Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

В травні 2018 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив відстрочити ПАТ КБ «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного комерційного банку «Комерційний Банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни термін сплати судового збору за подання позовної заяви та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором всього 2 296 442,26 грн., з яких: 56914,66 доларів США - в еквіваленті за курсом НБУ 26, 5433493 грн. за 1 долар США 1 510 713, 38 грн. - прострочені проценти за кредитом, 345 354,50 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 440 373,88 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів та стягнути судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.10.2007 між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] укладено кредитний договір № 90-07Ф, за яким позивач надав позичальнику кредит в сумі 52000,00 доларів США строком на 10 років з кінцевим терміном повернення 20.10.2017 включно із щомісячною сплатою 14% річних. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань перед позивачем по погашенню кредиту, одержаного відповідно до кредитного договору, 23.10.2017 було укладено договір поруки № 90-07Ф1, згідно з яким, [PERSON] зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність разом з позичальником за виконання останнім зобов`язань за кредитним договором. Відповідачі не усунули порушення умов кредитного договору, не повернули кредит та не сплатили проценти за користування ним, тому станом на 01.04.2018 заборгованість Відповідачів по поверненню кредиту та сплаті відсотків за кредитним договором складає 2 296 442,96 грн. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх обов`язків щодо повернення боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2018, ухвалено підсудність цивільної справи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного комерційного банку «Комерційний Банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором визначено Голосіївському районному суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. від 25.05.2018, відстрочено ПАТ «КБ «Хрещатик» сплату судового збору в сумі 34 446,63 грн. до ухвалення судового рішення по справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. від 29.05.2018, відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату суду від 21.11.2018 № 4321 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із відстороненням судді Голосіївського районного суду міста Києва від посади, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 6.2 Засад. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. від 30.11.2018, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2019, закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позову в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням опублікованим від 04.11.2019, 17.12.2019 на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про податок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку. Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик». З 12.01.2018 призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Славкіну Марину Анатоліївну уповноваженою особою Фонду та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик». Згідно п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України. 23.10.2007 між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] укладено кредитний договір № 90-07Ф, за яким позивач надав позичальнику кредит в сумі 52000,00 доларів США строком на 10 років з кінцевим терміном повернення 20.10.2017 року включно із щомісячною сплатою 14% річних. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший частини другої статті 207 ЦК України). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається на споживчі потреби. З п. 4.1. Кредитного договору вбачається, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі 14% річних. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язався використати Кредит на цілі, передбачені цим Договором, сплатити Банку відсотки за користування кредитом і комісії у розмірі і порядку, передбачених цим договором, та повернути Банку суму кредиту в порядку і строки, передбачені цим Договором. Як вбачається з п. 4.3. Кредитного договору, відсотки за користування Кредитом нараховуються щомісячно, починаючи з дня виникнення заборгованості, за фактичний термін користування кредитом, з урахуванням суми заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році до дня остаточного погашення кредиту і сплачуються Позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховуються відсотки. Згідно п. 5.3.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 1.2. цього договору та повернути його Банку в строки і в порядку, передбачених цим договором. Як вбачається з Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний у випадку прострочення повернення Кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом, повернути Банку основну суму кредиту з урахуванням індексу інфляції, який мав місце у період прострочення та 14% відсотків річних, також сплатити прострочені відсотки та пеню за прострочку повернення кредиту та сплатити відсотки в розмірах та порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п. 6.2.1. Кредитного договору, у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, Позивчальник сплачує Банку пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов`язань за кожен день прострочення. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань перед позивачем по погашенню кредиту, одержаного відповідно до кредитного договору, 23.10.2017 було укладено договір поруки № 90-07Ф1, згідно з яким, [PERSON] зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність разом з позичальником за виконання останнім зобов`язань за кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором № 90-07Ф від 23.10.2007 зі всіма змінами, доповненнями, що складають невід`ємну частину цього Договору, виконало у повному обсязі, проте, Позичальник та поручитель ухиляються від взятих на себе зобов`язань, а тому станом на 01.04.2018 заборгованість Відповідачів по поверненню кредиту та сплаті відсотків за Кредитним договором складає 2 296 442,96 грн, з яких: 56914,66 доларів США - в еквіваленті за курсом НБУ 26, 5433493 грн. за 1 долар США 1 510 713, 38 грн. - прострочені проценти за кредитом, 345 354,50 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 440 373,88 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений договором строк, а за умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплати неустойки (пені). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Проценти виплачуються позичальником до дня повернення позики. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Частинами 2,3 ст. 554 ЦК України, у випадку порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі належним чином не виконали зобов`язання за кредитним договором №90-07Ф від 23.10.2007, договору поруки № 90-07Ф1 від 23.10.2007, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, що підтверджується представленими суду письмовими доказами.

Outcome: approved