Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім.А.С.Макаренка (надалі Макіївське професійне училище) з урахуванням індексу інфляції заборгованість по заробітній платі за період з 27 серпня 2014 року по 19 листопада 2014 року, середній заробіток за час затримки розрахунку з 20 листопада 2014 року по 12 січня 2015 року, відшкодування матеріального шкоди в розмірі 500 грн. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 01 липня 2012 року він працював у Макіївському професійному училищі на посаді вчителя математики та інформатики. Згадана установа знаходилася в м.Макіївка Донецької області. Починаючи з 01 липня 2014 року позивач перебував у щорічній відпустці. Вийти на роботу [PERSON] мав 27 серпня 2014 року, але у зв`язку із бойовими діями в місті Макіївка, 16 серпня 2014 року всі учні училища були евакуйовані до с.Балахівка Петрівського району Кіровоградської області. Не маючи можливості проживати в с.Балахівка, позивач [PERSON] відмовився від пропозиції керівництва училища вийти на роботу. \~ \~ \~ \~Позивача було звільнено 19 листопада 2014 року, але за період з 27 серпня 2014 року до моменту звільнення заробітну плату виплаченого не було, тому він прохає стягнути відповідну заборгованість та середній заробіток за час затримки розрахунку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив, що 10 серпня 2014 року територію та приміщення Макіївського професійного училища було захоплено збройними формуванням самопроголошеної Донецької республіки, які і до цього часу використовують їх для розміщення військової частини. 12 серпня 2014 року на виконання наказу Міністерства освіти і науки України вихованці училища були евакуйовані до Балахінської школи соціальної реабілітації, розташованої в с.Балахівка Петрівського району Кіровоградської області. При цьому документацію училища, у тому числі трудові книжки, особові справи учителів та вихованців спочатку вивезти не було можливості. Цим обумовлено затримку у видачі трудової книжки позивачу. Співробітник училища неодноразово відвідували будівлю колишнього училища і домовлялися із бойовиками про повернення відповідної документації. Після отримання з зони АТО трудової книжки [PERSON] , останній отримав її із відповідними відмітками. Крім того, представник відповідача наголосив на тому, що позивач не повідомляв в офіційному порядку адресу свого місця проживання, що позбавляло можливості направити йому поштою відповідні документи та провезти з ним розрахунок.\~ \~ \~ \~ \~У зв`язку із тим, що після закінчення відпустки [PERSON] на своє робоче місце не вийшов, заробітна плати йому не нараховувалася, тому училище не має перед позивачем заборгованості по заробітній платі і підстави стягувати з відповідача середній заробіток теж відсутні. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України №915 від 07 серпня 2014 року «Про тимчасове переведення учнів (вихованців) Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім.А.С.Макаренка» у зв`язку із складною соціально-політичною ситуацією, пов`язаною з проведенням антитерористичної операції у Донецькій області, здійснено переведення учнів (вихованців) згаданого училища до Балаховської школи соціальної реабілітації, розташованої за адресою: Кіровоградська область, Петрівський район, с.Балахівка (а.с.37). \~ \~ \~ \~Згідно записів у трудовій книжці позивача [PERSON] (а.с.4), 09 квітня 2012 року його було прийнято на роботу до Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім.А.С.Макаренка на посаду учителя математики і інформатики.\~ 06 липня 2014 року його було звільнено за згодою сторін, а 21 серпня 2012 року прийнято знову на ту ж посаду. \~ \~ \~ \~19 листопада 2014 року наказом №261-к від 19 листопада 2014 року [PERSON] було звільнено з посади на підставі п.6 ст.36 КЗпП України з формулюванням відмова працівника від переведення в іншу місцевість разом із училищем (а.с.32), про що мається відповідна відмітка в його трудовій книжці (а.с.5). \~ \~ \~ \~На підставі згаданого наказу [PERSON] було виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 14 календарних днів. \~ \~ \~ \~Згідно бухгалтерської довідки заборгованість училища по заробітній платі перед позивачем за період з 27 серпня по 19 листопада 2014 року відсутня. В грудні 2014 року позивачу було нараховані та виплачені відпускні у сумі 1868,30 грн. та вихідна допомога у сумі 2872,55 грн. (а.с.39). Відповідно до довідки від 17 листопада 2014 року №1633000384 позивача [PERSON] взято на облік Комсомольською міською радою Полтавської області як особу, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції, в якій зазначена адреса його проживання: [ADDRESS] (а.