Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість, що утворилася зі сплати аліментів за період з 18.02.2002 року до 01.12.2011 року в сумі 35.687 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 422.437,75 грн. згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 18.02.2002 року до 01.12.2011 року; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по справі. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та її представника та просить суд в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти позовних вимог позивачки та її представника в повному обсязі. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні покладається на розсуд суду, але зазначила про те, що позивач [PERSON] добровільно звернулася до відділу ДВС з заявою про повернення виконавчого листа, в зв'язку з чим 21.12.2011 року було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, а тому [PERSON] не має законних підстав для стягнення заборгованості по аліментам та пені, оскільки сума заборгованості вважається анульованою. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 червня 1995 року до 28 вересня 2004 року, а фактично не проживали разом з 1999 року. Від сумісного шлюбу у сторін є повнолітній син - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18.02.2002 року (виконавчий лист № 2-396) відповідач [PERSON] зобов'язаний був сплачувати щомісяця на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини до досягнення дитиною повноліття. Відповідач від виконання свого обов'язку по сплаті аліментів постійно ухилявся. Ніде офіційно не працював і не працює, займається таксуванням, аліменти не сплачував місяцями. А якщо сплачував в деяких місяцях, то тільки незначну частину від потрібної суми. Тому сина [PERSON] позивачка утримувала практично сама: працює у ПАТ «ОГЗК» з 23.02.1999 року, в тому числі на шкідливих роботах по Списку № 1 з 01.06.2005 року. В даний час знаходиться у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Станом на 20.07.2009 року за [PERSON] по аліментам рахувалась заборгованість в сумі 19.074 грн. В зв'язку з чим відділом державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції направлялись матеріали до Орджонікідзевського МВ УМВС України в Дніпропетровській області за злісне ухилення [PERSON] від сплати аліментів для порушення кримінальної справи про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності по ст. 164 КК України. Про результати порушення кримінальної справи позивачці невідомо. Однак, і після цього [PERSON] аліменти сплачував не регулярно. Станом на 01.12.2011 року заборгованість по аліментам тільки збільшилась до суми 35.687 грн. На неодноразові звернення позивачки до відповідача погасити заборгованість по аліментах позитивних результатів не було. Так як аліменти практично не сплачувались, а син згодом забажав проживати тимчасово з батьком, який пообіцяв йому купити комп'ютер, скутер (який так і не купив), в грудні місяці 2011 року [PERSON] звернулась до відділу державної виконавчої служби в м. Орджонікідзе з проханням повернути їй виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини без подальшого виконання. Однак, син так і не перейшов проживати з батьком, а з того часу і по даний період проживає з бабусею [PERSON] [ADDRESS]. Згідно постанови Державного виконавця від 21.12.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві виконавчий лист № 2-396 від 18.02.2002 року, виданий Орджонікідзевським міським судом, разом із постановою був надісланий на адресу за місцем реєстрації позивачки: [ADDRESS] а [PERSON] - постанову та повідомлення про це на його адресу: [ADDRESS]. Про це свідчить супровідний лист відділу ДВС Орджонікідзевського МУЮ № 9380/03-21 від 21.12.2011 р. Однак, так як позивачка за місцем реєстрації вже давно не проживає, то конверт з документами я не отримувала, тому у неї на даний час відсутній виконавчий лист № 2-396. У вищевказаній постанові та в розрахунку заборгованості по аліментам від 17.09.2014 року зазначено, що борг [PERSON] станом на 01.12.2011 року складає 35.687,48 грн.. Таким чином, згідно відомостей виконавчого провадження, у період з лютого місяця 2002 року по 01.12.2011 року, коли діяло судове рішення про стягнення аліментів, [PERSON] заборгував позивачці на утримання сина [PERSON] аліменти в сумі 35.687 грн.. Заборгованість не погашена, не анульована і до даного часу [PERSON] зобов'язаний сплатити їй вказану суму заборгованості. Позивачка вважає, що заборгованість [PERSON] по аліментам виникла виключно з вини відповідача, який не мав об'єктивних перешкод для своєчасної уплати аліментів. До того ж, суму заборгованості 35.687 грн., про яку відповідач знав ще з повідомлення ВДВС Орджонікідзевського МУЮ від 21.12.2011 року, він не оскаржив, визнав її, періодично сплачував аліменти на утримання сина, тож був обізнаний про свій обов'язок і сплачувати аліменти, але ухилявся від їх регулярної щомісячної сплати, на виклик державного виконавця не з'являвся, місця своєї роботи чи отримання доходу не повідомляв, через що державним виконавцем направлялись матеріали до Орджонікідзевського MB УМВС України в Дніпропетровській області за злісне ухилення від сплати аліментів для порушення кримінальної справи. Більше того, гроші та майно для погашення заборгованості у нього були. Так, в судовому засіданні від 08.10.2014 року по іншій цивільній справі № 184/3094/13-ц, номер провадження 2/184/656/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, [PERSON] підтвердив, що останні декілька років, а саме 7 років, він заробляв гроші в Російській Федерації, а в м. Орджонікідзе він займався неофіційним перевезенням пасажирів (таксуванням). Однак, замість того, щоб погашати заборгованість по аліментам, він на зароблені гроші придбавав рухоме і нерухоме майно. Отже, внаслідок винних дій відповідача виникла заборгованість перед позивачкою зі сплати аліментів. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому пеня нараховується на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Враховуючи, що відповідач періодично частково сплачував за відповідні місяці нараховані аліменти, а заборгованість по аліментам не сплачувалась, розмір неустойки складає 422.437,75 грн., що підтверджується прикладеним позивачкою розрахунком неустойки (пені) на суму заборгованості зі сплати аліментів: - сума щомісячної неустойки за 2002 - 2011 роки станом на 01.12.2011 року (дата закриття виконавчого провадження за моєю заявою) складає 10.911,94 грн.; загальна кількість календарних днів просрочки за весь період з 2002 по 2011 рік складає 3621 день; - загальна сума неустойки за весь період просрочення з 2002 по 2011 рік станом на 01.12.2011 року складає 411 525,81 грн.(без щомісячної неустойки); - сума неустойки разом (10 911,94 + 411 525,81) складає 422.437,75 грн. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З доводами позивача та її представника, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та його представника, наданими ними письмовими доказами, поясненнями свідків, матеріалами справи в їх сукупності виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 1995 року по 28 вересня 2004 року. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім. Враховуючі те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, шлюб між ними було розірвано. 18 лютого 2002 року постановою Орджонікідзевського міського суду з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/2 частини на утримання сина [PERSON], [INFO] до його повноліття. 20 грудня 2011 року позивач [PERSON] звернулась до відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського МУЮ з письмовою, написаною власноручно заявою про повернення їй виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини без подальшого виконання. Згідно постанови Державного виконавця від 21.12.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві виконавчий лист № 2-396 від 18.02.2002 року, виданий Орджонікідзевським міським судом, разом із постановою був надісланий [PERSON]. В Цій постанові зазначено про те, що борг станом на 01.12.2011 року складає 35687,48 грн.. Необхідність звернення [PERSON] до відділу ДВС з заявою про повернення виконавчого документу була викликана тим, що син [PERSON] протягом тривалого часу вже не проживав з матір'ю, оскільки остання зловживала спиртними напоями та отримані аліменти від [PERSON] вона витрачала лише на власні потреби, а не на потреби неповнолітньої дитини. Після цього майже через три роки позивач звернулася до суду з позовом щодо стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів. Це було викликано тим, що вже повнолітній син [PERSON] навчається та подав до суду заяву про стягнення аліментів на час навчання до своєї матері [PERSON] та є з цього приводу рішення суду. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок утримувати дитину є рівним обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст.199 цього Кодексу до досягнення нею двадцяти трьох років. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Однак наданий позивачем розрахунок пені не відповідає вищевказаним вимогам закону, а тому не може бути взятий судом до уваги, а вина відповідача у встановленому законом порядку судом не доведена. Щодо розміру заборгованості відповідача [PERSON] по сплаті аліментів у розмірі 35687,48 грн. слід повідомити наступне. По перше, вказана сума заборгованості належним чином не підтверджена ні позивачем по справі, ні державним виконавцем. Надати матеріали виконавчого провадження до суду для з'ясування розміру заборгованості неможливо, оскільки вказані матеріали знищені у встановленому законом порядку (а.с. 194). По друге, вказана сума заборгованості оспорюється відповідачем, а тому в такому разі відповідно до закону України «Про виконавче провадження» повинна бути вирішена судом, чого зробити неможливо внаслідок знищення матеріалів виконавчого провадження. Ці обставини мають істотне значення для повного та всебічного розгляду справи. По третє, нарахована заборгованість по аліментах, в тому числі за той період, коли син [PERSON] проживав з ним - 2010-2011р.р.; неустойка також нарахована за цей же період - 2010-2011р.р.. По четверте, неустойка (пеня) стягується у відповідності зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини платника аліментів. Однак як встановлено судом, відповідач утримував свого сина протягом всього часу. По п'яте, позивач просить безпідставно стягнути з відповідача неустойку з 2002 року, однак норми закону, на які він посилається передбачені Сімейним кодексом України, який вступив в дію з 1 січня 2004 року, а колишнім кодексом про шлюб та сім'ю взагалі не передбачено стягнення неустойки за несплату аліментів. В судовому засіданні свідок - [PERSON] пояснив, що позивач і відповідач - є його батьками. Після розлучення батьків він проживав з матір'ю, яка вживала алкогольні напої. Його постійно утримував батько. Аліменти мати пропивала і він вимушений був піти жити до батька, який на даний час продовжує його утримувати. В судовому засіданні свідок - [PERSON] пояснив, що він приватний підприємець. Він знає [PERSON], коли він продавав речі, то [PERSON] з сином часто у нього купували одяг. Це було у 2005-2006 роках. Пояснення допитаних свідків спростовують обставини, викладені позивачем та її представником в позовній заяві та в судовому засіданні. Як зазначено вище в рішенні суду, позивач звернулася до відділу ДВС з письмовою заявою про повернення виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] без подальшого виконання. Ця обставина має істотне значення для вирішення питання щодо стягнення аліментів та неустойки виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи. Боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувану і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Постановою державного виконавця відділу Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 21.12.2011р. про повернення виконавчого документи стягувана виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] повернуто без подальшого виконання на підставі заяви позивачки за первісним позовом з наслідками встановленими ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», тобто припинено чинність арешту майна боржника та скасуванням інших заходів примусового виконання рішення суду. Тобто фактично заборгованість по аліментах вважається анульованою, оскільки примусове виконання закінчено, з дня винесення постанови про закриття виконавчого провадження державним виконавцем. Примусове виконання вважається закінченим і надалі питання сплати аліментів державним виконавцем не контролюється, не перевіряється, не застосовуються будь-які інші дії примусового стягнення. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив і представник державної виконавчої служби Орджонікідзевського МУЮ. Таким чином встановлені судом вказані обставини є однією з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та його представника, наданими ними письмовими належними та допустимими доказами, поясненнями допитаних свідків, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділ державної виконавчої служби Орджонікідзевського МУЮ «про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів», а також стягнути з [PERSON] на користь держави суму недоплаченого судового збору у розмірі 3 297 грн..

Outcome: approved