Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила: 1) визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [PERSON] під час свого виступу [INFO] на програмі «Свобода слова» на телеканалі ICTV, наступного змісту: « Політики , які перешкоджають будувати єдину церкву… Боротьба за особисту владу, інколи приводить до того, що переступають через перспективу держави. [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, …точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні; 2) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили надати [PERSON] ефірний час в програмі «Свобода слова» на телеканалі «ICTV» для оголошення ним тексту спростування, затвердженого судом у цій справі; 3) зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену ним про [PERSON] [INFO] в програмі «Свобода слова» в ефірі телеканалу « ICTV », шляхом зачитування у програмі «Свобода слова» на телеканалі «ICTV» тексту спростування наступного змісту: «Третього грудня дві тисячі вісімнадцятого року мною під час виступу в програмі «Свобода слова» була поширена інформація про те, що [PERSON] під час її візиту в одну із східних країн, нібито зверталася до Патріарха про призупинення надання Томосу Україні. Вказана інформація визнана судом недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] . Такі мої твердження були голослівними.»; 4) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про [PERSON] [INFO] в програмі «Свобода слова» в ефірі телеканалу « ICTV » у висловлюванні [PERSON] , шляхом розміщення тексту вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті телеканалу ICTV.» В обґрунтування позову зазначала, що [PERSON] під час свого виступу в програмі «Свобода слова», що транслювалася [INFO] на телеканалі ICTV, поширив недостовірну інформацію, що стосується [PERSON] наступного змісту: « Політики , які перешкоджають будувати єдину церкву… Боротьба за особисту владу, інколи приводить до того, що переступають через перспективу держави. [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, …точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні.» Вказаний виступ транслювався телеканалом ICTV, а також був розміщений на офіційному веб-сайті телеканалу за посиланням: [INFO]/. Посилаючись на те, що поширена інформація стосується її, оскільки у виступі згадується її прізвище, на те, що така інформація є неправдивою оскільки таких подій не відбувалося та те, що інформація носить негативний характер, а тому порочить її честь і гідність, позивач просила суд задовольнити пред`явлені нею вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV), [PERSON] , про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації до судового розгляду по суті. В ході судового розгляду, представник позивача - [PERSON] подала заяву про часткову відмову від позову у зв`язку з врегулюванням спору з відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», яка була одним з поширювачем інформації, що спростовується, в частині наступних вимог: Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили надати [PERSON] ефірний час в програмі «Свобода слова» на телеканалі «ICTV» для оголошення ним тексту спростування, затвердженого судом у цій справі. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про [PERSON] [INFO] в програмі «Свобода слова» в ефірі телеканалу « ICTV » у висловлюванні [PERSON] , шляхом розміщення тексту вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті телеканалу ICTV.» Представник відповідача ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) - Гамаза І.О. не заперечувала проти задоволення заяви представника позивача. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Ухвалою судді Голосіївський районний суд м. Києва від 20 листопада 2020 року провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV), [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - закрито в частині позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Цивільну справу в решті позовних вимог за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 прийнято до провадження цивільну справу [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та призначено судове засідання з повідомленням учасників сторін на 07 квітня 2021 року. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд постановив розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ураховуючи, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259. За змістом ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. 94, 277 ЦК України кожному, гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Верховний Суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [PERSON] під час свого виступу в програмі «Свобода слова», яка транслювалася [INFO] в ефірі телеканалу ICTV та був розміщений на сайті телеканалу ICTV в мережі Інтернет за посиланням: [INFO] , поширив недостовірну інформацію, що стосується [PERSON] наступного змісту: « Політики , які перешкоджають будувати єдину церкву… Боротьба за особисту владу, інколи приводить до того, що переступають через перспективу держави. [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, …точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні» Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: Експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 30 січня 2019 року № 15/2019-ЕВ-ЦК підготовлений Консорціумом «Український центр компетенції», які приймаються судом до уваги як належні та допустимі. Також вказаний факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом програми «Свобода Слова» на телеканалі ICTV, що міститься на доданому до вказаного висновку цифровим носієм типу DVD-R (серійний номер PSP307VF241310041). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Із досліджених у судовому засіданні матеріалів, вбачається, що оспорювана інформація, дійсно була поширена, як серед осіб, що були присутні на програмі «Свобода слова», так i шляхом он-лайн транслювання її в ефірі телеканалу ICTV , так і розміщенням на своєму офіційному сайті за посиланням: [INFO] /, а тому факт поширення інформації саме відповідачем є доведеними. Так, суд вважає, що розповсюджена інформація відповідачем доведена до відома необмеженому колу осіб, а саме глядачів відповідного телеканалу та користувачів мережі Інтернет. Доказів, які б спростовували факт поширення вищевказаної інформації, суду стороною відповідача не надано. Як слідує із змісту викладеної інформації: «Політики, які перешкоджають будувати єдину церкву… Боротьба за особисту владу, інколи приводить до того, що переступають через перспективу держави. [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, …точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні.», дані висловлення стосуються безпосередньо [PERSON] , оскільки в контексті вказаної інформації згадується її прізвище, ім`я та по-батькові, тобто була поширена інформація відносно особи позивача. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 р. по справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» суд зазначив, що «правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено». У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 червня 1992 р. по справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» вказано, що «слід чітко розрізняти факти та оцінні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню». Так, з контексту змісту висловленої [PERSON] інформації слідує, що позивач говорить про події, що, нібито, реально відбулися, а саме: відвідування [PERSON] однієї з східних країн з древньою Церквою і її звернення до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні та, які можуть бути перевірені на їх дійсність, а отже не є фактичними твердженнями. Позивач у позовній заяві стверджує, що дійсно відвідувала різні країни та мала зустрічі з різними політиками, державними діячами, але ні на одній з таких зустрічей вона нікого не просила про призупинення процесу надання Томосу Україні. Є загально відомим фактом, що 6 січня 2019 року під час святкової літургії в Стамбулі Вселенський патріарх Варфоломій урочисто вручив Томос про автокефалію главі Православної Церкви України митрополиту Епіфанію. Цій події передував процес з переговорів та звернень держави України до Вселенського патріарха. Як посилається у своєму позові позивач, вона завжди підтримувала вказаний процес та, як на доказ своїх тверджень посилається на постанову Верховної Ради України «Про підтримку звернення Президента України до [PERSON] про надання Томосу про автокефалію Православної Церкви в Україні» від 19 квітня 2018 року № 2410-VIII, за яку особисто голосувала вона та фракція політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» головою, якої вона є. Результати голосування розміщенні на офіційному сайті Верховної Ради України та дослідженні судом. Крім того, на підтвердження того, що інформація, яка оспорюється є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, суду надано висновок від 31 січня 2019 року № 09/19 Семантико-текстуальної експертизи писемного мовлення, складений експертом Фраймович Л.В. ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», з якого слідує, що висловлювання [PERSON] : « [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, …точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні.» є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Зокрема, у вказаному висновку зазначено, що виходячи з викладеного, можна стверджувати про те, що висловлювання [PERSON] є твердженням, в якому об`єкти, події, інші сутності та їх якості представляють як такі, що мають місце насправді, а наявна інформація передбачає можливість верифікації, тобто оцінку істинності наведених відомостей, тобто досліджуване висловлювання викладено у формі фактичного твердження. Логіко-змістовний аналіз досліджуваного висловлювання показав, що воно має стверджувальний характер. В ньому містяться думки та тези, в яких адресант, вживаючи дієслова та дієслівні форми у теперішньому та минулому часі («відвідала», «звертається»), стверджує, що події відбуваються або вже відбулися і, як про доконаний факт, інформує про них адресата. Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Разом з тим, відповідачем в ході розгляду справи в суді не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували достовірність інформації, яка була ним озвучена 3 грудня 2018 року на програмі «Свобода слова» на телеканалі ICTV, зокрема, що така зустріч між [PERSON] та патріархами чи патріархом церков східних країн мала місце та нею було озвучено звернення про призупинення процесу надання Томосу України. Отже, як вбачається відповідачем озвучена інформація, яка містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, а тому така інформація визнається судом недостовірною. Крім того, суд, виходячи з того, що позивач є політиком, народним депутатом України, а отже є публічною особою бере до уваги, що межі поширеної інформації до такої особи є більш ширшими, а їх дії потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ. Однак, поширена [PERSON] інформація не містить критики будь-яких дій позивача як політика, народного депутата України, а містить лише фактичні твердження про події, які не відбувалися. А тому, з урахуванням встановлених судом обставин, [PERSON] , нехтуючи питанням про правдивість чи неправдивість поширеної ним інформації, поширив фактичні твердження про [PERSON] в негативній формі, вживаючи та додаючи до своїх фактичних тверджень такі категорії, як: «політики, які перешкоджають будувати єдину церкву», «боротьба за особисту владу», «переступають через перспективу держави», що явно свідчить про намір відповідача не донести до громадськості інформацію щодо позивача, а про наявність у відповідача очевидного злого умислу на завдання шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Суд погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, адже її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, як народного депутата України у вигляді недовіри з боку виборців, як до особи, яка, нібито, порушує норми етики та моралі щодо вільного віросповідання в Україні. З урахуванням наведеного, суд вважає оприлюднену відповідачами інформацію недостовірною та докази зворотнього матеріали справи не містять. А відтак відсутні підстави вважати, що висловлювання: « [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні.» відповідають дійсності та є правдивими. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Поширена відповідачем інформація про позивача: « [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні.», не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ділова репутація входить до обсягу прав, гарантованих статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п. 52 рішення у справі «Frisk and Jensen проти Данії»). Зокрема, у п. 58 рішення Європейського суду з прав людини «Cicad проти Швейцарії» визначено, що будь-яка особа, яка здійснює своє право на свободу вираження поглядів, бере на себе і відповідальність за свої дії, межі якої залежать від конкретної ситуації. Іншими словами, ніхто не може бути звільнений від відповідальності за необґрунтовані, безпідставні звинувачення інших осіб. Стаття 10 Конвенції, яка гарантує свободу вираження поглядів, захищає осіб від відповідальності тільки тоді, коли вони діють добросовісно. З урахуванням того, що недостовірна інформація була поширена відповідачем під час програми «Свобода слова» на телеканалі ICTV, а позивач відмовився від своїх вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV), то відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27 лютого 2009 року спростування має здійснюватися у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Суд вважає, що належним способом спростування недостовірної інформації у даному випадку є зобов`язання [PERSON] , за свій рахунок, спростувати недостовірну інформацію: « [PERSON] недавно відвідала одну з західних країн, точніше, східних країн з древньою Церквою і звертається до Патріарха з метою призупинити надання Томосу Україні.» у наближений спосіб у який вона була поширена, а саме з оголошенням на першому своєму будь-якому публічному виступі з дня набрання рішенням суду законної сили, повідомлення наступного змісту: «Третього грудня дві тисячі вісімнадцятого року мною під час виступу в програмі «Свобода слова» була поширена інформація про те, що [PERSON] під час її візиту в одну із східних країн, нібито зверталася до Патріарха про призупинення надання Томосу Україні. Вказана інформація визнана судом недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] . Такі мої твердження були голослівними.». На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved