Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

До Березнегуватського районного суду Миколаївської області звернувся позивач Березнегуватська селищна рада Миколаївської області (орган опіки та піклування) із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на її утримання. У позові зазначено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] у вересні 2014 року залишила сина [PERSON] в будинку свого брата [PERSON] та без попередження поїхала в невідомому напрямку. З листопада 2014 року розшук [PERSON] припинено, оскільки вона повернулась додому, але через місяць вона знову покинула свого сина [PERSON] та поїхала в невідомому напрямку. Зазначає, що [PERSON] проживав та виховувався його рідним дядьком [PERSON] протягом шести років. За чей час [PERSON] не цікавилася та не приймала участі в вихованні свого сина [PERSON] . У [PERSON] склалися родинні стосунки з дядьком [PERSON] та його родиною. Громадянин [PERSON] проживає у житловому будинку загальна площа якого 47,1 кв.м., складається з трьох жилих кімнат, коридора, веранди. Будинок знаходиться в задовільному стані, є все необхідне меблювання та побутова техніка. Стверджують, що для виховання, розвитку та проживання дитини створені всі необхідні умови. Оскільки, [PERSON] не змінює свого способу життя та розуміє всю серйозність своєї поведінки, Березнегуватською селищною радою Миколаївської області (орган опіки та піклування) було прийняте рішення про направлення матеріалів до суду про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача до суду не з`явилася, надала заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила про проведення судового засідання без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив про проведення судового засідання без його участі. Зазначив в заяві, що його сестра [PERSON] зовсім не приймає участі в житті сина та [PERSON] знаходиться на його утриманні. Відповідач в судові засідання не з`являлася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Повідомлення відповідачу про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення повісток, ухвал про відкриття провадження у справі, призначення до судового розгляду по суті, позовної заяви з доданими до неї документів, за адресою реєстрації, та розміщення оголошення на сайті суду. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Виходячи з вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №6, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно відповіді Березнегуватського РВ УМВС України від 25.09.2014 року №41/4922 було заведено оперативно-розшукову справу, в ході розшуку місце знаходження [PERSON] встановлено не було. Розпорядженням Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області від 29.09.2014 року №351 [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Так, розпорядженням Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області від 24.11.2014 року №410, [PERSON] втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Зі змісту розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області від 27.04.2020 року №92 вбачається, що [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області від 24.06.2020 року №121, [PERSON] призначено опікуном над малолітнім племінником [PERSON] . Так, постановою про закриття кримінального провадження №12020150160000061 від 12.03.2020 року кримінальне провадження було закрито 23.09.2020 року, оскільки [PERSON] повернулась в с. Висунськ до своєї сестри [PERSON] . З висновку Березнегуватської селищної ради Миколаївської області (орган опіки та піклування) №5204/25-05 від 20.09.2021 року, слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . Зазначають, що [PERSON] у вересні 2014 року залишила свого малолітнього сина [PERSON] в будинку свого брата [PERSON] та без попередження поїхала в невідомому напрямку. У листопаді 2014 року [PERSON] повернулась додому, у зв`язку з чим розпочатий розшук було припинено, але через місяць вона знову покинула сина та поїхала в невідомому напрямку. [PERSON] неодноразово покидала свого сина та зовсім не цікавиться своєю дитиною. [PERSON] весь час проживає у дядька - [PERSON] , який піклується про нього та фактично є опікуном. Розпорядженням Березнегуватської райдержадміністрації від 24.06.2020 року №121, [PERSON] було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] вбачається, що його сестра [PERSON] зовсім не приймає участі в житті сина, а сам малолітній [PERSON] знаходиться на його утриманні та разом з ним проживає. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно частини 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, про що йдеться у пункті 2 частини 1 статті 164 СК України. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. В абзаці 2 п.16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з вимог ст.166 СК України та п.15, 16 наведеної Постанови, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Вжиті позивачем до подачі позову заходи щодо зміни поведінки [PERSON] по відношенню до дитини на краще позитивних результатів не дали. За час розгляду справи судом [PERSON] відношення до дитини не змінила, жодним чином не відреагувала на поданий відносно неї позов, що свідчить про її байдужість до долі дитини. З урахуванням конкретних обставин даної справи суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо, без будь-яких поважних на те причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Вивчивши матеріали справи, враховуючи характер поведінки відповідача, її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, ту обставину, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, повністю ухиляється від її виховання, а також висновок Березнегуватської селищної ради Миколаївської області (орган опіки та піклування) про доцільність позбавлення батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому позбавлення [PERSON] батьківських прав є виправданою мірою, спрямованою на захист прав дітей, які мають пріоритетне значення при вирішенні справи. Згідно частини 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено частиною 2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На вимогу позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] необхідно визначити у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) до повноліття дитини, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати вимогам ст.182 СК України. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог про позбавлення батьківських прав, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved