Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 03.03.2020\~р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідачів солідарно на її користь основну суму боргу за розписками 10.11.2015\~р. у розмірі 20\~000,00\~дол.\~США, що в еквіваленті на 25.02.2020\~р. становить 489\~990,90\~грн. На обґрунтування наведених позовних вимог представник Позивача Махмудова\~О.С. (ордер адвоката серії\~АІ №\~1025967, а.с.\~12) у позовній заяві зазначила, що Відповідач [PERSON] 10.11.2015\~р. отримав у Позивача позику у розмірі 20\~000\~дол.\~США зі строком повернення до 10.11.2017\~р. та зі сплатою 1,5\~% щомісяця, про що Відповідачем власноруч складена розписка. Крім того, Відповідач [PERSON] (дружина Відповідача [PERSON] ) 10.11.2015\~р. поручилася виконати за останнього зобов`язання в повному обсязі щодо повернення грошових коштів, про що також склала розписку. 21.01.2020\~р. одночасно на адреси Відповідачів, які зазначені в їх паспортах, була направлена претензія про повернення суми позики та відсотків. За станом на день подання до суду позовної заяви запозичені гроші Відповідачами не повернуто, хоча минуло більше двох років від кінцевої дати повернення позики (а.с.\~2-3). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті\~187 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 31.03.2020\~р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачам строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 19.05.2020\~р. (а.с.\~22-23), відкладено через неявку Відповідачів та відсутність підтвердження вручення судових повісток усім учасникам справи на 23.06.2020\~р. та на 17.08.2020\~р. Ухвалою суду від 17.08.2020\~р. призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 09.09.2020\~р. (а.с.\~61-62), відкладено через неявку Відповідачів на 12.10.2020\~р., надалі було оголошено перерву до 23.11.2020\~р. для забезпечення надання суду Позивачем оригіналів боргових розписок Відповідчів. У судових засіданнях 12.10.2020\~р. та 23.11.2020\~р. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги, стягнувши з Відповідачів солідарно заборгованість у національній валюті (гривні) в розмірі, зазначеному в позовній заяві; проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду не заперечувала. Щодо обставин справи додатково пояснила, що вона є фізичною особою підприємцем, працює у на авторинку на вул.\~Перова, що в м.\~Києві, була знайома з Відповідачами, які брали в неї товар на реалізацію, працювали разом близько 5-ти років. У 2015\~році Відповідачі збиралися, як вони сказали, купити хату, тому попросили у неї в борг спочатку 18\~000\~доларів США, а через якійсь час ще дві тисячі. У подальшому вона (Позивач) дізналася, що Відповідачі будинок не купляли, а гроші брали з тим, щоб розрахуватися з іншими боргами; тепер з нею вони не хочуть мати ніяких стосунків, ховаються, їх сусіди кажуть, що я не перша, хто їх розшукує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в порядку частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті\~128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток на їх зареєстровану адресу місця проживання, встановлену в порядку виконання вимог частин шостої, сьомої статті\~187 ЦПК України (а.с.\~16-19), які поверталися без вручення з відмітками «адресат відсутній» (а.с.\~32, 58-59, 60-61, 74, 75), «за закінченням терміну зберігання» (а.с.\~33, 35), «інші причини» (а.с.\~34, 49, 51, 53), а також шляхом розміщення оголошень про їх виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.\~29-30, 40, 46, 56-57, 64-65, 73, 80-81). За наведених обставин, Відповідачі вважаються належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи на підставі пункту\~4 частини восьмої, частина одинадцята статті\~128, частина десята статті\~130 ЦПК України. Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачами судових повісток, виходить як з наведених вище положень статей\~128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття\~6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). За чинним законодавством України саме за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт\~7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016\~р. №\~207). З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті\~55, 68 Конституції України). За загальним\~правилом частини\~першої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею.\~При цьому\~згідно з\~частиною четвертою\~статті\~223\~ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, наданою в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення\~Позивача,\~розглянувши матеріали\~справи й\~оцінивши наявні\~в справі\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, суд виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що Відповідач [PERSON] , [INFO] , 10.11.2015\~р. позичив у Позивача грошові кошти у розмірі 20\~тисяч доларів США строком на два роки до 10.11.2017\~р. під 1,5\~% на місяць, зобов`язавшись повернути основну суму боргу в розмірі 20\~тисяч доларів США по закінченню терміну позики, тобто до 10.11.2017\~р. Факт отримання [PERSON] коштів за договором позики підтверджується наданим Позивачем у судовому засіданні 23.11.2020\~р. оригіналом розписки названого Відповідача, що зроблена ним на ксерокопії його паспорту (а.с.\~4, 84-85). При цьому в цій розписці зазначено також, що у випадку неспроможності ним виконати цю угоду, всю повноту відповідальності бере на себе його дружина [PERSON] . У свою чергу Відповідач [PERSON] також на ксерокопії її паспорту надала Позивачеві розписку про те, що вона бере на себе відповідальність по сплаті боргу в розмірі 20\~тисяч доларів США, що зазначені в угоді між її чоловіком [PERSON] і громадянкою [PERSON] ; оригінал цієї розписки також було надано Позивачем суду (а.с.\~5, 87-88). Отже, факт отримання Відповідачем [PERSON] від Позивача [PERSON] коштів у розмірі 20\~тисяч доларів США, а також зобов`язання Відповідачів [PERSON] та [PERSON] повернути Позивачеві ці кошти в строк до 10.11.2017\~р. підтверджується наданими суду в судовому засіданні 23.11.2020\~р. оригіналами згаданих боргових розписок. При цьому відміток про повернення коштів Позивачеві ці розписки не містять. Позивачем також вживалися заходи з повернення зазначених коштів, на підтвердження суду надано копію вимоги про повернення та підтвердження її відправлення та вручення одному з Відповідачів (а.с.\~6-8). За визначенням частин першої, другої статті\~509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею\~11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття\~526 ЦК України). Статтею\~1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття\~1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019\~р. у справі №\~464/3790/16-ц). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті\~1049 ЦК України); зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття\~599 ЦК України). Статтею\~545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, наявність у Позивача оригіналів двох боргових розписок обох Відповідачів відповідно [PERSON] та [PERSON] без зазначення на них про повернення ними суми боргу, на думку суду, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 12.11.2020\~р. у справі №\~154/3443/18. Крім того, зважаючи на зміст розписки Відповідача [PERSON] , суд застосовує положення частини першої статті\~546 ЦК України про те. Що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Згідно з положеннями статей\~553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Зважаючи на усе наведене вище, суд вважає доведеним наявність у Відповідачів перед Позивачем заборгованості за договором позики від 10.11.2015\~р. у розмірі 20\~000\~доларів США, які можуть бути стягнуті в еквіваленті у гривні, про що Позивач просила в судових засіданнях 12.10.2020\~р. та 23.11.2020\~р., оскільки зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників (як це вказано в позовній заяві), внесло б двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018\~р. у справі №\~761/12665/14-ц). Тому суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття\~13 ЦПК України) та позицію Позивача в судових засіданнях, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню з визначенням суми заборгованості у національній валюті України. За імперативними приписами частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідачів стягуються судові витрати на користь Позивача. Відповідно до статей\~509, 526, 530, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved