Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

В червні 2013 року позивач звернувся з позовною заявою до суду, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Договором № DNН4KS20140190 від 12.08.2005 року у розмірі 83009,15 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № DNН4KS20140190 від 12.08.2005 року відповідач 12.08.2005 року отримав кредит у розмірі 4750,44 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2006 року. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за Кредитним договором відповідач станом на 10.06.2013 року має заборгованість у розмірі 83009,15 грн. В судове засідання представник позивача Дементьєва О.М. не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та позов просила задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без участі представника позивача. Також зазначила, що відповідача судили за Договір № DND0RK01215447 від 12.08.2005 року, який вона додала до своєї заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву в якій просив відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, оскільки кредитні кошти він брав для [PERSON], який повинен був повертати кредит, а він за цей кредит відсидів у тюрмі 2 роки 4 місяці. Дану заяву просив розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні було встановлено, що 12 серпня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] був укладений Договір № DNН4KS20140190, згідно з умовами якого останній отримав від позивача кредит на придбання товарів згідно з переліком п.1.3.1 вказаного договору у розмірі 4750,44 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2006 року (а.с.6-9). Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 4750,44 грн., що підтверджується накладною № 1224 від 12.08.2005 року, яка підписана особисто [PERSON] (а.с.24). Крім того, вищевказані обставини не заперечує й сам відповідач. Проте, у порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, в результаті чого, станом на 10.06.2013 року, має заборгованість за кредитом в розмірі 83009,15 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4750,44 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 25770,88 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 52487,83 грн. (а.с.4-5). Відповідач в своїй заяві вказав, що кредитні кошти він брав для [PERSON], який повинен був повертати кредит, а він за цей кредит відсидів у тюрмі 2 роки 4 місяці, на підтвердження чого надав суду постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2010 року по кримінальній справі № 1-117/2010 (а.с.44). Разом з тим, в судовому засіданні була оглянута кримінальна справа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 1-117/2010 року за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та було встановлено, що [PERSON] засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України, по Договору DND0RK01215447 від 12.08.2005 року, укладеному між ним та Банком. Тобто, з вищевказаного вбачається, що договір в кримінальній справі та договір, який є предметом даного спору - різні, у зв'язку з чим, твердження відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням того, що сума нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором № DNН4KS20140190 від 12.08.2005 року, значно перевищує суму основного грошового зобов'язання, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої пені у розмірі 52487,83 грн. - до розміру основного боргу у розмірі 4750,44 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Договором № DNН4KS20140190 від 12.08.2005 року у розмірі 35271,76 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в розмірі 352 грн. 72 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial