Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

В червні 2015 року прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль», треті особи: [PERSON], Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про визнання договору іпотеки реєстровий №3862 від 27.12.2007 року недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Прокуратурою Орджонікідзевського району м. Запоріжжя проведено перевірку за заявою неповнолітньої [PERSON] з приводу порушення її майнових прав на житло. В ході перевірки встановлено, що 27.12.2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» (іпотекодержателем), та [PERSON] (іпотекодавецем), був укладений іпотечний договір, посвідчений в реєстрі нотаріальних дій за №3862. Предметом договору є квартира за адресою: [ADDRESS], право на яку має неповнолітня [PERSON] Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 26.09.2012 року у справі №0818/4392/2012, що набрало законної сили, вирішено звернути стягнення на квартиру на користь ПАТ «[PERSON] Аваль», внаслідок чого [PERSON] залишається без місця проживання. Прокурор зазначає, що згідно ст.177 СК України, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», передбачено необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина. Тому, укладання батьками правочинів предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, незалежно від наявності реєстрації дитини в ньому, без попередньої згоди органу опіки та піклування, та порушення в результаті його укладення майнових прав дитини, є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Позивач - [PERSON], з поданим в її інтересах позовом погодилась, просила позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнав, просить позов задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «[PERSON] Аваль» проти позову заперечив, з тих підстав, що [PERSON], укладаючи договір надав банку довідку про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS]. При цьому неповнолітня [PERSON] не була вказана, як особа, що зареєстрована за вказаною адресою. Просив в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] проти позову не заперечила, просила справу розглядати у її відсутність. Третя особа - орган опіки та піклування не забезпечив участь свого представника в судові засідання, в письмових поясненнях зазначив, що згода [PERSON] на укладання договору іпотеки не надавалася, при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, 27.12.2007 року\~між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками виступає Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/17-15/1886-35. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відповідачами укладено договір іпотеки, посвідчений 27.12.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за №3862. Згідно п.1.1. договору іпотеки, договором забезпечено вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/17-15/1883-35 від 27.12.2007 року, укладеного між відповідачами, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого Боржник зобов'язується перед іпотекодержателем повернути кредит у розмірі 60000 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші\~умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Відповідно до п.1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 29,2 кв.м, загальною площею 78,17 кв.м. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2012 року у справі №0818/4392/2012, що набрало законної сили, вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «[PERSON] Аваль», за рахунок чого задовольнити вимогу банку щодо погашення заборгованості боржника за кредитним договором. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст.176 СК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Судом встановлено, що єдиним місцем проживання батьків [PERSON], а отже і її самої з 2005 року є квартира [ADDRESS]. Ця обставина підтверджується показаннями допитаної в якості свідка [PERSON], довідкою за місцем навчання [PERSON], її медичною карткою, а також актом огляду місця проживання, складеним КП Основаніє. Таким чином, [PERSON]В, яка проживає в належній її батькам на праві приватної власності квартирі, набула майнове право на користування цим житлом, незалежно від факту її реєстрації в цьому помешканні. Цим спростовуються доводи ПАТ «[PERSON] Аваль», що відсутність реєстрації [PERSON] в квартирі, є підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування, є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмежень. Згідно з частинами другою та третьою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). У статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів». Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже укладення батьками правочинів предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування і порушення в звязку з цим майнових прав дітей, є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Судом встановлено, що договір іпотеки квартири за адресою [ADDRESS], право користування якою має [PERSON], укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування на його укладання. Також в звязку з укладанням договору іпотеки порушені майнові права [PERSON] на квартиру, що є підставою для задоволення позову. Суд, відповідно до ст. 360-7 ЦК України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 21.09.2011 року у справі №6-57868св10, від 01.07.2015 року у справі №6-396цс15, від 09.09.2015 року у справі за №6-405цс15. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Закон України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час предявлення позову, звільняв органи прокуратури від сплати судового збору. За таких обставин судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах у дохід держави.

Outcome: approved