Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд постановити рішення, яким надати громадянці України [PERSON], [INFO] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в супроводі матері [PERSON] та без згоди і супроводу її батька [PERSON] в період з 16.08.2014 року по 30.09.2014 року з поверненням дитини до місця її постійного проживання. В судове засідання [PERSON] не прибула, надала суду заяву в якій позов підтримала та просила суд її позов задовольнити посилаючись на обставини і підстави викладені в тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам в їх сукупності прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, запис в Книзі реєстрації народжень від 21 грудня січня 2011 р. № 1390. Вони з відповідачем не перебували в шлюбі, а лише проживали однією сім'єю нетривалий час, з жовтня 2010 року до травня 2012 року. Дитина постійно проживає з позивачем. Вони з [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ТОВ «Житлорембудсервіс» від 02.06.2014 р. № 1367. Відповідач з травня 2012 року не підтримує зв'язків з дитиною, не бере участі в її вихованні, майже не цікавиться її життям, станом здоров'я тощо. Вона має можливість виїжджати з донькою за кордон з метою екскурсій, культурного та інтелектуального розвитку, відпочинку та оздоровлення дитини, розвитку здібностей дитини та отримання певної практики носіями іноземних мов. Однак, внаслідок того, що відповідач обірвав всі зв'язки з нею та не намагається підтримувати стосунки із своєю дитиною, вона не може отримувати його згоду на виїзд дочки за межі України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4. Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1. за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного «часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2. без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Вона планує у період з 16 серпня по 30 вересня 2014 р. поїхати в тимчасову короткострокову поїздку Польщу разом з дитиною, з обов'язковим поверненням на територію України. З метою отримання згоди [PERSON] на виїзд дочки за межі України вона 22 травня 2014 року звернулась до нього із листом, в якому просила у строк до 01 червня 2014 року повідомити його про свою згоду (або незгоду) щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд нашої дочки [PERSON] до Польщі. Також, в цьому ж листі вона просила, в разі його згоди, в строк до 01 червня 2014 року письмово або за телефоном, зазначеному в даній заяві, узгодити з нею день та час візиту до офісу нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON], за адресою: [ADDRESS] для підготовки заяви про згоду на тимчасовий виїзд нашої дитини за кордон. Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] отримав її лист 26 травня 2014 року та мав достатній час для висловлення вмотивованої позиції із поставленого нею питання. Внаслідок об'єктивної неможливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на тимчасовий виїзд за кордон, для реалізації прав дитини на виїзд з України для відпочинку або навчання, вона змушена звертатись до суду. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Вона періодично виїжджає за межі України і бажає брати із собою доньку. Той факт, що вона іноді виїжджаю за кордон у тимчасові короткострокові поїздки та повертаюся звідти, підтверджується її паспортом громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] від 17 вересня 2013 року, з якого вбачається, що з 19.01.2014 року по 18.02.2014 р. вона перебувала в Польщі (сторінки 6,7). Відомості про дочку [PERSON] внесені в її паспорт громадянина України для виїзду за кордон (сторінка 4). Вона постійно проживає в місті Кременчуці, має власне житло, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, від 27 червня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] зар. № 2822. Також вона має постійне місце роботи, а на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Дані обставини підтверджуються копією її трудової книжки, наказом ТОВ «Євромікс» № 17-к від 02 січня 2014 року про прийняття на роботу, наказом ТОВ «Євромікс» № 200-К від 03.01.2014 р. про надання відпустки. Восени, одразу після повернення з подорожі [PERSON] буде відвідувати дитячий навчальний заклад (ясла-садок) № 25 Кременчуцької міської ради Полтавської області та має відповідне направлення. Моя заявка на реєстрацію у дитячому садку була подана ще 31.08.2013 року та зареєстрована за № 446529. Даний факт підтверджується довідкою вказаного закладу від 06.06.2014 р. № 01-30/117. Відповідач не лише не бере участі у вихованні дитини, перешкоджає її подорожам разом зі мною, але не виконує своїх зобов'язань з утримання нашої дитини. Так, станом на 01 червня 2014 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на мою користь на утримання доньки [PERSON] складає 8277,01 грн., що підтверджується Розрахунком боргу по аліментам, виданим Автозаводським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 05.06.2014 р. № 29095. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 згаданої статті Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Отже, суд вважає, що з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved