Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

В червні 2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми за прострочення користування позикою, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.101.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 200 000 грн. основного боргу, 8 309,59 грн. процентів за користування позикою, 35 000 грн. втрат від інфляції та 3% річних в сумі 2 580,82 грн. 21.11.2014 року вказане рішення було звернене до виконання, однак не виконане ні в добровільному порядку, ні в примусовому, а тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь проценти за користування позикою за період з 10.10.2014 року по 13.06.2019 року в сумі 168 946,92 грн., інфляційні втрати за той же період в сумі 250 240 грн. та 3% річних в сумі 28 060,28 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги збільшив, просив стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування позикою за період з 10.10.2014 року по 15.02.2021 року в сумі 217 598,98 грн., інфляційні втрати за період з 10.10.2014 по 15.02.2021 року в сумі 255 280 грн., 3% річних за період з 10.10.2014 року по 15.02.2021 року в сумі 33 073,98 грн., а всього 505 952,96 грн. Збільшені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням з представником позивача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2014 року, яке не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили, 24.12.2013 року між сторонами укладено договір позики у вигляді письмової розписки, згідно умов якого позивач надала відповідачу кошти у сумі 200 000 грн., а відповідач у свою чергу зобов`язувався повернути зазначені кошти у термін до 31.01.2014 року. Даним рішенням позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у сумі 245 890 грн. 41 коп., що складається з основного боргу у сумі 200 000 грн., процентів за користування позикою у сумі 8 309 грн. 59 коп., втрат від інфляції в сумі 35 000 грн., 3% річних у сумі 2 580 грн. 82 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 458 грн. 91 коп. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, старшим державним виконавче відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №45555265 за виконавчим листом №753/16466/14, виданим 18.11.2014 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 248 349,32 грн. Однак, описане рішення не виконане ні добровільно, ні в примусовому порядку. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.ст. 526,527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку, у позивача виникло право вимоги сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції з жовтня 2014 р. по лютий 2021 р. Враховуючи вказане, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач не виконує рішення суду, отриману суму позики не повертає, тому [PERSON] має право на отримання процентів від суми позики, 3%-річних та інфляційних втрат, а тому її позовні вимоги є обґрунтованими. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути проценти за користування позикою за період з 10.10.2014 року по 15.02.2021 року в сумі 217 598,98 грн., інфляційні втрати за період з 10.10.2014 по 15.02.2021 року в сумі 255 280 грн., 3% річних за період з 10.10.2014 року по 15.02.2021 року в сумі 33 073,98 грн., а всього 505 952,96 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, а позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 5 378,10 грн. судового збору.

Outcome: approved