Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

В січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, який в листопаді 2016 року уточнив та просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за період з 02.08.2008 року по 11.05.2011 року у розмірі 13293,61 доларів США, що за курсом 7,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 травня 2011 року складає 105\~817,14 грн. за кредитним договором № DТ/057 від 11 квітня 2007 року, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7599,91 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 84,55 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 5609,15 доларів США, а також стягнути солідарно з відповідачів судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DТ/057, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 11000,00 доларів США на термін до 11 квітня 2010 року. В порушення умов договору відповідач не повертає кредит в строки визначені договором, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, таким чином, станом на 11 травня 2011 року виникла заборгованість в розмірі 22971,19 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2011 року, і станом на 01 серпня 2008 року становила у розмірі 9677,58 доларів США, залишок заборгованості за період з 02 серпня 2008 року по 11 травня 2011 року становить 13293,61 доларів США, що за курсом 7,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 травня 2011 року складає 105\~817,14 грн. В забезпечення виконання зобовязань за Договором № DТ/057 від 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався виконувати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти днів з моменту її отримання. Тому він вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. В грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, в якій просила визнати припиненою поруку за договором поруки від 11 квітня 2007 року № DТ/010-3, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею, [PERSON], та стягнути з відповідача на її користь судовий збір 551,20 грн. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказала, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.04.2007 року був укладений кредитний договір № БТ/57, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.04.2010 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між нею, [PERSON] та Банком був укладений договір поруки від 11.04.2007 року. Вважає, що порука, яка виникла за вказаним договором поруки є припиненою в силу ст. 559 ЦК України, за якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 10) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги за основним позовом підтримав в повному обсязі, а позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач за основним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.163). Адвокат відповідачки за основним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі [PERSON] Вислухавши сторони в процесі розгляду справи, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена Кредитна угода №DТ/057, згідно якої банк надав відповідачу кредит в розмірі 11000,00 доларів США, зі сплатою 15% річних, а [PERSON] зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 квітня 2010 року включно, на наступні цілі: поповнення основного капіталу (а.с.12-14). Відповідно до п.1.3. Кредитної угоди №DТ/057, термін повернення кредиту й окремих частин\~траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невідємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 11 квітня 2010 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п.2.3.3., 2.4.1. даної угоди. Відповідно до п.п.2.2.2., 2.2.3. кредитного договору позичальник зобовязується сплачувати відсотки за користування кредитними коштами; здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються за кожним договором про видачу траншу окремо і є невідємними частинами кожного договору про видачу траншу. Того ж дня, 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про видачу траншу № DТ/058 від 11 квітня 2007 року (а.с.15). В порядку забезпечення виконання зобовязань за Договором № DТ/057 від 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався виконувати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти днів з моменту її отримання (а.с.17). Згідно свідоцтва про зміну імені серія 1-ЖС №004406 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Приазовського районного управління юстиції у Запорізькій області 16 жовтня 2013 року, [PERSON] змінила власне прізвище на «Дзюба» (а.с.155). Відповідно до п. 1 Договору поруки, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ПП [PERSON] своїх зобовязань за кредитною угодою № DТ/057 від 11 квітня 2007 року, згідно якому кредитор надав боржнику кредитну лінію в розмірі 11000,00 грн., а боржник зобовязаний повернути кредит в строк до 11 квітня 2010 року, сплачувати за його користування 15% річних + 2% комісії згідно Графіка погашення кредиту, а у випадку порушення строків повернення кредиту\~сплачувати 34% річних, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п. 2 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Що стосується позовних вимог банку про солідарне стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] та позовних вимог за зустрічним позовом суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 5 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником будь-якого обовязку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обовязку. Проте, як свідчать матеріали справи позивачем направлено на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] повідомлення 14 грудня 2015 року. Разом з тим, кредитним договором встановлений строк виконання основного зобовязання 11 квітня 2010 року. Пунктом 11 договору поруки сторони не встановлювали строку його дії, оскільки визначення такого строку, як до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором суперечить ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України. В такому випадку, підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя (п.2 інформаційного лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року №10-1393/0/4-12). У постанові №6-78цс12 Верховний Суд України дійшов аналогічного висновку про те, що якщо в договорі поруки не встановленого строку, після якого порука припиняється, умова цього договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини ч. 4 ст. 559 цього Кодексу\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У своїй постанові № 1 від 23 лютого 2015 року «Аналіз застосування судами законодавства, що регулює поруку, як вид забезпечення виконання зобовязання» Верховний Суд України дійшов висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4\~ст. 559 ЦК України, а зазначена норма передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4\~ст. 559 ЦК України, словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки розуміється як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому, зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, і в такому разі кредитор може звернутися з вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним судом України за результатами розгляду справи №6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 року). З наведеного вбачається, що порука, яка забезпечувала виконання зобовязання за Кредитною угодою №DT/57 від 11 квітня 2007 року є припиненою на підставі ч. 4\~ст. 559 ЦК України, оскільки строк предявлення вимоги настав 11 квітня 2010 року, а повідомлення було направлено банком на адресу поручителя 14 грудня 2015 року, тобто зі спливом строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Окрім того, рішенням суду від 2 лютого 2011 року (а.с.151,152)кредитний договір від 11 квітня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» розірвано. Тому, з цих підстав в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача [PERSON] слід відмовити, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредит, однак відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області № 2-716/10 від 02 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 11 травня 2011 року, було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 01 серпня 2008 року у розмірі 9677,58 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 46839,49 грн. (а.с.127-128). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2/0417/7959/2012 від 06 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 19 листопада 2012 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №DT/057 від 11 квітня 2007 року розмірі 250920 грн. 41 коп. звернуто стягнення на предмет застави на автомобіль: DAIMLER-BENZ, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.47-48). Станом на 11 травня 2011 року з урахуванням вищевказаного рішення суду, заборгованість за кредитним договором становить 13293,61 доларів США, що за курсом 7,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 травня 2011 року складає 105\~817,14 грн. На день розгляду справи заборгованість згідно кредитного договору не погашена. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідачем [PERSON] вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Укладений з банком договір [PERSON] в судовому порядку не оспорив, у звязку з чим, він відповідно до правил\~ст. 204 ЦК України є правомірним. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач в добровільному порядку кредитні кошти не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобовязання. [PERSON] період з 02.08.2008 року по 11.05.2011 року заборгованість [PERSON] за Кредитною угодою № DТ/057 від 11 квітня 2007 року склала у розмірі 13293,61 доларів США, що за курсом 7,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 травня 2011 року складає 105\~817,14 грн., та складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7599,91 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 84,55 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 5609,15 доларів США. Таким чином необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу в розмірі 13293,61 доларів США, що за курсом 7,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 травня 2011 року складає 105\~817,14 грн. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки при подачі позову до суду представником Банку 11 січня 2016 року було сплачено судовий збір в розмірі 16 625,95 грн. та при подачі уточненого позову 19 травня 2016 року сплачено судовий збір у розмірі 15 842,97 грн., а рішення прийнято частково на користь Банку, тому з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір у розмірі 1587 грн. 26 коп. (1,5% ціни позову). Окрім цього у звязку з задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, з ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial