Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Одеська міська рада про визнання свідоцтва про право спадщину недійсним, витребування майна, усунення перешкод у користуванні та скасування запису. Мотивує вимоги тим, що 23 грудня 2006 року помер [PERSON]. 14 грудня 2007 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно нежиле приміщення, підвалу, що знаходиться у місті Одесі, по вулиці Старопортофранківська, у будинку № 109, загальною площею 40,4 кв.м. Вказане нежиле приміщення належало померлому на підставі Заочного рішення суду, винесеного Приморським районним судом м.Одеси 20 червня 2006 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 24 липня 2006 року, записано в книзі за № 54неж-135, номер запису 410, реєстраційний номер 15486577, номер витягу 11314690. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2010 року скасовано заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 червня 2006 року та ухвалено нове рішення, яким [PERSON] у позові до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення відмовлено. Отже, нежиле приміщення підвалу є власністю територіальної громади. Сторони в судове засідання не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Надає згоду на постановлення заочного рішення. Відповідач та представник третьої особи про причини неявки суд не повідомили. На підставі ст.224 ЦПК України, справа розглядалась в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 2006 року помер [PERSON]. Спадкоємцем майна померлого є [PERSON], у тому числі з урахуванням частини майна, від якої відмовився син померлого [PERSON]. 14 грудня 2007 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно нежиле приміщення, підвалу, що знаходиться у місті Одесі, по вулиці Старопортофранківська, у будинку № 109 та складається в цілому з нежилого приміщення підвалу, загальною площею 40,4 кв.м. (спадкова справа № 514/2007, зареєстровано в реєстрі за № 5-3197. (а.с.7) Вказане нежиле приміщення належало померлому на підставі Заочного рішення суду, винесеного Приморським районним судом м.Одеси 20 червня 2006 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 24 липня 2006 року, записано в книзі за № 54неж-135, номер запису 410, реєстраційний номер 15486577, номер витягу 11314690. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2010 року скасовано заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 червня 2006 року та ухвалено нове рішення, яким [PERSON] у позові до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення відмовлено. Нежиле приміщення підвалу, загальною площею 40,48 кв.м. розташоване за адресою: вул. Старопортофранківська, 109 в місті Одесі, є комунальною власністю Одеської міської ради на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», згідно з яким у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежитловий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста. Зазначене приміщення знаходиться в управлінні Представництва, що підтверджується рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 року № 56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси»., функції орендодавця нежитлових приміщень, площею меншою 50,0 кв.м. покладені на Представництво по управлінню комунальною власністю. Згідно з рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 року №56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси», Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради є єдиним вповноваженим органом Одеської міської ради з питань виконання функцій орендодавця нежилих будівель (споруд, приміщень), що знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси. Відповідно до Положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затверджене рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384- VІ , Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013 року № 01-11/1842(1) Департаменту стало відомо, що ухвалою апеляційного суду Одеської області заочне рішення Приморського районного суду від 20.06.2006 року по справі №2-6837/06 скасоване та ухвалене нове рішення, яким [PERSON] відмовлено у позові про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення. В подальшому, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.12.2007 року, спадкоємцем майна [PERSON] (нежитлове приміщення загальною площею 40,48 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 109) став його син [PERSON] з урахуванням частини майна, від якої відмовився син померлого [PERSON], посвідчене державним нотаріусом [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за №5-3199. Відповідно до ст.145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Згідно зі ст.\~4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципах судового захисту прав місцевого самоврядування. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 327 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном та використовувати ці права на свій розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У комунальної власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Отже, на підставі всього вищевикладеного та ураховуючи ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, проте [PERSON] не є власником нежитлового приміщення, загальною площею 40,48 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 109. Згідно ст. 15 ЦК України кожан особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу. Згідно п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України, такий спосіб захисту як відновлення становища, яке існувало до порушення права, пов'язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного субєктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб субєктивне право не було припинене, і його можна було відносити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про виселення особи з незаконно зайнятого нею приміщення; про усунення перешкод у здійсненні права власності; про застосування наслідків недійсного правочину; про заборону використання твору без дозволу автора. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу владу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Частиною 2 ст. 393 ЦК України зазначено, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища, власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Правовий акт державного органу чи органу місцевого самоврядування, не відповідний законам чи іншим правовим актам і що порушують цивільні права і охоронювані законом інтереси громадянина чи юридичної особи, може бути визнані судом незаконними та скасовуються, у результаті чого порушене право підлягає відновленню. Підставами визнання недійсними зазначених актів є протиріччя їх закону та іншим правовим актам. Порушення права власності в результаті прийняття цього акта служить лише причиною, що спонукала власника звернутися до суду. Разом з вимогою визнати незаконним акт, який порушує право власності, особа, право якої порушено, має право вимагати відновлення того становища,яке існувало до видання цього акта. Під віндикаційним позовом слід розуміти вимогу неволодіючого власника чи особи, яка володіла цим майном на законних підставах, до фактичного володільця про повернення утримуваного ним майна у натурі. Право на віндикацію належить власникові або який втратив фактичне володіння річчю. Як відповідач виступатиме особа, яка фактично без належних підстав утримує майно. Предметом віндикації є вимога про повернення майна з незаконного володіння. Підставою індикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з незаконного володіння. До умов предявлення індикаційного позову належать такі: 1) Власник не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) Майно, яке хоче повернути колишній власник, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи 3) Майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально-визначеним; 4) Віндикаційний позов має не договірний характер та спрямований на захист речових прав. Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не має права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Посилаючись на ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обовязку, заінтересована особа має право предявити позов про витребування цього майна. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Відповідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до обєктів комунальної власності майна, відчуженого в процесі приватизації, договір купівлі продажу якого в установленому законом порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію обєктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Виходячи із вказаних приписів вбачається, що рішення щодо відчуження комунального майна приймаються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, однак, враховуючи те, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження нежитлового підвального приміщення, загальною площею 40,48 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 109, не приймалось, тому вибуття спірного приміщення з володіння власника з волі останнього не підтверджується фактичними обставинами справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Таким чином, підлягає захисту право комунальної власності шляхом витребування нежитлове приміщення, підвалу, що знаходиться у місті Одесі, по вулиці Старопортофранківська у будинку № 109 та виселення відповідача. Крім того, підлягає скасуванню запис про державну реєстрацію за [PERSON] нежитлового приміщення підвалу загальною площею 40,48 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 109 .

Outcome: approved