Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, який в листопаді 2017 року уточнила та просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (реституцію) до попереднього договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки № 42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 31.05.2012 року, укладеного між [PERSON] та нею, [PERSON]; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на садовий будинок, розташований за адресою: Дніпровський район Дніпропетровської області, селище Ювілейне, садівниче товариство «Нектар», будинок № 42, номер запису про право власності 7635948 від 06.11.2014 року, та державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпровський район Дніпропетровської області, селище Ювілейне, садівниче товариство «Нектар», будинок № 42, кадастровий номер 1221455800:01:097:0510, номер запису про право власності 7635999 від 06.11.2014 року; зобовязати [PERSON] повернути їй, [PERSON] садовий будинок, розташований за адресою: Дніпровський район Дніпропетровської області, селище Ювілейне, садівниче товариство «Нектар», будинок № 42 та земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпровський район Дніпропетровської області, селище Ювілейне, садівниче товариство «Нектар», будинок № 42, кадастровий номер 1221455800:01:097:0510. В обґрунтування позову [PERSON] послалась на те, що 31 травня 2012 року між [PERSON] та нею, [PERSON] у простій письмовій формі було оформлено попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки № 42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, склавши попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та відповідну розписку про отримання від [PERSON] вартості цієї нерухомості в сумі 96 720 грн.,\~за умовами яких [PERSON] придбав у неї, [PERSON] недобудований будинок та земельну ділянку № 42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Крім того, з отриманих нею від [PERSON] 96720 грн., 31.05.2012 року повернула [PERSON], а останній отримав 16000 грн. для витрат на підготовку документів для укладання договору купівлі-продажу вищевказаного майна, що підтверджується складеною ним розпискою. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на недобудований будинок, розташований на земельній ділянці № 42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку № 42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії № IV-ДП № 041589 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1111, зареєстрована за [PERSON] Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку №42, площею 0,057 га, кадастровий номер у Державному земельному кадастрі 1221455800:01:097:0510, розташовану в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії № IV-ДП № 041589 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1111, зареєстрована за [PERSON] Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року скасоване, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок було відмовлено. Оскільки, на думку позивачки, вказаним рішенням згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України встановлена нікчемність попереднього договору купівлі-продажу від 31.05.2012 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом за захистом своїх майнових прав. Адвокат позивачки за договором про надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі. Адвокат відповідача за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши представників сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи,ознайомившись з матеріалами цивільної справи №175/753/13-ц, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 31 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі оформили попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки №42 в Садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, склавши попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки (а.с.9-10) та відповідну розписку про отримання [PERSON] від [PERSON] вартості вищевказаної нерухомості в сумі 96720 грн. (а.с.12),\~\~за умовами яких [PERSON] придбав у [PERSON] недобудований будинок та земельну ділянку №42 в Садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 31 травня 2012 року [PERSON] з отриманих нею від [PERSON] грошових коштів, повернула відповідачу 16000 грн. для витрат на підготовку документів для укладання договору купівлі-продажу вищевказаного майна, що підтверджується складеною ним розпискою (а.с.13). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок в порядку ст. 220 ЦК України. Так, визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], згідно якої [PERSON] продала, а [PERSON] придбав недобудований будинок та земельну ділянку № 42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнано за [PERSON] право власності на недобудований будинок, розташований на земельній ділянці № 42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку №42 в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії №IV-ДП № 041589 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1111, зареєстрована за [PERSON] (а.с.14-15). Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку №42, площею 0,057 га, кадастровий номер у Державному земельному кадастрі 1221455800:01:097:0510, розташовану в садовому товаристві «Нектар» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії № IV-ДП №041589 від 09 вересня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1111, зареєстрована за [PERSON] (а.с.16-17). Окрім цього, як вбачається з матеріалів цивільної справи №175/753/13-ц, 25 липня 2014 року [PERSON] було подано до [PERSON] зустрічну позовну заяву про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно, яку ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року залишено без розгляду (цивільна справа №175/753/13-ц а.с.87-97,181). На підставі вищевказаних рішень [PERSON] добудував будинок та зареєстрував на своє імя право власності на садовий будинок та земельну ділянку кадастровий номер 1221455800:01:097:0510, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Ювілейне садівниче товариство «Нектар», будинок № 42 (номер запису про право власності №7635948 від 06.11.2014 року, №7635999 від 06.11.2014 року), що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав (а.с.23-24). Не погодившись в вищевказаними рішеннями, [PERSON] оскаржила їх в апеляційному порядку. Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок було скасовано; і у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку та будинок відмовлено (а.с.18-22). Предметом спору у даній справі є застосування реституції до недійсного правочину, яким, на думку позивача, є попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки № 42 в садівничому товаристві «Нектар», укладений між [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2012 року. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положенням\~ст. 215 ЦК України\~встановлено, що\~\~Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з попереднього договору купівлі-продажу укладеного 31 травня 2012 року, предметом договору був недобудований будинок та земельна ділянка, а на момент розгляду справи відповідачем було збудовано новий будинок який не був предметом попереднього договору укладеного 31 травня 2012 року. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що при вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210,640 ЦК України пов'язується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Враховуючи, що попередній договір купівлі-продажу садового будинку не був нотаріально посвідчений та не було проведено державну реєстрацію, попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року є не нікчемним (недійсним), а неукладеним. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оскільки попередній договір купівлі-продажу від 31 травня 2012 року є неукладеним, а не недійсним, то жодних правовідносин за ним між сторонами не виникло, а отже положення ст. 216 ЦК України щодо наслідків недійсного правочину до правовідносин між [PERSON] та [PERSON] не застосовуються. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно вивчивши докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору оскільки є інвалідом І групи, та те, що позовні вимоги позивачки не були задоволені судом, суд не покладає на сторону відповідача сплату судового збору, а компенсує зазначені судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed