Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені (неустойки) по заборгованості за аліментами, стягнення інфляційних витрат, зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що 12 листопада 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який за рішенням суду від 13 вересня 2016 року розірваний. Від шлюбу у них є син- Лі [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 13 січня 2016 року до повноліття дитини. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду станом на 01 серпня 2017 року утворилася заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 6630,32 грн. За її розрахунками за період з 13 січня 2016 року по 01 серпня 2017 року з урахуванням виплаченої заборгованості, загальна сума боргу становить 10344 грн. 84 коп. У звязку з тим, що дитина росте та потребує всебічного виховання, відвідування гуртків, у звязку з постійним підвищенням цін просила збільшити розмір аліментів до 4000 грн., а також посилаючись на ст.180-184, 192, 196 СК України, просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 1959,60 грн., інфляційні витрати у розмірі 1754,92 грн., кошти на додаткові витрати в розмірі 805 грн., щомісячно до досягнення сином повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Адвокат відповідача за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.9), який проживає разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2005 року, 13 вересня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано, визначено місце проживання дитини з матірю та встановлено порядок спілкування батька з дитиною (а.с.10-11), відповідач проживає окремо від дитини. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. на дитину щомісячно, починаючи стягнення з\~\~13 січня 2016 року\~\~до повноліття дитини (а.с.12). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З часу ухвалення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 30 травня 2016 року про стягнення аліментів на утримання дитини змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] виїхав у Корею на заробітки, однак доказів матеріального становища адвокат відповідача не надав, а самостійно встановити розмір стабільності доходу відповідача, суд не має можливості. Підстави на які посилався Амур-Нижньодніпровський суд про визначенні розміру аліментів, зокрема скрутне матеріальне становище відповідача та перебування на його утримання непрацездатних батьків, суд не приймає до уваги, оскільки батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] мають ще одного сина, який також проживає в Кореї та надає їм матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо обовязку утримувати дитину, тому з огляду на вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме слід змінити розмір аліментів, визначених рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 800 грн. щомісячно на 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду, що буде достатнім та справедливим розміром стягуваних аліментів для утримання дитини. Внаслідок зміни розміру аліментів, виконавчий лист виданий на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року по справі №199/199/16 (провадження 2/199/674/16), підлягає відкликанню. Що стосується позовних вимог про стягнення пені (неустойки) по заборгованості за аліментами, стягнення інфляційних витрат, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спірних правовідносин, які виникли в площині сімейних відносин, пріоритетним для вирішення останніх, окрім загальних норм законодавства, є норми Сімейного кодексу України, в силу чого, при наявності загальної та спеціальної норми законодавства, дія якої охоплює спірні правовідносини, застосуванню підлягає спеціальна норма законодавства, а тому, в даному випадку, при вирішенні спірних правовідносин щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату грошових коштів у виді аліментів ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягає, а застосовується норма ст. 196 СК України. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Що також узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі ВС України від 08.06.2011 року по справі №6-51298св10. Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно довідки державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпро [PERSON] № 1076 від 21 листопада 2017 року, станом на листопад 2017 року заборгованість [PERSON] (ВП №52017671) по сплаті аліментів на утримання дитини - відсутня (а.с.51). Оскільки позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) є похідними від суми заборгованості по сплаті аліментів, яка на час розгляду справи у відповідача відсутня, та оскільки судом встановлено, що також не заперечувалося позивачкою по справі, [PERSON] купував дитині одяг та канцелярські засоби, дарує подарунки, іграшки,придбав новий телефон, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вимоги позивачки про стягнення з відповідача інфляційних витрат є безпідставними та необґрунтованими, оскільки передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються сімейним законодавством, тобто зазначена стаття не поширюється на сімейні правовідносини. До даних правовідносин, що виникли внаслідок прострочення сплати аліментів може бути застосовано спеціальну норму права, а саме стаття 196 СК України, а не стаття 625 ЦК України. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі №6-2759цс15. Також, безпідставними та необґрунтованими суд вважає вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 805 грн., з наступних підстав. Відповідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.) Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року, стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Згідно ч. 2 ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд зазначає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат, що в свою чергу позивачкою не надано. Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial