Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Красноармійську. В обґрунтування позову позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1 березня 2010 року по 21 квітня 2016 року, працюючи в якості електрослюсаря підземного 3, 4 розрядів, учнем прохідника підземного прохідником 4,5 розрядів з повним підземним робочим днем у шахті. 16 лютого 2016 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав неповну травматичну ампутацію трьох пальців. З 16 лютого 2016 року по 4 березня 2016 року він знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу ампутації трьох пальців у травматологічному відділенні Димитровської Центральної міської лікарні, після чого продовжив лікування амбулаторно у травматолога Красноармійського Центру первинної медико-санітарної допомоги. 21 квітня 2016 року він був вперше оглянутий МСЕК, яка встановила йому безстроково третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та 30% втрати професійної працездатності. МСЕК йому була протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, психоемоційні навантаження, роботи з рухомими механізмами, приписане медикаментозне та хірургічне лікування. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачеві фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, йому заподіяна моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 40000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності за участю його представника [PERSON] Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник в судове засідання не з'явився, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, її представник в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, неявка якого відповідно до вимог ч.3 ст.36 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. На підставі ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» в якості електрослюсаря підземного 3, 4 розрядів, учнем прохідника підземного прохідником 4,5 розрядів з повним підземним робочим днем у шахті, звільнений з роботи у зв'язку з невідповідністю роботи, що виконується, за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України. 16 лютого 2016 року о 1 годині 40 хвилин під час виконання трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а саме під час прибирання фрагмента породи він отримав травматичну ампутацію трьох пальців, про що було складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 16 лютого 2016 р. о 01 годині 40 хвилин, затверджений директором ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 19 лютого 2016 р., та акт № 10 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений директором ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 19 лютого 2016 року. За висновком МСЕК від 21 квітня 2016 року позивачу вперше встановлено безстроково третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та 30% втрати професійної працездатності, протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, психоемоційні навантаження, роботи з рухомими механізмами, приписане медикаментозне та хірургічне лікування. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування нещасного випадку, акту про нещасний випадок, пов'язаного з виробництвом, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби та амбулаторної карти. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу у медичній та соціальній допомозі, молодий вік позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 12000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial