Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд з адміністративним позовом до [PERSON] про повернення надміру виплачених коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач згідно з поданими заявами в період з 23.01.2007 року по 25.02.2011 року до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради користувалася субсидією для часткового відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг з січня 2007 року по квітень 2011 року. Проте, при проведенні перевірки встановлено, що [PERSON] при зверненні до позивача подала недостовірну інформацію, а саме, не задекларувала наявність у її володінні житлового приміщення за адресо: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] внаслідок подання недостовірної інформації про фінансовий стан отримала кошти у вигляді житлових субсидій в розмірі 6896 грн. 18 коп. на отримання яких не мала права. З врахуванням уточнених в ході розгляду справи позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Представник позивача Теслюк Н.М. в судовому засідання позов підтримала з підстав, зазначених в заяві. Просила суд позов задовольнити. Представника відповідача [PERSON] в судому засіданні позовні вимоги визнала частково на суму 925,32 грн., із підстав, зазначених в письмових запереченнях. В решті вимог просила суд відмовити в позові у зв?зку із пропуском позивачем строку звернення до суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Статтею 1212 ЦК України передбачено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно Відповідно до п. 13 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848 (далі - Положення), для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає органу праці та соціального захисту населення довідки про доходи кожної особи, зареєстрованої у житловому приміщенні, за формами, затвердженими Мінсоцполітики, або індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), видані органом Пенсійного фонду України. Громадянин несе відповідальність за надані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру. Пунктом 20 Положення передбачено, що сума субсидії перерахованої (виплаченої) надміру свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію, а в разі неповернення її добровільно, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] згідно з поданими заявами в період з 23.01.2007 року по 25.02.2011 року до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради користувалася субсидією для часткового відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг з січня 2007 року по квітень 2011 року (а.с.6-35). Із змісту заяв про призначення субсидії та декларації про доходи та майновий стан відповідача, що подавалися нею до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, вбачається, що [PERSON] своїм підписом підтверджувала вірність вказаних нею відомостей у цих документах. Позивачем при проведенні перевірки правильності надання відомостей встановлено, що [PERSON] при зверненні до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради не задекларувала наявність у її володінні житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.37, 77). Таким чином, відповідач при зверненні за субсидією свідомо подала недостовірні відомості щодо належності їй на праві власності нерухомого майна, а тому в силу вимог ст.1212, 1215 ЦК України, п.п.20 Положення позивач має право на стягнення безпідставно виплаченої відповідачу субсидії. Заповіт від 29.12.2003 року, на який посилається представник відповідача (а.с. 70), в даному випадку не свідчить про відчуження [PERSON] майна на користь [PERSON], так як вказаний правочин є підставою для переходу майна у власність спадкоємця лише після смерті спадкодавця. На підставі проведених розрахунків, що не спростовані відповідачем, рішенням позивача від 08.06.2011 року визначено обсяг надміру виплачених відповідачу коштів 6896 грн. 18 коп. надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям (а.с.39-44). Таким чином, [PERSON] за період з січня 2007 року по квітень 2011 року безпідставно користувалася субсидією для часткового відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 6896 грн. 18 коп., а тому, надміру виплачені кошти підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Судом встановлено, що позивач надіслав на адресу [PERSON] повідомлення про повернення зазначених коштів, однак, відповідач кошти не повернула (а.с.45). Представник відповідача [PERSON], заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у заяві про застосування строків позовної давності, вказувала на пропуск позивачем встановленого у ст.257 ЦК України трьохрічного строку для звернення до суду. Проте, такі доводи представника відповідача суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, позивач про подання відповідачем недостовірних відомостей щодо наявного у неї іншого майна дізнався з моменту проведення відповідної перевірки в травні 2011 року з відповідей Лаврівської сільської ради та КП «Волинське БТІ» (а.с.37, 77), а до суду з даним позовом звернувся в квітні 2014 року, тобто з дотриманням строку позовної давності. Надані представником відповідача акти перевірки житлових умов [PERSON] за період 2007-2010 роки в даному випадку не підтверджують пропуск позивачем строку позовної давності, так як у вказаних актах відомості відображалися лише зі слів [PERSON] (а.с.78-82). Отже, в силу вимог ч.1 ст.261 ЦК України, позивач дізнався про порушення свого права з матеріалів позапланової перевірки. При цьому суд враховує ту обставину, що п.п.13 Положення не передбачено черговість проведення таких перевірок, а встановлено за позивачем право на проведення такої перевірки у будь-який час. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач в лютому 2012 року звернувся до суду із аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства, провадження в якому було закрито, оскільки вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.46-49). Вказані обставини у відповідності до ч.2, 3 ст.264 ЦК України в даному випадку перервали позовну давність. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved