Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому просила визначити місце проживання її сина [PERSON] [PERSON], [INFO] - разом з нею, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказала, що вона [PERSON] перебувала у шлюбі з громадянином Арабської республіки [PERSON] [PERSON] [PERSON], від якого вони мають сина [PERSON] [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем\~\~не склалося, 24 травня 2016 року їх шлюб був розірваний за рішенням суду. Вона, як мати малолітнього сина [PERSON] [PERSON], усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, її безпеку, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, переконана, що син повинен проживати разом з нею в квартирі, що належить їй на праві приватної власності. Вона спроможна забезпечити дитину всім необхідним, вона слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про нього, у неї з сином психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Окрім того, її батьки допомагають утримувати малолітнього сина. Відповідач не надає жодної підтримки на утримання дитини та не приймає участі в вихованні. Від сплати аліментів ухиляється. Також, відповідач декілька разів, знаходячись під дією психотропних препаратів, які постійно вживає, висловлювався з погрозами в її адресу, що забере дитину до себе та вивезе її за межі України, тому вона звернулася до суду з даним позовом про визначення місця проживання дитини . Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням та Реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 07 липня 2017 року (а.с.20), а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №586077 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №98 від 05 грудня 2014 року (а.с.8). З 22 грудня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року було розірвано (а.с.14). Дитина проживає та зареєстрована разом з матірю за адресою: [ADDRESS] (а.с.7) та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні. Батько з дитиною не проживає, не цікавиться життям та здоровям сина, тривалий час нехтує своїми обовязками з виховання та утримання дитини, не приймає участі у підготовці сина до самостійного життя, не здійснює відносно дитини належного батьківського піклування, не цікавиться досягненнями хлопчика. Мати [PERSON] повністю опікується про сина, займається його вихованням, розвитком та матеріально забезпечує всім необхідним. Відповідач взагалі не надає фінансової допомоги на утримання дитини, який потребують належного рівня життя та гідного фінансового забезпечення на харчування, отяг та інші речі вжитку. Згідно ч. 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Правовий аналіз змісту\~ст. 161 СК України, свідчить, що вирішення судом спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини здійснюються задля забезпечення гарантування батькам можливості реалізувати ними їх права щодо своєї дитини. Крім того, від визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків залежить і існування в них права на позов про стягнення аліментів з другого з батьків, який проживає окремо від дитини. Верховний Суд Україні в постанові від 12 квітня 2017 року №6-15цс17 зазначив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Таким чином, передумовою вирішення вимог про визначення місця проживання дитини за конкретною адресою з одним з батьків є вирішення спору між батьками, які проживають окремо, щодо питання визначення основного місця проживання дитини з одним з них. Хлопчик знаходиться в такому віці, коли потребує уваги, турботи матері, проявляє прихильність до неї. Відповідач не надає жодної підтримки на утримання дитини та не приймає участі в вихованні. Від сплати аліментів ухиляється. Також, відповідач декілька разів знаходячись під дією психотропних препаратів, які постійно вживає, висловлювався з погрозами, що забере дитину і вивезе її за межі України. Згідно з вимогами\~ст. 141 СК України, ч. ч. 2, 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У приписі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі\~в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. Судом враховано, що мати дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матірю підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивачка має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позірним вимогам. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved