Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

В січні 2018 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, просить визнати за нею [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Визнати за нею [PERSON], право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,3360га, що розташована по [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, державний акт на землю серії [NUMBER] виданий на підставі рішення сесії Дмитрушківської сільської ради від 09.08.1996 року за №45. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх вимог, позивача посилається на те, що 10.04.1980 року вони з відповідачем уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.04.1980 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області. У шлюбі у них народилося троє дітей, які є повнолітніми. У 1982 році вони за спільні сімейні кошти розпочали будувати житловий будинок [ADDRESS] та у 1988 закінчили будівництво даного житлового будинку і отримали свідоцтво про право власності [NUMBER] від 09.06.1988 року видане виконавчим комітетом народних депутатів Уманської районної ради та зареєстровано в реєстрі за №105. Даний житловий будинок являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON], а також земельна ділянка на якій розташований їхній будинок, площею 0,3360 га, яку їм було надано для забудови вищезазначеного житлового будинку та господарських потреб, що розташована по [ADDRESS] та надана для ведення особистого селянського господарства, державний акт на землю серії [NUMBER] виданий на підставі рішення сесії Дмитрушківської сільської ради від 09.08.1996 року за №45. 09.09.2002 року їхній шлюб було розірвано, однак після розірвання шлюбу вони примирилися та проживали однією сім'єю до грудня 2017 року. В добровільному порядку відповідач розділити їхнє майно не бажає, а тому вона вимушена звернутись з позовом до суду за захистом її порушеного права та інтересів. Позивача в судове засідання не з'явилась, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити Представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його повідомлення було здійснено через судову владу України, шляхом оголошення на сайті Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Попередньо подав заяву проте, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує про визнання права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] Уманського району Черкаської області, як спільного сумісного майна подружжя. Що стосується розподілу земельної ділянки, розташованої по вул. Петропавлівській 86 с. Дмитрушки Уманського району, то вона розподілу не підлягає, так як згідно ч. 5 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута ним, нею за час шлюбу внаслідок приватизації ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або державна із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, тобто приватизована ним земельна ділянка є його особистою приватною власністю. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони згідно пропорційно задоволених позовних вимог і тільки інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а так як позивач оплатила тільки судовий збір відповідно до своєї частки у спільному майні, тобто за ? частину спільно нажитого майна, то стягнення з нього на її користь судового збору неможливе. Справу просив слухати у його відсутність, у зв'язку з перебуванням на лікуванні. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 10 квітня 1980 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Дмитрушківською сільською радою Уманського району Черкаської області 10 квітня 1980 року, актовий запис №9 (а.с.8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №94 від 09.09.2002 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [NUMBER] від 09.06.1988р. [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] Згідно витягу з рішення №246 від 28.05.1982 року [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку в селі Дмитрушки по вул. Радянській (а.с.15). В добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна подружжя сторонам не вдалося. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 61 СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя має рівні права на майно. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. Із справи вбачається, що позивачем по справі [PERSON] сплачено судовий у розмірі 705 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.937857863.1 від 15.01.2018р.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені нею судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved