Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В січні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві вона вказала, що 9 серпня 1997 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Колиндянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 07. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Відповідач постійно влаштовує скандали, ображає її, принижує честь і гідність. З 2014 року вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. За таких обставин, збереження сімї неможливе і суперечить інтересам позивачки. Тому вона просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримують позовні вимоги про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що після наданого судом терміну примирення з відповідачем не досягнуто, а тому просять позов задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] при винесенні рішення покладається на розсуд суду та вимоги чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 9 серпня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у Колиндянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 07. Від подружнього життя вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. З 2014 року вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки 640 гривень процесуальних витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved