Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

До Богунского районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до Комунального підприємства «Житомирводоканал» про визнання наказів незаконним та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 21 січня 2015 р. наказом №9-к її, [PERSON], було звільнено з посади начальника цеху водоводу в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених трудовим договором п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідний запис було зроблено до її трудової книжки. 08 лютого 2016 р. було внесені зміни в наказ №9-к від 21.01.2016 р. про її звільнення, а саме змінено дату звільнення з 21.02.2016 р. на дату 08.02.2016 рок, у зв'язку iз її перебуванням на лікарняному з 21.01.2016 р. по 29.01.2016 р., з 01.02.2016 р. по 05.02.2016р. та виходом на роботу 08.02.2016 р. Підставою для її звільнення послугували наказ про накладення дисциплілнарного стягнення у вигляді звільнення № 17 від 21.01.2016 р. та рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення [PERSON] (протокол засідання № 87 від 21.01.2016 р.). В наказі № 17 від 21.01.2016 р. про накладення дисциплінарного стягнення - звільнення [PERSON] було наказано начальнику відділу кадрів підготувати проект наказу про її звільнення з посади начальника цеху водоводу Комунального підприемства «Житомирводоканал» з 21 січня 2016 р. за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та п.п. 1.1, 2.1, 2.5, 2.10 Посадової інтрукції за п.З ст.40 КЗпП України. Позивачка вважає, що викладені обставини в наказі № 9-к від 21.01.2016 р. та наказі № 17 від 21.01.2016 р. не відповідають дійсності, а самі накази е незаконними та підлягають скасуванню, а вона поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. У судовому засіданні, позивачка та її представники підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, позов не визнали у повному обсязі та направили до суду заперечення. Суд, вислухавши позицію позивачки та її представників, дослідивши матеріали позову, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи стягнення у вигляді догани або звільнення. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутршнього трудового розпорядку, якщо до працівника paнiшe застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. 3 роз'яснень, що викладені у п. 22 вищезазначеної постанови Пленуму, також вбачається, що у справах про поновлення на роботі ociб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п. 1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила i порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільнені ступінь тяжкості вчиненого проступку i заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, i попередня робота працівника. Згідно з ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження i призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положениями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який ix обрав, i лише з підстав, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно зi ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснения. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку i заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, i попередню роботу працівника. Стягнення оголошуеться в наказі (розпорядженні) i повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЦПК України, у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності переведення, атестація, зміна умов пpaцi, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» iншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. За таких обставин суд вважає, що саме відповідач повинен довести, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення було проведено ним законно, а не з особистої неприязності. Суд вважає, що відповідачем при накладенні на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не були додержані передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила i порядок застосування дисциплінарних стягнень. Судом встановлено, що [PERSON] багато років сумлінно працювала на комунальному підприємстві «Житомирводоканал». Систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку не допускала. Так, в наказі № 17 від 21.01.2016 р. зазначено що підставою її звільнення є те, що 17.11.2015 р. сталась поломка електродвигуна потужнютго 55кВт , що призвело до порушення якості води. Слід зазначити, що вона з 12.11.2015 р. по 21.11.2015 р. хворіла, а тому не могла запобігти поломці електродвигуна. Суд вважає, що відсутність працівника на роботі у зв'язку iз хворобою не може вважатись невиконання ним обов'язків без поважних причин. Згідно ст. ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесені piшення про поновлення на poботi орган, який розглядає трудовий cпip, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи але не бiльше як за один рiк. Якщо заява про поновлення на poботi розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий cпip, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У зв'язку із тим, що [PERSON] була незаконно звільнена з роботи, суд вважає, що вона має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З розрахунку суду середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] складає 25 745 (двадцять п'ять тисяч сімсот сорок п'ять грн.) 04 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життевих зв'язків i вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 5 000 (п'ять тисяч грн.) З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне визнати незаконними та скасувати накази № 9-к від 21.01.2016 р. про звільнення [PERSON] з посади начальника цеху водоводу в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених трудовим договором на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та наказ №17 від 21.01.2016 р. про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення [PERSON]. Поновити [PERSON] Костянтивну на посаді начальника цеху водоводу Комунального підприємства «Житомирводоканал» з 08 лютого 2016 р. Стягнути з Комунального тдприемства «Житомирводоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у poзмipi 25 745 (двадцять п'ять тисяч сімсот сорок п'ять грн.) 04 коп. Стягнути з Комунального тдприемства «Житомирводоканал» на користь [PERSON] моральну шкоду в poзмipi 5 000 (п'ять тисяч грн.) Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнути з Комунального підприємства «Житомирводоканал» на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. У зв'язку з вищевикладеним та на підставі ст.ст.42 ч.1, 43, 492, 235 ч.2 КЗпП України,

Outcome: partial