Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

В травня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання до досягнення малолітніми дітьми трирічного віку. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 12 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 201. Від спільного проживання мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час спільно не проживають. Малолітні діти проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні. Вона ніде не працює, так як доглядає малолітніх дітей, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги до досягнення дітьми трирічного віку. Відповідач є працездатною особою, але надавати матеріальну допомогу на її утримання в добровільному порядку відмовляється. Просить суд стягнути з відповідач аліменти на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 201 (а.с. 8). Від спільно проживання мають малолітніх дітей, доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). В свідоцтвах про народження батьком дітей записаний відповідач по справі, [PERSON]. На теперішній час сторони по справі разом не проживають. Згідно довідки про склад сім'ї б/н від 13.05.2014 року (а.с. 9) малолітні діти проживають разом з позивачем по справі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Таким чином суд враховує, що позивачка змушено не працює, знаходиться у відпустці по догляду за неповнолітними дітьми до виповнення їм 3 років та не отримує ніякої матеріальної допомоги від чоловіка. Останній є працездатною особою, і спроможний платити аліменти на утримання дружини, до виповнення наймолодшою дитиною трьох років. Також судом з'ясовано, що [PERSON] якими-небудь хронічними захворюваннями не страждає, на утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї не має. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку може складати 1/6 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця. Сплачуючи аліменти саме в такій частці відповідач, як зможе надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, так і вирішувати свої особисті питання матеріального характеру. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність заявлених позовних вимог, тому вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved