Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку. Позовну заяву мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва [NUMBER] від 4 квітня 1991 року будинковолодіння за [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON]. В подальшому нумерація будинків була змінена з [ADDRESS] на [ADDRESS] та змінена назва [ADDRESS] на [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 342 від 24 березня 2017 року. 10 жовтня 2006 року було зареєстровано місце проживання [PERSON] у належній частині будинку [ADDRESS], що підтверджується записами у домовій книзі. [PERSON] користується своєю частиною будинку та має іншу, свою домову книгу, в якій записи про [PERSON] відсутні. З 2008 року відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, місце його знаходження позивачу невідоме, а тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні просила суд позов задовольнити за обставин викладених у ньому, не заперечувала, щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином оголошенням в газеті «Вінниччина». За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на підставі свідоцтва про права особистої власності на будинок [NUMBER] від 04.04.1991 року [PERSON] та [PERSON] належить будинок [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до витягу з домової книги в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] 10.10.2006 і по даний час (а.с. 12-16). Згідно довідки № 316 від 20.03.2017 року виданої квартальним комітетом мікрорайону Пирогово в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але за місцем реєстрації не проживає з 2008 року по даний час (а.с. 17). Згідно заяв [PERSON], який проживає в будинку [ADDRESS], [PERSON], яка проживає в будинку [ADDRESS] та [PERSON], яка проживає в будинку [ADDRESS] [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 2008 року і по даний час (а.с. 18-20). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача з 2008 року, тоді як останній залишається бути зареєстрованим за адресою:[ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідачки порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved