Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що сторони від спільного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, а дочка залишилась проживати разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач кошти на утримання дитини добровільно не надає. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом, в якому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з його довірителя аліментів на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно. В поданих до суду письмових запереченнях відповідач також просив позов задовольнити частково в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно. Додатково пояснив суду, що на даний час відповідач не має постійного місця роботи. Відповідно до ч.1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході судового розгляду по справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії І-АМ № 220745, виданого 06.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки № 1792, виданої 06.09.2016 року ТОВ «ЖЕО», [PERSON] разом із дочкою [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою : [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік», розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років на час розгляду справи становить 1426,00 грн. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову з таких підстав. Сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина залишилась проживати із матірю, що визнається відповідачем. Відповідач [PERSON] є працездатним громадянином, але згідно з його письмовими запереченнями, постійного офіційного місця роботи він не має, а тому його дохід є мінливим і нестабільним. Крім того, на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей не має. В даний час відповідач перебуває в Італії на заробітках. Суд не вважає належним доказом про майновий стан відповідача інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта від 26.09.2016 р. про те, що [PERSON] є власником житлового будинку, земельної ділянки площею 2452,0 кв. м, по вул. Глинище, 31, в с. Дніпровське, Білозерського району, Херсонської області, 14/100 квартири в №75 в будинку №38 по бульвару Героїв в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області та іншого нерухомого майна в Херсонській та Рівненській областях, тому що, на переконання суду така відповідь за параметрами пошуку фізична особа [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії АА 395578, надана лише за параметрами пошуку прізвища, імені та по батькові, тобто без точної ідентифікації відповідача в цій справі. З наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] перетинав державний кордон України і перебував за кордоном в період з 28.02.2013 р. по 06.07.2014 р., з 08.01.2015 р. по 23.04.2017 р., виїхав за кордон 26.04.2017 р., що дає підстави суду дійти до переконання, що відповідач працює за кордоном і отримує достатнього рівня платню та спроможний сплачувати аліменти в розмірі, більшому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в позовній заяві обґрунтовуючи щомісячний розмір аліментів на дитину 3000 грн., зазначає про витрати на придбання ліків та візитів до лікарів, відвідування розважальних та творчих заходів, відвідування репетиторів, але, на переконання суду такі витрати не відносяться до предмету позову аліменти, а є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. До того ж відповідно до ст. 180 СК України обоє батьків зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак обов»язок щодо утримання дитини покладається як на батька, так і на матір, і не може бути покладений лише на батька. Заявлені позовні вимоги представник відповідача визнав частково, а саме в межах по 500,00 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Судом відповідно до ч.4, ч.5 ст.174 ЦПК України встановлено, що часткове визнання позовних вимог є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Беручи до уваги наведені обставини щодо відсутності на утриманні відповідача інших дітей, часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову про стягнення аліментів в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки саме така сума, хоча і не дає змоги дитині гармонійно розвиватись, але частково забезпечує мінімальні життєві потреби дитини, необхідні для її проживання. Крім того, на переконання суду, не можна брати до уваги позицію відповідача, що його середньомісячний дохід та матеріальний стан, в разі стягнення аліментів по 1 500,00 грн., значно погіршаться, оскільки життя і здоровя дитини не можуть ставитись у залежність від пасивної позиції відповідача щодо виконання свого обовязку із забезпечення повного, гармонійного розвитку своєї дитини. Питання судових витрат суд вирішує в порядку статті 88 ЦПК України та стягує судовий збір із відповідача, оскільки позивач при подачі позову такого виду звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial