Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд розірвати договір, укладений 19.02.2020 року між позивачем та відповідачем про виготовлення виробів та проведення монтажних робіт, а також стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 162331,74 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 19.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на виготовлення виробів та проведення монтажних робіт, в зв`язку з чим відповідач отримав від позивача попередню оплату в сумі 3000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався витратити виключно на закупівлю матеріалів для виробництва кухонних меблів. Загальна сума замовлення на той час складала суму в розмірі 135000,00 грн. За договором, відповідач зобов`язався впродовж 45 діб виготовити та впродовж 20 діб змонтувати замовлені позивачем меблі. 04.04.2020 року під час зустрічі із відповідачем позивач передала йому ще 700,00 євро, а 28.04.2020 року в рахунок оплати за договором позивач передала відповідачу ще 2000,00 євро. Загальна сума, яка була отримана відповідачем від позивача в рахунок оплати за договором склала суму в розмірі 3000,00 доларів США, що за курсом НБУ на 16.06.2020 року склала суму в розмірі 80532,00 грн., та 2700 євро, що за курсом НБУ на 16.06.2020 року склала суму в розмірі 81799,74 грн. В строк, визначений в договорі, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, будь-яких актів прийому-передачі та/або додаткових договорів між сторонами підписано не було. На даний час відповідач уникає зустрічей, та отримані кошти в добровільному порядку не повертає. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач, отримавши копії ухвали, позову та додатків до нього, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не подав. З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матерілах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України ). У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ст. 615 ЦК України ). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України ). Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків ( ч. 1, 2, 3 ст. 612 ЦК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про виготовлення та монтаж виробів (меблів) на загальну суму 135000,00 грн. Вироби повинні були бути виготовлені протягом 45 робочих днів з моменту отримання готівкової передплати та поставлені впродовж 20 днів. Відповідно даних, які містяться на договорі, позивач передала, а відповідач отримав 19.02.2020 року кошти в сумі 3000,00 доларів США. Крім того, відповідач отримав від позивача 04.04.2020 року доплату в сумі 700,00 євро, а 28.04.2020 року - в сумі 2000,00 євро. За умовами договору, сторони домовились, що прийом товару та робіт виконується на підставі акту прийому-здачі, а також всі зміни та доповнення до договору дійсні в тому випадку, якщо вони закріплені додатковою письмовою угодою з обох сторін договору. Таким чином, між позивачем та відповідачем був укладений договір підряду на виготовлення та монтаж виробів, який повністю відповідає вимогам законодавства щодо таких договорів. Всі грошові кошти за виготовлення виробів, на прохання відповідача сплачувались позивачем йому особисто, про що свідчать відповідні записи на договорі. Відповідач неодноразово запевняв позивача, що роботи з виготовлення виробів розпочато, ним купується матеріал, та позивач вважала, що відповідач дійсно займається виготовленням виробів у відповідності до домовленостей між ними. Загальна сума, яка була отримана відповідачем від позивача в рахунок оплати за договором склала суму в розмірі 3000,00 доларів США, що за курсом НБУ на 16.06.2020 року склала суму в розмірі 80532,00 грн., та 2700 євро, що за курсом НБУ на 16.06.2020 року склала суму в розмірі 81799,74 грн., а всього відповідачем було отримано він позивача суму в гривневому еквіваленті в розмірі 162331,74 грн. Вказані обставини свідчать про належне виконання з боку позивача своїх зобов`язань, однак, станом на дату подачі позову відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, та доказів зворотному з боку сторони відповідача суду надано не було. З огляду на тривале невиконання відповідачем своїх зобов`ячань за договором позивач втратила інтерес до виготовлення виробів, та була змушена зробити замовлення виробів (кухонних меблів) у інших осіб. Будь-яких доказів на спростування обґрунтувань позовних вимог, стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано суду доказів порушення умов договору з боку позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк ( термін ) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд вважає, що неможливість позивача отримати своєчасно оплачені ним вироби, свідчать про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань. З моменту укладення договору не виявлено будь-яких претензій або вимог від відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань по договору, які б могли стати перешкодою для надання послуг відповідачем. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для розірвання договору, укладеного 19.02.2020 року між позивачем та відповідачем, а також стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, які, останньою, були сплачені на користь відповідача за виготовлення виробів, що в гривневому еквіваленті становить суму в розмірі 162331,74 грн., а відтак позов підлягає задоволенню повністю. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 840,80 грн. та за вимогу майнового характеру в сумі 1623,32 грн., а всього суму в розмірі 2464,12 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved