Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

\~\~До Високопільського районного суду Херсонської області звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.01.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Враховуючи те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 18.07.2017 року має заборгованість 19032,67 грн., яка складається з наступного: 7367,46 грн. тіло кредиту; 4829,58 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 5453,12 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 882,51 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19032 грн. 67 коп. за кредитним договором №б/н від 23.01.2016 року та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Згідно листа Акціонерного Товариства [PERSON] Банку «Приватбанк» від 07.07.2018 року за №Е.65.0.0.0/3-365676, АТ КБ «Приватбанк» повідомляє про зміну назви банку від 21.05.2018 року з Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк» на Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк», з проханням для уникнення перешкод у виконанні рішень суду, зазначати нову назву Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк». Представник позивача, Акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк», за довіреністю, [PERSON] (а.с.149 на звороті), наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та надала заяву про розгляд справи у відсутності представник та те, що не заперечує проти постановлення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.149). \~\~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, на 06.11.2018 року, на 23.11.2018 року та на 13 12.2018 року (а.с.95, 119), надавши при цьому до суду відзив в якому позов не визнав, посилаючись при цьому у своєму відзиві щодо застосування позивачем відносно нього подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення, а саме застосування пені та штрафних санкцій. Також зазначив, що розмір пені значно перевищує розмір збитків та посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, просить суд\~відмовити в\~задоволенні позову\~в повному\~обсязі із\~застосуванням строків\~позовної давності,\~а також\~розглянути справу\~у його\~відсутність (а.с.93-104, 107). \~Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, ч.3. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, ч.2… У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~ Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.5-6) вбачається, що відповідач станом на 18.07.2017 року має заборгованість 19032,67 грн., яка складається з наступного: 7367,46 грн. тіло кредиту; 4829,58 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 5453,12 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 882,51 грн. штраф (процентна складова). Останній платіж за кредитом, відповідачем внесено 18.01.2017 року. - Із копії заяви позичальника №б/н від 23.01.2016 року (а.с.7) вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.24) вбачається, що [PERSON] народився 27.04.1987 року в селі Князівка Високопільського району Херсонської області, зареєстрований в [INFO], проживає в [INFO], що підтверджується довідкою Високопільської селищної ради Херсонської області (а.с.34). - Із копії виписки по картковому рахунку (а.с.112-118, 133-136) вбачається, що [PERSON] в період з 2016 по 2018 роки постійно користується кредитною карткою, розраховуючись в торгівельних точках, знімаючи готівку в банкоматах, а також проводить часткове погашення кредиту. Також відповідно до фотокопії (а.с.118, 137) вбачається, що [PERSON] сфотографовано в момент отримання кредитної картки у відділені банку. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~ Згідно ст.527 ЦК України,\~ ч.1. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. ч.2. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги. \~\~\~Відповідно до ст.530 ЦК України, ч.1. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. ч.2. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. \~Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання.\~\~ \~Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання.\~\~ \~Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, судом встановлено, що відповідач відповідно до поданої заяви №б/н від 23.01.2016 року (а.с.7) отримав від позивача кредит в розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8-23). Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 18.07.2017 року має заборгованість 19032,67 грн., яка складається з наступного: 7367,46 грн. тіло кредиту; 4829,58 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 5453,12 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 882,51 грн. штраф (процентна складова). Отже заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості становить 19032,67 грн. (а.с.5-6). Разом з тим, відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись при цьому у своєму відзиві щодо застосування позивачем відносно нього подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення, а саме застосування пені та штрафних санкцій. Також зазначив, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, а також відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, але разом з тим не навів жодних підстав щодо пропуску позивачем строку позовної давності. З даною позицією відповідача, суд погоджується частково, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, в ході дослідження матеріалів справи, позивач надав відповідачу кредитну картку з строком дії до 07/21 тобто до 30.07.2021 року (включно), в звязку з чим строк позовної давності мав бути сплинути лише 30.07.2024 року. Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (с.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладені у постановах від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14. Згідно розрахунку заборгованості зясовано, що відповідачем останній раз внесено кошти на погашення кредиту 18.01.2017 року, строк дії картки має сплинути 30.07.2021 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 08.08.2017 року, тобто без порушення строку позовної давності, який відповідно до ст.257 ЦК України, встановлюється у три роки, а також не пропущено строк спеціальної позовної давності, яка відповідно до ст.266 ЦК України встановлюється в один рік. Крім того, згідно інформації наданої позивачем, відповідач двічі отримував кредитні картки, остання з яких має термін дії до 07/21 (а.с.138). Разом з тим, позивач не надав жодних доказів проти доводів позивача у відповіді на відзив. Таким чином, як зазначалося вище, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо\~повернення кредиту\~в повному\~обсязі \~зі спливом\~останнього дня\~місяця дії\~картки (с.261\~ЦК України),\~а не\~закінченням строку\~дії договору. А тому, строк позовної давності у позивача мав би бути сплинути лише 30.07.2024 року в звязку з чим заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Також, відповідно до розрахунку заборгованості, вбачається, що заборгованість по тілу кредиту становить 7367,46 грн., а розмір пені та комісії становить 5453,12 грн. Таким чином, твердження відповідача, що сума пені значно перевищує суму збитків є припущеннями, а тому суд їх не приймає до уваги. Крім того, згідно наданого позивачем реєстру про рух коштів по кредитному рахунку, зясовано, що відповідач постійно користується кредитною карткою, розраховуючись при цьому в торгівельних точках обладнаними терміналами безготівкового розрахунку так і знімав готівку в банкоматах. Також проводив часткове погашення за кредитом, а тому відповідач користуючись кредитною карткою був обізнаний про правила користування кредитною карткою, а також з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», про що свідчить його особистий підпис у заяві позичальника. Також отримання відповідачем кредитної картки, підтверджується копією фотографії, на якій зображений відповідач з кредитною карткою в момент її отримання у відділені банку (а.с.137). Разом з тим на увагу заслуговує той факт, що до відповідача застосовано подвійну відповідальність за одне й те ж саме порушення, що суперечить ст.61 Конституції України. Так, кредитним договором від 23.01.2016 року передбачено і пеню і штрафи за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто, за одне і те ж порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в\~ст.61 Конституції України\~встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні штрафу на користь позивача слід відмовити. Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконав зобовязання за кредитним договором і, як наслідок, допустив заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: стягується з відповідача на користь банку-позивача: 17650,16 грн., з них: - 7367,46 грн.\~тіло кредиту; - 4829,58 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5453,12 грн.\~заборгованість за пенею та комісією. Таким чином, зважаючи на викладене суд вважає що, оскільки, строк погашення процентів за користування кредитом та кредиту, передбачений умовами кредитного договору, настав і відповідачем кошти не повернуті, тому з нього на користь позивача підлягає часткове стягнення заборгованості за кредитним договором. \~\~\~Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 1600 гривень сплаченого судового збору (а.с.1). На підставі викладеного, ст.61 Конституції України, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050 ЦК України,

Outcome: partial