Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернулась\~ до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, право власності на дві земельні ділянки: загальною площею 370 м2 та 1200 м2, які розташовані по вулиці Гоголя, 14 в м. Новоград-Волинський Житомирської області (далі Земельні ділянки). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті її матері [PERSON], яка померла 03.03.2015 року, відкрилась спадщина, що складається, окрім іншого майна з Земельних ділянок. Як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину у визначений законом шестимісячний термін, однак нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на Земельні ділянки їй було відмовлено, у звязку з відсутністю державних актів на право власності та державної реєстрації на них за померлою. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, представник відповідача при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що\~ 03.03.2015 року померла [PERSON] рідна матір позивача, після смерті якої відкрилась спадщина, окрім іншого майна, на Земельні ділянки з цільовим призначенням: 370 м2 - для особистого підсобного господарства та 1200 м2 для садівництва. Згідно копії Договору купівлі продажу від 27.04.2001 року, Земельні ділянки, а також житловий будинок та ще одна земельна ділянка, загальною площею 1\~000 м2 з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель,належала померлій [PERSON], яка належним чином так і не зареєструвала їх в органах державної реєстрації права власності. (а.с. 10) Відповідно до листа відділу у Новоград-Волинському району Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.09.2015 року за період з 1993 по 2013 роки за [PERSON] відсутні будь-які записи щодо укладення договорів оренди, постійного користування чи державної реєстрації на Земельні ділянки, проте листом від 05.05.2017 року підтверджено факт видачі державного акту на земельну ділянку площею 1\~000 м2 у 1999 році. (а.с. 6, 7) За життя [PERSON] розпорядилась своїм майном, склавши заповіт на імя своєї доньки [PERSON], позивача по справі, посвідчений 18.05.2007 року. Після її смерті позивач спадщину прийняла, у встановлений законом шестимісячний термін та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.10.2015 року на житловий будинок, який належав померлій на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу та розташований за тією ж адресою, що й Земельні ділянки, однак у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі відповідних свідоцтв на них, постановою нотаріуса від 09.10.2015 року, їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю державних актів на право власності та державної реєстрації за померлою матірю. (а.с. 11-14) Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Основними юридичними документами, що підтверджують право власності на Земельні ділянки за життя спадкодавиці був Договір купівлі-продажу 27.04.2001 року (ст. 126 ЗК України в редакції від 25.10.2001 року). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набула на Земельні ділянки право власності, придбавши їх та отримавши відповідний Договір купівлі-продажу, відкрито користувалась ними, проте не здійснила належну державну реєстрацію. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення). Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавиці на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на Земельні ділянки, яка залишились після смерті її матері [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved