Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 447344,56 грн., а також судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк) та [PERSON] (далі відповідач -1) був укладений кредитний договір № 9/25ДС-0699/101/2006-НВВклн та договори про внесення змін до нього, згідно з умовами яких банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 63000 доларів США з розрахунку 12,35% річних за користування кредитом на строк з 01.09.2006 року по 31.08.2016 року. Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] (далі відповідач -2 ) був укладений договір поруки № 9/25ДС/0699/П01/2006-НВВклн від 01.09.2006 року, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу -1 кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 27.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором АТ «»Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами , внаслідок чого АТ «Дельта банк» замінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «»Кредитпромбанк» до АТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Однак, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк станом на 15.12.2016 року нарахував заборгованість за кредитом у сумі 447344,56 грн., з них 266446,51 грн. тіло кредиту, 98355,27 грн. відсотки, 82542,78 грн. пеня. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлені через засоби масової інформації газету «Урядовий курєр» № 56 від 24.03.2017 року відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не надавали, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до кредитного договору № 9/25ДС-0699/101/2006-НВВклн та договори про внесення змін до нього, банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 63000 доларів США з розрахунку 12,35% річних за користування кредитом на строк з 01.09.2006 року по 31.08.2016 року. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 9/25ДС-0699/101/2006-НВВклн було змінено процентну ставку за кредитом, яка з 09.09.2008 року дорівнює 13,85% річних. Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору [PERSON] не сплачував суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. При цьому, суд звертає увагу, що 27.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором АТ «»Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами , внаслідок чого АТ «Дельта банк» замінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «»Кредитпромбанк» до АТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 \~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4.1.1 зазначеного кредитного договору передбачено, що починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту на купівлю нерухомості відповідно до п. 2.1.1 цього договору, позичальник зобовязався забезпечити погашення отриманого кредиту шляхом внесення готівкою або безготівкового перерахування зі свого поточного карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту. Відповідно до п.3.2 кредитного договору, сплачувати банку нараховані проценти за користуванням кредитом до 10 числа кожного календарного місяця включно. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору відсотки за користування кредитом, банку нараховані за період з 01 по 20 число кожного місяця, сплачувати до останнього робочого дня включно поточного місяця, відсотки нараховані з 21 числа по останній день календарного місяця до останнього робочого дня включно наступного за звітним місяцем. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з червня 2014 року, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором №9/25ДС-0699/101/2006-НВВклн від 01.09.2006 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк) (в подальшому ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] встановив, що станом на 15.12.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 447344,56 грн., з них 266446,51 грн. тіло кредиту, 98355,27 грн. заборгованість по відсоткам, 82542,78 грн. пеня. В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Постанови Верховної Ради\~ України від\~ 17 березня 2015 року\~ № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територія м. Донецька Донецької області є тимчасово окупованою територією. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON], який проживає у м. Донецьку, пеня нарахована після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку є неправомірним. В положеннях зазначеного Закону чітко визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Що стосується позовних вимог \~в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що з метою забезпечення повернення кредиту між ВАТ «Кредитпромбанк» (в подальшому ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] був укладений договір поруки № 9/25ДС/0699/П01/2006-НВВклн від 01.09.2006 року, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Згідно п.3.1 зазначеного договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст.\~251,\~252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.\~251, ч. 4 ст.\~559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що\~Відповідно до частини четвертої статті 559\~ЦК\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Судом встановлено, що прострочення кредитної заборгованості за кредитним договором 9/25ДС-0699/101/2006-НВВклн від 01.09.2006 року почалося з червня 2014 року, таким чином з 30.06.2014 року у позивача виникло право вимоги від позичальника та поручителя на дострокове погашення заборгованості. Проте банк протягом шести місяців вимоги до боржників не направив та позову до суду не пред'явив. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що зобовязання відповідача [PERSON] за договором поруки № № 9/25ДС/0699/П01/2006-НВВклн від 01.09.2006 року на момент розгляду справи припинилися, а тому \~вимоги в цій частині недоведені і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial