Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

В червні 2020р. позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість: - за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10784,87 грн.; - 3,0% річних у розмірі 426,87 грн.; - інфляційних втрат - 515,48 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка є власником нежилих приміщень з № 1 по № 9, № 1(групи приміщень № 55) (в літ В) по [ADDRESS] , і нею в неповному обсязі сплачуються кошти за надані їй комунальні послуги по обслуговуванню будинку, прибудинкової території, в зв`язку з чим станом на 26 травня 2020р. утворився борг у вищенаведеному розмірі, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва від 06 липня 2020р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідачка є власником нежилих приміщень з № 1 по № 9, № 1(групи приміщень № 55) (в літ В) по [ADDRESS] , на підставі договору дарування нежилих приміщень від 26 травня 2009р. (а.с. 34). Судом встановлено, що 01 вересня 2016р. між сторонами було укладено договір № Е-16-01491 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 37-39). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачкою, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до приміщень відповідачки, а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09 червня 2018р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Звертаючись до суду з вказаним позовом сторона позивача зазначала, що згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 59) відповідачка має заборгованість станом на 26 травня 2020р. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10784,87 грн. Разом з тим, зазначений розрахунок заборгованості взагалі не містить складових суми боргу за період часу до 01 січня 2019р., а лише зазначена сума - 6488,8 грн. В судовому засіданні представник позивача не могла пояснити за який період часу утворилась ця сума заборгованості та її складові, відповідний тариф, на підставі якого здійснювався розрахунок цієї суми. Також зазначений розрахунок заборгованості, взагалі не містить будь-яких обрахувань інфляційних втрат та трьох відсотків річних, відсутній взагалі період часу за який здійснено ці нарахування. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території за період часу з 01 січня 2019р. по 26 травня 2020р. у розмірі 4296,07 грн., в решті позовних вимог слід відмовити, як необґрунтовані та безпідставні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню, пропорційно до частини задоволених вимог, судовий збір у розмірі 2102,0 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1830,0 грн.

Outcome: partial