с.6). Спірні правовідносини регулюються нормами законодавства про працю. Відповідно до п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Частиною першою статті 116 згаданого Кодексу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата\~ це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно п.3 постанови Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримкм окремим підприємствам і органазаціям Доцецької та Луканської областей», Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям предписано забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Згаданою постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримкм окремим підприємствам і органазаціям Доцецької та Луканської областей, в пункті 4 якого визначено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки. Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради). Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим і задоволенню не підлягає з наступних підстав. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками судового розгляду, не підлягають доказуванню. Як встановлено в судовому засіданні і ця обставина сторонами не заперечувалася, на підставі наказу МОіН України №915 Макіївське професійне училище соціальної реабілітації ім.А.С.Макаренка було переведено до Балаховської школи соціальної реабілітації, розташованої за адресою: Кіровоградська області, Петрівський район, с.Балахівка. Представник відповідача не заперечував тієї обставини, що у період з 01 липня 2014 року по 26 серпня 2014 року позивач [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці та остаточний розрахунок після звільнення відбувся 12 січня 2015 року, тому згадані обставини не підлягає доказуванню. Також не підлягає доказуванню і те, що позивачу [PERSON] було повідомлено про переведення училища до с.Балахівка та запропоновано вийти на своє робоче місце, однак він відмовився від цієї пропозиції, так як його не влаштувала заробітна плати та відсутність умов для проживання його сім`ї. Також [PERSON] визнав ту обставину, що в офіційному порядку не повідомляв адміністрацію училища про адресу свого місця перебування та реквізити свого банківського рахунку. Згадані обставини, суд вважає встановленим і такими, що не підлягають доказуванню. Судом також встановлено, що після закінчення щорічної основної відпустки 27 серпня 2014 року і до дня свого звільнення позивач [PERSON] , будучи обізнаним про переведення училища в іншу місцевість та про зміну істотних умов праці, до свого робочого місця не прибув і до виконання свої трудових обов`язків не приступив, тому підстав для нарахування та виплати йому заробітної плати суд не вбачає. Належні позивачу при звільненні суми відпускних в розмірі 1868,30 грн. та вихідної допомоги в розмірі 2872,55 грн., було виплачено [PERSON] із порушенням строків, визначених ст.117 КЗпП України, однак порушення згаданих строків відбулося не з вини відповідача. Так, Макіївське професійне училище соціальної реабілітації ім.А.С.Макаренка до переведення до с.Балахівка знаходилося в м.Макіївка Донецької області, тобто в зоні проведення бойових дій, на тимчасово неконтрольованій території, що є загально відомим фактом і доказуванню не підлягає (ч.2 ст.61 ЦПК України). З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що їм повідомлялося відповідачу його місце знаходження, реквізити його банківського рахунку або він особисто з`являвся до училища для отримання належних йому сум та трудової книжки, суд вважає, що порушення строків, визначених ст.47 КЗпП України, сталося не з вини відповідача, тому у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно відмовити.\~ Крім того, позивач [PERSON] прохав стягнути з відповідача 500 грн. матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що витратив ці кошти на поїздки до с.Балахівка для отримання трудової книжки, на підтвердження чого надав суду оригінали фіскальних чеків на оплату послуг з пасажирських перевезень на суму 112,71 грн. (а.с.22). В судовому засіданні як позивач, так і представник відповідача визнали ту обставину, що після переведення училища до с.Балахівка бухгалтерські документи, особові справи та трудові книжки залишилися на непідконтрольній Україні території, фактично в зоні бойових дій, тому визначені ст.47 КЗпП України строки оформлення трудової книжки позивача було порушено не з вини відповідача. На підтвердження дати отримання оформленої трудової книжки позивачем надано суду накладну відділення «Нова пошта» від 05 січня 2015 року про отримання документів з м.Петрове Кіровоградської області (а.с.27). Враховуючи, що затримка у видачі позивачу оформленої трудової книжки сталася не з вини відповідача, суд вважає, що позов в частині стягнення витрат на проїзд до с.Балахівка задоволенню не підлягає. Питанняч про судові витрати вилрішено судом у відповідності до ст.88 ЦПК Укураїни. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed