Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 липня 2018 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Перекопська Ірина Степанівна та просив суд визнати за ним, право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та усунути [PERSON] перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом його вселення. В обґрунтування позову зазначив, що 19 червня 2001 року відбулося укладення договору дарування, відповідно до якого дід позивача - [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] , на момент укладення вказаного договору позивач був неповнолітнім, у зв`язку з чим, від його імені вказаний договір був підписаний його матір`ю [PERSON] . Позивач зазначає, що оригінал вказаного договору у нього не зберігся, з метою отримання дублікату договору дарування він звернувся з запитом до приватного нотаріуса Перекопської І.С., яка у 2001 році посвідчувала вказаний договір, однак отримати дублікат договору не удалось можливим у зв`язку з тим, що у договорі дарування від 19 червня 2001 року, який зареєстрований за № 2774, обдарована особа за цим договором є [PERSON] , а не [PERSON] . У позивача [PERSON] за первісним позовом виникла потреба у використанні свого права, як власника 1/2 частки зазначеної квартири, проте відповідач [PERSON] яка є співвласницею квартири, не визнає за позивачем права власності 1/2 частки квартири і не пускає його з сім`єю у спірну квартиру. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. 26 жовтня 2018 року до суду звернулась [PERSON] з зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та просила суд припинити право власності [PERSON] , [INFO] , іпн [NUMBER] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , [INFO] , іпн [NUMBER] , права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1409, 60 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2019 року було прийнято вказану зустрічну позовну заяву до одного провадження з первісним позовом [PERSON] . (а.с.158) Свої вимоги позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , по 1/2 частині кожному. В квартирі з 1974 року позивач за зустрічним позовом проживає постійно, відповідач жодного разу не цікавився вищезазначеною квартирою, коштів на її утримання не давав, не ніс витрат зі сплати житлово-комунальних послуг, не приймав участь у підтриманні порядку у квартирі щодо придатності її для житла. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що всі витрати по утриманню квартири вона здійснює самостійно. Окрім того, [PERSON] зазначає, що вона є хворою людиною, перебуває у лікаря на Д обліку з діагнозом: УХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 3 ст. р. 4, СН 1 ст.., дискуляторна енцефалопатія складного ґенезу, деформуючий остеоартроз з порушенням суглобів стопи, а тому позивач вважає, що конфліктність та агресивність відповідача може призвести до погіршення стану її психічного та фізичного здоров`я. Вказана квартира відповідно до свої технічних характеристик є річчю неподільною, оскільки вона є двохкімнатною квартирою, одна із кімнат є прохідною, що унеможливлює її переобладнання в ізольовані квартири, а при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, присуджується грошова компенсації. У судовому засіданні призначеному на 25 липня 2019 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, однак, поза межами судового засідання, 25 липня 2019 року подав до суду заяву в якій посилаючись на вимоги ст. 206 ЦПК України відмовився від поданого позову до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Перекопська Ірина Степанівна про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки сторони по справі досягли згоди з приводу визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та виплати [PERSON] компенсації 1/2 частки вказаної квартири у розмірі 70 000 грн. через депозитний рахунок суду. Крім того, [PERSON] в заяві також зазначив, що зустрічний позов [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні визнає в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] також присутній у судовому засіданні не був, поза межами судового засідання 25 липня 2019 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, у зв`язку з відмовою [PERSON] від позову про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні, розпорядженні майном та визнання ним зустрічного позову [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майна в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні присутня не була, причини неявки суду не повідомила. Представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] не була присутня у судовому засіданні, поза межами судового засідання 25 липня 2019 року, подала до суду заяву в якій зазначила, що 24 липня 2019 року позивачем за зустрічним позовом [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у сумі 70000 гривень та у зв`язку з тим, що між сторонами досягнуто домовленість щодо вирішення спору, просила суд проводити розгляд справи без їх участі, відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. На підтвердження факту внесення коштів на депозитний рахунок суду, представником [PERSON] - [PERSON] долучено до заяви копію квитанції № 21842743 від 24 липня 2019 року на суму 70 000 грн. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи є невідчужуваними та непорушними. Згідно ст.41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше сторін із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 жовтня 1996 року № [NUMBER] видане Управлінням житлово-комунального господарства, квартира [ADDRESS] на праві спільної власності належить [PERSON] та [PERSON] . (а.с.58) Позивачу [PERSON] належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Вищевказана частка квартири належить позивачу на підставі договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла як законний представник від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] року вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С., зареєстровано в реєстрі за №2774 (а.с.131). Згідно наданого звіту про оцінку майна від 12 жовтня 2018 року зроблено ФОП [PERSON] , вбачається, що визначено вартість спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , розмір якої складає 117 711,00 гривень (а.с.62-74). Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій відмовився від заявленого позову до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Перекопська Ірина Степанівна про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та визнав зустрічний позов [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні. (а.с.171) Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з чим, суд вважає, що згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору, що передбачено ч.2 ст.256 ЦПК України. Оскільки позивач відмовився від позову до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Перекопська Ірина Степанівна про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, відмова прийнята, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі за вказаним первісним позовом. Щодо зустрічного позову, то суд зазначає, відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України спірна квартира, яка належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, є річчю неподільною. Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , згідно наданих квитанцій № 21842743 від 24 липня 2019 року, внесено на депозитний рахунок ТУДСА України в Дніпропетровській області 70 000 гривень (а.с. 169). Отже, аналізуючи вказану вище норму, суд приходить до висновку, що положеннями ст.365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та з умовою попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Такі правові позиції було визначено у Постановах Верховного Суду України від 15.05.2013 (справа №6-37цс13), від 24.02.2016 у справі №6-2784цс15, справа №6-1943цс16 від 23.11.2016, №6-068цс14 від 02.07.2014. Більш того, згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п.42 Рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України) слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Як роз`яснено в п.1 Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Такі ж по суті висновки містяться в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2012 року, 02 липня 2014 року, та в постанові Верховного суду від 15 березня 2018 року справа №345/2723/17. Втручання у право власності може бути виправданим згідно з ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати установленій прецедентній практиці ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 р., в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства), якщо воно здійснено :1) з метою урегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); 2) на підставі закону; 3) з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Суд погоджується з доводами позивача на які він посилається, а саме те, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим; співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно, дійсно є неможливість виділу належної частки квартири позивачу в натурі, і такий виділ не допускається згідно із законом. Відповідач [PERSON] за зустрічним позовом в спірній квартирі не проживає, внесена позивачем [PERSON] за зустрічним позовом сума коштів на депозитний рахунок за частку в спірній квартирі, а тому припинення права на частку відповідача не завдасть істотної шкоди його інтересам в даному випадку. Аналогічну правову позицію з цього приводу висловив Верховний суд України в своїй ухвалі від 19.07.2017 року у справі №487/8899/15-ц. Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги, що відповідачем [PERSON] визнано позов [PERSON] , припинення права власності [PERSON] не завдасть йому істотної шкоди, з урахуванням того, що позивачем [PERSON] за зустрічним позовом внесені кошти на депозитний рахунок суду, як компенсація за частку в спірній квартирі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved