Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

В травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що 20 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 3486 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 липня 2008 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 14 березня 2014 року існує заборгованість перед банком в сумі 44526 грн. 16 коп. в тому числі заборгованість стягнута з [PERSON] наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2008 року. Різниця становить 40899 грн. 78 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526,527,530, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 43444 грн. 77 коп., а також сплачені позивачем судові витрати. В судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Позовні вимоги позивач збільшив, просив суд стягнути з відповідача залишок заборгованості за кредитом в розмірі 43943 грн. 90 коп. та судові витрати. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 3486 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 липня 2008 року. Відповідно п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Рострочка» (Стандарт) доданих до заяви позичальника, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Згідно п. 5.3 зазначених Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 14 березня 2014 року існує заборгованість перед Банком. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачу з урахуванням наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2008 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року в сумі 3626 грн. 38 коп., нарахована заборгованість в сумі 43943 грн. 90 коп., яка складається із: заборгованості по процентам - 11936 грн. 97 коп., заборгованості по комісії - 282 грн. 36 коп., пені - 31724 грн. 57 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна ставка) - 2197 грн. 35 коп.. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При визначенні розміру штрафу, який підлягає сплаті відповідачем, суд виходить з того, що за змістом пункту 8.6 Умов нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення понад певний строк), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. Отже, суд вважає обгрунтованим лише штраф в розмірі фіксованої частини - 500 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який більш ніж вдвічі перевищує заборгованість відповідача за кредитом, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи вимоги норм цивільного, конституційного та міжнародного законодавства, суд вважає можливим зменшити розмір пені, нарахованої Банком з 31724 грн. 57 коп. до 1000 грн. 00 коп.. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611 ЦК України підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь Банку слід стягнути заборгованість за процентами - 11936 грн. 97 коп., заборгованість по комісії - 282 грн. 36 коп., пеню - 1000 грн. 00 коп., штраф - 500 грн., а всього - 13719 грн. 33 коп. В іншій частині в позові слід відмовити. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: partial