Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], про стягнення суми боргу, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь борг по розписці від 05.06.2012 року в сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн., борг по розписці від 10.06.2012 року в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн., борг по процентах в сумі 22903 (двадцять дві тисячі дев'ятсот три) грн. 56 коп., а всього борг в сумі 42703 (сорок дві тисячі сімсот три) грн., стягнути з відповідача на його користь, сплачений судовий збір в сумі 427 грн. 30 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05.06.2012 року він позичив відповідачу гроші в сумі 600 доларів США, що в еквіваленті стосовно гривні відповідно до курсу Національного Банку України станом на 05.06.2012 року складає 4800 гривень. Далі, 10.06.2012 року позивач позичив відповідачу гроші в сумі 15000 гривень, про що відповідач склав письмову розписку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. 05.06.2012 року він позичив відповідачу гроші в сумі 600 доларів США, що в еквіваленті стосовно гривні відповідно до курсу Національного Банку України станом на 05.06.2012 року складає 4800 гривень. Далі, 10.06.2012 року позивач позичив відповідачу гроші в сумі 15000 гривень, про що відповідач склав письмову розписку, забов»ячавшись сплатити 5% в місяць за користування сумою від залишку позики. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. На підтвердження укладеного договору позики, відповідач власноручно складав письмові розписки у простій формі. Але, своїх зобов'язань, щодо повернення суми боргу, не виконав, до теперішнього часу борг не повернув. Як вбачається з тексту розписки від 05.06.2012 року, термін повернення позики закінчився 05.11.2012 року, термін повернення позики по розписці від 10.06.2012 року закінчився 01.11.2012 року. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з положеннями частини 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з частинами 1, 2 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до вимог частини 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями частини 1 статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог частини 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями частини 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (письмовою розпискою). Зважаючи на те, що відповідач свої зобов'язання у визначений термін не виконав, добровільно грошові кошти не повернув, у позивача виникло право на звернення до суду з дійсним позовом. Судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду і документально підтверджені, підлягають стягненню на його користь з відповідача в порядку частини 1 статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved