Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

В червні 2014 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає,що з 27.09.1990 р. він є власником 1/ 2 частини житлового будинку [ADDRESS],інша 1/ 2 частина цього домоволодіння належить [PERSON],право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ. Земельна ділянка по вказаній адресі кадастровий номер 2310100000:07:016:0043 загальною площею 0,1000га(1000 кв.м.), з яких 1/2 частина належить позивачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 490007,виданого на підставі рішення Запорізької міської ради № 35/61 від 30.11.2007 р. В липні 2013 р. була проведена інвентарізація житлового будинку за вказаною адресою,за наслідками якої складений технічний паспорт,в якому зазначено,що до складу вказаного домоволодіння входить самочинно прибудована до житлового будинку літ.»А» прибудова літ.»а2» площею за внутрішнім обміром 5,7 кв.м.,за зовнішнім обміром 7,1 кв.м.,2011 року забудови,яка являє собою коридор до житлового будинку. 26.12.2013 р.Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області повернула позивачу Декларацію про готовність об*єкту до експлуатації,на підставі якої позивач намагався визнати право власності на самочинну прибудову та зареєструвати його шляхом подачі Декларації відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків,садових,дачних,господарських будинків та споруд 1 та 2 категорії складності,які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт,затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 р.№ 95. Посилаючись на те,що повернення Декларації мало формальний характер,зауваження уповноваженого державного органу стосувалися помилкового визначення розміру земельної ділянки,на теперішній час спрощена процедура прийняття в експлуатацію об*єктів будівництва відповідно до зазначеного вище Порядку завершилися 31.12.2013 р.,в інший позасудовий спосіб позивач не може отримати правовстановлюючі документи для реєстрації прав власності на нерухоме майно,просить суд з підстав,передбачених ст.331,376 ЦК України визнати за ним право власності на прибудову літ.»а2» площею 5,7 кв.м.вартістю 20777 гр.2011 року забудови,що розташована на земельній ділянці площею 1000 кв.м.за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]позов підтримала з наведених у ньому підстав та просила задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю Онищенко Л.А.позов [PERSON]визнала та вважає його таким,що підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON].у судове засідання не з*явилась,про свою позицію у справі суд не повідомила. Судове доручення про вручення документів та проведення окремих процесуальних дій на території Російської Федерації стосовно третьої особи на час розгляду справи не виконано. Відповідно до ст.36 ч.3 ЦПК України справа розглядається без участі третьої особи. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню,а визнання позову відповідачем не може бути прийнято судом як таке,що не має під собою законних підстав ,виходячи з встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Стаття 41 Конституцієї України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю,право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду,як зазначено у ч.5 ст.11 ЦК України,лише у випадках,встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках,передбачених ст.335,376 та 392 ЦК України. Вирішуючи позов з підстав ,передбачених ч.5 ст.376 ЦК України в межах заявлених вимог,суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого П*ятою Запорізькою Державною нотконторою 19.07.1990 р.№ 3-2633,[PERSON]на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS](а.с.6),право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 27.09.1990 р.(а.с.5) Земельна ділянка по вказаній адресі кадастровий номер 2310100000:07:016:0043 загальною площею 0,1000га(1000 кв.м.)з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, з яких 1/2 частина належить позивачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 490007,виданого на підставі рішення Запорізької міської ради № 35/61 від 30.11.2007 р.(а.с.10) Відповідно до технічного паспорту вказаного житлового будинку за даними ТОВ «ЗМБТІ» станом на 01.01.2013 р.,співвласником 1/2 частини житлового будинку зазначена [PERSON]. Відповідно до плану земельної ділянки та плану поверхів будинку літ.»А»,на вказаній земельній ділянці до літ.»А» самочинно збудовано службову прибудову літ.»а2» площею 5,7 кв.м. Згідно ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інакше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору , є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 29 Закону України «Про планування та забудову територій» передбачено, що здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт, який надається інспекціями ДАБК, вважається самовільним будівництвом. За змістом ст.376 ЦК України,роз*яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.4 постанови від 30.03.2012 р.№ 6 «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України вбачається,що критеріями самочинного будівництв є:будівництво на земельній ділянці,яка не відведена для цієї мети особі,що здійснює будівництво;будівництво,здійснене без дозволу або проекту;будівництво,здійснене з порушенням норм і правил. У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. З матеріалів справи суд встановив,що земельна ділянка по [ADDRESS] площею 1000 кв.м.,яка самочинно забудована позивачем,передана в 1/2 частині у власність позивача у встановленому законом порядку. Співвласником земельної ділянки в 1/2 частин є територіальна громада в особі Запорізької міської ради. Статтями 29, 30-1 Закону України «Про планування та забудову територій» питання правомірності забудови територій, діяльності по будівництва, переплануванню, реконструкції, реставрації та капітального ремонту житлових приміщень покладено на інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та їх територіальні органи. Наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24.06.2011 р.,зареєстрованого в міністерстві юстиції України 11.07.2011 р.за № 830/19568,яка була чинна на час самочинного будівництва,було затверджено Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних(садибних)житлових будинків,які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт,і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуальних(садибних)житлових будинків 1 та 2 категорії складності,збудованих до 31.12.2009 р. Відповідно до п.3.1 цього Порядку,прийняття в експлуатацію об*єктів виконується безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж за наявності документа,що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою,на якій розміщено об*єкт,шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об*єкта до експлуатації,яка складається за формою,наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Згідно з п.9 вказаної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те,що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу,рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об*єкта до експлуатації,суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. З матеріалів справи суд встановив,що порушене позивачем питання було предметом розгляду компетентного державного органу, на його звернення до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 26.12.2013 р.вих.№ 535 було надано повідомлення про повернення Декларації про готовність об*єкта до експлуатації з підстав її оформлення з порушенням встановлених вимог та запропоновано позивачу внести уточнення при визначенні площі земельної ділянки в квадратних метрах та надати згоду співвласника земельної ділянки та об*єкта будівництва. Відповідно до 3.6.,3.7 Порядку,у разі прийняття рішення про повернення декларації Інспекція у строк, передбачений для її реєстрації, надсилає замовнику письмове повідомлення про прийняте рішення з обґрунтуванням причин повернення. Після усунення недоліків, що стали підставою для прийняття рішення про повернення декларації, замовник може повторно подати до Інспекції документи згідно з цим Порядком. Таким чином у справі встановлено,що державним органом, компетентним у встановленому законодавчими актами порядку приймати в експлуатацію об*єкти самочинного будівництва,не було прийнято рішення по суті питання ,оскільки після повідомлення позивача про повернення декларації з формальних підстав,позивач не скористався своїм правом повторного звернення до компетентного органу з заявою про реєстрацію декларації і в цьому йому відмовлено не було. Крім того,посилання у позові на дотримання будівельних та архітектурних норм при будівництві та відсутність зауважень стосовно технічного стану самочинної забудови доказами,наданими позивачем,не підтверджується. Відсутність порушень самочинним будівництвом прав інших осіб,зокрема,співвласника об*єкту будівництва,по справі не підтверджується,згода співвласника на здійснення позивачем самочинного будівництва та визнання саме за ним права власності на це майно на час розгляду справи відсутні. Крім того,позивач не обґрунтував з посиланням на докази,що прибудова літ.»а2»,яка є коридором,що розташована з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначена для забезпечення власнику необхідного засобу благоустрою,може бути окремим об*єктом визнання права власності як самостійна нерухома річ з огляду на норми ст.186,380,381 ЦК України. За таких обставин вимоги позивача про визнання за ним права власності на об*єкт самочинного будівництва на законі не грунтуються та не підлягають задоволенню. На підставі ст.11,376 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212-215, 218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: dismissed