Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

В червні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила встановити факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини - 25 жовтня 2013 року, та визнати за нею право власності на 23/100 частин домоволодіння № 24 по провулку Січовому у місті Дніпро в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що 25 жовтня 2013 року помер її двоюрідний дідусь, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 13/100 частин домоволодіння № 24 по вулиці Калінінський провулок у місті Дніпропетровську. Її родинні відносини з [PERSON] підтверджуються тим, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], які також є батьками [PERSON] (рідного дідуся позивачки, рідного брата спадкодавця), [INFO], з чого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Дружини, рідних дітей та онуків у [PERSON] не має, тому, позивачка є єдиною спадкоємицею третього ступеня споріднення та має права спадкувати в пяту чергу за законом після його смерті. На день смерті спадкодавця вона не була зареєстрована в домоволодінні по провулку Калініна 24 у місті Дніпропетровську, але протягом останнього року постійно проживала разом зі спадкодавцем, [PERSON], утримувала його, доглядала, готувала їжу та за свої власні кошти купувала йому ліки, а тому вона вважається такою, що спадщину прийняла. Але нотаріус помилково вважає, що їй чомусь необхідно звертатися до суду саме з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Але, за даних обставин це не належний спосіб захисту її права, адже вона спадщину прийняла та їй необхідно встановити тільки відповідний факт. Ухвалою суду позовні вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом були залишені без розгляду. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в якості третьої особи. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та пояснила, що нотаріус відмовила позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею пропущений строк звернення, тоді незрозуміло чому позивачка звернулася до суду з даним позовом, а не з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 542349, виданим 26.10.2013 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис про смерть № 7306 від 26.10.2013 року (а.с.68). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з 23/100 частин домоволодіння № 24 по провулку Січовому (стара назва провулок Калінінський) у місті Дніпро, з яких: 13/100 частин домоволодіння належить йому на підставі Договору дарування від 23.12.1965 року, посвідченого нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4461 (а.с.81-82); та 10/100 частин домоволодіння належить йому на підставі Договору купівлі-продажу від 27.01.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-205 (а.с.83-84). Позивачка вказала, що покійний [PERSON] є її двоюрідним дідусем, рідним братом її дідуся - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що дівочим прізвищем позивачки є «Семилєтова», що підтверджується свідоцтвом про народження Серії ІV-КИ № 422586, виданим 20.04.1984 року відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 945 (а.с.73 на обороті), яке (дівоче прізвище) було змінено спочатку на «Богатиренко», а потім на «Скрипник», після укладання шлюбів, що підтверджується відповідними свідоцтвами про одруження та про шлюб (а.с.76-77). Згідно свідоцтва про народження позивачки Серії ІV-КИ № 422586, виданого 20.04.1984 року відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Дівочим прізвищем матері позивачки - [PERSON] є «Балазанова», яке вона змінила після укладання шлюбу з батьком позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії ІІІ-КИ № 250557, виданим 30.04.1983 року відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 697 (а.с.77 на обороті). В свою чергу, батьками [PERSON] (в дівоцтві [PERSON]) [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 1-КИ № 242319, виданим повторно 21.01.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 894 від 16.05.1958 року (а.с.73). Таким чином, з вищевказаного вбачається, що [PERSON] дійсно є рідним дідусем позивачки, а вона, відповідно, його онукою. При цьому, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Дніпропетровської області від 22.12.2015 року за № С-299-2015 (а.с.72), батьками [PERSON] також є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Дніпропетровської області від 22.12.2015 року за № С-298-2015 (а.с.74). З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є рідними братами, а відтак, [PERSON] дійсно є двоюрідним дідусем [PERSON]. На підставі вищевказаного, позивачка 08 січня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті брата її рідного дідуся - [PERSON], який помер 25 жовтня 2013 року. На підставі її заяви, після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 1/2016, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.67-90). Проте, 08 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] була винесена постанова про відмову у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року, оскільки позивачкою порушений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України (а.с.87). Так, відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В свою чергу, згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А в силу положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON], на день його смерті, без реєстрації, за адресою: м. Дніпро, провулок Калінінський (нова назва провулок Січовий), домоволодіння № 24, що підтверджується довідкою № 6686 від 24.12.2015 року, виданою Головою квартального комітету № 6 в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська [PERSON] (а.с.79). Крім того, факт проживання позивачки разом із спадкодавцем на день його смерті підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами покійного та співвласниками домоволодіння № 24 по вулиці Калінінський провулок у місті Дніпропетровську, і які вказали, що [PERSON] проживала разом з померлим задовго до його смерті, під час його смерті і після його смерті вона проживає в його будинку разом із своїми дітьми. Також, зазначили, що саме позивачка доглядала за ним та займалася його похованням, коли він помер. Таким чином, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всіх вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт проживання [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), [INFO], разом з [PERSON] на час відкриття спадщини - 25 жовтня 2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved