Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

В серпні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: зобов`язати відповідача прийняти у позивача документи для оформлення приватизації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проживає в комунальній квартирі [ADDRESS] . В досудовому порядку, позивач звертався до відповідача з відповідною заявою та документами, для здійснення приватизації частини цієї квартири, в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», проте на думку позивача відповідач безпідставно відмовив йому в прийнятті документів. З метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся в порядку адміністративного судочинства до відповідача з адміністративним позовом про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати відповідача прийняти документи та оформити приватизацію житла. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, від 16 липня 2015р. по справі № 826/8955/17, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2015р., адміністративний позов [PERSON] - залишено без задоволення. Ухвалою касаційної інстанції від 24 січня 2017р, зазначені рішення першої та апеляційної інстанції були скасовані, а провадження по справі - закрито, з роз`ясненням того, що з вказаними позовними вимогами слід звертатись в порядку цивільного судочинства. Оскільки на теперішній час, відповідач, відмовляється прийняти документи для здійснення позивачем приватизації, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018р. призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, зазначаючи, що відповідачем не було відмовлено позивачу в прийнятті документів для здійснення приватизації, а додатково роз`яснено, що відповідач позбавлений можливості прийняти рішення, оскільки позивачем подані документи не в повному обсязі і в них містяться певні розбіжності. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, позивач зареєстрований і проживає в комунальній квартирі [ADDRESS] . 19 листопада 2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про приватизацію житла (частини зазначеної вище квартири). До поданої заяви, позивачем було долучено: копію довідки Щорської міської ради від 17 березня 2012р. №03-05/1344; копію довідки Щорської міської ради від 22 жовтня 2014р. №03-05/731; копію довідки Державного ощадного банку України від 25 лютого 2014р.; копію постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-13408/10/2670; копію ухвали Верховного Суду України від 03 вересня 2008р. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем відмовлено йому в прийомі документів для здійснення ним приватизації. Судом встановлено, що Відділом (органом) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації розглянута заява [PERSON] стосовно приватизації частини комунальної квартири [ADDRESS] , про що останньому повідомлено листом № 523 від 15 грудня 2014р. В даному листі зазначено, що у наданих позивачем довідках існують розбіжності. Згідно довідки Щорської міської ради від 22 жовтня 2014р. №03-05/731 позивач використав своє право на приватизацію житла повністю, але згідно довідки Щорського ТВБВ/10024/0131 Чернігівського відділення Ощадного банку України від 25 лютого 2014р. житлові чеки не використані. Також повідомлено, що позивач скористався пільгами, зазначеними у ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» при приватизації за адресою: [ADDRESS] , про що повідомлено в довідці Щорської міської ради. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Наведене кореспондується з ЖК України, зокрема, ст. 48 цього Кодексу, визначено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, при цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки (частина перша); при передачі громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі (частина друга); громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства (частина третя). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належні і допустимі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, при цьому лист відповідача від 15 грудня 2014р. за вихід. № 523, не може свідчити про відмову відповідача прийняти від позивача документи на приватизацію, оскільки зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач лише зазначає на розбіжності, які містяться в поданих позивачем документах на приватизацію. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed