Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути матеріальну та моральну шкоду. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначала, що 19 листопада 2014 року приблизно о 14:25 [PERSON] , керуючи своїм власним технічно справним автомобілем марки «Опель-астра», р/н [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Рішельєвської, на перехресті з вул. Буніна у Приморському районі м. Одеса, при виконанні маневру ліворуч, будучи неуважним, належним чином не впевнившись що це буде безпечним і не створить перешкод, проявляючи злочинну самовпевненість, почав виконувати маневр ліворуч, та правою боковою частиною свого автомобіля скоїв зіткнення з попередньою частиною легкового автомобіля марки «Субару легасі», р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який на даному перехресті рухався прямо у зустрічному напрямку руху автомобіля «Опель-астра» та мав перевагу. В результаті зіткнення пасажиру автомобіля «Опель-астра» під керуванням [PERSON] позивачці були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми таза у вигляді закритих переломів обох лонних і обох сідалішних кісток зі зміщенням відломків та латеральних мас крістця справа та зліва, різаної рани 3-го пальця кісті правої руки. У зв`язку з цим, 20 листопада 2014 року слідчим відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції [PERSON] було винесено повідомлення про початок досудового розслідування з занесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201416000001133. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №332 від 18.02.2015 року, проведеної заввідділом судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб ООБСМЕ [PERSON] , спричинені [PERSON] внаслідок ДТП тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. 25 листопада 2014 року [PERSON] було залучено до кримінального провадження №1201416000001133 в якості потерпілої. Досудовим розслідуванням було встановлено, що 19 листопада 2014 року приблизно о 14:25 [PERSON] своїми діями порушив п.п.1.5., 2.3. «б», 10.1., 16.6. Правил дорожнього руху України, тим самим була встановлена достатність доказів для підозри [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. 20 лютого 2015 року слідчим відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції [PERSON] було винесено [PERSON] повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, який під час допиту в якості обвинуваченого визнав вину в скоєному ним злочині, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.286 КК України, в повному обсязі. Внаслідок ДТП, скоєної з вини [PERSON] , [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми таза у вигляді закритих переломів обох лонних і обох сідалішних кісток зі зміщенням відломків та латеральних мас крістця справа та зліва, різаної рани 3-го пальця кісті правої руки, які за своїм характером тягнуть тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день - і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №332 від 18.02.2015 року, проведеної заввідділом судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб ООБСМЕ [PERSON] У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] була госпіталізована до Одеської міської клінічної лікарні №11, де знаходилася на стаціонарному лікуванні з 19.11.2014 року по 22.12.2014 року (33 ліжко-днів), після чого була виписана з продовженням амбулаторного лікування. У відповідності до виписки з медичної карти за № [NUMBER] , складеною Одеською міською клінічною лікарнею №11 за формою 027/о, [PERSON] є непрацездатною та їй рекомендовано подальше лікування у травматолога в поліклініці за місцем проживання. Під час госпіталізації для проведення лікування усі медикаменти та матеріали медичного призначення [PERSON] придбавала за власні кошти. Всього [PERSON] на лікування під час госпіталізації та реабілітаційний період було витрачено 15\~754,19 грн. Також з середини квітня 2015 року по середину травня 2015 року [PERSON] проходила реабілітаційний період в Ізраїлі, у зв`язку з чим нею було витрачено 12\~719,8 ізраїльських шекелів, що на день звернення до суду складає (1 ILS = 5,5705 грн.) 70\~855,65 грн. Також [PERSON] було сплачено 900 грн. за здійснення офіційного перекладу та нотаріального посвідчення квитанцій та карт відвідування медичних закладів з івриту на українську мову. Крім того, внаслідок ДТП через зіткнення був пошкоджений належний [PERSON] мобільний телефон, ремонт якого (заміна скла) склав 2\~500 грн. За час лікування обвинувачений [PERSON] заподіяну [PERSON] шкоду відшкодував частково лише в сумі 1\~500 грн. Таким чином, позивачка вважає, що їй відповідачем [PERSON] має бути відшкодований залишок завданої матеріальної шкоди в загальній сумі 88\~509,84 грн. Також позивачка вважає, що внаслідок незаконних дій [PERSON] їй було заподіяно також і моральну шкоду, яку вона оцінює розмірі 200 000 грн. виходячи з характеру скоєного [PERSON] злочину, глибини фізичних та душевних страждань та стану її здоров`я. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року за даним позовом було відкрито провадження по справі №522/9099/18. Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Від позивачки в судове засідання з`явилася адвокат Урсу І.М., також з`явився відповідач [PERSON] та його адвокат Биков Д.Ю. З урахуванням наведеного суд прийняв за можливе розглядати справу. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав частково лише в сумі 15\~754,19 грн. На його думку позивачка не доклала до свого позову обґрунтований розрахунок суми матеріальної шкоди, що стягується. Також зазначав, що на його думку є недоведеним та безпідставним посилання позивачки на відшкодування 2 500 грн. вартості ремонту мобільного телефону на підставі того, що ДТП відбулося 19.11.2014 року, а ремонт мобільного телефону був здійснений 11.03.2015 року, тобто понад 4 місяця. Крім того, [PERSON] заперечував щодо відшкодування витрат на лікування в іншій державі (Ізраїлі) та також факт заподіяння позивачці у зв`язку з ДТП моральної шкоди. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, судом було встановлено наступне: 19 листопада 2014 року приблизно о 14:25 [PERSON] , керуючи своїм власним технічно справним автомобілем марки «Опель-астра», р/н [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Рішельєвської, на перехресті з вул. Буніна у Приморському районі м. Одеса, при виконанні маневру ліворуч, будучи неуважним, належним чином не впевнившись що це буде безпечним і не створить перешкод, проявляючи злочинну самовпевненість, почав виконувати маневр ліворуч, та правою боковою частиною свого автомобіля скоїв зіткнення з попередньою частиною легкового автомобіля марки «Субару легасі», р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який на даному перехресті рухався прямо у зустрічному напрямку руху автомобіля «Опель-астра» та мав перевагу. В результаті зіткнення пасажиру автомобіля «Опель-астра» під керуванням [PERSON] позивачці були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми таза у вигляді закритих переломів обох лонних і обох сідалішних кісток зі зміщенням відломків та латеральних мас крістця справа та зліва, різаної рани 3-го пальця кісті правої руки. 20 листопада 2014 року слідчим відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції [PERSON] було винесено повідомлення про початок досудового розслідування з занесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201416000001133. Своїми діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, за кваліфікуючою ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. 25 листопада 2014 року [PERSON] було залучено до кримінального провадження №1201416000001133 в якості потерпілої. Досудовим розслідуванням було встановлено, що 19 листопада 2014 року приблизно о 14:25 [PERSON] своїми діями порушив п.п.1.5., 2.3. «б», 10.1., 16.6. Правил дорожнього руху України, тим самим була встановлена достатність доказів для підозри [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. 20 лютого 2015 року слідчим відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції [PERSON] було винесено [PERSON] повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, який під час допиту в якості обвинуваченого визнав вину в скоєному ним злочині, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.286 КК України, в повному обсязі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України; цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди був залишений без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду в загальному порядку . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №332 від 18.02.2015 року, проведеної заввідділом судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб ООБСМЕ [PERSON] , спричинені [PERSON] внаслідок ДТП тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] була госпіталізована до Одеської міської клінічної лікарні №11, де знаходилася на стаціонарному лікуванні з 19.11.2014 року по 22.12.2014 року (33 дні амбулаторно-лікувального режиму), після чого була виписана з продовженням амбулаторного лікування . Під час госпіталізації для проведення лікування усі медикаменти та матеріали медичного призначення [PERSON] придбавала за власні кошти. Всього [PERSON] на лікування під час госпіталізації та реабілітаційний період було витрачено 15\~754,19 грн., що підтверджується фіскальними та розрахунковими чеками, які містяться в матеріалах справи. Зазначені витрати позивача визнані відповідачем. Відповідно до виписного епікризу, який міститься в медичній карті стаціонарного хворого за №14881, складеного Одеською міською клінічною лікарнею №11 за формою 027/о, було встановлено, що [PERSON] є непрацездатною; рекомендовано подальше лікування у травматолога в поліклініці за місцем проживанням із збереженням постільного режиму; прописано ЛФК, масаж та через 8 тижнів з моменту травми в ортопедичному бандажі підняти хвору в ліжку. Крім того, відповідно до виписного епікризу, який міститься в медичній карті стаціонарного хворого за №14881, складеного Одеською міською клінічною лікарнею №11 за формою 027/о, позивачці після виписки було рекомендовано санаторно-курортне лікування 1 раз на рік, яке остання з середини квітня 2015 року по середину травня 2015 року пройшла в Ізраїлі . При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача з приводу проходження лікування в Ізраїлі, оскільки жодних заборон щодо проходження лікування внаслідок ДТП в іншій державі чинне законодавство не містить, так само як і можливості відшкодування потерпілим зазначених витрат. Відповідно до копій квитанцій, з офіційним перекладом з івриту, завірених нотаріально, позивачці проводились реабілітаційні процедури, процедури фізіотерапії, лікувальної гідротерапії, на загальну суму 9489,80 ізраїльських шекелів, що на день звернення до суду з позовом по курсу зазначеному у заяві (1ILS =5.5705 грн.) складало 52\~682,93 грн., а не 70\~855,65 грн. як зазначала позивачка в своєму позові. При цьому, суд відхиляє доводи позивачки щодо сплати останньою 900 грн. за здійснення офіційного перекладу та нотаріального посвідчення квитанцій та карт відвідування медичних закладів з івриту на українську мову, оскільки зазначені витрати за своєю правовою природою відносяться не до матеріальної шкоди, а до судових витрат, пов`язаних з її розглядом та ці витрати не доведені. Також суд не бере до уваги посилання позивачки на понесення витрат щодо ремонту мобільного телефону у розмірі 2500 грн. через відсутність доказів та причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням телефону та фактом ДТП. Отже, обґрунтовано доведена сума матеріальної шкоди, яку позивачка [PERSON] витратила на лікування внаслідок ДТП становить 68\~437,12 грн., з яких 1500 грн. відповідач [PERSON] відшкодував в добровільному порядку. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відтак, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] залишку матеріальної шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок ДТП, в розмірі 67 117,12 грн. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживача, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, наслідком чого є настання інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимогу розумності та співрозмірності. До моменту ДТП позивачка працювала юристом в ТОВ «Грищенко та партнери». Під час розгляду справи судом було встановлено, що внаслідок травм, отриманих в ДТП, позивачка [PERSON] була визнана інвалідом 3-групи. Втім, станом на день розгляду зазначеної справи позивачка [PERSON] залишається непрацездатною, стан здоров`я є досі не відновлений. Виходячи з характеру скоєного [PERSON] злочину, характеру отриманих внаслідок ДТП травм, глибини фізичних та душевних страждань та стану здоров`я [PERSON] , тривалого реабілітаційного періоду, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки заподіяну їй внаслідок ДТП моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн., яка є справедливим відшкодуванням завданої моральної шкоди.

Outcome: partial