Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

В травні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що 20.09.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Індустріалбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRI/0197/238/07 за умовами якого позивачем було надано кредит у сумі 60\~ 000 (шістдесят тисяч доларів США) 00 центів [PERSON] відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 відсотків річних з остаточною датою повернення кредитних коштів до 17.09.2027 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 20.09.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Індустріалбанк» та [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON]) [PERSON] було укладено договір іпотеки відповідно до умов якого відповідачка зобовязалася відповідати перед кредитором за неповне та несвоєчасне виконання позивальник зобовязань за кредитним договором № KRI/0197/238/07. в звязку із тим, що третя особа [PERSON] кредитні зобовязання виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, станом на дату подачі позовної заяви існує заборгованість в розмірі 1\~ 049\~ 707 (один мільйон сорок девять тисяч сімсот сім) грн.. 78 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 456\~ 437 грн. 08 коп., заборгованості за простроченими відсотками 45\~ 346 грн. 88 коп., штрафу в сумі 45\~ 843 грн. 03 коп., штрафу в сумі 45\~ 643 грн. 71 коп., заборгованості по пені у сум 456\~ 437 грн. 08 коп. посилаючись на те, що кредитний договір між позивачем та [PERSON] було укладено в інтересах сімї та за згодою відповідачки, які на час укладення кредитного договору перебували у шлюбі, просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.09.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Індустріалбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRI/0197/238/07 за умовами якого позивачем було надано кредит у сумі 60\~ 000 (шістдесят тисяч доларів США) 00 центів [PERSON] відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 відсотків річних з остаточною датою повернення кредитних коштів до 17.09.2027 року. Як вбачається зі змісту ст. ст. 509, 526, 610, 611, 624, 625, 651, 1050 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У звязку із тим, що третя особа [PERSON] кредитні зобовязання виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, існує заборгованість в розмірі 1\~ 049\~ 707 (один мільйон сорок девять тисяч сімсот сім) грн.. 78 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 456\~ 437 грн. 08 коп., заборгованості за простроченими відсотками 45\~ 346 грн. 88 коп., штрафу в сумі 45\~ 843 грн. 03 коп., штрафу в сумі 45\~ 643 грн. 71 коп., заборгованості по пені у сум 456\~ 437 грн. 08 коп. Частиною 1 статті 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. За загальним правилом, відповідно до ст. 60 та ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згода відповідача, як дружини, на отримання третьою особою кредиту підтверджена відповідною заявою. Згідно з приписами ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розяснено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові суми та майно, належні подружжю за зобов'язальними правовідносинами. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З викладеного вище вбачається, що, оскільки спірний договір було укладено зі згоди дружини то, відповідно, стягнення заборгованості повинно здійснюватись солідарно з подружжя, а не лише з того з них, хто уклав кредитний договір. Отже, відповідач та тертя особа, маючи рівні права щодо нажитого у шлюбі майна, також в рівній мірі несуть зобовязання перед позикодавцем по сплаті заборгованості за Кредитним договором. Натомість, 01.07.2009 року банк вже звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № KRI/0197/238/07 від 20.09.2007 року, за результатами чого ухвалено рішення Шевченківського районного\~суду м.\~Запоріжжявід 14.10.2011 року у справі № 2-377/11, за яким суд вирішив: «Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Індустріалбанк заборгованість за кредитним договором № KRI/0197/238/07 від 20.09.2007 р. в сумі\~ 1\~049\~707 грн. 78 коп., що складається з: заборгованості по кредиту 456437,08 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 45346,88 грн.; штрафу згідно п.8.3 кредитного договору 45843,03 грн.; штрафу згідно п.8.2 кредитного договору 45643,71 грн.; пені 456437,08 грн.». Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. На момент звернення до суду у 2009 році у позичальника виникла заборгованість, отже з цієї дати почався перебіг позовної давності, проте перебіг переривався зверненням банку до суду 01.07.2009 року, та таким чином, позовна давність почала свій перебіг заново 02.07.2009 року. З урахуванням викладеного, банк міг звернутися до суду у межах позовної давності до 02.07.2012 року, проте звернувся лише 20.05.2013 року, тобто з пропуском позовної давності. Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed