Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають дитину сина [PERSON], Романович, [INFO], що дитина перебуває на її утримання при цьому відповідач не надає на утримання дитини матеріальної допомоги, тому зважаючи на вказані обставини була змушена звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів на утриманні дитини у твердій грошовій сумі, до досягнення дитиною повноліття. В ході судового розгляду справи, позивачка змінила позовні вимоги в судовому засіданні 16 квітня 2018 року та просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання призначене на 18 травня 2018 року позивачка не зявилась, але надала на адресу суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні 16 квітня 2018 року відповідач уточнені позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. визнав в повному обсязі. В дане судове засідання відповідач не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі визнає в повному обсязі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що позов [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають дитину сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КЕ № 034664, виданого 06 листопада 2006 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції ( а.с.5). Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у ПАТ «Первомайський МКК», на посаді менеджера, заробітна плата останнього за період з 01.10.2017 року по 1.03.2018 року складає 20 695,58 грн.. При цьому, в ході судового розгляду справи судом встановдено, що відповідач починаючи з серпня місяця 2017 року, тобто дати звернення позивачки до суду з позовом, в добровільному порядку щомісячно до теперішнього часу сплачує аліменти у розмірі 1500 грн., на підтвердження чого останнім було подано квитанції. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню з дати винесення судом рішення у справі, в звязку з тим, що протягом серпня 2017 року та та включно до 16.05.2018 року відповідач в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн., що підтверджується матеріалами справи та зокрема квитанціями про сплату аліментів. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved