Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS]. Позивач надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Адвокат відповідачки за договором про надання правової допомоги [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачки. 02 серпня 2018 року представник відповідачки надав суду відзив на позов (а.с.85-89). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з копією спадкової справи №705/15 та відзивом на позов, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] року народився [PERSON] (позивач по справі), батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом №68 від 25 березня 1968 року Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.19). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 1972 року, актовий запис №84 Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища від 12 лютого 2018 року №00019560238 (а.с.18). Під час сімейно-шлюбних відносин, на підставі Рішення виконкому Дніпропетровської Ради депутатів працюючих №135 від 10 квітня 1974 року, [PERSON] була відведена земельна ділянка на право безстрокового користування за адресою: [ADDRESS], загальною площею 700 кв.м. (а.с.30). Так згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 29 квітня 1974 року, [PERSON] зобовязався побудувати будинок житловою площею 29,9 кв.м. на протязі трьох років (а.с.35-38). Так, в 1976 році батьки позивача, своїми силами, за свої спільні сімейні кошти, побудували будинок загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., що підтверджується Технічним паспортом на будинок виготовленим 26 березня 1991 року на імя [PERSON] (а.с.33-34). Згідно домової книги (а.с.31-32) в будинку були зареєстровані та проживали разом сімя: [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON]. На час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1976 року) реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Встановлено, що фактично [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності подружжя належав житловий будинок № [ADDRESS], оскільки був збудований в період шлюбу та вважається спільно нажитим майном подружжя. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 вересня 1994 року виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Підгородненського міськвиконкому Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 215 від 28 вересня 1994 року (а.с.20). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння № [ADDRESS]. За часи свого життя, [PERSON] заповітів не складала, спадкоємці, які б мали обовязкову частку в спадковому майні відсутні. Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] були: син [PERSON] (позивач по справі) та чоловік [PERSON], з яким [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Таким чином, у встановлений законом строк 17 березня 1995 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері на 1/4 (1/2 : 2 = 1/4) частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с.27). А [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини на підставі факту спільного проживання та вступу у володіння та користування спадковим майном 1/4 (1/2 : 2 = 1/4) частину домоволодіння № [ADDRESS]. Після прийняття спадщини після смерті дружини, у власності [PERSON] опинилося рівно 3/4 частини домоволодіння, оскільки у нього вже була у власності 1/2 частина домоволодіння як у чоловіка - спільна сумісна власність подружжя. Таким чином, після смерті [PERSON] частки в спільній сумісній власності розподілилися наступним чином: чоловіку [PERSON] стало належати 3/4 частки спадкового будинку, а сину [PERSON] стало належати 1/4 частка спадкового будинку. Згодом батько позивача вдруге одружився і у нього народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач разом з другою сімєю [PERSON], проживали разом в спірному спадковому будинку, що підтверджується довідкою Вуличного комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської болісті від 27.07.2017 року №1 (а.с.26). [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 грудня 2015 року виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 271 від 20 листопада 2015 року (а.с.21). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS]. За часи свого життя [PERSON] по відношенню до спірного будинку заповітів не складав, спадкоємці, які б мали обовязкову частку в спадковому майні відсутні. Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти: син [PERSON] (позивач по справі) та дочка від другого шлюбу [PERSON] (відповідачка по справі). Інші спадкоємці першої черги відсутні. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька на 3/8 (3/4 : 2 = 3/8) частини домоволодіння № [ADDRESS], внаслідок чого була відкрита спадкова справа №705/15 (а.с.53,56). Але, у звязку з тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок та земельну ділянку, [PERSON] державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року та в усному порядку рекомендовано звернутися до суду, про що державний нотаріус надав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 вересня 2017 року (а.с.80). Між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо розподілу спадкового майна, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановлено, що спадкове домоволодіння складається з житлового будинку літ. А, прибудови літ. А-1, сіни літ. а, веранда літ. а-1, ганок, та господарські будівлі та споруди: гараж літ. Б площею 17,4 кв.м., котельня літ. В площею 2,9 кв.м., погріб літ. Г площею 6,9 кв.м., вбиральня літ. Д площею 1,0 кв.м., колодязь літ. К площею 13,0 кв.м., колодязь №1 площею 16,0 кв.м., ворота №2 площею 4,6 кв.м., хвіртка №3 площею 1,0 кв.м., паркан №4 площею 14,8 кв.м., паркан №5 площею 26,4 кв.м., мостіння №6, зливна яма №7, що підтверджується Технічним паспортом складеним станом на 26 березня 1991 року. Земельна ділянка площею 0,1091 га на якій розташований спадковий будинок за адресою: [ADDRESS] Дніпровського району Дніпропетровської області дійсно перебувала в користуванні [PERSON], однак у власність не передавалася, що підтверджується довідкою Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року № 485 (а.с.25). Окрім цього, відповідно до довідки Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 17 травня 2016 року № 644, згідно даних архіву КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, мається архівна справа №б/н та №5222, однак документ що встановлює право власності на нерухоме майно на імя [PERSON] в архівних справах відсутні, в наявності є правовстановлюючі документи на імя інших осіб (а.с.22). З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1976 року) реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. На підставі заяви відповідачки [PERSON] рішення Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року №170, земельній ділянці та домоволодінню, що перебували у власності [PERSON] поштову адресу з : [ADDRESS] змінено на Дніпропетровська область Дніпропетровський район [ADDRESS] в звязку з впорядкуванням нумерації поштових адрес та по фактичному місце розташуванню земельної ділянки (а.с.23). Відповідачка [PERSON] в своєму відзиві заперечувала проти позову, обґрунтовуючи тим, що мати позивача [PERSON] не була власником спадкового майна, бо його власником був виключно батько [PERSON], тому частки в спадщині її, [PERSON] та [PERSON] після смерті їх батька є рівними, тобто по 1/2 частині. Однак з таким висновком відповідача суд не погоджується, оскільки домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] Дніпропетровської області було збудоване ще в 1976 році, що також підтверджується Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 29 квітня 1974 року, згідно з яким батькові позивача була надана земельна ділянка по [ADDRESS] та Технічним паспортом виготовленим 26 березня 1991 року. У вищевказаному спадковому домоволодінні були зареєстровані: батько позивача [PERSON], матір позивача [PERSON] та сам позивач [PERSON]. Житловий будинок був збудований власними силами подружжя [PERSON] та [PERSON], однак правовстановлюючі документи на домоволодіння не оформлялись, але фактично кожному з подружжя належало по 1/2 частині будинку. Таким чином, [PERSON] належало 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Однак, незважаючи на те, що позивач є спадкоємцем 3/4 частини житлового будинку, відповідачка не визнає право [PERSON] на спадщину, утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів на спадщину, змінила замки в будинку, чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні спадковим майном (двір, огород, будинок). [PERSON] не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину домоволодіння у позасудовому порядку з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, [PERSON] спадщину прийняв, є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва на право власності не позбавляє позивача як спадкоємця права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на частину будинку у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року та після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1187 грн. 52 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved