Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

В січні 2021 р. [PERSON] (позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідача), в якому з урахування заяв про уточнення та зменшення позовних вимог просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти компенсації Ѕ частини вартості транспортного засобу марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] в сумі - 100 954 грн. 90 коп. Припинити право власності [PERSON] на транспортний засіб марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 29.07.2016 р. сторони перебували у шлюбі, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.07.2020 р. у справі №372/266/20 розірвано. Під час шлюбу сторони спільно придбали автомобіль марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , який було зареєстровано за позивачем. При цьому, вказаний автомобіль фактично використовує відповідач, в добровільному порядку автомобіль не віддає, грошову компенсацію за частину автомобіля не сплатив. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач подав відзив на позов, який залучено до матеріалів справи, але не приймається судом до уваги (зафіксовано протоколом судового засідання від 05.07.2021 р.) Ухвалою судді від 11.02.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою суду від 05.07.2021 р. призначено у цивільній справі №761/2859/21 судову автотоварознавчу експертизу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача не заперечила щодо задоволення позову, враховуючи визначену висновком експертизи вартість автомобіля. Суд, вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 29.07.2016 р. сторони перебували у шлюбі, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.07.2020 р. у справі №372/266/20 розірвано. (а.с. 8-9) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 09.12.2016 р. автомобіль марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] (а.с. 10) Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 334/4220/18 (провадження № 61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі № 760/18983/16 (провадження № 61-16673св20). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що під час перебування у шлюбі сторони придбали майно- автомобіль марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , який 09.12.2016 р був зареєстрований на позивача [PERSON] . За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку судового експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» №9769 від 12.08.2021 р. ринкова вартість автомобіля марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , станом на час проведення експертизи - 12.08.2021 р. складає 201909,80 грн. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17). Підстав для не врахування цього письмового доказу при ухваленні рішення у справі суд не вбачає. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Результати аналізу змісту положень статті 71 СК України дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку (постанова Верховного Суду від 17.02.2021 р. у справі № 359/898/18). Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд в постанові від 09.06.2021 р. у справі № 760/789/19 зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти компенсації Ѕ частини вартості транспортного засобу марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] в сумі - 100 954 грн. 90 коп, припинення право власності [PERSON] на транспортний засіб марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та визнання за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки «Nissan» моделі «Leaf», 2014 р.в., номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Розподіляючи судові витрати варто зазначити наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 141 ч.1, 2, 3 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ст. 133, 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] потрібно стягнути судовий збір в сумі - 505,00 грн. та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі - 4550 грн. Судом враховано, що висновок експерта був необхідним доказом обом сторонам у даній справі, а тому вказані витрати повинні нести сторони спільно.

Outcome: approved