Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в сумі 1\~144,82 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Так, 05.01.2012 о 16.20 годині на перехресті [PERSON] Лепсе та вул. Г. Севастополя в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої [PERSON], керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. [NUMBER], допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER]. Винним у даній ДТП було визнано [PERSON] Між тим, позивач зазначає, що автомобіль [NUMBER], було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №7421256 від 28.03.2011, який є додатком та невід`ємною частиною генерального договору №7468427 від 22.11.2010. Позивачем було визнано вищезазначений випадок страховим та на виконання умов вищезазначених договорів виплачена страховику сума страхового відшкодування в розмірі 59\~122,71 грн., яка як стверджує позивач була розрахована на підставі висновку спеціаліста №23Б/01/12 від 25.01.2012 та рахунку №РАСС044092 від 13.01.1992. В свою чергу, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент даної ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі ПАТ «ТАС»), що підтверджується відповідним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. ПАТ «ТАС» визнала претензії позивача по даному випадку лише на суму 57\~977,89 грн., мотивувавши, як на тому наполягає позивач в своєму позові, це тим, що позивачем при виплаті страхового відшкодування не враховано коефіцієнт фізичного зносу. Решту суму на підставі статей 993 та 1194 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на свою користь (а.с.3-4) В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, викладених судом вище. Відповідач [PERSON] та його представник кожний окремо заперечували проти задоволення позову, зазначали, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, оскільки в момент вищезазначеної ДТП перебував у трудових відносинах із ПрАТ «МТС Україна» і здійснював керування зазначеним автомобілем в той момент, коли виконував трудову функцію. Також наполягали на застосуванні строків позовної давності, вважаючи що за викладених позивачем обставин позову слід її рахувати від моменту ДТП, а не від виплати страхового відшкодування. Треті особи своїх представників в судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. За таких умов суд вважав можливим розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що 05.01.2012 о 16.20 годині по вул. Лепсе [PERSON] в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів «Пежо», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить ПрАТ «МТС Україна», та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить ТОВ «ВІЕЙБІЛІЗИНГ» (а.с.18) Винним у скоєнні даної ДТП визнано [PERSON], що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва (а.с.34 на звороті) Згідно відомостей про ДТП №8940871 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «ТАС», термін дії полісу до 15.03.2012 (а.с.18) При цьому, сам поліс в матеріалах справи відсутній, відтак визначитися із лімітом відповідальності ПАТ «ТАС» суд неспроможний, оскільки позивач необхідних доказів не надав. Згідно договору добровільного страхування транспортного засобу №7421256 від 28.03.2011, який є додатком та невід`ємною частиною генерального договору №7468427 від 22.11.2010, забезпеченим транспортним засобом виступає автомобіль [NUMBER]. Передбачена страхова сума по ризику 103\~800,00 грн. та франшиза в розмірі 519,00 грн. (а.с.6-12) За умовами договору страхування, а саме п. VII договору №7421256 від 28.03.2015, розмір матеріального збитку розраховується на підставі експертизи без урахування зносу підлягаючих заміні частин та деталей транспортного засобу. Так, наявний в матеріалах справи звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ №23Б/01/12 від 25.01.2012, складений на вимогу позивача, містить посилання на те, що оскільки вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу запчастин не перевищує дійсну вартість КТЗ на момент ДТП, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин. При цьому, в «Дослідженні за п.2» даного звіту спеціаліст дорівнює цей коефіцієнт «0», відтак підстав стверджувати про те, що було враховано коефіцієнт зносу підлягаючих заміні частин та деталей транспортного засобу, підстав немає. Сума матеріального збитку визначена у розмірі 57\~977,89 грн. (а.с.19 на звороті, а.с.20 на звороті) В той же час, згідно страхового акту №330 від 27.01.2012 по обставинам вищезазначеного ДТП, яке було визнано страховим випадком, позивачем прийнято рішення про виплату 59\~122,71 грн.(а.с.30) При розрахунку даної суми позивач незрозуміло з чого виходив визначаючи суму на 1\~144,82 грн. більшу, аніж ту, яку визначив у вищезгаданому звіті спеціаліст. Аналіз даного розрахунку містить посилання на франшизу, проте є незрозумілим чи врахована ця сума, тобто чи вирахувана вона із страхового відшкодування. Водночас, міститься посилання на визначену суму матеріального збитку в сумі 64\~130,87 грн., проте не зрозуміло яким чином, точніше які саме показники увійшли у суму 59\~122,71 грн., визначену позивачем як «страхове відшкодування» (а.с.30 на звороті). Представник позивача також ці обставини в судовому засіданні не обґрунтував. Таким чином, позивач всупереч імперативним положенням ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України не довів суду, що у виплачену ним суму страхового відшкодування увійшов коефіцієнт фізичного зносу, як і не підтверджено матеріалами справи те, що ПАТ «ТАС» перерахувала позивачу суму без урахування саме цього коефіцієнту, як позивач стверджує в позові. Вигодонабувач за договором (страховик), який є власником транспортного засобу «Фіат», д.н.з. [NUMBER], отримав суму страхового відшкодування від позивача в розмірі 59\~122,71 грн. (а.с.13-15) Як вбачається з листа ПАТ «ТАС» вих. №3618 від 31.03.2014 страхова компанія визнала матеріальний збиток по вищезазначеній страховій події на суму 57\~977,89 грн. на підставі звіту №23Б/01/12 від 25.01.2012 та саме цю суму перерахувала на рахунок позивача у справі (а.с.49) Матеріали справи не містять доказів того, що в суму 59\~122,71 грн., яка була виплачена позивачем страховику як страхове відшкодування увійшов вищезазначений коефіцієнт, чи навпаки не увійшов, чи був врахований. Вищенаведений судом лист ПАТ «ТАС» не містить посилань на те, чому саме страхова компанія погодилась виплатити ту суму, яка обумовлена у звіті, а не ту, що розрахував сам позивач, з урахуванням також лімітів відповідальності за цим випадком ПАТ «ТАС». Відтак, оскільки сам позивач не звертався з будь-якими вимогами до ПАТ «ТАС» про достягнення виплаченої ним суми страхового відшкодування за цим страховим випадком, відсутні дані про будь-кий спір між сторонами з цього приводу, то незрозумілими є підстави вимог саме до [PERSON] Автомобіль «Фіат», д.н.з. [NUMBER], був забезпечений договором добровільного страхування із лімітом виплати страхової суми 103\~800,00 грн., в даному випадку взагалі відсутнє обґрунтоване право вимоги позивача до відповідача, оскільки підстав для субсидіарної відповідальності виникнути не може при розмірі збитку до цієї суми за встановленими судом обставинами. Крім того, суд акцентує увагу позивача на тому, що положення ст.1194 ЦК України можливо застосовувати потерпілій особі, але аж ніяк не страховій компанії, яка таке страхове відшкодування виплачує. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) Таким чином, ст.1194 ЦК України можлива для застосування потерпілим і виключно в тому разі, якщо сума збитку перевищувала б 103\~800,00 грн. Окремо слід наголосити на неприпустимості одночасного застосування ст.993 ЦК України і вимоги про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки перша регламентує порядок суброгації, що є відмінною із регресом категорією. Щодо строків позовної давності, то до вимог по суброгації слід рахувати початок такого строку від моменту ДТП, а по регресу від моменту виплати страхового відшкодування. Так, статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Роз`яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, згідно з яким при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема, ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України №1961-ІV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. В такому випадку, суд приходить до висновку, що позивач звертається до суду із даним позовом в порядку суброгації і строки позовної давності слід відраховувати від моменту ДТП. Але, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові по іншим обставинам, то строки позовної давності, равно як і питання можливого перебування у трудових відносинах відповідача із третіми особами, на яких наполягав відповідач в своїх запереченнях, судом не досліджувалися, оскільки висновків суду про неприпустимість в даному випадку пред`явлення вимог в зазначеному розмірі до відповідача спростувати не можуть. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed