Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про: визнання порушення права вільно розпоряджатися своїми коштами відповідно до договору поточного рахунку - отримувати кошти в повному обсязі, переказувати кошти безготівково в повному обсязі; стягнення коштів в розмірі 4652,02 євро. До суду 19.10.2015р. надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, в якій він, окрім вищезазначеного, просить змінити провідношення шляхом внесення змін до договору поточного рахунку 26209413124001 від 17.08.2015р. №62535 з 31.08.2015р.: доповнити п.5.а.1 встановити розмір процентів за користування грошовими коштами з 31.08.2015р. у розмірі облікової ставки НБУ; доповнити п.5.а.2 пункт 5.а.1 діє до повного повернення вкладу та нарахованих відсотків вкладнику. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 28.08.2015р. на поточний рахунок 26209413124001 [PERSON] надійшли безготівково 4500 євро. Відповідно до поданої заяви 31.08.2015р. позивач витребував у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» через відділення №65 м.Кузнецовськ 4500 євро, однак в порушення умов договору, відповідач не видав кошти. 01.09.2015р. позивач подав заяву до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про переказ коштів на власний рахунок в іншому банку. Заява не була виконана. Зазначає, що відповідач після витребування грошей неправомірно користувався коштами, не сплачуючи компенсації. Період користування коштами з 01.09.2015р. по 18.09.2015р. Тому, відсотки за користування коштами становлять 64,36 євро, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання - 6,66 євро, пеня за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ коштів - 81 євро. До загальної суми стягнення включено і 4500 євро коштів, що не були видані із поточного рахунку. Крім того, позивач посилається на істотне порушення договору поточного рахунку від 17.08.2015р. №62535, що полягає у невиконанні зобовязань відповідачем, та просить про зміну договору поточного рахунку. Позивач і його представник у судове засідання не зявилися, до суду 16.11.2015р. надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не зявився. До суду від ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» надійшли заперечення проти позову, суть яких зводиться до того, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 18.09.2015р. до 17.12.2015р. Посилаються, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки. Вважають, що відповідачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки при запровадженні у банку тимчасової адміністрації не здійснюється відшкодування вкладникам сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягненя коштів, а виплата сум вкладів проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми. Просять відмовити в позові. Представник третьої особи, яка не заявляє позовних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомляв. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову частково. Судом із копії анкети-заяви №62535 від 17.08.2015р. встановлено, що довірена особа [PERSON] відкрив на імя [PERSON] рахунок №2620.9.413124.001 у євро. З копії виписки по особовому рахунку від 01.09.2015р. видно, що на вказаному рахунку містяться кошти в сумі 4500 євро. Із заперечень відповідача не вбачається оспорювання таких обставин. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.1066 ч.1 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Копією заяви від 31.08.2015р. підтверджено вимогу позивача про видачу з поточного рахунку в банку відповідача коштів в сумі 4500 євро з рахунку №2620.9.413124.001. З копії заяви [PERSON] від 01.09.2015р. вбачається, що у звязку із невидачею коштів останній просить ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» перерахувати зазначену суму коштів на рахунок позивача в іншому банку. До суду відповідачем не подано доказів про виконання зазначених розпоряджень клієнта про видачу та перерахування відповідної суми з рахунка. Доводи відповідача щодо неможливості задоволення вимоги вкладника в судовому порядку, у звязку із запровадженням в банку тимчасової адміністрарації є неспроможними. Зокрема, у нормі ст.36 ч.6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті (під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку), не поширюється на зобовязання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Отже, за договором банківського рахунку вкладника [PERSON] є підстави для стягнення невиданої суми 4500 євро. Статтею 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до положення норми ст.8 ч.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Отже, в період із 01.09.2015р. до 17.09.2015р. має місце порушення строків виконання банком розпорядження позивача щодо видачі коштів. Кінцевою датою порушення, для нарахування пені, є 17.09.2015р. (тобто період невиконання до запровадження тимчасової адміністрації), так як із 18.09.2015р. у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 р. № 171, а згідно із ст. 36 ч.5 п.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені). Нормою ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Договором між сторонами інший розмір відповідальності не був встановлений. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача в користь [PERSON] пені за порушення строку виконання розпорядження про видачу коштів. Суд, виходячи із даних наявних у матеріалах справи, провів такий розрахунок пені з 01.09.2015р. до 17.09.2015р. включно: 4500 євро х 0,1% за день х 17 днів = 76,5 євро. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду доказів, що доводили б підстави для стягнення відсотків за користування коштами за ставкою 29% за 18 днів. Не вбачає суд також правових підстав для стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки законом щодо розглядуваних спірних відносин встановлено інший розмір відповідальності за таке порушення - 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення (ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Вирішуючи вимоги щодо зміни договору, суд виходить з того, що відповідно до ст.652 ч.4 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Не встановлено в суді винятковості обставин, що давали б суду підставу для зміни договору банківського рахунку між сторонами. Визнання порушення відповідачем права позивача на вільне розпорядження коштами, за своєю суттю не є способом захисту права цивільного, оскільки лише констатація порушення не призводить до виконання зобовязання по договору. Суд приходить до висновку, що, в межах даного позову, належним і достатнім способом захисту прав позивача у цьому спорі є стягнення невиданих коштів і покладення відповідальності за прострочення платежу. Отже, за таких умов позов підлягає частковому задоволенню. Стягненню із відповідача підлягає також судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1116,97 грн., так як позов у частині майнових вимог задоволено на 97,17% (1149, 51 грн. х 97,17% = 1116,97 грн.).

Outcome: partial