Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В серпні 2018 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Аскор - Україна» (далі ТОВ) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві позивач зазначив, що між ТОВ «Аскор-Україна» та [PERSON] було укладено Договір позики від 23 квітня 2018 року в порядку заміни боргу за допущеною працівником розтратою (нестачею) товарно-матеріальних цінностей згідно акту ревізії від 06.04.2018 року - на позикове зобов`язання. За умовами пункту 2 Договору позики від 23 квітня 2018 року, позика надана позичальнику під 10% щомісячного користування коштами. За умовами пункту 3 Договору позики від 23 квітня 2018 року, позичальник [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути ТОВ «Аскор-Україна» грошові кошти в розмірі 117500,00 грн. протягом 6-ти місяців в термін до 25 жовтня 2018 року включно з щомісячним погашенням позики до 25 числа місяця, починаючи з травня місяця 2018 року по 25 тисяч гривень щомісячно. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконала у повній мірі та в належний строк, внаслідок чого допустила прострочення сплати позики. Претензія позивача у формі досудової вимоги №78 від 31.05.2018 року про сплату платежу за травень та відсотків в загальному розмірі 27500,00 гривень відповідачкою не виконана. Також, у зв`язку із несплатою відповідачкою чергового платежу до 25.06.2018 року, позивач повторною досудовою вимогою № 103 від 18.07.2018 року в порядку вимог ч.2 статті 1050 ЦК України, поставив вимогу відповідачці повернути усю суму позики в розмірі 117500,00 гривень та 12500,00 гривень відсотків за користування коштами, а також сплати штрафу у розмірі 30%, що становить 35250,00 гривень. Станом на час подання позову заборгованість з повернення позики становила: 117500,00 гривень неповернутої позики, 35250 гривень - відсотків за користування кредитом та 35250 гривень - штрафу, що загалом складало 188000 гривень. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі, які складались з 3 370 гривень та включали в себе: 2820 гривень - судового збору, 50 гривень - витрати на поштову кореспонденцію, 500 гривень - витрати за переїзд представника позивача з м. Тернопіль до м. Чортків для участі в судових засіданнях. Представник позивача Вербицький О. Р. в ході розгляду справи збільшив позовні вимоги, а саме: просив стягнути з відповідача 117500,00 гривень неповернутої позики, 70500 гривень - відсотків за користування кредитом та 35250 гривень - штрафу, що загалом складало 223 250 гривень; судові витрати, які збільшилися внаслідок збільшення позовних вимог і складали 3898,75 гривень. Судом 16 листопада 2018 року було винесено заочне рішення, яким збільшені позовні вимоги ТОВ «Аскор - Україна» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю. За заявою представника відповідача - адвоката Вароди П. Б. дане рішення ухвалою суду від 01 серпня 2019 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представником відповідача - адвокатом Вародою П. Б. було подано зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 23 квітня 2018 року, умовами якого передбачена заміна боргу за допущеною працівником розтратою (нестачею) товарно-матеріальних цінностей згідно акту ревізії від 06.04.2018 року - на позикове зобов`язання. В зустрічній позовній заяві адвокат послався на недодержання в момент вчинення даного правочину вимог про новацію (укладення нового правочину між фізичною та юридичною особами, а не заміни первісного зобов`язання між тими ж сторонами), оскільки, було проведено заміну шкоди, яка, нібито, виникла під час виконання посадових обов`язків [PERSON] на посаді завідуючої магазину внаслідок розтрати (нестачі), нібито, товарно-матеріальних цінностей, що були передані їй під звіт, на позикове зобов`язання. Крім того зазначив, що статтею 130 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Частиною першою статті 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. ТОВ «Аскор-Україна» пояснення у [PERSON] з приводу складеного акту по факту нестачі продукції не відбирав, причини з яких сталася нестача не встановлювалися. ТОВ «Аскор-Україна» не доведено та не підтверджено належними доказами того, що вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, а також те, що ТОВ «Аскор-Україна» були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей. Разом із цим, ТОВ «Аскор-Україна» також не доведено, які саме протиправні дії вчинила [PERSON] , що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди. Тому просить зустрічний позов задоволити та визнати недійсним з моменту укладення договір позики в порядку заміни боргу за допущеною працівником розтратою (нестачею) товарно-матеріальних цінностей згідно акту ревізії від 06 квітня 2018 року, укладений 23 квітня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Аскор-Україна»; стягнути з ТОВ «Аскор-Україна» в користь [PERSON] , понесені нею судові витрати по справі. Крім того, просить суд здійснити поворот виконання рішення Чортківського районного суду від 16.11.2019 року, оскільки, [PERSON] вже сплатила 9000 гривень, які включають в себе борг за договором позики та витрати виконавчого провадження. Представник ТОВ «Аскор - Україна» подав відзив на зустрічний позов, згідно з яким зустрічний позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що [PERSON] визнала факт нестачі в магазині «Могорич» та звернулася до директора ТОВ «Аскор - Україна» з проханням вирішити питання нестачі шляхом написання нею боргової розписки або ж укладенням письмового договору новації боргу, замінивши відшкодування заподіяної нею шкоди товариству позиковим зобов`язанням, як це передбачено п.11 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки, на той час у неї не було коштів на погашення усієї суми нестачі. Результати інвентаризації магазину «Могорич» завідувач [PERSON] у своїх письмових поясненнях визнала та зобов`язалася нестачу та заподіяні збитки повернути в повному обсязі. З огляду на зазначене, вважає, що зустрічний позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Представник ТОВ «Аскор - Україна» Вербицький О.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, а в зустрічному позові - відмовити. [PERSON] та її представник - адвокат Варода П.Б. в судовому засідання зустрічний позов підтримали, просять задоволити, первісний - не визнають, просять відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в позові ТОВ «Аскор - Україна» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики слід відмовити, зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Аскор - Україна» про визнання недійсним договору позики - задовольнити. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 01 травня 2007 року по 08 травня 2018 року працювала в ТОВ «Аскор-Україна» завідуючою магазину «Французький бульвар», що розташований в м. Чорткові по вул. С.Бандери, 77 та підтверджується записами під № 15 та 17 в трудовій книжці. Наказом № 43 від 30.04.2007 року [PERSON] була прийнята на посаду завідувача магазину з 01 травня 2007 року. 28 вересня 2007 року між ТОВ «Аскор-Україна» та [PERSON] укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а також 16 вересня 2013 року [PERSON] вручено посадову інструкцію завідувача магазину. В період часу з 01 квітня 2016 року [PERSON] одноособово здійснювала торгівлю в частині приміщення магазину «Могорич» виключно алкогольною та тютюновою продукцією, а на решті території магазину [PERSON] на правах орендаря здійснювала діяльність як окремий суб`єкт господарської діяльності фізична особа - підприємець з торгівлі продуктовою групою товарів з використанням найманих працівників. Наказом директора ТОВ «Аскор-Україна» № 53 від 29.03.2018 року «Про закриття магазину» вирішено закрити з 30.03.2018 року магазин «Могорич» за адресою м. Чортків, вул. Ст. Бандери , 77 та створено комісію в складі голови комісії Лозовської О.М., членів комісії Петрунів Н. П. та Козьміної С. К. для проведення ревізії в магазині з метою зняття залишків ТМЦ та готівкових коштів в магазині, перевірки дотримання касової та фінансової дисципліни. Цим же наказом вирішено передати залишки ТМЦ у відокремлений підрозділ склад №2 у м. Чортків, а готівкові кошти - в головну касу Товариства. 06 квітня 2018 року ТОВ «Аскор-Україна» провів ревізію у вказаному магазині, за наслідком проведення якої встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей в розмірі 117 500 гривень, що були передані [PERSON] під звіт. Підпис [PERSON] у даному акті відсутній. 23 квітня 2018 року між ТОВ «Аскор-Україна» та [PERSON] було укладено договір позики в порядку заміни боргу за допущеною працівником розтратою (нестачею) товарно-матеріальних цінностей згідно акту ревізії від 06 квітня 2018 року - на позикове зобов`язання (новація). За умовами пункту 2 Договору позики від 23 квітня 2018 року, позика надана позичальнику під 10% щомісячного користування коштами. За умовами пункту 3 Договору позики від 23 квітня 2018 року, позичальник [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути ТОВ «Аскор-Україна» грошові кошти в розмірі 117500,00 грн. протягом шести місяців в термін до 25 жовтня 2018 року включно з щомісячним погашенням позики до 25 числа місяця, починаючи з травня місяця 2018 року по 25 тисяч гривень щомісячно. Отже, судом встановлено і даний факт підтвердили в судовому засіданні сторони, що було проведено заміну шкоди, яка виникла під час виконання посадових обов`язків [PERSON] на посаді завідуючої магазину внаслідок розтрати (нестачі) товарно-матеріальних цінностей, що були передані їй під звіт, на позикове зобов`язання в порядку ст. 1053 Цивільного кодексу України. При вчиненні вказаного правочину не було дотримано вимог про новацію, а саме: укладення абсолютно нового правочину між фізичною та юридичною особами, а не заміни первісного зобов`язання між тими ж сторонами. Відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки, замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Оспорюваний договір не містить вказівки на первинне і нове зобов`язання та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче зобов`язання і замінити його новим зобов`язанням. Відповідно до ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики ( стаття 1047 ЦК України). Таким чином, положення статті 1053 ЦК України застосовуються до новації в позикове зобов`язання будь-якого боргу, який виник з договору чи іншого правочину, а в даному випадку шкода виникла внаслідок трудових відносин і відповідно трудовим законодавством, а саме:главою ІХ КЗпП передбачені гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації. Зокрема, частина 2 статті 130 КЗпП чітко визначає, що при покладенні матеріальної відповідальності, права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Норми трудового законодавства, як гарантія дотримання прав працівників не передбачають право укладення між роботодавцем та працівником договорів заміни зобов`язань працівника по відшкодуванню шкоди позиковим зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 ст. 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. З огляду на викладене, враховуючи норми закону, суд вважає, що сума, яка є предметом спору не є боргом, а є шкодою для ТОВ «Аскор-Україна», яка виникла внаслідок неналежного виконання працівником трудових обов`язків, а тому підстав для задоволення позову про стягнення коштів в силу ст.1053 ЦК України не має, а відповідно до вказаних норм - зустрічний позов про визнання недійсним договору позики підлягає задоволенню. Згідно довідки Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 16078/13-28/4 від 23.08.2019 року, [PERSON] сплатила в користь ТОВ «Аскор - Україна» згідно виконавчого листа по справі № 608/1507/18 від 01.08.2019 року, виданого Чортківським районним судом - 8071,82 гривні в рахунок боргового зобов`язання; 807,18 гривень виконавчого збору та 121 гривню витрат виконавчого провадження. Загальна сума становить 9000 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 444 ЦПК України, суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Оскільки, в задоволенні первісного позову відмовлено, то з ТОВ «Аскор -Україна» в користь [PERSON] підлягають стягненню 9000 гривень на поворот виконання рішення суду. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] при поданні зустрічного позову заявила вимогу про стягнення з відповідача ТОВ «Аскор - Україна» понесених нею судових витрат по справі, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Згідно з ч.1 та п. п. 2-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. [PERSON] при подачі зустрічного позову було сплачено судовий збір у сумі 768,40 копійок, що підтверджується квитанцією АТ «Райффайзен Банк Аваль» № N1D3С3666М від 23.08.2019 року. Також, між [PERSON] та адвокатом Вародою П. Б. 11 липня 2019 року було укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, [PERSON] подано квитанцію до прибуткового касового ордера № 83 від 11 липня 2019 року про прийняття адвокатом Вародою П. Б. від [PERSON] 5 000 гривень на в рахунок оплати роботи адвоката. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Враховуючи вимоги вказаних норм, [PERSON] підтверджено витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки, у первісному позові ТОВ «Аскор - Україна», де [PERSON] є відповідачем - відмовлено, а зустрічний позов, де [PERSON] є позивачем - задоволено, то судовий збір та витрати на правову допомогу підлягають стягненню з ТОВ «Аскор - Україна» в користь [PERSON] ..

Outcome: approved