Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого відповідачка зобов'язувалася довічно утримувати позивача, а останній - передати у власність відповідачки квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відповідачка належним чином договір не виконує, просив задольнити позов. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Войтовська Ж.Ф. в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2001 р. за р. № [NUMBER] [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 20.03.2001 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачки квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 5 вказаного договору матеріальне забезпечення з утримання, яке повинно бути надано відчужувачу встановлено сторонами у сумі 30 грн., а саме на харчування, одяг, догляд та надання необхідної допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що відповідачка умов за спірним договором не виконує взагалі. Суд встановив, що спірний договір укладений сторонами правомірно, на підставі глави 57 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання має бути визначено всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач мала забезпечувати відчужувачів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Тобто, підставою для розірвання спірного договору може бути невиконання або неналежне виконанням набувачем обов'язків за договором довічного утримання, незалежно від його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Особливості правової природи договору довічного утримання та положення ст. ст. 610, 614 ЦК України покладають на набувача обов'язок щодо доведення обставин належного виконання умов цієї угоди. При цьому, не має правого значення наявність чи відсутність його вини у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст. 755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали заяви, відповідно до яких вони підтвердили те, що відповідачка не виконує своїх обов'язків згідно договору довічного утримання. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідачку також і судові витрати позивача при подачі позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved