Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

В січні місяці 2018 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що 12 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Слободян Е.Б. Позивач зазначає, що в 2014 році він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зазначеного договору купівлі-продажу, проте 15.07.2014 року отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень в якому зазначено, що 11.04.2007 року зареєстровано обтяження (заборона) за №4785793 на квартиру [ADDRESS] Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі заяві Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про надання інформації стосовно накладення заборони на квартиру [ADDRESS], на що 12.08.2014 року отримав відповідь в якому зазначено, що будь-яких даних на підставі яких саме документів було накладено заборону на зазначену квартиру в архівних матеріалах нотаріальної контори відсутні. Враховуючи викладене, позивач просить суд скасувати обтяження заборону №4785793 на квартиру [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 11.04.2007 року за №4785793 на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомили. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Слободян Е.Б. В 2014 році позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зазначеного договору купівлі-продажу, проте 15.07.2014 року отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень в якому зазначено, що 11.04.2007 року зареєстровано обтяження (заборона) за №4785793 на квартиру [ADDRESS] Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі заяві Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про надання інформації стосовно накладення заборони на квартиру [ADDRESS], на що 12.08.2014 року отримав відповідь в якому зазначено, що будь-яких даних на підставі яких саме документів було накладено заборону на зазначену квартиру в архівних матеріалах нотаріальної контори відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки документів на підставі яких був накладений арешт не збереглися та на протязі 20 років не було ніяких інших дій стосовно спірної квартири, суд вважає позовні вимоги обгрунтовуваними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved