Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» в особі в.о. ректора Шрамко Я.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] одержану нею одноразову адресну грошову допомогу в сумі 5176,50 грн. та витрати понесенні на сплату судового збору в сумі 1378,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 01 вересня 2014 року між ДВНЗ «Криворізьким національним університетом», правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет», в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету Шрамка Я.В. та випускником університету [PERSON] був укладений договір № 120 про працевлаштування випускників ДВНЗ «Криворізького національного університету». Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобов'язався відпрацювати протягом трьох років з дня укладення угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі та отримати одноразову адресну допомогу у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 01 вересня 2014 року, [PERSON] була прийнята на посаду вчителя обслуговуючої праці Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 та на підставі наказу ректора на рахунок відповідача, позивачем перерахована одноразова адресна грошова допомога в сумі 5176,50 грн. Проте, наказом від 28.08.2015 року, [PERSON] було звільнено за власним бажанням із займаної посади. Враховуючи, що з моменту працевлаштування і до звільнення за власним бажанням, не минуло трьох років, відповідач на підставі Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2014 році, була зобов'язана повернути позивачу суму фактично одержаної допомоги. Проте, у добровільному порядку спір вирішити не надалося можливим, у зв'язку з чим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи, проте до суду не з'явився, про причину не явки не повідомив. 30 січня 2017 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, до такого висновку суд приходить з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 01 вересня 2014 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізьким національним університетом», правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет», в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету - директора інституту Шрамка Я.В. та [PERSON] був укладений договір № 120 про працевлаштування випускників Державного вищого навчального закладу «Криворізького національного університету». За умовами даного договору, відповідач повинен був відпрацювати протягом трьох років з дня укладання угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримати одноразову адресну грошову допомогу у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 01 вересня 2014 року [PERSON] була прийнята на посаду вчителя обслуговуючої праці Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 м. Кривого Рогу. Відповідно до п. 5 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2014 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 1002 від 08.09.2014 року, нарахування допомоги здійснювалася у вищому навчальному закладі на підставі наказу, який видавався після затвердження кількості випускників, яким надавалася допомога, та на підставі поданої випускником до 10 жовтня 2014 року заяви про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору. Виплата допомоги здійснювалася до кінця поточного року. З матеріалів справи убачається, що на підставі заяви [PERSON] про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору № 120 від 01.09.2014 року на ім'я (рахунок) [PERSON], позивачем були перераховані грошові кошти в сумі 5176,50 грн. Згідно із п. 7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2014 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 1002 від 08.09.2014 року, у разі відмови випускника приступити до роботи відповідно до укладеного договору про роботу на посаді педагогічного працівника у загальноосвітньому або професійно-технічному начальному закладі, звільнення його з ініціативи адміністрації за призначенням за порушення трудової дисципліни, звільнення за угодою сторін або з ініціативи працівника протягом трьох років від початку роботи в загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, отримувач допомоги зобов'язаний повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата. Вищий навчальний заклад зобов'язаний повернути зазначені кошти до державного (відповідного місцевого) бюджету. Як встановлено судом, 28 серпня 2015 року [PERSON] було звільнено з Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 м. Кривого Рогу, за власним бажанням. У порушення п. 2.3.1 та п. 2.3.3. договору № 120 від 01.09.2014 року, відповідач звільнившись за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, у добровільному порядку свої зобов'язання не виконала, а саме не відшкодувала до державного бюджету суму отриманої нею грошової адресної допомоги. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. З метою досудового урегулювання спору, позивач за місцем мешкання відповідача направляв претензію № 8 від 13.04.2016 року, з вимогою добровільно повернути суму отриманої допомоги на рахунок учбового закладу, проте, дане претензія відповідачем залишена без задоволення. Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд керується ст. 88 ЦПК України та задовольняючи вимоги позивача, стягує з відповідача понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати.

Outcome: approved