Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

В червні 2013 року до суду надійшла позовна заява, яку позивачка в остаточній редакції уточнила 21.11.2013 року, у якій вона просила суд постановити рішення, яким внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом і визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину грошових внесків з відсотками, провести перерозподіл спадкового майна, витребувати від [PERSON] спадкову квартиру, стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію на ? частки грошових внесків з відсотками, а також стягнути з відповідача судові витрати на користь [PERSON] В обґрунтуванні позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є рідною дочкою [PERSON]. [INFO] року помер її батько. У 1975 році мати позивачки - [PERSON] разом із донькою виїхала на постійне місце проживання до Росії. З батьком позивачка підтримувала родинні відносини до 2005 року, з кінця 2006 року зв'язок був відсутній. Про день смерті батька [PERSON] ніхто не повідомив. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року був признаний додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. 24.05.2013 року позивачка оформила заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Після смерті батька залишилася спадщина, яка складається з наступного майна: однокімнатна квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло; грошових внесків з відсотками, компенсаціями та індексації в філії-Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України; грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексації в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія -Дніпродзержинське відділення № 3292; грошового внеску з відсотками в ТОВ «Банк Фамільний» Дніпропетровській філії по рахунку № [NUMBER]; грошового внеску з відсотками в ВАТ АКБ «АВТОКРАЗБАНК» в Дніпропетровській філії по рахункам № [NUMBER], № [NUMBER]; грошового внеску з відсотками в АКІБ «УкрСиббанк» по рахунках № [NUMBER]. Загальна вартість спадкового майна у вигляді грошових внесків складає 83 499 грн. 61 коп. 21.03.2007 року [PERSON] одержав у 3 Дніпропетровської державної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову квартиру [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначені грошові внески в банках України. 10.06.2013 року представник позивачки - [PERSON] звернулася до 3 ДДНК із заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] Листом було роз'яснено, що у зв'язку із запереченням [PERSON] проти отримання позивачкою спадкового права на майно померлого батька, їй необхідно звернутися до суду з позовною заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. 23.01.2013 року [PERSON] подарував своїй матері - [PERSON] спадкову квартиру згідно договору дарування. 10.07.2013 року [PERSON] продала [PERSON] спадкову квартиру, згідно договору купівлі-продажу. Позивачка вважає, що її законні інтереси були порушені, у зв`язку з чим, була вимушена звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, її представник [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Крім того, 03.07.2014 року нею було подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 3 Дніпропетровською державною нотаріальною конторою м. Дніпропетровська 21.03.2007 року за реєстровим № 2-855 та № 2-867. Ухвалою суду від 04.07.2014 року вимоги позивачки в частині внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом були залишені без розгляду. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, повідомлялися належним чином про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомили. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, повідомлялися належним чином про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомили. Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання з'явилася, повідомлялася належним чином про день та час слухання справи, причин неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України набувач визначається добросовісним, якщо він не знав, що особа , у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] являється рідною донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданим Заводським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська 09.10.2012 року, актова запис № 325 (а.с.13). [INFO] року [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління 09.10.2012 року, актова запис № 7196 (а.с.12). Після смерті батька, син [PERSON] 07.11.2006 року звернувся до 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська із заявою про прийняття спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с.67). Вищевказана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським тепловозоремонтним заводом 24.04.1994 року, розпорядження № 310, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентар бюро за № 133п-63, реєстровий номер 17330323 (а.с.56-57). Відповідно звіту ТОВ виробничо-комерційного підприємства «Електрика» від 07.06.20013 року № 07-06/13Є, ринкова вартість квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] складає - 209 201 грн. (а.с.26-46). 21.03.2007 року [PERSON] одержав у 3 Дніпропетровської державної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову квартиру [ADDRESS] за реєстром № 2-855. 21.03.2007 року [PERSON] одержав у 3 Дніпропетровської державної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається: грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексами і філії-Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» № 6719 м. Дніпропетровська по рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], що належали спадкодавцю на підставі довідки № 0148 від 18.01.2007 року, виданим вищевказаним відділенням ощадбанку (а.с.84), грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія-Дніпродзержинське відділення № 3293 по рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], що належали спадкодавцю на підставі довідки № 10422 від 08.12.2006 року, виданої вищевказаним відділенням ощадбанку (а.с.83), грошового внеску з процентами в ТОВ «Банк Фамільний» Дніпропетровській філії по рахунку № [NUMBER], що належав спадкодавцю на підставі довідки № 2/03-372 від 28.11.2006 року, виданої вищевказаним відділення банку (а.с.82), грошового внеску з процентами, в ВАТ АКБ «АВТОКРАЗБАНК» в Дніпропетровській філії по рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], що належав спадкодавцю на підставі довідки № 05/08 від 15.01.2007 року, виданої вищевказаним відділенням (а.с.81), грошового внеску з процентами, в АКІБ «УкрСиббанк» рахунку № [NUMBER], що належав спадкодавцю на підставі довідки № 18-03-275 від 21.03.2007 року, виданої вищевказаним банком (а.с.85), однієї тисячі дев'яносто чотирьох простих іменних акцій ВАТ «Дніпропетровський завод» загальною номінальною вартістю 273,50 грн., що належали спадкодавцю на підставі виписки № 3412 з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку [NUMBER], виданої ТОВ «Дніпро-Сервіс-Реєстр» 28.11.2006 року, з належними дивідендами (а.с.79). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року було призначено [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, в строк 2 місяці, починаючи з дня вступу рішення в законну силу (а.с.17-18). Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року залишено без змін (а.с.20). 24.05.2013 року позивачкою було оформлено через нотаріуса Пермського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], та направлено до 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (а.с.97). 10.06.2013 року представник позивачки - [PERSON] звернулася до 3 Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, виданих 3 ДДНК 21.03.2007 року після померлого [INFO] року [PERSON] Листом № 1942/02-14 від 10.06.2013 року їй було роз'яснено, що у зв'язку із запереченнями [PERSON] проти її спадкового права на майно померлого батька, позивачці необхідно звернутися до суду з позовною заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщин (а.с.108). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно договору дарування від 23.01.2013 року [PERSON], під час розгляду справи в суді, тобто достовірно знаючи про існування спору за спадкову квартиру, незаконно подарував своїй матері - [PERSON] спадкову квартиру [ADDRESS]. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 104 (а.с.161-162). 10.07.2013 року [PERSON] продала [PERSON] спадкову квартиру згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 10.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 1329 (а.с.163-164). Згідно відповіді ПАТ «Банк Фамільний» від 15.07.2013 року вбачається, що грошові кошти по депозитному рахунку № [NUMBER], було відкрито на ім'я [PERSON] на підставі договору № 104 від 22.05.2006 року були видані заявою на видачу готівки № 221_9 від 29.05.2007 року [PERSON] в сумі 5006 грн. 20 коп., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року (а.с.158). В листі ПАТ «АКБ Банк» від 30.08.2013 року зазначено, що 29.05.2007 року [PERSON] отримав в ДпФ ПАТ «АКБ Банк» на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року, депозит в сумі 3 700 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 18 685 грн. та відсотки у розмірі 430 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 2 172, 31 грн. (а.с.194). Із відповіді ПАТ «УкрСиббанк» від 29.08.2013 року вбачається, що рух коштів по пенсійному рахунку № [NUMBER] було закрито 31.03.2009 року автоматично банком у зв'язку з відсутністю руху коштів (Т-2, а.с.27-31). Згідно відповіді АТ «Державний ощадний банк України» від 11.09.2013 року вбачається, що згідно заяви на переказ вкладу від 22.08.2009 року [PERSON] з рахунку № [NUMBER] перераховано суму 3106 грн. 30 коп. на новий компенсаційний рахунок в установу банку № [NUMBER] м. Дніпропетровськ. Таким чином, рахунок № [NUMBER] було закрито 03.09.2009 року (а.с.201). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. [PERSON] було усунуто від права спадкування після померлого [INFO] року [PERSON] (Т-2, а.с.32-35). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2013 року - скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування - відмовлено (Т-2, а.с.36-39). Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Віндикаційний позов базується на визнанні права власності абсолютним правом, яке не втрачається з незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом до інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 338 Цивільного Кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублене власником або особою,якій він передав майно у володіння, або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Таким чином, у разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною, в якій така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 Цивільного Кодексу України, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону. Адже результатом задоволення такого позову є застосування наслідків недійсності угоди, які стосуються лише сторін угоди і не поширюються на права особи, яка вважає себе власником спірного майна не будучи стороною угоди. Крім того, як вбачається із п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» 06.11.2009 року № 9 , норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину. Виходячи з наведеного, презюмується можливість витребування спірного майна без вимоги визнання недійсним договору, оскільки спірне майно неможливо повернути шляхом застосування реституції. Крім того, Верховним Судом України у листі-узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 24.11.2008 року звертається увагу на конкуренцію між реституцією та віндикацією при визнанні правочинів недійсними. Вища судова інстанція зазначає, що на відміну від норм ч.1 ст. 216 ЦК норми глави ХХVIV ЦК України є спеціальними, адже у них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема - віндикація. Верховний Суд України наголошує, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передано власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваний, то позов про визнання правочину недійним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту є визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладання недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку також не має перешкод і для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло у незаконного власника. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Враховуючи наведені обставини, позовні вимоги [PERSON] про витребування від [PERSON] спадкової квартири [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Крім того суд вважає, за можливе задовольнити вимоги позивачки про витребування від [PERSON] ? частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в розмірі 41 886 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про проведення перерозподілу майна, яке лишилося після смерті [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь ? частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2007 року грошових внесків з процентами, компенсаційними та індексаціями в розмірі 41 886 грн. підлягають задоволенню, оскільки вона є спадкоємицею першої черги за законом та відповідно до вимог закону вчинила дії, що свідчить про прийняття нею спадщини після смерті батька відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою було сплачено за подачу позову судовий збір у розмірі 1464,86 грн., 114,7 грн., 114,70 грн. та 114,70 грн. та комісійний збір за сплату судового збору у розмірі 14,65 грн. та 3 грн., разом 1826 грн. 61 коп., які підлягають стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Також, як вбачається з наданих квитанцій представником позивачки в інтересах позивачки було сплачено 250 грн. за оцінку спірного майна для подачі позову, а також для повідомлення відповідачів по справі були оплачені телеграми на суму 53,88 грн., 53,04 грн., 52,20 грн., а всього 159 грн. 12 коп., які також пілягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Таким чином, загальна сума судових витрат яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] складає 2 235 грн. 73 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved