Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточнювала та, з урахуванням остаточної заяви про зміну предмета позову, просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Toyota corolla, реєстраційний номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] 10.09.2015 року згідно довідки-рахунок ААЕ №367867, вартість якого становить 149000,00 грн.; поділити майно [PERSON] та [PERSON], що є їх спільною сумісною власністю як подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки Toyota corolla, реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого становить 149000,00 грн.; визнати за [PERSON] право приватної власності на гаражний бокс [NUMBER], площею 27,80 кв.м., розташований по вул. Бакинська, 35, в м.Києві на території ГБК «Бакинський», який зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №348, під реєстровим №58830, 05.12.2008 року, вартість якого становить 144997,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача відшкодування судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який, в свою чергу, було зареєстровано 02.10.1982 року. При цьому, позивачка вказує, що за час перебування в даному шлюбі вони з відповідачем придбали майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та складається з: автомобіля марки Toyota corolla, реєстраційний номер [NUMBER], та гаражного боксу [NUMBER] в ГК «Бакинський» площею 32,00 кв.м., який розташований в м.Києві по вул. Бакинській, 35-А. Разом з тим, незважаючи на ту обставину, що вищенаведене майно є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач не тільки зберігає в себе правовстановлюючі документи на це майно, а ще й одноособово ним користується. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач без відповідної на те її згоди відчужив належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль на користь [PERSON], про що, серед іншого, свідчить укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 10.09.2015 року, тобто в період шлюбу. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що вартість двох об'єктів спільного майна однакова, позивачка просить позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1982 року по 08.12.2015 року. Згідно наявної в матеріалах справи відповідей Головного сервісного центру МВС України, автомобіль марки Toyota corolla, реєстраційний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 07.10.2013 року був придбаний [PERSON], який в подальшому без відповідної на те згоди позивачки, а саме: 10.09.2015 року продав його [PERSON] за 149 000.00 грн., про що свідчить довідка-рахунок серії ААЕ №367867. На підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 19.11.2008 року за №2045-С/ГК [PERSON] набув право власності на гаражний бокс [NUMBER], площею 27,80 кв.м., розташований по вул. Бакинська, 35, в м.Києві на території ГБК «Бакинський», що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 27.11.2008 року. При цьому, згідно звіту про оцінку майна №24042017-023 від 24.04.2017 року вартість гаражного боксу [NUMBER], площею 27,80 кв.м., що розташований по вул. Бакинська, 35, в м.Києві, становить 144997,00 грн. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що гаражний бокс [NUMBER], площею 27,80 кв.м., розташований по вул. Бакинська, 35, в м.Києві на території ГБК «Бакинський» та грошові кошти на суму 149 000.00 грн., отримані [PERSON] від продажу автомобіля марки марки Toyota corolla, реєстраційний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуті подружжям за час шлюбу. При цьому, посилання сторони відповідачів на те, автомобіль був придбаний [PERSON] більше ніж через 5 років після фактичного припинення шлюбних відносин за власні та позичені кошти, суд оцінює критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять. Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 ст. 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Разом з тим, ч.4 ст.65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тобто, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-486цс16. Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку про поділ спільного майна подружжя наступним чином: в порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON], визнавши за нею право приватної власності на гаражний бокс [NUMBER], площею 27,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Бакинська, 35 на території ГБК «Бакинський», який зареєстрований за [PERSON] 05.12.2008 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 348 за реєстровий № 58830, вартість якого становить 144997,00 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] грошові кошти в сумі 149000 (сто сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп., отримані від продажу ним транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер [NUMBER]. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] виділено грошові кошти в сумі 149000,00 грн., отримані від продажу ним транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер [NUMBER], суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] в часині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Toyota corolla, реєстраційний номер [NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 10.09.2015 року, адже укладення вказаного договору не порушує права та інтереси позивачки. Також, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1449,00 грн., а з відповідача на користь держави - 1490,00 грн. судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial