Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

В січні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-6) до відповідача ПрАТ « Київський Страховий Дім», третя особа: [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 55-58): стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 49500,0 грн.; суму витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 700,0 грн.; моральну шкоду 5000,0 грн.; судовий збір у розмірі 745,0 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2014р. позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,0 грн. було залишено без розгляду на підставі п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 жовтня 2013р. в м. Києві, на вул. Любченка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) з участю транспортних засобів: мотоциклу «Harley Davidson» д.н. [NUMBER], під керуванням позивача і автомобіля ВАЗ 21063 д.н. [NUMBER] під керуванням третьої особи цивільна відповідальність, якого була застрахована у відповідача - Поліс № АС/0402826 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності . Внаслідок даної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, та внесено відомості до ЄРДР кримінальне провадження № 12013110010012788, відносно третьої особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2013р. третю особу було звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України та закрито кримінальне провадження. Після звернення позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування, останній відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що позивачу, як потерпілому було здійснено відшкодування винною особою, а саме третьою особою. На думку сторони позивача відповідач безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки третьою особою не було відшкодовано в повному обсязі завдані збитки. В судовому засіданні позивач та його представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Позивач подав на адресу суду заяву, про розгляд справи у свою відсутність. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що позивач хоче отримати подвійне відшкодування, оскільки під час розгляду кримінального провадження він підтвердив в суді, про повне відшкодування третьою особою йому збитків, про що було зазначено судом в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2013р. Третя особа, в судовому засіданні позов підтримав, зазначивши, що ним було здійснено відшкодування позивачу, як потерпілому по кримінальному провадженню частина сума решта суми він сподівався відшкодує відповідач, з яким було укладено договір про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 14 жовтня 2013р. в м. Києві, на вул. Любченка сталася ДТП, з вини третьої особи [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ 21063 д.н. [NUMBER], і здійснив зіткнення з мотоциклом «Harley Davidson» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок даної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, а керований ним транспортний засіб механічні пошкодження. У відповідності з ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Згідно зі ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем безпідставно було йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування, про що було зазначено в листі від 23 грудня 2013р. за № 884, у зв'язку з тим, що третьою особою було здійснено відшкодування збитків в повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2013р., яка набрала законної сили, третю особу було звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України та закрито кримінальне провадження, при цьому під час розгляду обвинувального акту відносно третьої особи, обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, третя особа [PERSON] повідомив суду, що здійснив повне відшкодування збитків потерпілому/позивачу [PERSON], що останній визнав в судовому засіданні, зазначивши, що немає жодних претензій до винної особи. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2013р., відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 р. не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною, позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме те, що третьою особою не було здійснено відшкодування збитків в повному обсязі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги положення ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed