Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача: ПП «Титан - 2009», третя особа: [PERSON] , в якому просила суд: визнати припиненими трудові відносини між нею ( [PERSON] ) та ПП «Титан - 2009» з 26 листопада 2018 року на підставі п.1 ст.38 КЗпП України, у зв`язку із звільненням за власним бажанням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до протоколу № 3 загальних зборів ПП «Титан - 2009» від 04 квітня 2011 року її ( [PERSON] ) було призначено на посаду директора ПП «Титан - 2009». Згідно Статуту ПП «Титан - 2009», засновником і власником ПП «Титан - 2009» є [PERSON] На сьогоднішній день засновник ПП «Титан - 2009» підприємством не займається та не опікується, найманих працівників не має, підприємство не виконує поставлені економічні завдання, а тому, вона втратила матеріальну зацікавленість у перебуванні на посаді вищезазначеного підприємства. 26 жовтня 2018 року вона направила на адресу засновника заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, однак, зазначена заява засновником отримана не була. Крім того, нею, як директором було ініційовано скликання позачергових загальних зборів для вирішення питання щодо її звільнення з посади директора ПП «Титан - 2009», яке направлено на адресу засновника та було розміщене в газеті «Експрес - об`ява». Позачергові загальні збори не відбулися у зв`язку з неявкою засновника. Уповноважений на її ( [PERSON] ) звільнення орган проігнорував повідомлення про звільнення і не розглянув по суті її ( [PERSON] ) заяву про звільнення, протягом передбачених законодавством строків та не виконав покладені на нього Статутом підприємства обов`язки по створенню нового виконавчого органу. На думку позивачки, ПП «Титан - 2009» своєю бездіяльністю, яка полягає у не розгляді та у невжитті заходів для прийняття рішення про її звільнення, в межах статутної діяльності підприємства, були порушені її трудові права, а тому, вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку; відзив на позов не надіслали; причини неявки суду не сповістили, як і не направили своїх представників у судове засідання; заяв про розгляд справи за їх відсутності чи оголошення по справі перерви до суду не надіслали. Суд, заслухав пояснення позивачки, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю (ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (п.1, 2 ч.1 ст.23 КЗпП України). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідно до Протоколу №3 загальних зборів учасників ПП «Титан - 2009» від 04 квітня 2011 [PERSON] було призначено на посаду директора ПП «Титан - 2009» (а.с.24-25). Однак, позивачкою, як до позовної заяви так і під час розгляду справи, суду не було надано: ні Наказу про прийняття на посаду директора ПП «Титан - 2009»; ні доказів, чи було укладено між позивачкою та ПП «Титан - 2009» контракт (трудовий договір) на визначений чи не визначений строк; ні трудової книжки (її копії). 26 жовтня 2018 року [PERSON] направила на ім`я засновника ПП «Титан - 2009» [PERSON] заяву про звільнення за власним бажанням. В цей же день, [PERSON] направила на адресу засновника ПП «Титан - 2009» [PERSON] повідомлення про проведення позачергових загальних зборів ПП «Титан - 2009», порядок денний яких полягає у розгляді питання щодо звільнення [PERSON] з посади директора ПП «Титан - 2009», на підставі заяви про звільнення від 26 жовтня 2018 року. Відповідно до ст.97 КЗпП України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом (ч.1, 2 ст.98 ЦК України). Як вбачається із п.4.1 Статуту ПП «Титан - 2009» до складу засновників (учасників) підприємства входять: громадянка [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.14.1 Статуту ПП «Титан - 2009», органами управління підприємства є: 14.1.1. загальні збори учасників підприємства. 14.1.2. одноособовий виконавчий орган - директор. Пунктом 14.2.7. Статуту ПП «Титан - 2009» визначено, що до виключної компетенції Загальних зборів належить: 14.2.7.5.призначення та відкликання директора підприємства. В судовому засіданні позивачка не пояснила чи передавались нею уповноваженій засновником підприємства особі відповідні фінансово - господарські, установчі документи, печатка підприємства. З матеріалів справи вбачається, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також Довідці АА №419319 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що керівник ПП «Титан - 2009», позивачка зазначена, як керівник - директор ПП «Титан - 2009» (а.с.21-23). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню, оскільки визначення дати звільнення працівника є виключно компетенцією засновника. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed