Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 14 серпня 2017 року вона звернулася до посадових осіб Харківської місцевої прокуратури № 5 з заявою про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ПАТ «Полтава Банк», проте в порушення вимог ст. 214 КПК України відомості про вчинення кримінального правопорушення за її заявою не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 9 лютого 2018 року позивачка звернулася до прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ПАТ «Полтава Банк» та директором ТОВ «Охрана Аріан Плюс» та 13 лютого 2018 року отримала відповідь про направлення заяви до Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції (далі ВП ГУНП) в Харківській області для прийняття рішення. Однак в порушення вимог ст. 214 КПК України у визначений законом строк відповідні відомості до реєстру досудових розслідувань внесені не були. 7 березня 2018 року вона отримала відповідь від Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області, що її заява не містить об'єктивних даних, які б свідчили про ознаки вчиненого правопорушення, а тому підстави для внесення відомостей до реєстру досудових розслідувань відсутні. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року її скаргу на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 та начальника Слобідського ВП ГУНП в Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволена, зобов'язано начальника слідчого відділу Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, як керівника органу досудового розслідування надати доручення про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви [PERSON] від 9 лютого 2018 року та розпочати досудове розслідування. При цьому судом встановлено порушення уповноваженими особами Слобідського ВП ГУНП в Харківській області вимог ст. 214 КПК України. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб Харківської місцевої прокуратури № 5 та Слобідського ВП ГУНП в Харківській області вона була змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, позивачка просила стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди 22 338 грн. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивачка зазначала, що є особою похилого віку з інвалідністю 2 групи та страждає на тяжкі захворювання. З вини відповідачів вона втратила відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права у правовій державі, порушене її психологічне благополуччя, вона зневірилася в діях уряду, оскільки реформи поліції, на її думку, виявилися фіктивними. З вини відповідачів протягом півроку вона витрачала час не на родину, а була змушена звертатися до суду за відновленням своїх порушених прав. Враховуючи, що Слобідський ВП ГУНП в Харківській області та Харківська місцева прокуратура № 5 не є юридичними особами, грошові кошти на відшкодування моральної шкоди [PERSON] просила стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області та прокуратури Харківської області шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. При цьому посилався на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження завданої їй працівниками прокуратури та поліції моральної шкоди, протиправності поведінки працівників поліції та прокуратури, а також причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та діями працівників поліції та прокуратури. Представник прокуратури Харківської області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та відсутність доказів завдання позивачці моральної шкоди працівниками Слобідського ВП ГУНП в Харківській області та Харківської місцевої прокуратури № 5. Представник Головного управління Національної поліції в Харківській області проти задоволення позову заперечував. При цьому посилався на те, що позивач не зазначає якими саме конкретними діями чи бездіяльністю працівників прокуратури чи поліції їй завдано моральної шкоди, в чому полягає завдана їй моральна шкода. Жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачкою не надано. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Спеціальні підтсави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльністю, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов'язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової особи зазначених органів. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на досудовому розслідуванні в слідчому відділі Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 12018220540000786 від 4 квітня 2018 року за ознаками ч. 1 ст. 182 КК України. З заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] звернулася 9 лютого 2018 року. 7 березня 2018 року вона отримала відповідь від Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області, що її заява не містить об'єктивних даних, які б свідчили про ознаки вчиненого правопорушення, а тому підстави для внесення відомостей до реєстру досудових розслідувань відсутні. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року (а.с. 14). Позивач є потерпілою у даному кримінальному провадженні. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю посадових осіб поліції та прокуратури, а саме не внесенням в порядку та строки, визначені ст. 214 КПК України відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення. Порушення вимог ст. 214 КПК України уповноваженими особами Слобідського ВП ГУНП в Харківській області встановлено ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року. При цьому, суд приходить до висновку, що сама по собі реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року свідчить про реалізацію позивачкою передбаченого КПК України права на оскарження дій слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності дій слідчого у розумінні ст. 1176 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй працівниками поліції та прокуратури моральної шкоди, яка згідно ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З врахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed