Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

В серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право на\~користування житлом.\~ В позовній заяві позивачка вказала, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Крім позивачки, за даною адресою є зареєстрованою її внучка [PERSON] , яка фактично з 2005 року у вказаному будинку не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку немає. Тому позивачка змушена звернутися до суду для захисту законних прав та інтересів власника нерухомого майна шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник [PERSON] подали заяви, в яких просять справу слухати у відсутності позивачки та представника. Позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, у випадку визнання позову відповідачкою повернути 50 відсотків судового збору. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в своїй заяві просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданим 24 червня 2000 року Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області, власником документа є [PERSON] , народжена [INFO] в місті Чорткові Тернопільської області. Зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Згідно Договору дарування, посвідченого 17 грудня 1987 року старшим державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори Лесейко С.В., [PERSON] прийняла\~у дар\~від [PERSON] \~1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно Договору дарування, посвідченого 17 серпня 1993 року старшим державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори Лесейко С.В., [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] 19/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 20 червня 1997 року завідуючим Чортківської державної нотаріальної контори Лесейко В.В., спадкове майно після смерті [PERSON] , що складається з 31/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] . Таким чином, [PERSON] належить в цілому житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до даних будинкової книги разом з позивачкою - [PERSON] з нею зареєстровані - [PERSON] , [INFO] (онука, відповідачка по справі), та [PERSON] , [INFO] (дочка). Актом про встановлення факту не проживання, складеним 16 липня 2019 року, комісією в складі депутата Чортківської міської ради та сусідів встановлено, що [PERSON] по місцю прописки [ADDRESS] з червня 2005 року не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна у будинку не утримує. \~ \~ \~ \~Факт реєстрації [PERSON] створює позивачці зайві клопоти з комунальними платежами, оформленням житлової субсидії, обмежує права власника будинку на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] не користується вказаним житлом понад один рік, фактично проживає окремо від позивачки, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка не користується житлом понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved