Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] в м. Горлівка Донецької області. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Бориспільський МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] Тому [PERSON] просить суд встановити факт, що її бабуся [PERSON] померла [INFO] в м. Горлівка Донецької області. У судовому засіданні [PERSON] підтримує заяву та наполягає на її задоволенні. Представник Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області не з`явився у судове засідання. Він у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення заявника та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] була бабусею [PERSON] Це підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 травня 2018 року (а.с.6), копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 3 березня 2017 року (а.с.7), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 березня 1960 року (а.с.8), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 листопада 1979 року (а.с.9). Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі вих. №9-1130/0/4-16 від 15 квітня 2016 року, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. Так, з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 травня 2019 року (а.с.4), а також копії лікарського свідоцтва про смерть №1206 від 18 травня 2019 року (а.с.3) вбачається, що [INFO] [PERSON] померла в м. Горлівка Донецької області. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. 12 червня 2019 року в.о. керівника Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області Дубогрій С.М. винесла відмову №2119/16.4-137 у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] (а.с.5). З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності, а також сприяння здійсненню заявником спадкових та соціальних прав належить встановити факт, що [PERSON] померла [INFO] в м. Горлівка Донецької області.

Outcome: approved