Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Головний лікар КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» [PERSON] звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричної лікарні, який 1 березня 2017 року о 14 годині 40 хвилин був госпіталізований до КЗ ЧОПЛ згідно направлення лікаря психіатра Канівської районної лікарні [PERSON] з ознаками тяжкого психічного розладу. 1 березня 2017 року був оглянутий лікарем психіатром [PERSON] у приймальному відділенні КЗ ЧОПЛ, яка підтвердила висновок про необхідність його госпіталізації. 2 березня 2017 року хворий був оглянутий комісією лікарів психіатрів, заступником головного лікаря з медичних питань [PERSON], завідуючої відділенням [PERSON] та лікарем психіатром [PERSON], які підтвердили обґрунтованість на госпіталізацію хворого. Представник заявника, лікар - психіатр КЗ ЧОПЛ [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді шизоафективного розладу, маніакальний тип, афективно-маячний синдром. Просила заяву задовольнити. Також вказала, що [PERSON] психічно хворіє з 2013 року та перебуває на обліку у лікаря психіатра по зазначеним захворюванням, втретє поступає на лікування до психіатричного закладу, однак категорично відмовляється від його проходження, інвалідність по зазначеним захворюванням не встановлювалася, не є недієздатним. Прокурор заяву про госпіталізацію не підтримала, посилаючись на те, що з пояснень представника заявника неможливо встановити чи дійсно [PERSON] хворіє на тяжкі психічні захворювання та являє собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, окрім того не змогла надати докази періодів проходження лікування хворого в психіатричному закладі. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. [PERSON] був доставлений до комунального закладу ЧОПЛ 1 березня 2017 року згідно направлення лікаря - психіатра Канівської районної лікарні [PERSON] в звязку із погіршенням психічного стану, що проявилося в агресивній поведінці до себе та оточуючих. Згідно з висновком ЛКК КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» від 2 березня 2017 року, а саме заступника головного лікаря з медичних питань [PERSON], виконуючої обовязки завідуючої відділенням [PERSON] та лікаря-психіатра [PERSON], [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді шизоафективного розладу, маніакальний тип, афективно-маячний синдром та вчиняє дії що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує госпіталізації та стаціонарного лікування (а.с. 5). Згідно з ч. 2 ст.281 ЦПК України, справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не є недієздатним, не має інвалідності на предмет наявних в нього психічних захворювань, окрім того в матеріалах справи відсутні докази періодичного проходження його лікування в психіатричному закладі, окрім того участь самого хворого при розгляді даного питання є обовязковою. Окрім того, будь-яких належних доказів на підтвердження поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих внаслідок встановленого у [PERSON] захворювання матеріали справи не містять. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] задоволенню не підлягає. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed