Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

В червні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 19-21) до відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально - побутового обслуговування» Виконавчого органу Київради (КМДА), в якому просив суд: визнати позивача користувачем місця поховання на Південному кладовищі м. Києва ділянки № 11, ряд № 10, місця № 1 та вільного місця для поховання поряд та зобов'язати відповідача внести зміни до книги реєстрації щодо захоронення та видати свідоцтво нового зразка. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO]. померла його бабуся [PERSON], яка похована на Південному кладовищі на ділянці [NUMBER]. Як зазначає позивач, поховання бабусі здійснював він та його мати [PERSON] При зверненні позивача до відповідача з заявою про отримання свідоцтва про поховання нового зразка, позивачем було виявлено, що в Книзі реєстрації захоронень, зазначено особу, яка проводила поховання бабусі позивача, ні його чи його мати, а громадянина «Семенова», з зазначенням адреси проживання позивача. Оскільки в досудовому порядку, заява позивача про внесення відповідних змін до Книги реєстрації захоронень, щодо особи, яка здійснила поховання бабусі позивача, та видачі нового посвідчення залишена відповідачем без задоволення, на тій підставі, що користувачем місця поховання є особа що здійснила перше поховання на відведеному місці та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, про що зроблено запис у Книзі реєстрації поховань померлих громадян, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки таку відмову позивач вважає необґрунтованою, так як така особа не є користувачем місця поховання, та її не існує взагалі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 17 липня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 07 вересня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, наголошуючи, що в розумінні положень ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» позивач не є користувачем місця поховання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити та допитати в судовому засіданні свідків. Позивач наголошував, що встановити особу, яка зазначена користувачем місця поховання його бабусі не можливо, оскільки у відповідному записі Книги реєстрації поховань стороною відповідача було зазначено лише прізвище та адреса проживання самого позивача, при цьому позивач звертав увагу суду, що саме він та його матір здійснюють весь час догляд за місцем поховання його бабусі. На думку позивача така помилка у відповідному записі могла мати місце, у зв'язку з тим, що організацією поховання його бабусі займалась страхова компанія, в якій було застраховано життя бабусі, і тому позивач вважає, що було вписано прізвище відповідного працівника страхової компанії. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представник до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. Стороною відповідача було надіслано на адресу суду відзив на позов. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивача, а бабуся позивача [PERSON] є її матір'ю. Після смерті бабусі, похованням займався позивач разом з представниками страхової компанії. Весь час доглядом за місцем похованням та влаштування пам'ятника займався позивач. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сторони позивача, знайома з усією родиною позивача. Також свідок повідомила, що її мама та бабуся позивача поховані на Південному кладовищі м. Києва, їх могили знаходяться поруч. Свідку відомо, що саме позивач та його мати здійснювали поховання померлої [PERSON] і по теперішній час здійснюють догляд за місцем поховання. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є онуком померлої [PERSON] Згідно з Актом № 61 обстеження місця поховання від 06 грудня 2017р. (а.с. 12), складеного уповноваженими особами відповідача, [PERSON] похована на Південному кладовищі ділянка [NUMBER], місце поховання облаштовано металевим хрестом. З довідки № 61 від 06 грудня 2017р. (а.с. 11) вбачається, що відповідно до запису в Книзі реєстрації поховань та перепоховань Південного кладовища, бабуся позивача - [PERSON] похована на цьому кладовищі (ділянка [NUMBER]) поховання здійснив «Семенов» інші дані відсутні. В судовому засіданні позивач повідомив, що поховання бабусі здійснювала його мати і він, наголошуючи, що йому було видане посвідчення про місце поховання його бабусі. З матеріалів справи вбачається, що в березні 2018р. позивач звернувся із заявою до відповідача в якій просив видати свідоцтво про поховання бабусі, проте відповідач у своєму листі відповіді від 23 березня 2018р. (а.с. 13) зазначив, що у зв'язку з тим, що поховання здійснив Семенов про що зроблено запис у Книзі реєстрації поховань померлих, відповідач не може видати свідоцтво про поховання. Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Згідно з положеннями ст. 11 цього Закону, поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов'язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров'я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. Позивач в судовому засіданні пояснив, що йому не відома особа, яка зазначена як особа, що здійснила поховання його бабусі, родичів з таким прізвищем вони не мають, при цьому позивач припускав, що це прізвище працівника страхової компанії, в якій було застраховано життя його бабусі. В судовому засіданні не було встановлено, що «Семенов» є особою, яка здійснювала поховання бабусі позивача. У відповідності до положень ст. 25 зазначеного Закону, після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн., а також на користь держави - 704,8 грн.

Outcome: approved