Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 08 серпня 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк», третя особа Металургійний відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління юстиції, Управління з питань реєстрації Виконавчого комітету Криворізької міської ради, [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна та вилучення записів з Єдиного Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2014 року, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] П від 25.04.2007 року, у розмірі 300873,07 грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн. Згідно довідки, виданої заступником начальника Криворізького відділення АТ «Дельта Банк», вих.. № 05-982661 від 30.09.2012 року, Договір про надання кредиту № 11147401000, укладеного 25.04.2007 року між [PERSON] та первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», права якого з 19.12.2011 року перейшли до АТ «Дельта Банк», припинив свою дію з 26.09.2012 року, у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за вказаним Кредитним договором перед кредитором, кредитор не має фінансових та майнових претензій до Позичальника. У звязку з чим, Постановою державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] від 22.11.2012 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого лсита № 2-473/10/0408, виданого 30.06.2010 року Дзержинським районним судом міста [PERSON], яке закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49, ст.. 50 Закону України « Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Проте, оскільки адреси реєстрації та місця проживання солідарних боржників за рішенням суду різні, то аналогічний виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості з Позивача, як поручителя, був надісланий за місцем її реєстрації до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, та Постановою державного виконавця від 01.09.2011 року було винесено постанову про арешт майна боржника. Однак, зважаючи на той факт, що заборгованість, яка стягнута з [PERSON] та [PERSON] відповідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2014 року, у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк, сплачена [PERSON], у повному обсязі, а саме: 300873,07 грн. заборгованість за кредитним договром, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн., позивач вважає, що Металургійним відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції порушено її право у звязку з чим просить суд, скасувати арешт накладений постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] від 01.09.2011 року, на нерухоме майно, власником якого є [PERSON], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 11563864 та зобовязати Управління з питань реєстрації виконкому міської ради вилучити запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 01.09.2011 року за № 11563864 про арешт нерухомого майна власником якого є [PERSON]. Позивач у судовому засідання присутня не була, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак свого представника до суду не направили, через канцелярію суду 25 вересня 2017 року направили заперечення на позовну заяву в яких зазначили, що як вбачається з довідки АТ «Дельта Банк» вих.. № 05-98661 від 30 вересня 2012 року договір про надання кредиту № 11147401000, укладений 25 квітня 2007 року між [PERSON] та первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», припинив свою дію з 26.09.2012 року у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за вказаним Кредитним договором перед Кредитором, та зазначено, що Кредитор не має фінансових та майнових претензій до Позичальника, у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за кредитним договором, порука є припиненою. Окрім цього в запереченнях зазначили, що на їх думку, оскільки АТ «Дельта Банк» не накладав арешт на майно позивача, тому не має компетенції змінювати чи припиняти арешт, які ним не накладались, тому на їх думку по даній справі вони не є належними відповідачами. Треті особи Металургійний відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління юстиції, Управління з питань реєстрації Виконавчого комітету Криворізької міської ради, [PERSON] в судове засідання не зявились про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до п. 1 ст. 8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст. 8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України,суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2014 року, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] П від 25.04.2007 року, у розмірі 300873,07 грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн.(а.с. 8-10) Згідно довідки, виданої заступником начальника Криворізького відділення АТ «Дельта Банк», вих.. № 05-982661 від 30.09.2012 року, Договір про надання кредиту № 11147401000, укладеного 25.04.2007 року між [PERSON] та первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», права якого з 19.12.2011 року перейшли до АТ «Дельта Банк», припинив свою дію з 26.09.2012 року, у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за вказаним Кредитним договором перед кредитором, кредитор не має фінансових та майнових претензій до Позичальника.(а.с.13) У звязку з чим, Постановою державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] від 22.11.2012 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого лсита № 2-473/10/0408, виданого 30.06.2010 року Дзержинським районним судом міста [PERSON], яке закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49, ст.. 50 Закону України « Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.( а.с.11) Проте, оскільки адреси реєстрації та місця проживання солідарних боржників за рішенням суду різні, то аналогічний виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості з Позивача, як поручителя, був надісланий за місцем її реєстрації до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, та Постановою державного виконавця від 01.09.2011 року було винесено постанову про арешт майна боржника, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна від 30.06.2016 року. (а.с.14) Згідно з ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічні положення закріплені вст.41 Конституції України. Пунктом 2.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5передбачено внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об»єкти нерухомого майна на підставі заяв про реєстрацію (вилучення) обтяження об»єкта нерухомого майна, що подаються, зокрема, судами (крім третейський судів) і слідчими органами - у зв»язку з накладенням ними арешту на об»єкти нерухомого майна (звільнення з-під арешту). Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч. 2ст. 386 ЦК України). Згідност.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови № 6 від 27 серпня 1996 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення з-під арешту), розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Право власності позивачки на вказаний будинок ніким не оспорено і її права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном порушується внесеним до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна записами про обтяження - арешту майна боржника, записи про реєстрацію заборони на відчуження вказаного майна за реєстраційним номером обтяження 11563864 від 01.09.2011 року та реєстраційним номером обтяження 11563864 від 01.09.2011 року Позивачем на ставляться позовні вимоги до відповідачів та зобов'язати відповідачів зняти арешт, тому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача ПАТ «Дельта Банк» в частині заперечення, щодо позовних вимог, оскільки вимоги до відповідачів про зобов'язання їх зняти арешт і не ставилися позивачем. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та п.2, ч. 1 ст. З,\~ст. 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Суд погоджується з висновком позивача про те, що вказана заборона на відчуження на житловий будинок порушує права позивача щодо користування та розпорядження її майном. Згідно ч. 2\~ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З приводу вимоги виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, запис №11563864 від 01.09.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині, оскільки вимога стосовно виключення з Єдиного реєстру відомостей не відноситься до розгляду справи в порядку цивільного судочинства та окрім цього оскільки підстави для вилучення відповідного запису в судовому порядку відсутні. Крім того, задоволення позову в частині вимог щодо зняття арешту з квартири є достатнім способом захисту прав та інтересів позивачів. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює\~Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в свою чергу, матеріали справи не містять відмови державного реєстратора у вилученні з Єдиного реєстру заборон відомостей про обтяження спірного нерухомого майна та відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав. Заінтересовані особи після набрання рішенням суду законної сили, не позбавлені можливості у встановленому законом порядку звернутися до відповідного органу державної реєстрації прав для державної реєстрації припинення обтяження арештом нерухомого майна.\~\~ Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі ст.ст.10,11,15,60,213-218, ЦПК України, ст. ст.\~321,\~387,\~391 ЦК України, Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, суд,-

Outcome: partial