Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Голова Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Желясков Ф.Ф. звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати спадщину, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] відумерлою. В судове засідання представник виконавчого комітету Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Велічко О.М. не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю (а.с.44). Голова Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Желясков Ф.Ф. в судове засідання не з'явився, надав на розгляд суду заяву, в якій зазначив, що з вимоги підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с.29). Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Судом встановлено, що 19 лютого 1953 року за актовим записом №15 виконавчим комітетом Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу «Курогло», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя серії [NUMBER] (а.с.41). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим 25 серпня 2017 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.43). 29 червня 1958 року виконавчим комітетом Березинської селищної ради депутатів трудящихся на підставі рішення виконавчого комітета Березинської селищної ради депутатів трудящихся №8 від 27 червня 1958 року [PERSON] та [PERSON] Георгіївні було видано свідоцтво про право власності, згідно якого останні стали власниками будинку [ADDRESS] (а.с.3). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 29 серпня 2017 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.42). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) [NUMBER] спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] року не заводилась (а.с.34). Проте, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася з її смертю, а саме [INFO] року, тобто до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України /в редакції 2004 року/, необхідно керуватись нормами ЦК УРСР /в редакції 1963 року/, відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 якого, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно довідки виконавчого комітету Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №818 від 02 червня 2017 року, житловий будинок [ADDRESS] знаходився у власності [PERSON] (а.с.5). Так, [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON], померлої [INFO] року фактично вступив в володіння спадковим майном, тому вважається таким що прийняв спадщину. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 16 серпня 2006 року Березинською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с.4). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) [NUMBER], 03 липня 2007 року за реєстровим номером 2604 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку сину померлого [PERSON] (а.с.33, 35). Частинами 1,2, 3 статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до приписів ст.1275 ЦК України у випадку прийняття спадщини слід враховувати, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Тож, враховуючи, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, спадщина у вигляді земельної ділянки успадкована спадкоємцем [PERSON], прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, - підстави передбачені ст. 1277 ЦК України для визнання спадщини відумерлою відсутні, тому в задоволені заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed