Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що з 04.07.2010 до 21.04.2021 сторони перебували в шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.04.2021 року (справа № 147/456/20) розірвано. Від шлюбу залишилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З березня 2020 року сторони проживають окремо. Діти на даний час проживають із відповідачем, але бажають проживати з батьком [PERSON] . Ці обставини пов`язані з неналежним доглядом за дітьми матір`ю, часто зоставляються самі дома, не мають можливості вчасно поїсти. Всі витрати щодо їх утримання несе сам позивач незважаючи на перешкоди, які створює колишня дружина. Разом з тим проживання дітей з [PERSON] негативно впливає на їх фізичний та психологічний стан. Стверджує, що між відповідачем та дітьми постійно виникають сварки, що впливає на психічний стан та кожен раз спричиняє дітям душевні страждання, які позивачу як батькові вкрай важко переносити. Відповідач іноді припускається до аморальних вчинків, навіть в присутності неповнолітніх дітей. У виховані старшої доньки участі практично не приймає. Кошти на утримання дітей, які надає позивач використовує не за призначенням, а тому йому самому приходиться додатково витрачати кошти та доглядати за дітьми, відвідувати їх в іншій школі, в іншому населеному пункті, куди їх без згоди перевела відповідач, хоча зареєстровані за адресою проживання позивача. На теперішній час неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] мешкають з відповідачем за адресою: [ADDRESS] та частково з позивачем, але хочуть проживати із батьком постійно. Усі витрати, пов`язані з утриманням дитини [PERSON] позивач несе сам, так як вона навчається в школі. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дітей та у позивача, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу у відносинах із дітьми, піклуватися про їхній добробут. Добровільно домовитись про місце проживання дітей відповідач не бажає. Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртні напої не вживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дітей. За таких умов вважає, що дітям буде краще із ним. Ухвалою судді від 26 травня 2021 року відкрито позовне провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 липня 2021 року витребувано від Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради висновок щодо можливості вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Рижавський С.С. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, вказавши, що мати дітей здійснює неналежний догляд за дітьми, між ними та матір`ю постійно виникають сварки. Хоча дочки проживають з відповідачем, тобто матір`ю, однак бажають жити з батьком. Позивач немає можливості бачитись з дітьми, оскільки йому чиняться перешкоди. Тому просив задовольнити позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, пояснивши, що з квітня 2020 року вони з чоловіком не проживають разом. Діти проживають з нею в будинку її матері в с.Буди. Там же діти ходять до школи вже другий рік. Сама вона працює в лікарні на півтори ставки медичної сестри, для того щоб забезпечити належні умови для проживання та виховання дітей. Ніякого аморального способу життя вона не веде, що підтверджено належними доказами. Натомість позивачем не надано доказів протилежного. Вона купує дітям все необхідне до школи, одяг, взуття, інші речі. Сам відповідач живе фактично в м.Вінниця, до школи, де навчаються діти він не являвся жодного разу. На кожні вихідні дітей забирають дідусь та бабуся в с.Четвертинівка. Вся ця ситуація впливає на психологічний стан дітей, зараз з ними працює психолог школи. Представник Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради Савчук С.В. в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог поклалась на розсуд суду, вказавши, що підтримує наданий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] , яка повідомила, що діти можуть висловити свою позицію щодо суті спору, ящо ситуація не буде психотравмуючою для них, було з`ясовано думку малолітніх дітей з приводу визначення їх місця проживання. Дитина [PERSON] висловила бажання проживати з батьком, а [PERSON] виявила бажання проживати з матір`ю. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, свідків, думку неповнолітніх дітей, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною першою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно з ст. 141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року , яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.05.2020 (а.с.13). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.05.2020 (а.с.14). Відповідно до довідки №204 від 19.05.2020 виданої Четвертинівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Сільська рада компроментуючого матеріалу не має (а.с.15). Відповідно до характеристики на батька учениці 3 класу Четвертинівської СЗШ 1-3 ст [PERSON] , наданої 21.05.2020 директором Четвертинівської СЗШ [PERSON] встановлено, що батько [PERSON] сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, систематично цікавиться шкільним життям дівчинки, спілкується з педагогами, бере активну участь у житті школи, класу (а.с.16). З наданої «Бершадською станцією екстренної медичної допомоги» станом на 15.05.2020 характеристика [PERSON] , фельдшера з медицини невідкладних станів Тростянецького відділення екстреної медичної допомоги, встановлено, що останній зарекомендував себе з позитивної сторони, як грамотний та кваліфікований фахівець, за характером врівноважений, цілеспрямований, дотримується виконання посадових обов`язків, в колективі користується повагою та авторитетом (а.с.17). З довідки КНП «Тростянецької ЦРЛ» від 20.05.2020 [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-нарколога в Тростянецькій ЦРЛ не перебуває (а.с.19). З довідки КНП «Тростянецької ЦРЛ» від 20.05.2020 [PERSON] під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецька ЦРЛ» не перебуває (а.с.20). Також позивачем в якості доказів надано суду копію колективного звернення до голови Тростянецької РДА в проханням визначити місцем навчання дитини [PERSON] Четвертинівську СЗШ 1-3 ст. На що комісією з питань захисту прав дитини за №35 від 31 серпня 2020 року вирішено рекомендувати батькам дитини дійти згоди між собою щодо спільного виховання дітей (а.с.21-23). Надані позивачем докази датовані 2020 роком, а звернувся [PERSON] до суду в травні 2021 року, майже через рік, після отримання характеризуючих даних відносно себе, що ставить під сумнів об`єктивність та достовірність даних доказів на час розгляду справи в суді та не може бути в повній мірі оцінено судом в якості доказів необхідності визначення місця проживання дітей разом з батьком. Інших актуальних на дату звернення до суду з позовом доказів чи характеризуючих особу позивача суду не надано. Відповідно до довідки про доходи №1241 від 14.05.2021 наданої Філією «Бершадська СЕМД» за період з листопада 2020 по квітень 2021 заробітна плата [PERSON] становить 125504,82грн. (а.с.18). На підтвердження свого твердження про те, що відповідач не давала бачитись з дітьми та перешкоджала зустрічі батька з дочками позивачем надано суду копію пояснення від 06.07.2020 та 07.09.2020, відповідно до яких встановлено, що позивач звертався до поліції з приводу того, що мати перешкоджає бачитись йому з дітьми (а.с.41,42). З наданих на виконання вимог ухвали суду копій пояснень [PERSON] встановлено, що відповідно до пояснень від 10.07.2020 [PERSON] зазначила, що вона не забороняє зустрічам батька з дітьми та тому, щоб він забирав їх до себе додому. На даний час вона звернулась до ССД Тростянецької РДА з заявою про встановлення годин зустрічей з дітьми (а.с.86). З пояснень від 07.09.2020, наданих працівникам поліції [PERSON] встановлено, що дочка [PERSON] перебуває з матір`ю за місцем проживання на законних підставах (а.с.87). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач являється його сином, відповідачка - колишня невістка, з нею перебуває у неприязних відносинах. Він дійсно хоче, щоб діти проживали з ним, однак йому відомо, що відповідачка забороняє бачитись їм. Минулого літа він був свідком, як в парку, коли він, його син та діти гуляли, прибігла відповідачка, почала кричати, що її б`ють, забирати дітей. Йому відомо, що відповідачка зловживала спиртними напоями, діти завжди були у них, відповідачка затримувалась з роботи, приходила додому п`яна. Діти не хотіли переходити в іншу школу. Син купує дітям канцтовари в школу, одяг. Сам позивач працює в м.Вінниця і мешкає то там, то в с.Четвертинівка В с. Четвертинівці може бути 2-3 дні на тиждень. Нещодавно їздив з дітьми на екскурсію. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її сином, відповідачка - це колишня невістка, стосунки з нею непариязні. Рік тому в парку була бійка між позивачем та відповідачем, коли він гуляв з дітьми. Відповідачка прибігла забирати дітей, які кричали і плакали. Потім вона викрала дітей з школи. Зі слів дітей вони погано харчуються, а мати вживає алкогольні напої. Стверджує, що позивач купує одяг дітям та те, що діти хочуть проживати з батьком. Позивач бачиться з доньками три рази на тиждень. Також іноді забирає їх на вихідні. На підтвердження заперечень щодо заявленого позивачем позову відповідачем [PERSON] надано суду наступні докази. З довідки №01-12_31 від 13.07.2021 наданої КНП «Тростянецька ЦРЛ» встановлено, що [PERSON] працює на посаді медичної сестри педіатричного відділення КНП «Тростянецька ЦРЛ» на повну ставку з 07.11.2008. З березня 2021 року надано сумісництво 0,5 ставки медичної сестри терапевтичного відділення (а.с.67). Характеристика [PERSON] медичної сестри дитячого відділення, надана КНП «Тростянецька ЦРЛ», вказує на те, що остання за час роботи проявила себе грамотним спеціалістом, внає робочі накази, посадові інструкції. Дисциплінованап, добросовісно відноситься до виконання своїх службових обов`язків. У відношенні до людей тактична, ввічлива, стримана. Користується авторитетом і повагою серед співробітників і хворих (а.с.63). Відповідно до довідки про доходи від 13.07.2021 наданої [PERSON] КНП «Тростянецька ЦРЛ» встановлено, що за період з січня 2021 року по червень 2021 року загальна сума доходу ( нарахована) становить 86639,72грн. (а.с.68). Надана відповідачем довідка №346 від 31.08.2020 видана Четвертинівською сільською радою Тростянецького району не береться до уваги в якості доказів (а.с.64), оскільки наявна довідка від 09.07.2021 №227 видана виконкомом Тростянецької селищної ради містить більш розширену інформацію та вказує на те, що [PERSON] , 1990 року народження, не зареєстрована, але більше одного року проживає в [ADDRESS] . В селищну раду компрометуючих матеріалів не надходило(а.с.65). Відповідно до довідки №226 від 09.07.2021 виданої виконкомом Тростянецької селищної ради до складу сім`ї [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] входять малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.66). З довідки №195, виданої 13.07.2021 КНП «Тростянецька ЦЛР» [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває. З довідки №198 від 18.07.2021 [PERSON] під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецька ЦРЛ» не перебуває(а.69). В якості доказів до матеріалів справи відповідачем надано копію розпорядження №120 від 04.08.2020 про визначення способів участі батька у вихованні дітей (а.с70,71). Відповідачем в судовому засіданні підтверджено факт того, що батько бачиться з дітьми, забирає їх до себе, та відповідач не перешкоджає цьому. Сам позивач в судовому засіданні підтвердив факт того, що він бачиться з дітьми, забирає їх до себе додому. Відповідно до довідки №154 від 12.07.2021 виданої Будянським ЗЗСО І-ІІІ ступенів Тростянецької селищної ради Вінницької області встановлено, що дитина [PERSON] , учениця 2 класу, систематично відвідувала заняття в школі, завжди охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. Мати дитини спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям. Дитини [PERSON] , учениця 4 класу, регулярно відвідувала навчання. Завжди охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним обладнанням, має високий рівень знань. Мати дитини цікавиться навчанням, шкільним життям. За харчування платила мати [PERSON] . Батько дітей за період навчання контакту із закладом, де навчаються діти, не підтримував, із вчителями не спілкувався. Дітей до школи приводила і забирала мати та бабуся (а.с.73). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 4 та 5 статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ознайомившись з наданим висновком Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] та [PERSON] від 06 серпня 2021 року вбачається, що батько дітей [PERSON] з його слів, зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акта обстеження умов проживання дитини від 16.07.2021 складеного за місцем проживання батька, у помешкані створені належні житлово-побутові умови. Для дітей облаштована окрема спальна кімната, є двоспальне ліжко, дві прикраватні тумби, шафа, комод, столик для виконання домашніх завдань. В іншій кімнаті письмовий стіл з комп`ютером. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Батько дітей на день засідання комісії не подав та не долучив до матеріалів відомості про зміну сімейного стану, інформацію про фактичне місце проживання. Мати дітей не зареєстрована, але проживає за адресою [ADDRESS] разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Спеціалістом служби у справах дітей було проведено обстеження житлово-побутових умов за вказаною адресою. В ході обстеження встановлено, що в будинку створені належні умови для сну, відпочинку та навчання дітей. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Для дітей облаштована кімната, є ліжка, стіл, шафа, наявні розвиваючі ігри та книги. Мати, [PERSON] працює в КНП «Тростянецька ЦРЛ», має стабільний дохід. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, стан здоров`я дітей та інші обставини. У зв`язку з цим, виконавчий комітет Тростянецької селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання їх матері [PERSON] (а.с.92-94). Згідно ч. 1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Суд критично оцінює твердження позивача з приводу наявних перешкод у вихованні і спілкуванні з дітьми. Адже сторонами по справі та свідками, допитаними в судовому засіданні, підтверджено той факт, що батько бачиться з дітьми, забирає їх на вихідні дні, їздить на екскурсії. Також суду не надано жодного доказу який підтвердив твердження позивача про повне матеріальне забезпечення дітей. Натомість відповідачем додано до матеріалів справи в якості доказів копію повідомлення Державного виконавця Тростянецького відділу ДВС у Гайсинському районі та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.09.2021 по виконавчому провадженню ВП№66033507, з якого вбачається, що сукупний розмір заборгованості станом на серпень 2021 року становить 72237,01грн. (а.с.110-113). Оскільки першочерговим при вирішенні спору перед судом ставиться завдання якнайкращого забезпечення прав дітей, при заслуховуванні думки дітей суд врахував їх емоційний і психологічний стан (в судовму засіданні дитина [PERSON] розплакалася щоразу озирадася то на батька, то на матір), відношення до батьків, той факт, який не оспорений сторонами, що діти перед судовим засіданням 15 листопада 2021 року (в якому заслуховувалася їх думка) три дні перебувала у бабусі та діда по лінії батька в с. Четвертинівка. Суд не може взяти до уваги пояснення дітей, як доказ, з огляду на їх вік, особливості їх дитячого сприйняття ситуації та можливості впливу на думку дітей позивача, відповідача чи інших осіб, в тому числі дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] , які щотижня на вихідні заберають дітей до себе. При оцінці позовних вимог, обґрунтованості їх суд врахував, що основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто здійснення судом своєї базової функції - це ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 року по справі №712/11527/17 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного суду від 21.10.2019 по справі № 640/2670/17. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суду не надано жодних доказів того, що умови проживання дітей саме з батьком, мають перевагу над умовами проживання з матір`ю та можуть стати важливими чинниками при визначенні інтересів саме дітей, не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з батьком, що фактично призводить до зміни місця проживання дітей, буде мати більш позитивний вплив на самих дітей. Виходячи з наведеного, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд враховує, що батько дитини не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування з дітьми, вияву турботи стосовно дітей та участь у їх вихованні. Він може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості з матір`ю дітей про встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: dismissed