Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення боргу. Зазначила, що 12.03.2013 року позивач надав відповідачу кошти у розмірі 1 600 доларів США та 700 грн., а також 26.04.2013 року позивач надала відповідачу кошти у розмірі 700 доларів США, отримання відповідачем вищезазначених коштів підтверджується розписками від 13.03.2013 року та 26.04.2013 року. Останній, зобов'язався повернути кошти за розпискою від 12.03.2013 року в строк до 30.05.2013 року, а за розпискою від 26.04.2013 року в строк не пізніше 01.06.2013 року. Відповідач у визначений строк, не виконав взяті на себе зобов'язання, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, в зв'язку з чим позивач звернулася за захистом порушеного права до суду. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує з викладених в ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 48). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 19), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а. с. 20). Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик та телеграми зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, в судове засідання відповідач викликався судовою повісткою зі зворотнім повідомленням на 12.06.2014 року, 03.07.2014 року, 12.08.2014 року (а.с. 31, 33, 35 - 37, 44 - 47). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Суд, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 12.03.2013 року позивач надав відповідачу кошти у розмірі 1 600 доларів США та 700 гривен. Так само, 26.04.2013 року позивач надав відповідачу кошти у розмірі 700 доларів США. Отримання відповідачем вищезазначених коштів підтверджується розписками від 13.03.2013 року та 26.04.2013 року (а.с. 40 - 41). Відповідач зобов'язався повернути кошти за розпискою від 12.03.2013 року в строк до 30.05.2013 року, а за розпискою від 26.04.2013 року в строк не пізніше 01.06.2013 року. Відповідач у визначений строк, не виконав взяті на себе зобов'язання, від виконання своїх зобов'язань ухиляється. Безпосередньо зі змісту вказаних розписок вбачається, що відповідач по справі отримав за розпискою від 12.03.2013 року грошові кошти в сумі 1 600 доларів США та 700 гривень, за розпискою від 26.04.2013 року грошові кошти в сумі 700 доларів США. Позивачем здійснювались заходи щодо врегулювання спору в досудовому порядку, зокрема 08.08.2013 року на адресу відповідача направлялась вимога про повернення боргу (а.с. 8), факт направлення підтверджується описом та поштовим зворотнім повідомленням (а.с. 9). Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до норм ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, на основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за договором позики у розмірі - 28 300 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 804 грн. 81 коп. підлягають задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи що вимогою про стягнення пені, з урахуванням пред'явлення вимог про стягнення з відповідача 3% річних від суми боргу та відсотків за весь час користування позикою, допускається подвійне стягнення, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення пені у розмірі 5 097 грн. не знайшла свого підтвердження, а тому підлягає залишенню без задоволення. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були, дійсність виданих відповідачем розписок не заперечувалась. Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача до суду надано договір про надання юридичних послуг (а.с. 11 - 12), на підтвердження особи представника в судовому засіданні представником позивача надано для огляду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката, а також надано квитанцію до прибуткового касового ордера (а.с. 10) та частково доведено понесені витрат на правову допомогу, пов'язаних з підготовкою позовної заяви та участю в судовому засіданні представника. З урахуванням наданих до суду доказів, журналів судових засідань, суд приходить до висновку, що представник позивача обґрунтував та довів факт понесення витрат на правову допомогу, пов'язаних з підготовкою позовної заяви та участю представника в судовому засіданні з розрахунку 3 год. на загальну суму 1 461 гривня 60 копійок, інші витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, не підлягають відшкодуванню, оскільки не передбачені ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та ст. 79 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 283 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved