Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області звернулося в грудні 2017р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди в сумі 33573.92грн., повернення самовільно захопленої земельної ділянки та стягнення судових витрат. Обґрунтовуючи вимоги позову, позивач зазначив, що 22.09.2017р. був складений протокол про адміністративне правопорушення №04.1-22/24, яким встановлено порушення [PERSON] вимог земельного законодавства, а саме самовільне зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право на яку виставлено на аукціон (заг.площею 25.9194га), адмінвідповідальність за вчинення якого передбачена ст.53-1 КУпАП, накладено на відповідача постановою вд 19.10.2017р. щтраф у розмірі 340грн.. Даним правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду яка становить 33573.92грн., згідно Методики визначення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУвід 25.07.2007р. №963. З метою усунення правопорушення, відповідачу видано припис від 19.10.2017р., однак земельна ділянка не звільнена та не повернута за вимогами ст.212 ЗК України, збитки не сплачені. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, яка передана у зв'язку з звільненням судді Островського Л.Є. у провадженні якого перебувала дана справа, визначено 08.10.2018р. головуючого суддю - Польську М.В. Позивач просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач 23.11.2018р. надав відзив на позов, де зазначив про сплату ним 22.01.2018р. нарахованих збитків, долучивши копію платіжного доручення №27. Щодо інших вимог - жодного пояснення не надав. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.12.2018р. щодо позовної вимоги про стягнення шкоди в сумі 33573.92грн. з відповідача на користь позивача, провадження закрито за відсутності спору в цій частині. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Дані правовідносини врегульовані нормами ст.212 ЗК України. Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2017р. головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель - державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Микулою О.В. проведено обстеження земельної ділянки на території Тишківської сільської ради Городенківського району заг.площею 25.9194га, та складено відповідний Акт про те, що ділянка зайнята самовільно шляхом вирощування кукурудзи (а.с.13). 22.09.2017р. був складений протокол про адміністративне правопорушення №04.1-22/24, яким встановлено порушення [PERSON] вимог земельного законодавства, а саме самовільне зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право на яку виставлено на аукціон (заг.площею 25.9194га), адмінвідповідальність за вчинення якого передбачена ст.53-1 КУпАП, а постановою від 19.10.2017р. накладено на відповідача щтраф у розмірі 340грн. (а.с.11-12). Даним правопорушенням, як доводить позивач, було заподіяно матеріальну шкоду яка становить 33573.92грн., згідно Методики визначення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУвід 25.07.2007р. №963. Відповідач сплатив після подання позову до суду 22.01.2018р. нараховані позивачем збитки, про що свідчить копія платіжного доручення №27, та не заперечив позивач. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2016р. у справі №909/238/16 земельна ділянка більшої площі (більше 91 га), в яку входить і спірна ділянка, була повернута у державну власність в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (а.с.19-25) З метою усунення встановленого правопорушення, відповідачу позивачем 19.10.2017р. видано припис про усунення порушення, однак земельна ділянка [PERSON]не звільнена та не повернута, на спростування даних доводів, відповідач не надав жодного доказу, як і не зазначив про спростування цього у відзиві на позов. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності врегульовані ст.116-123 ЗК України, а за ст.125 право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, для оформлення відповідних прав, відповідач мав у встановленому законодавством порядку отримати земельну ділянку в користування, що не було ним дотримано. За вимогами ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення в т.ч. самовільне зайняття земельних ділянок. Разом з тим, за ч.1,3 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Отже, враховуючи те, що позивач довів факт самовільного зайняття земельної ділянки, що знаходиться на території Тишківської сільської ради Городенківського району заг.площею 25.9194га, на час вирішення спору судом не спростовано відповідачем факт її не повернення, то вимоги підлягають до задоволення, як обґрунтовані. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А за ст.4 цього ж кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК ,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного та ст..212 ЗК України,

Outcome: approved