Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним, та скасування рішення сільської ради, про визнання недійсним та скасування державного акту про право власності, визнання недійсним та скасування запису в Поземельній книзі шляхом внесення змін до Державного земельного кадастру. Позивач та його представник в судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги підтримують з підстав викладених в позовній заяві та просить задовольнити уточнені вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомивши. Від представника Сурсько-Литовської сільської ради в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника, щодо задоволення позовних вимог заперечував. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 25 гектар за адресою [ADDRESS] на [ADDRESS] . Земельна ділянка передана у приватну власність на підставі рішення V сесії 22 скликання Новомиколаївської сільської ради народних депутатів від 16.06.1995 року. Право власності підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ДП ДН [NUMBER] 004059, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю за № 3287. Актом від 15 липня 1995 року встановлені межі земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON] Планом земельної ділянки встановлена площа земельної ділянки, та сусідні ділянки, які належать Новомиколаївська сільська рада, гр. [PERSON] , радгосп «Рассвєт», гр.\~ [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Як вбачається з матеріалів справи позивач отримав рішення Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області № РВ-1200426022016 від 08.12.2016 року, яким відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо приналежній йому земельної ділянки у зв`язку із 100 % перетином із земельною ділянкою кадастровий номер: 1221486400:01:009:0012, яка знаходиться у приватній власності іншої особи. На запит щодо надання інформації стосовно земельної ділянки кадастровий номер: 1221486400:01:009:0012 Головним управлінням Держгеркадастру у Дніпропетровській області надано відповідь, що зазначена земельна ділянка площею 1,5 га знаходиться у приватній власності гр. [PERSON] . Статтею 321\~ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що земельні ділянка, яка відповідно до рішення Сурська-Литовської сільської ради надана [PERSON] А. перетинає 100 % земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності позивача. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної\~ділянки або\~землекористувач може\~вимагати усунення\~будь-яких\~порушень його\~прав на\~землю,\~навіть якщо\~ці порушення\~не пов`язані\~з позбавленням\~права володіння\~земельною ділянкою,\~і відшкодування\~завданих збитків. Захист\~прав громадян\~та юридичних\~осіб на\~земельні ділянки\~здійснюється шляхом: а)\~визнання прав; б)\~відновлення\~стану земельної\~ділянки,\~який існував\~до порушення\~прав,\~і запобігання\~вчиненню дій,\~що порушують\~права або\~створюють небезпеку\~порушення прав; в)\~визнання угоди\~недійсною; г)\~визнання\~недійсними рішень\~органів виконавчої\~влади або\~органів місцевого\~самоврядування; ґ)\~відшкодування\~заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 116 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Тобто, як встановлено судом в ході розгляду орган місцевого самоврядування порушив норми Земельного Кодексу України та перевищив повноваження, надані Земельним Кодексом України, та виділив фізичній особі [PERSON] земельну ділянку, яка на праві власності на момент передачі вже належала позивачеві. Таким чином, земельна ділянка передана [PERSON] всупереч вимогам статті 116 частини шостої статі 118, статті 122 Земельного кодексу України. За наведених обставин суд приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача [PERSON] відповідають нормам закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved