Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В січні 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що вона являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого [PERSON], якого з [INFO] немає в живих, і який доводиться їй батьком. Так, будучи спадкоємцем першої черги за законом до майна свого батька [PERSON], оскільки інших дітей окрім позивачки не має, вона просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий 02.10.2002 року на підставі рішення сесії Коричинецької сільської ради народних депутатів від 15.03.2001 року та визнати за нею право на спадкове майно [PERSON], яким є право на земельну частку (пай) розміром 4,39 умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Своє звернення до суду із даним позовом позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її баба - [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] Після смерті баби відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянку площею 4,0883 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, на яку померла мала право у відповідності до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 02.10.2002 року на підставі рішення сесії Коричинецької сільської ради народних депутатів від 15.03.2001 року. Єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] був її син та батько позивачки [PERSON], який прийняв спадщину після смерті останньої проте за життя не переоформив на своє ім»я спадкове майно. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] Повідомленням нотаріуса від 03.11.2015 року за вих. № 684/02-14 було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом,оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку, державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 02.10.2002 року Коричинецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області втрачений,а крім того, державна реєстрація права власності здійснена за померлою після її смерті, тобто на день смерті [PERSON], ця земельна ділянка їй не належала. Як вбачається із відповіді відділу Держеокадастру у Деражнянському районі від 09.11.2015 року №2-2210-99.3-2884/2-15,сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] було зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), але вказаний сертифікат у Відділі Держгеокадастру у Деражнянському районі відсутній. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що [INFO], згідно свідоцтва про смерть виданого Коричинецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області від 05.01.1996 року № [NUMBER] померла [PERSON] - баба позивачки, яка до дня смерті проживала одна та була зареєстрована у [ADDRESS], що підтверджується довідкою Коричинецької сільської ради від 04.11.2015 року № 611. Єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] був батько позивачки, та син померлої [PERSON], який прийняв спадщину після смерті останньої, проте за життя не переоформив на свої ім»я спадкове майно, тому що 15.04.2011 року також помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом виданим Коричинецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області 18.04.2011 року за № [NUMBER]. Так, положеннями статей 548 та 549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини, було зазначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З приводу втрати правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачка зверталась у Деражнянську районну газету «Вісник Деражнянщини» з оголошенням про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на ім»я [PERSON] та втрату державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], вданого на імя [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права не нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Так, ч. 2 ст. 331 ЦК України, передбачено, що в разі необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 81 ЗУ України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки з підстав: придбання за договором купівлі-продажу; дарування; міни; іншими-цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше видані їм у користування; прийняття спадщини, виділення в натура на місцевості належної їм частки (паю). Нормами статті 125 ЗК України, також встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Правовими нормами ст. 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Разом з тим, згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншими правовстановлюючими документами. Як вбачається із вище наведених правових норм, державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] виданий 02.10.2002 року на підставі рішення Коричинецької сільської ради народних депутатів від 15 березня 2001 року є недійсним, оскільки такий державний акт був виданий після смерті [PERSON] і за життя спадкодавця державна реєстрація права власності на земельну ділянку не була проведена. Крім того, позивачка змушена визнати право на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право на земельну частку пай серії [NUMBER] не зберігається у відділі Держгеокадастру у Деражнянському районі. Судом об'єктивно встановлено, що доказом того, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), є те, що вона початково перебувала у колективній власності СТОВ «Коричинецьке»,що підтверджується архівною довідкою районного трудового архіву №40 від 07.12.2015 року, де зазначено, що [PERSON] з 1971 по 1980 року працювала в СТОВ «Коричинецьке». Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, на день паювання земель [PERSON] являлась пенсіонером, а тому мала право на земельну частку (пай). Крім того, дана обставина підтверджується копією книги реєстрації сертифікатів згідно якої, на імя [PERSON] зареєстрований та видавася сертифікат на право на земельну частку (пай), архівною копією державного акта на право приватної власності на землю та витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки. Разом з тим, згідно положень ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншими правовстановлюючими документами. З огляду на викладене, суд вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити, визнавши недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 02.10.2002 року на підставі рішення сесії Коричинецької сільської ради народних депутатів від 15.03.2001 року на ім'я [PERSON] та визнати за [PERSON] право на спадкове майно померлого [PERSON], яким є право на земельну частку (пай) розміром 4,39 умовних кадастрових гектарах, що знаходяться на території Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. На підставі викладеного та

Outcome: approved