батьків [PERSON] - [PERSON], [PERSON] є сфальшованою та фіктивною. Оскільки її колишній чоловік працює у ПП ВКП «Каро» водієм і його заробіток є мінімальним, а інших доходів в її колишнього чоловіка на той час не було, щоб він міг позичити 15.05.2012 року у [PERSON] кошти в сумі 4 500 доларів США, а вже 31.12.2013 року віддати ці кошти. Доводи її колишнього чоловіка про те, що з метою повернення боргу [PERSON], ним були перепозичені кошти у свого брата [PERSON], є надуманими та були спростованні показаннями в суді його батька [PERSON], який зазначив, що його син [PERSON] не має роботи та таких грошей ніколи не мав. Крім цього, при розгляді справи в суді в 2014 року про поділ їх спільного сумісного майна, як подружжя [PERSON] на той час не заявляв про факт позики ним грошей у [PERSON] в сумі 4 500 доларів США, кошти які як зазначає [PERSON] нібито були витрачені на потреби сімї. Оскільки такої позики взагалі ніколи не існувало. Лише після того коли рішенням Врадіївського районного суду від 10.10.2014 року з [PERSON] на її користь були стягнуті кошти в сумі 52 234 грн., її колишнім чоловіком була вигадана версія про позику грошей у свого товариша [PERSON], з метою щоб уникнути виконання зазначеного рішення суду. Також є безпідставним твердження її колишнього чоловіка, що ремонтні роботи їх сумісного будинку проводилися в літку 2012 року. Оскільки ці доводи були спростовані в суді показами свідка [PERSON] та [PERSON] При наданні її колишнім чоловіком в суді акту обстеження матеріально побутових умов, в якому зазначено, що нібито свідками [PERSON] та [PERSON] підтверджено факт, що будівельні роботи з реконструкції їх спільного будинку проводилися в літку 2012 року, від долучення такого доказу до справи [PERSON] відмовився після того, як було заявлено її представником клопотання про допит цих свідків в суді. Всі будівельно ремонтні роботи по реконструкції та облаштуванню їх спільного житлового будинку в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36, проводилися в літку 2011 року за рахунок спільних коштів на той час їх сімї, а також був придбаний телевізор марки Samsung за ці спільні кошти сімї, а не за рахунок нібито позичених грошей у [PERSON] В зв'язку з тим, що позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, то на думку відповідачки не має підстав для задоволення позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав з тих же підстав, що і [PERSON], та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Аналізуючи докази надані сторонами та їх пояснення, суд визнав доведеними такі факти: -Згідно рішення Врадіївського районного суду від 01.10.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (зазначене рішення); -Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.10.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок грошової компенсації ? частки вартості майна, автомобіля були стягнуті кошти в сумі 52 234 грн. (зазначене рішення); -Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 року начальника ДВС Врадіївського РУЮ [PERSON], було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 474/924/ц від 16.12.2014 року, виданого Врадіївським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок грошової компенсації ? частки вартості майна, автомобіля коштів в сумі 52 234 грн. -Згідно довідки, виданої ПП ВКП «Каро» за № 78 від 11.03.2016 року заробітна плата [PERSON], який працював водієм за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року склала 14 887,58 грн. (зазначена довідка); -Згідно фіскального чеку ТОВ «Комфі Трейд» від 07.12.2012 року, вартість телевізора марки Samsung UE4OES58007UXUA склала 14 999 грн. -Згідно показань свідка [PERSON] в суді, він в червні 2011 року на протязі двох тижнів разом з братом своєї дружини, який на даний час є покійним вдвох за наймом подружжя [PERSON] Андрія і [PERSON] працювали у подружжя [PERSON]. Зокрема утепляли їх будинок зовні пінопластом в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36. За виконану роботу подружжя [PERSON] Андрій і [PERSON] заплатили йому та напарнику 3 000 грн. -Згідно показань свідка [PERSON], яка в суді зазначила, що [PERSON] є її донькою, а [PERSON] є колишнім зятем. Безпосередньо вона добре памятає, що її донька [PERSON] разом з колишнім зятем [PERSON] здійснювали ремонтні зовнішні роботи по отепленню свого будинку в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36, в літній період 2011 року. Про те, що її колишній зять [PERSON] позичив гроші на проведення ремонтних робіт будинку, їй донька [PERSON] з цього приводу на той час нічого не розповідала. Якщо б така позика існувала, то її донька [PERSON] обовязково їй про це повідомила так, як вона разом зі своїм чоловіком постійно по можливості допомагали своїй доньці [PERSON] і колишньому зятю [PERSON] -Згідно повідомлення Національного банку України від 15.05.2015 року офіційний курс гривні до долара США станом на 15.05.2015 року складає: 100 грн. 799.000 доларів США. -Згідно повідомлення Національного банку України від 21.01.2016 року офіційний курс гривні до долара США станом на 21.01.2016 року складає: 100 грн. 2 466,1043 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 65 ЦК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Водночас ч. 3 ст. 65 ЦК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.\~ Таким чином із змісту ч. 3 ст. 65 ЦК України випливає, що для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна потребується на це згода другого з подружжя викладеної в письмовій формі. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість (ст. 31 ЦК). В судовому засіданні позивачем було зазначено, що про позичку ним грошей у [PERSON] безпосередньо 15.05.2012 року в сумі 4 500 доларів США, його дружина [PERSON] на той час про це знала так, як він про це їй розповідав. Сама відповідачка цей факт заперечувала, що їй щось було відомо про позичку грошей її колишнім чоловіком [PERSON] у [PERSON] на момент проведення ремонтних робіт їх спільного будинку в 2011 році. Про це їй стало відомо лише в лютому 2016 року при зверненні [PERSON] до неї з даним позовом. На підтвердження договору позики грошей у [PERSON] в сумі 4 500 доларів США, позивачем до матеріалів справи була додана розписка від 15.05.2012 року, яка була оформлена від його імені про те, що ним у [PERSON] були отримані кошти в сумі 4 500 доларів США, які він зобовязується повернути позикодавцеві до 31.12.2013 року. Враховуючи те, що станом на 15.05.2012 року згідно повідомлення Національного банку України офіційний курс гривні до долара США становив: 100 грн. - 799.000 доларів США, то при укладенні договору позики на суму 4 500 доларів США, що в перерахунку становить 35 955 грн., договір позики про який зазначає позивач виходить за межі дрібного побутового договору, відповідно позивач [PERSON] перед укладанням зазначеного ним договору позики на суму 4 500 доларів США повинен був повідомити на той час свою дружину відповідачку [PERSON] та отримати від неї письмову згоду на вчинення даного договору позики. Однак, відповідачка заперечує той факт, що відповідач повідомляв їй про свої наміри укласти договір позики з [PERSON] та те, що такий договір взагалі укладався між [PERSON] та [PERSON] Щодо самої розписки суд зазначає, що хоча положеннями ст. 1047 ЦК України не визначено вимоги до розписки, як документа, що підтверджує факти укладення договору позики та отримання коштів, однак ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначає сторони договору позики, а саме: позикодавця та позичальника, а отже і необхідність їх ідентифікації як сторін договору позики (зазначення прізвища, ім'я, по-батькові, паспортних даних, тощо). Однак в самій розписці наданій позивачем, з тексту якої вбачається, що позикодавцем виступає [PERSON], однак інших даних щодо позикодавця, які б дали можливість його ідентифікувати саме з особою позикодавця (паспортні дані особи та інше) в розписці не зазначено. Також в розписці відсутні дані відносно двох свідків (паспортні дані, адреси цих осіб), яких можна було б ідентифікувати саме з тими зазначеними в розписці свідками. Розписка від 15.05.2012 року на яку посилається позивач як на належну форму договору позики, не відповідає загальним вимогам визначеним у ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Разом з тим ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем в судовому засіданні не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин про те, що ремонтні роботи по облаштуванню будинку належного йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності були виконані саме в літку 2012 року, а не в 2011 році. Про те, що ним в дійсності були позичені кошти у [PERSON], які потім були використані в інтересах сімї та те, що ним перед здійсненням позики була попереджена на той час його колишня дружина [PERSON], яка дала згоду на позику грошей, докази які б дали суду можливість оцінити твердження позивача з точки зору приписів ч. 4 ст. 65 СК України. Посилання позивача на показання свідка [PERSON] про те, останнім йому в дійсності по розписці 15.05.2012 року були позиченні кошти в сумі 4 500 доларів США в присутності його батьків [PERSON], [PERSON], а також на показання своїх батьків [PERSON], [PERSON], які були допитані в суді, як свідки, що вони були присутні при позичці [PERSON] їх сину [PERSON] вищезазначеної суми грошей, з огляду на приписи ст. ст. 11, 58-60 ЦПК України, оцінюються судом критично та не беруться до уваги. Оскільки, свідок [PERSON] в суді зазначив, що дійсно ним в травні 2012 року були позичені [PERSON] кошти в сумі 4 500 доларів США. Однак, він не знає чи повідомляв [PERSON] своїй дружині [PERSON] про свої наміри перед здійсненням позики у нього грошей та яким чином [PERSON] розпорядився позиченими коштами, він не знає. Свідки [PERSON], [PERSON] тільки зазначили, що вони були присутні в машині коли[PERSON] передав їх сину [PERSON] гроші, долари. При цьому, відповідачка в суді заперечувала той факт, що ремонтні роботи по облаштуванню їх спільного з відповідачем будинку виконувалися в літку 2012 року, а були виконанні, як було зазначено відповідачкою саме в літку 2011 року за спільні кошти їх сімї, накопичених за рахунок заробітних плат, отриманих за рахунок реалізації продукції домашнього підсобного господарства. Так само, як був і придбаний в 2012 році телевізора марки «Samsung» за їх спільні з відповідачем кошти. Про наміри позики грошей у [PERSON], як зазначила відповідачка позивач їй про це не повідомляв та такої позики в дійсності ніколи не здійснювалося. Також, суд не бере до уваги наданий позивачем товарний чек рахунок № 135 від 18.07.2012 року від постачальника [PERSON], про придбання товару в асортименті 8 видів на загальну суму 16 199 грн., оскільки не відомо ким була здійснена покупка згідно товарного чеку та позивачем не надано будь - яких доказів на підтвердження того, що даний товар був використаний при проведенні ремонтних робіт по облаштуванню будинку в с.м.т. Врадіївка, по вул. Кооперативна, 36. З врахуванням того, що в даному чеку прізвище та імя платника «Ворона Андрей» виконано різним почерком та барвниками. Сама відповідачка заперечує той факт, що придбаний товар, який зазначений в товарному чеку рахунку № 135 від 18.07.2012 року був використаний при виконанні ремонтних робіт по облаштуванню її з позивачем спільного будинку. Оскільки такі роботи були виконані в літку 2011 року. Заперечення відповідачки також підтверджуються показаннями свідків. Так, свідком [PERSON] в суді було зазначено, що ним в червні 2011 року на протязі двох тижнів разом з братом своєї дружини, який на даний час є покійним, за усним договором найму подружжя [PERSON] Андрія і [PERSON] були виконані роботи з утеплення будинку в с.м.т. Врадіївка, по вул. Кооперативна, 36. За виконану роботу подружжя [PERSON] Андрій і [PERSON] заплатили йому та напарнику 3 000 грн. Аналогічні свідчення відносно того, що ремонтні роботи по облаштуванню свого будинку в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36 на той час подружжям [PERSON] Андрієм і [PERSON] було виконано в 2011 року, підтвердила в суді і свідок [PERSON] Також, суд не бере до уваги, як доказ наданий позивачем в суді акт обстеження матеріально побутових умов проживання [PERSON] від 09.03.2016 року. Оскільки позивач відмовився від дослідження судом даного акту обстеження матеріально побутових умов, як доказу по справі та просив повернути йому цей акт після того, як представником відповідача було заявлено клопотання про виклик в суд та допит в якості свідків тих осіб, які вказані в даному акті з приводу фактів зазначених в цьому акті. В сукупності вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed