Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

До Воловецького районного суду Закарпатської області звернувся позивач [PERSON] із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (борговою розпискою). Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 26.01.2018 року позивач згідно укладеного договору позики (розпискою), позичив відповідачці [PERSON] 1860 доларів США. Факт отримання коштів підтверджується власноручно складеною відповідачкою борговою розпискою від 26.01.2018 року, підписаною нею у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . У розписці сторони погодили порядок та умови повернення грошових коштів. Відповідач зобов`язалася повернути кошти в розмірі 1860 доларів США, до 01.07.2018 року включно. Протягом 2018 р. частину коштів відповідачкою було повернуто позивачу в розмірі 804 доларів США. Проте, більшу частину коштів 1056 доларів США відповідачка не повернула, про що свідчить наявність у позивача боргового документу. 01.07.2018 р. позивач пред`явив відповідачці усну вимогу, згідно розписки щодо повернення заборгованості, проте відповідачка ухиляється від виконання свого зобов`язання, всі намагання позивача зустрітися із нею виявились марними, що позивач розцінює як небажання повертати позику. За змістом умов розписки, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів боржник зобов`язується сплатити відсотки із розрахунку 10% від суми боргу щомісяця за час прострочки сплати боргу, що складає 2006,40 доларів США. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики (розпискою) у розмірі 1056 доларів США, проценти за користування коштами в сумі 2006, 40 доларів США, та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується відстеженням рекомендованого повідомлення з відміткою «вручено особисто» за № [NUMBER] . У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідачка відзиву на позов не подавала. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2018 року позивач згідно укладеного договору позики (розпискою), позичив відповідачці [PERSON] 1860 доларів США. Факт отримання коштів підтверджується власноручно складеною відповідачкою борговою розпискою від 26.01.2018 року, в якій вказано, що [PERSON] , [INFO] , (паспорт серії [NUMBER] ), цією розпискою підтверджує отримання від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 1860 доларів США та зобов`язується особисто повернути вказану суму в цій розписці згідно вимог чинного законодавства в строк до 01 липня 2018. Також, у разі несвоєчасного повернення зобов`язалася сплатити позивачу відсотки із розрахунку 10% від суми боргу щомісяця за час прострочки сплати боргу. У розписці міститься підпис [PERSON] (а.с.5). Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015у справі №6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] наявна розписка відповідачки [PERSON] , яка досліджена судом та в якій відповідачка [PERSON] зазначила про отримання нею 26.01.2018 року від позивача [PERSON] грошових коштів в сумі 1860 доларів США, зі строком повернення суми боргу до 01.07.2018 року. Протягом 2018 року частину коштів відповідач повернула позивачу в розмірі 804 доларів США, проте решта коштів 1860 доларів США - 804 доларів США = 1056 доларів США, відповідач до теперішнього часу не повернула позивачу вказану суму боргу у строк, зазначений у розписці, доказів повернення даного боргу суду не надала, і в судовому засіданні вони не були здобуті. Внаслідок чого, за відповідачкою утворилась заборгованість в розмірі 1056 доларів США. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Окрім того, згідно положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із змісту боргової розписки вбачається, що у разі несвоєчасного повернення грошових коштів боржник [PERSON] зобов`язується сплатити відсотки із розрахунку 10% від суми боргу щомісяця за час прострочки сплати боргу, що було обумовлено сторонами у розписці, підписаної власноручно відповідачкою.(а.с. 5). Згідно розрахунку заборгованості по 10% щомісяця від залишкової суми боргу 1056 доларів США за період із 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. складає суму процентів від суми боргу, яка становить 2006,40 доларів США. (а.с. 9). Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. 31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Як вбачається з матеріалів справи, договір позики від 26.01.2018 року укладений в іноземній валюті - доларах США. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивачем додано до позовної заяви копію витягу із сайту Національного банку України, про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти, станом на день підписання позовної заяви 03.02.2020 року. Із якого вбачається, що офіційний курс гривні до американського долару США станом на 03.02.2020 року складає 25,0294 гривень за один долар США. (а.с.10). Отже, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позики (розпискою) від 26.01.2018 року відповідач [PERSON] , перед позивачем [PERSON] має заборгованість, яка складається із: - суми боргу за договором позики (розпискою) від 26.01.2018 року розміром 1056 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 03.02.2020 року становить відповідно до розрахунку 1056*25,0294 = 26 431,05 гривень. - процентів за договором позики від 26.01.2018 за період прострочення із 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. в розмірі 2006,40 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 03.02.2020 року становить відповідно до розрахунку 2006,40 *25,0294 = 50 219 гривень. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання в борг у позивача коштів, що було обумовлено сторонами у розписці, підписано власноручно відповідачкою, факт неповернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики (розпискою) суми боргу в розмірі 26 431 (двадцять шість тисяч чотириста тридцять одну) грн. 05 коп., що еквівалентно сумі 1056 (тисячу п`ятдесят шість) доларів США та 50 219 (п`ятдесят тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень, що еквівалентно 2006 (двом тисячам шість) доларів США 40 центів - проценти за час прострочення сплати боргу. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі, слід стягнути з відповідача у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved