Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

В червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Свої вимоги мотивує тим, що 01.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «КБ «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» №116/АВ/2007-840 (далі - кредитний договір) про надання кредиту в сумі 10 732,67 доларів США (далі - кредит) з терміном погашення до 20.01.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] передав в заставу транспортний засіб марки Daewoo, модель Lanos ТF69Y, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер [NUMBER], що підтверджується договором застави від 01.02.2008 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 01.02.2008 року було укладено договори поруки із поручителями позичальника [PERSON] та [PERSON] Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідач умови належним чином не виконував, у зв'язку з чим заборгованість станом на 16.09.2013 року склала 17 876,69 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 142 888,34 грн. З огляду на вказане, позивач просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Daewoo, модель Lanos ТF69Y, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер [NUMBER], зареєстрований Ізмаїльським РЕВ 5-го МРВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 31.01.2008 року, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], видане 31.01.2008 року та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 428 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «КБ «Надра» підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Для забезпечення виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором застосовуються будь-які види забезпечення, передбачені главою 49 ЦК України. Найбільш ефективним серед видів забезпечення виконання зобов'язань вважається застава, зокрема, застава, яка характеризується тим, що виконує забезпечувальну функцію; передбачає встановлення додаткового (акцесорного) зобов'язання, яким забезпечується основне зобов'язання; передбачає настання певних майнових наслідків у випадку неспроможності боржника. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави (ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.590 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №116/АВ/2007-840 від 01.02.2008 року про надання кредиту в сумі 10 732,67 доларів США (далі - кредит) з терміном повернення до 20.01.2015 року (а.с 14-20). Відповідно до п. 1.1.3.1. кредитного договору, за користування кредитом встановлялася відсоткова ставка в розмірі 14,50 % річних, які нараховуються банком за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Відповідно до п.5.1. кредитного договору у разі прострочення позивачем строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити штраф банку у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеної у п.1.1. кредитного договору, за кожен випадок. Згідно умов цього ж договору у забезпечення виконання зобов'язання укладається договір поруки, за яким поручитель безвідривно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Відповідно до п.п. 3.2.1. - 3.2.4. кредитного договору поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язання, так і при невиконанні позичальником зобов'язання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 01.02.2008 року було укладено між ВАТ «КБ «Надра» та поручителями позичальника [PERSON] та [PERSON] договори поруки, згідно яких поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов договору «Автопакет» № 116/АВ/2007-840 від 01.02.2008 року в тому числі: повернути до 20.01.2015 року кредит у сумі 10 732,67 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,5 % відсотків річних із розрахунку фактичної кількості днів у період 28-29-30-31/360, сплатити інші платежі, передбачені договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Пунктом 1.2. договору поруки сторони визначили, що поручитель відповідає перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так в від кожного окремо (а.с. 23-26). У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банком направлялися письмові вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору (а.с. 29, 30, 31). Однак зобов'язання не виконувалися. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 16.09.2013 року наявна заборгованість за кредитним договором №116/АВ/2007-840 від 01.02.2008 року складає 17 876,69 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 142 888,34 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту 9 812,55 доларів США, що дорівнює еквіваленту 78 431,71 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 5 417,09 доларів США, що дорівнює еквіваленту 43 298,79 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту складає 1 573,78 доларів США, що дорівнює еквіваленту 12 579,22 грн.; - штраф за порушення виконання умов договору складає 1 073,27 доларів США, що дорівнює еквіваленту 8 578,62 грн. Пунктами 2.1.3, 2.1.4 договору застави від 01.02.2008 року передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку одноразового порушення строків виконання зобов'язання, згідно кредитного договору. У випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором задовольнити свої майнові вимоги за рахунок предмета застави в повному обсязі визначеному на момент фактичного задоволення враховуючи суму кредиту, відсотків за користування ним, збитків, пені, штрафів та інших витрат, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет застави. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконав, отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved