Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Держзаклад «Вузлова лікарня станції Чоп ДТГО «Львівська залізниця» звернувся до [PERSON] про стягнення коштів, зайво нарахованих працівнику під час виконання трудових обов'язків. Позов мотивований тим, що сторони знаходилися у трудових відносинах з 27.10.2008 року по 21.02.2012 року. Перевіркою Державної фінансової інспекції в Закарпатській області, проведеною з 27.12.2012 року по 28.02.2013 року було виявлено, що протягом періоду, що підлягав ревізії, а саме, з квітня 2010 року по лютий 2012 року при проведенні індексації заробітної плати [PERSON] помилково визначено базовий місяць, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати протягом вказаного періоду на суму 3740 грн. 34 коп. Також ревізією встановлено, що при нарахуванні та здійсненні виплат заробітної плати за час відпустки встановлено, що як наслідок помилково визначено сумарний заробіток за останні, перед наданням відпустки, 12 місяців, що призвело до зайво виплаченої заробітної плати за відпустки в сумі 420 грн. 27 коп. За проведеним розрахунком утримання та нарахування податків зайво нарахованого доходу [PERSON] загальна сума зайвої виплати на руки становить 3409 грн. 20 коп. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму переплаченої заробітної плати для подальшого перерахування у держбюджет. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву, згідно якої просили справу розглянути у відсутності їх представника, а позов задоволити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, а згідно поданої заяви просила справу розглянути у її відсутності, позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити. Перевіривши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Стаття 127 КЗпП України передбачає, що повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо тільки для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно неповерненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби , якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення такого робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки;при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації. Однак невірне визначення базового місяця при проведенні індексації заробітної плати, на що вказує позивач, не підпадає під ознаки лічильної помилки, і тому повернення позивачу таких виплат не може бути здійснено, виходячи із змісту зазначеної норми КЗпП України. Окрім цього, зайво сплачена заробітна плата згідно цивільного законодавства не повертається, оскільки статтею 1215 ЦК України передбачено, що «не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров'ю або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача». Як уже було зазначено вище, рахункової (лічильної) помилки у розрахунках не було, відповідно виплата проведена добровільно. Крім того, позивач не вказує і не доводить того, що відповідачка недобросовісно отримала зайві суми заробітної плати. За таких обставин позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed