Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

громадська організація «Українське Товариство Сліпих» звернулася до суду з позовом про зняття арешту з належного їй на праві власності майна: автомобіля ВАЗ-21099, номерний знак [NUMBER], інвентарний №10520015, автобуса КАВЗ-3271, інвентарний №10520012, приміщення їдальні, яке знаходиться за адресою: м.Кролевець, вул.Салія,25, інвентарний №10310005. Державним виконавцем накладений арешт на зазначене майно в ході виконання рішень Кролевецького районного суду у справах №№579/1518/16-ц, 579/1463/16-ц, 579/1462/16-ц про стягнення заробітної плати. Боржником у виконавчому провадженні є підприємство обєднання громадян [PERSON] учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», а вказане вище майно було передано громадською організацією підприємству в оперативне управління. Посилаючись на ст.ст.317, 321 ЦК України, позивач просить скасувати арешт з належного йому на праві власності майна: автомобіля ВАЗ-21099, номерний знак [NUMBER], інвентарний №10520015, автобуса КАВЗ-3271, інвентарний №10520012, приміщення їдальні, яке знаходиться за адресою: м.Кролевець, вул.Салія,25, інвентарний №10310005. В судове засідання сторони і третя особа не зявились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.80). Відповідач свого представника в судове засідання не направив, заперечення щодо позову не надав. Третя особа державний виконавець Кролевецького РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області надала суду пояснення з клопотанням про розгляд справи без її участі. (а.с.51). У поясненні зазначила, що постанову про опис і арешт майна складено нею у присутності діючого на той час директора підприємства-боржника [PERSON], який запропонував описати саме це майно. У свідоцтвах про реєстрацію описаних і арештованих транспортних засобів власником зазначений саме боржник, що не дало їй підстав для сумніву про належність майна боржникові. (а.с.51) Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідно до положення ч.2 ст.197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що державним виконавцем Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області [PERSON] при примусовому виконанні ЗВП №52651849 про стягнення боргів з підприємства обєднання громадян [PERSON] учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих накладено арешт на майно: приміщення їдальні загальною площею 181,0 кв.м, легковий автомобіль ВАЗ 21099 (2005 р.в., номерний знак [NUMBER], шасі Y6D21099050022879, тип пального бензин); автобус КАВЗ-3271 (шасі 107499/54006, обєм двигуна 4250, тип пального бензин, колір синій, номерний знак [NUMBER], 1991р.в.), що підтверджується копією постанови про опис й арешт майна від 09 листопада 2016 року (а.с.6). Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Як вбачається зі змісту ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Як вбачається з наданого суду представником позивача свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] міської Ради №97 від 21.02.2002 року, приміщення їдальні, на яке накладено арешт, належить Українському Товариству сліпих в особі Центрального правління на праві колективної власності, тобто не є власністю боржника за виконавчим провадженням (а.с.81). Відповідно до Акта передачі основних засобів в оперативне управління (володіння) «ПОГ Кролевецькому УВП УТОС» у 2012 році позивач передав відповідачу в оперативне управління (володіння) основні засоби в переліку яких значиться їдальня (а.с.9). Статут підприємства обєднання громадян Кролевецького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих (скорочена назва [PERSON] УВП УТОС) визначає, що так як підприємство не є власником майна, яке ЦП УТОС, як власник, передає йому у господарське управління, підприємство не має права без дозволу ЦП УТОС передавати під заставу основні фонди і на основні фонди не можуть накладатися стягнення (п.6.3). (а.с.29) Оскільки відповідно до ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час розгляду справи в суді, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник, то виконання зобовязання не може бути покладено на особу, яка не є боржником. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд вважає, що постановою державного виконавця від 9 листопада 2016 року про опис й арешт приміщення їдальні та встановлення обмеження на його відчуження порушено право позивача, яке підлягає захисту, тому позов про зняття арешту з майна, яке належить позивачу, слід задовольнити та зняти арешт із нерухомого майна: приміщення їдальні загальною площею 181,0 кв.м., що належить на праві колективної власності Українському Товариству сліпих в особі Центрального правління. Позовні вимоги в частині зняття арешту з транспортних засобів: легкового автомобіля ВАЗ 21099, 2005 р.в., номерний знак [NUMBER], шасі Y6D21099050022879, тип пального бензин; автобус КАВЗ-3271, шасі 107499/54006, обєм двигуна 4250, тип пального бензин, номерний знак [NUMBER], 1991р. випуску, задоволенню не підлягають, оскільки з наданих суду державним виконавцем копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ВМС 065735 і САА 457086 вбачається, що вказані транспортні засоби зареєстровані саме на боржника підприємство обєднання громадян - [PERSON] учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (а.с.52, 53). При цьому позивач не надав належних доказів належності спірних транспортних засобів саме позивачу. Судові витрати залишити за позивачем. Враховуючи наведене, відповідно до ст.ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України, ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial