Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

В червні 2017 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач вказувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого народився син [PERSON], якого відповідач ніколи не бачив і не намагався з ним зустрітись. Посилаючись на ту обставину, що відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, не відвідує святкових заходів за участю дитини та не цікавиться її життям, позивач просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, пояснивши, що відповідач не з'явився на засідання органу опіки та піклування. Крім того, батьківство відповідача перешкоджає їй виїжджати з дитиною за кордон. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, остання надіслала до суду письмові заперечення, в яких просила в задоволенні позову відмовити та надати відповідачу можливість налагодити стосунки з сином, розгляд справи проводити у їхню відсутність. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 10.09.2005 по 23.05.2009 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. 24.10.2009 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, відповідно до п. 1 якого батько передає, а мати приймає у власність дитини квартиру [ADDRESS] Зі змісту характеристики [PERSON], учня 4-Г класу спеціалізованої школи № 14 імені Грушевського С.Ф. м. Києва вбачається, що на батьківські збори завжди приходить мама, за весь період навчання дитини, батько жодного разу не приходив до школи та не цікавився його успіхами у навчанні, участь у вихованні дитини не приймає. З батьком [PERSON] не знайомі. 06.11.2017 року Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією прийнято висновок № 104-9444 про доцільність позбавлення батьківських прав, яким рекомендовано позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що позивачем створені належні умови для проживання, навчання та виховання дитини. Під час засідання комісії від 02.11.2017 року матір дитини повідомила, що батько жодного разу його не бачив, оскільки вони розійшлись ще до того як народився [PERSON]. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України (СК України), орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено Верховним Судом України, розглядаючи справи щодо позбавлення батьківських прав судам слід враховувати, що позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки на підставах, передбачених законом, у випадках їх винної поведінки. В судовому засіданні встановлено, що на засіданні комісії від 02.11.2017 року щодо вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав останній не був присутній, в письмових запереченнях на позовну заяву вказується, що станом на 24.10.2017 року будь-яких звернень, вимог чи запрошень від органу опіки та піклування до відповідача не надходило. Позивач в судовому засіданні підтвердила про укладання з відповідачем договору про припинення права на аліменти, зазначивши, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину. Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні умисного та систематичного ухилення відповідачем від виконання протягом тривалого часу батьківських обов'язків по догляду та вихованню сина. Як роз'яснено в п. 18 вказаної постанови Пленуму ВСУ, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В запереченнях на позовну заяву висловлено прохання надати відповідачу можливість налагодити стосунки з сином. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, не позбавляючи батьківських прав відповідача, надати йому можливість налагодити стосунки з дитиною та попередити його про необхідність зміни ставлення до виховання сина, поклавши на службу у справах дітей контроль за виконанням батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed