Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що ТОВ «БФ Груп» є власником нежитлових приміщень [ADDRESS]. В червні 2017 року за вказівкою директора ТОВ «БФ Груп» [PERSON] на тринадцяти вікнах першого поверху вказаних нежитлових приміщень були наклеєні плакати червоного кольору з зображеннями [PERSON] та її дочки [PERSON], а також з інформацією такого змісту: «[INFO]». Однак [PERSON] та її дочка [PERSON] не притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайства та викрадення грошових коштів ПАТ «Омега банк». Ця обставина свідчить про те, що інформація, розповсюджена на тринадцяти вікнах першого поверху нежитлових приміщень [ADDRESS], не відповідає дійсності. Вона принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та публічно ображає його перед невизначеним колом осіб. Крім того, [PERSON] тривалий час зазнає душевні переживання. У такий спосіб позивачу заподіяна моральна шкода. Тому [PERSON] просить суд визнати недостовірною інформацію з таким змістом: «[INFO]», «[INFO]»; зобов'язати ТОВ «БФ Груп» демонтувати плакати з вказаною інформацією та зображеннями [PERSON] та її дочки [PERSON] з тринадцяти вікон першого поверху нежитлових приміщень [ADDRESS]; зобов'язати відповідача оприлюднити на тринадцяти вікнах першого поверху вказаних приміщень резолютивну частину рішення суду; а також стягнути з ТОВ «БФ Груп» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. Представники відповідача Гаврин Д.В. та Серт О.В. не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ТОВ «БФ Груп» розмістило плакати з інформацією відносно [PERSON] та її дочки [PERSON] на тринадцяти вікнах першого поверху нежитлових приміщень [ADDRESS]. Позивач не подав жодного доказу на підтвердження того, що поширена інформація є недостовірною. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали завідомо неправдиві показання. Тому представники відповідача Гаврин Д.В. та Серт О.В. просять суд відмовити у задоволенні позову та постановити окремі ухвали про притягнення вказаних свідків до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.384 КК України. [PERSON] також підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що ТОВ «БФ Груп» є власником нежитлових приміщень [ADDRESS]. Ця обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 грудня 2016 року (а.с.16-19) та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №94794646 від 17 серпня 2017 року (а.с.21-25). На тринадцяти вікнах першого поверху вказаних нежитлових приміщень наклеєні плакати червоного кольору з зображеннями [PERSON] та її дочки [PERSON], а також з інформацією такого змісту: «[INFO]». Ці обставини підтверджуються роздруківками фотозображень (а.с.30-34, 52-53, 157-158, 197-198, 201), копією плану нежитлових приміщень [ADDRESS] (а.с.26), а також актами огляду фасадної частини будинку по [ADDRESS] (а.с.35-40). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12-15) вбачається, що директором ТОВ «БФ Груп» є [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працював у фітнес-центрі «Софіївський» на посаді технічного директора. На початку червня 2017 року приблизно о 1 годині 00 хвилин він перебував на балконі приміщення, розташованого над нежитловими приміщеннями ТОВ «БФ Груп». Свідок [PERSON] бачив, як на автомобілі марки «Renault Kengo» під'їхали невідомі особи та почали клеїти плакати на вікнах нежитлових приміщень ТОВ «БФ Груп». Він викликав поліцію. Поліцейські приїхали на місце події та запитали у невідомих осіб, що вони роблять. В цей час з нежитлового приміщення ТОВ «БФ Груп» вийшов ще один чоловік та повідомив поліцейським про те, що плакати розміщуються за замовленням ТОВ «БФ Груп». Зранку свідок [PERSON] побачив, що на розклеєних плакатах містилась неправдива інформація про те, що [PERSON] та її дочка [PERSON] є шахрайками, які заволоділи грошовими коштами вкладників Омега банку. Він зателефонував позивачу та повідомив про поширення цієї інформації. Свідок [PERSON] був присутнім, коли [PERSON] намагалась самостійно зірвати один з таких плакатів. Однак з нежитлового приміщення ТОВ «БФ Груп» вийшов чоловік та повідомив про те, що плакати є власністю ТОВ «БФ Груп», тому позивач не має права зривати їх. Крім того, [PERSON] просила директора ТОВ «БФ Груп» [PERSON] зняти плакати з неправдивою інформацією. Однак [PERSON] в грубій формі відповів, що плакати вивішувались не з тією метою, щоб їх знімати. Станом на день розгляду цивільної справи плакати продовжують знаходитись на тринадцяти вікнах нежитлових приміщень [ADDRESS]. Допитані у судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що вони також працювали у фітнес-центрі «Софіївський». Вони стверджують те, що на початку червня 2017 року на вікнах нежитлових приміщень ТОВ «БФ Груп» були розклеєні плакати з неправдивою інформацією про те, що [PERSON] та її дочка [PERSON] є шахрайками, які заволоділи грошовими коштами вкладників Омега банку. Позивач намагався самостійно зірвати один з таких плакатів. Однак з нежитлового приміщення ТОВ «БФ Груп» вийшов чоловік та повідомив про те, що плакати є власністю ТОВ «БФ Груп», тому ніхто не має права зривати їх. Крім того, [PERSON] просила директора ТОВ «БФ Груп» [PERSON] зняти плакати з неправдивою інформацією. Однак [PERSON] в грубій формі відповів, що плакати вивішувались не з тією метою, щоб їх знімати. Станом на день розгляду цивільної справи плакати продовжують знаходитись на тринадцяти вікнах нежитлових приміщень [ADDRESS]. Ретельний аналіз наведених вище письмових доказів та показань свідків беззаперечно свідчить про те, що на тринадцяти вікнах першого поверху нежитлових приміщень [ADDRESS] саме ТОВ «БФ Груп» розмістило плакати червоного кольору з зображеннями [PERSON] та її дочки [PERSON], а також з інформацією такого змісту: «[INFO]». Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 та ч.1, ч.3 ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Згідно з ч.1, ч.3 ст.277 цього ж Кодексу фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Безумовно, інформація, що міститься на плакатах, розклеєних на тринадцяти вікнах першого поверху нежитлових приміщень [ADDRESS], принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та її дочки [PERSON] Водночас, представники відповідача Гаврин Д.В. та Серт О.В. не подали жодного доказу на підтвердження того, що вироком суду [PERSON] та її дочка [PERSON] були визнані винними у вчиненні шахрайства та викраденні грошових коштів ПАТ «Омега банк». Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутнє навіть рішення суду про стягнення з [PERSON] та її дочки [PERSON] на користь ПАТ «Омега банк» грошових коштів в розмірі 15000000 гривень. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення особистих немайнових прав позивача належить визнати недостовірною інформацію з таким змістом: «[INFO]», «[INFO]»; а також зобов'язати ТОВ «БФ Груп» демонтувати плакати з вказаною інформацією та зображеннями [PERSON] та її дочки [PERSON] з тринадцяти вікон першого поверху нежитлових приміщень [ADDRESS]. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Згідно зі ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Встановлено, що найбільш ефективним способом захисту особистих немайнових прав позивача є припинення дії, що порушує ці права. Вжиття цього заходу є не тільки ефективним, але й цілком достатнім. Крім того, зобов'язання ТОВ «БФ Груп» оприлюднити резолютивну частину рішення суду на тринадцяти вікнах його нежитлових приміщень суперечить ч.1 ст.319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном виключно на власний розсуд. З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з абз.2 ч.3 ст.23 цього ж Кодексу розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Безумовно, у зв'язку з поширенням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, [PERSON] зазнала душевні переживання. У такий спосіб їй заподіяна моральна шкода. З урахування тривалості порушення прав позивача, що триває з червня 2017 року, розмір моральної шкоди, заподіяної [PERSON], становить 10000 гривень. Водночас, визначення цієї шкоди в більшому розмірі явно суперечить вимогами розумності та справедливості ТОВ «БФ Груп» ухиляється від добровільного відшкодування вказаної шкоди. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.4 ст.262 цього ж Кодексу суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування. Встановлено, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не містять суперечностей та відповідають іншим письмовим доказам: договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 грудня 2016 року (а.с.16-19), інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №94794646 від 17 серпня 2017 року (а.с.21-25), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12-15), роздруківкам фотозображень (а.с.30-34, 52-53, 157-158, 197-198, 201), плану нежитлових приміщень [ADDRESS] (а.с.26), а також актами огляду фасадної частини будинку по [ADDRESS] (а.с.35-40). Ці обставини свідчать про те, що вказані свідки надали цілком правдиві показання. Підстави для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України, відсутні. З огляду на це суд вважає, що підстави для винесення окремих ухвал відносно свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відсутні також.

Outcome: partial