Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідачка зареєстрована разом з нею, її матір'ю, дочкою та чоловіком в житловому будинку за адресою [ADDRESS], проте фактично там не проживає з березня 2015 року та особистих речей в ньому не зберігає. На усні звернення до відповідачки знятись з реєстрації у зв'язку зі зміною місця постійного проживання [PERSON] не реагувала. Протягом тривалого часу позивачка змушена нести витрати щодо сплати комунальних послуг відповідно кількості зареєстрованих за вказаною адресою осіб, а також не може оформити субсидію. В обгрунтування своїх вимог посилається на положення ст.71, 107 ЖК України. Відтак, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою [ADDRESS], а також покласти на неї судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтовуючи його доводами викладеними у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, через оголошення у пресі у порядку ч. 9 ст.74 ЦПК України (а.с.23, 41). Відомості адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 14). На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 327 від 14.03.2013, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.03.2013 року, номер запису про право власності № 344974 (а.с. 5, 24-26). Відповідач фактично за вказаною адресою не проживає, що підтверджується Актом № 1397 від 28.12.2015 року (а.с. 8). У судовому засіданні свідки [PERSON] та та [PERSON], пояснили, що що з весни 2015 року відповідач не проживає у спірному житловому будинку по [ADDRESS]. Згідно із вимогами ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обгрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав для предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може. За змістом ст. 214 ЦПК України вибір та застосування правової норми є виключною прерогативою суду, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Для визначення матеріального закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, необхідно виходити із фактичних обставин, які наведені у позовній заяві. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач з весни 2015 року фактично не проживає в спірному будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, відтак, втратив право користування ним, обгрунтовуючи свої позовні вимоги ст. 71, 107 ЖК України. Проте вказані норми регулюють правовідносини найму житла державного та громадського житлового фонду. На відміну від цього, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, відтак, суд не бере до уваги обгрунтування ним своїх позовних вимог ст. 71, 107 ЖК України. Натомість згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше року без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації. З урахуванням вищевказаного, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved