Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ «Брокбізнесбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.10.2013 року між сторонами було укладено договір № 00619455 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки, за умовами якого позивач видав відповідачу платіжну картку міжнародної платіжної системи MasterCard World та Пін-код до неї, а також відкрив поточний (картковий) рахунок № 26251818500198 в національній валюті України, та зобов'язався здійснювати його обслуговування. 18.10.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів (надалі кредитний договір № б/н від 18.10.2013 року), яка є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 1 кредитного договору № б/н від 18.10.2013 року, банк зобов'язався надати власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 10\~000 гривень, на строк з 18.10.2013 року по 17.10.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 32, 00 % річних, на споживчі цілі. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 29 жовтня - 01 листопада 2013 року видав відповідачу кредитні кошти в загальній сумі 9\~991, 00 гривень. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору та станом на 16.03.2015 року наявна прострочена заборгованість в розмірі 14\~880, 99 гривень. Також за порушення відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем нараховано штраф в загальній сумі 15\~100, 00 гривень, що складається з: 1\~500, 00 гривень штраф за прострочення сплати основного боргу та 13\~600, 00 гривень штраф за прострочення сплати процентів. Крім того, застосовуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем відповідачу було нараховано три проценти річних в загальному розмірі 452, 60 гривень та інфляційні втрати в загальному розмірі 4\~492, 59 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 35\~491, 97 гривень, з яких: сума основного боргу 9\~991, 00 гривень, заборгованість по процентах 5\~455, 78 гривень, штраф 15\~100, 00 гривень, 3, 00 % річних 452, 60 гривень, інфляційні втрати 4 492, 59 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не зявився хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Тому, у відповідності до ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір № 00619455 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки, за умовами якого ПАТ «Брокбізнесбанк» видав [PERSON] платіжну картку міжнародної платіжної системи MasterCard World та Пін-код до неї, а також відкрив поточний (картковий) рахунок № 26251818500198 в національній валюті України, та зобов'язався здійснювати його обслуговування згідно переліку послуг та на умовах викиданих в тарифах. (а.с. 7-9) 18.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено додаткову угоду №1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору № 00619455 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 18.10.2013 року. За умовами цього договору банк зобов'язався надати власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 10\~000 гривень, на строк з 18.10.2013 року по 17.10.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 32, 00 % річних, на споживчі цілі. (а.с. 10-12) Судом встановлено, що позивач на виконання зобов'язань за кредитним договором № б/н від 18.10.2013 року в період з 29 жовтня - 01 листопада 2013 року видав відповідачу кредитні кошти в загальній сумі 9\~991, 00 гривень. Між сторонами було погоджено графік розрахунків платежів до кредитного договору № б/н від 18.10.2013 року. (а.с. 13) Відповідно до п. 1 кредитного договору від 18.10.2013 року, процентна ставка за користування кредитною лінією є фіксованою та становить 32, 00 % річних. Згідно п. 8 вказаного кредитного договору, кредитна лінія є відновлювальною в межах поточного ліміту заборгованості встановленого в п. 2 договору № 00619455 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 18.10.2013 року, за умови погашення власником рахунку суми основного боргу за кредитною лінією (частково або в повному обсязі) та процентів за користування нею. Пунктом 6 кредитного договору від 18.10.2013 рокувизначено, що проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком у валюті рахунку починаючи з дати фактичного використання кредитних коштів. Проценти нараховуються щомісячно в межах строку користування кредитним лімітом, на суму фактичного залишку заборгованість, із розрахунку фактичної кількості днів в місяці та році. Нарахування процентів за користування кредитним лімітом здійснюється за поточний календарний місяць в останній робочий день місяця. Відповідно до п. 8 вказаного кредитного договору, власник рахунку сплачує банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно не пізніше 25-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Згідно з п. 14 кредитного договору від 18.10.2013 року, у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією, а також інших платежів, власник рахунку сплачує банку штраф за кожний факт такого порушення у розмірі 100, 00 гривень. Сплата штрафу не звільняє власника рахунку від виконання всіх зобовязань за договором та цією додатковою угодою, штраф стягується щомісячно до моменту усунення такого порушення. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховано, що відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки. При цьому нарахування та стягнення неустойки (штрафу) в разі прострочення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК) є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язання (ст. 625 ЦК). Таким чином, заходи відповідальності за порушення грошового зобовязання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна правова позиція виражена в Постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13). Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором від 18.10.2013 року станом на 16.03.2015 року становить 35 491, 97 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 9 991, 00 гривень, заборгованість по процентах 5 455, 78 гривень, штраф за прострочення сплати кредиту 1 500, 00 гривень, штраф за прострочення сплати процентів 13 600, 00 гривень, сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту 3 553, 18 гривень, сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам 939, 41 гривень, 3, 00 % річних на суму простроченої заборгованості по кредиту 365, 42 гривень, 3, 00 % річних на суму простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам 87, 18 гривень. (а.с. 4-6) Судом встановлено, що відповідачем перед позивачем заборгованість по кредитному договору від 18.10.2013 року не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобовязань, взятих на себе згідно кредитного договору. Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановленого його часткову невідповідність умовам чинного законодавства України, а саме, в частині нарахування індексу інфляції на суму простроченої заборгованості по кредиту та на суму простроченої заборгованості по нарахованим відсотках. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Тому, здійснивши перерахунок заборгованості судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення менша сума інфляційних втрат ніж то можливо за ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі в сумі 4 492, 59 гривень, з яких: 3 553, 18 гривень індекс інфляції простроченої заборгованості по кредиту, 939, 41 гривень індекс інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсотках. Решта розрахунку заборгованості відповідає умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, враховуючи вище викладене. В ході розгляду справи судом встановлено, що 18.10.2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON]було укладено договір № 00619455 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки та додаткову угоду № 1 від 18.10.2013 року про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до даного договору. Відповідач отримав кошти в кредит, зобовязувався повернути їх, сплатити проценти, на умовах визначених договором, але взяті на себе зобовязання не виконав, що підтверджується доказами, наданими позивачем. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за кредитним договором від 18.10.2013 року відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, згідно кредитного договору від 18.10.2013 року загальної суми заборгованості в розмірі 35 491, 97 (тридцять пять тисяч чотириста девяносто одна) гривня 97 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 9 991, 00 гривень, заборгованість по процентах 5 455, 78 гривень, штраф за прострочення сплати кредиту 1 500, 00 гривень, штраф за прострочення сплати процентів 13 600, 00 гривень, сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту 3 553, 18 гривень, сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам 939, 41 гривень, 3, 00 % річних на суму простроченої заборгованості по кредиту 365, 42 гривень, 3, 00 % річних на суму простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам 87, 18 гривень. Постановою правління Національного банку України № 339 від 10.06.2014 року «Про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Брокбізнесбанк». (а.с. 15) 11.06.2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 45 на підставі постанови Правління НБУ від 10.06.2014 року №339 «Про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» було розпочато ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» [PERSON] (а.с. 16) Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, враховуючи положення\~Закону України «Про судовий збір»\~та ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 354, 92 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved