Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 листопада 2006 року ЗАТ «ОТП Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір №ML-004/677/2006, за яким зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 320000 доларів США. [PERSON] зобовязався до 17 листопада 2031 року повертати кредит шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 3652 доларів 33 центи, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 31,52% річних. У разі порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у строки визначені договором, [PERSON] зобовязався сплачувати пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобовязань за кожний день прострочки. Крім того, 17 листопада 2006 року ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали договір поруки №SR-004/677/2006, за яким [PERSON] зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобовязань перед ЗАТ «ОТП Банк» за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. При цьому, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про стягнення боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. ЗАТ «ОТП Банк» виконав своє зобовязання за договором кредиту та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 32000 доларів США. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобовязання за кредитним договором, тому у нього виник борг по поверненню кредиту, сплаті відсотків та пені у загальному розмірі 403810 доларів США 65 центів та штраф у розмірі 79497 гривень 43 копійки. У звязку з порушенням [PERSON] графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», використав своє право, передбачене ч.1 ст.1050 ЦК України та п.1.9.1 кредитного договору, на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши досудову вимогу [PERSON] про дострокове повернення всієї суми заборгованості по кредиту не пізніше 30 днів з моменту її отримання. В той же час, з позовною заявою до суду ПАТ «ОТП Банк» звернувся лише 05 лютого 2010 року, тобто зі спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Тому [PERSON] просив суд визнати припиненим зобовязання за договором поруки №SR-004/677/2006 від 17 листопада 2006 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала предявлений позов та наполягала на його задоволенні. Представник ПАТ «ОТП Банк» у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.207-209) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.205). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», уклав з [PERSON] кредитний договір №ML-004/677/2006. За умовами якого ЗАТ «ОТП Банк» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 320000 доларів США. [PERSON] зобовязався до 17 листопада 2031 року повертати кредит шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 3652 доларів 33 центи, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 31,52% річних. У разі порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у строки визначені договором, [PERSON] зобовязався сплачувати пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобовязань за кожний день прострочки (а.с.5-13). 17 листопада 2006 року ЗАТ «ОТП Банк» уклав з [PERSON] договір поруки №SR-004/677/2006. За умовами якого [PERSON] зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобовязань перед ЗАТ «ОТП Банк» за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. При цьому, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (а.с.19-21). Відповідно до положення ч.1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з положеннями ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зі змісту договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки п.4.2. про припинення поруки після виконання боргових зобовязань в повному обсязі, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить вимогам ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. У звязку з цим, підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року та у справі №6-990цс15 від 27 січня 2016 року. У даному випадку ПАТ «ОТП Банк» реалізував своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України для дострокового погашення кредиту шляхом направлення [PERSON] досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 19 серпня 2008 року. Разом з тим, з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 січня 2009 року вбачається, що прострочення [PERSON] виконання умов кредитного договору розпочалось ще у квітні 2008 року. Тому вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах шестимісячного терміну, починаючи з 19 серпня 2008 року і до 20 лютого 2009 року, чого зроблено банком не було. Вказаний позов до поручителя ПАТ «ОТП Банк» предявив лише 05 лютого 2010 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а зобовязання [PERSON] за договором поруки від 17 листопада 2006 року є припиненими. При цьому, судом критично сприймаються доводи представника ПАТ «ОТП Банк» про пропуск строку позовної давності [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом, з огляду на наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст.252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), зокрема згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу. Так, як вбачається з матеріалів справи про порушення своїх прав, зокрема стягнення в солідарному порядку з нього заборгованості за кредитним договором [PERSON] дізнався лише після отримання його представником [PERSON] копії заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2010 року у квітні 2016 року, що підтверджується підписом представника на довідковому листі до матеріалів цивільної справи. З огляду на це, [PERSON] не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим. Крім цього, у відповідності до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. У звязку з тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Тому суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 06 квітня 2010 року, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 10 червня 2016 року (а.с.183) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок. Предявлений ним задоволений. З огляду на це, з ПАТ «ОТП Банк» на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 551 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved