Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

В січні 2018 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за Кредитним договором в розмірі 12749,11 доларів США, з яких: 8332,56 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 4416,55 доларів США - сума заборгованості за відсотками. Також просив стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.08.2008 р. між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №030/705333-КR. Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 р. було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 21834,00 доларів США на наступні цілі: придбання автотранспортних засобів. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, між банком та [PERSON] укладений договір поруки №030/705338-РО від 14.08.2008 р., за умовами якого поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Погашення кредиту повинно здійснюватися шляхом сплати щомісячних платежів в порядку і на умовах, визначених договором та графіком погашення, що є невід`ємним додатком до договору. Позивач зазначає, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором перед позичальником виконав в повному обсязі. Відповідач належним чином не виконував передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого станом на 12.12.2017 р. перед ПАТ «Укрсоцбанк» утворилась заборгованість у розмірі 12749,11 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 8332,56 доларів США, 4416,55 - суми заборгованості за відсотками, які позивач просить солідарно стягнути з відповідачів. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2018 р., позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.04.2018 р. зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 17.04.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначено підготовче судове засідання. 15.03.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Іванова М.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, виходячи з наступного. Так, договором №030/705333-КR, укладеним між сторонами, передбачено щомісячні платежі позичальника кредитору наповернення кредиту та відсотків за ним. Згідно розрахунків заборгованості наданих позивачем, заборгованість зі сплати кредиту у відповідача виникла ще у 2013 році, таким чином строк позовної давності повинен обраховуватись з моменту виникнення заборгованості. Загальний строк позовної давності відповідно до вимог ст. 257 ЦК України становить три роки. Згідно із п.1 ч.1 ст. 258 ЦК України до вимог щодо стягнення неустойки (штрафу та пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Тобто, заборгованість у відповідача перед позиваем виникла у 2013 році, проте позивач звернувся до суду з позов у січні 2018 рок, таким чином з моменту виникнення права вимоги у позивача пройшло більше ніж три роки, тому строк позовної давності сплив. На підставі наведеного в задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою суду від 10.05.2019 року провадження в цивільній справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заявлених вимог до [PERSON] закрито, в зв`язку із смертю відповідача. Ухвалою суду від 13.09.2019 року постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.05.2020 р. клопотання представника АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони у цивільній справі задоволено, замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи‚ оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 14.08.2008 р. між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 030/705333-КR, відповідно до умов п. 1.1 якого позивачем надано відповідачеві у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 21834,00 доларів США, зі сплатою 12,50% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості по кредиту до 13.08.2015 р. Умовами п.п. 2.4, 2.4.1 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний протягом всього терміну користування кредитними коштами сплачувати проценти, до 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору. Згідно п. 1.2 Договору, Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: придбання автомобіля марки Skoda Oktavia А5 TDI, 2008 року випуску, чорного кольору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12). Як визначено ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зіст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 10.09.2019 р. Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 р. було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк». Згідно із вимогами статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Звертаючись до суду з позовом, АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №030/705333-КR від 14.08.2008 року у розмірі 12749,11 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на 12.12.2017 р. становить 345956,28 грн., з яких: 8332,56 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на 12.12.2017 р. становить 226110,02 грн. - сума заборгованості за кредитом, 4416,55 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на 12.12.2017 р. становить 119846,26 грн. - сума заборгованості за відсотками. При цьому, позивач посилається на те, що за період користування кредитними коштами, Позичальником допущено порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув отримані кредитні кошти згідно Кредитного договору №030/705333-КR від 14.08.2008 р. Таким чином, з огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №030/705333-КR від 14.08.2008 р., АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення основної суми заборгованості та відсотків за користування кредитом. При цьому, з надано суду АТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 12.12.2017 р., не можливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Належного розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №030/705333-КR від 14.08.2008 р., під час судового розгляду справи представником позивача суду не надано. При цьому, суд звертає увагу на те, що як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 14.08.2008 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №030/705333-КR, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 21834,00 дол. США зі сплатою 12,50% річних (п. 1.1 Кредитного договору). До позовної заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 490022861 від 26.01.2007 року, де позичальником є [PERSON] , а не відповідач. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю розрахунку заборгованості та зі спливом позовної давності, про що надали відповідну заяву. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Однак,стаття 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі № 372/1036/15-ц. За таких обставин суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження розміру заборгованості, що підлягає стягненню з боржника на користь позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю. Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Outcome: dismissed