Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

В серпні 2019 року позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання правочинів недійсними, який в листопаді 2020 року уточнив (а.с.198-204) та просив суд постановити рішення, яким витребувати у ТОВ «АГРАТА» на його, ФОП [PERSON] користь, орендовану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1567506112214, кадастровий номер: 1221487000:01:001:0129) площею 3,520 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с/рада Степнянська, яка на праві власності належить [PERSON] та скасувати запис про державну реєстрацію угоди від 18 жовтня 2018 року про розірвання договору емфітевзису №09/04/18 від 26.04.2018 року (індексний номер рішення: 43734587) вчинений 29 жовтня 2018 року державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Єрмолаєм Р.В.; зобов`язати [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» усунути йому, ФОП [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1567506112214, кадастровий номер: 1221487000:01:001:0129) площею 3,520 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с/рада Степнянська, шляхом заборони [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» здійснювати будь-які дії на цій земельній ділянці до моменту припинення дії договору емфітевзису №09/04/18 від 26.04.2018 року; визнати недійсним договір емфітевзису №1186 від 23.11.2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА», виданий приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. та скасувати її рішення (індексний номер: 44225976 від 23.11.2018 року) про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), разом із записом про речове право №29086554 щодо земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1567506112214, кадастровий номер: 1221487000:01:001:0129) площею 3,520 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с/рада Степнянська, яка на праві власності належить [PERSON] ; судові витрати стягнути з відповідачів на його, ФОП [PERSON] користь. Адвокат позивача ФОП [PERSON] за ордером про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в уточненому позові. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.30,49,116,188,220,222,233), її адвокат за ордером про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги не визнав. Представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАТА» за довіреністю Іщенко Є.С. та [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.40); надала копію договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) серія та номер 1186 від 23.11.2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» та копію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 44225976 від 23.11.2018 року про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за ТОВ «АГРАТА» на підставі вказаного договору №1186 від 23.11.2018 року (а.с.170-175). Третя особа державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Єрмолай Р.В. у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов (а.с.32), в якому просив розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом, а перевірка державним реєстратором дійсності волевиявлення підписантів даної угоди не передбачена чинним законодавством. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, ознайомившись з відзивом на позов та письмовими поясненнями, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав ( ст. 125 ЗК України). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка (пай № [NUMBER] ) площею 3,520 га, кадастровий номер 1221487000:01:001:0129, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території КСП «Кіровське» Степнянської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І-ДП №078509 виданим 13 грудня 1999 року (а.с.14). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22 березня 2018 року, з 21 березня 2018 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, і його основний вид діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.12). 26 квітня 2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір емфітевзису №09/04/18 (а.с.15-17), за умовами п. 1 якого, [PERSON] надала, а ФОП [PERSON] отримав в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Степнянської сільської ради Дніпропетровської області, площею 3,520 га, кадастровий номер 1221487000:01:001:0129, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 50 років, що передбачено п. 13 даного Договору. Згідно п. 16 вищевказаного Договору, плата за користування земельною ділянкою була встановлена у розмірі 74500 грн., у тому числі податки, які утримуються при виплаті плати за користування згідно з чинним законодавством. Право користування ФОП [PERSON] спірною земельною ділянкою було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, запис про речове право №26447334 від 29 травня 2018 року (а.с.19). Сам факт передачі спірної земельної ділянки підтверджується Актом про передачу та прийом земельної ділянки згідно Договору емфітевзису земельної ділянки №09/04/18 від 26 квітня 2018 року (зворотній бік а.с.17). З моменту укладення державної реєстрації Договору емфітевзису земельної ділянки №09/04/18 від 26 квітня 2018 року та підписання Акту про передачу та прийом земельної ділянки, ФОП [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою за її цільовим призначенням на умовах визначних Договором емфітевзису земельної ділянки №09/04/18 від 26 квітня 2018 року. Однак в серпні 2019 року позивачу стало відомо про здійснення державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Єрмолаєм Р.В. на підставі заяви [PERSON] (а.с.75-76), державної реєстрації Угоди про дострокове розірвання Договору оренди (емфітевзису) земельної частки (паю), ділянки №1 від 29 травня 2018 року укладеної 18 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.78), та здійснення приватним нотаріусом Руденко В.А. державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за ТОВ «АГРАТА» строком на 50 років. Так, ФОП [PERSON] вважаючи, що діями відповідачів порушено його майнове право на користування спірною земельною ділянкою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 395, ст. 407 ЦК України, ст. 102-1 ЗК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовим правом на чуже майно, яке надає землекористувачу право користуватися чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ч. 6 ст. 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися у володіння та користування іншій особі лише орендарем, лише за згодою орендодавця і лише на праві суборенди (крім випадків, визначених законом). Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному ст. 148-1 Земельного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебувала в користуванні ФОП [PERSON] на підставі раніше укладеного Договору емфітевзису земельної ділянки №09/04/18 від 26 квітня 2018 року, строк дії якого не закінчився, однак власником земельної ділянки [PERSON] 23 листопада 2018 року був укладений Договір емфітевзису № 1186 про надання права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) відповідачу ТОВ «АГРАТА». Таким чином, Договором емфітевзису №1186 укладеним 23 листопада 2018 року між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» та посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А., порушено право ФОП [PERSON] як орендаря на підставі Договору емфітевзису земельної ділянки №09/04/18 від 26 квітня 2018 року, на право користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та позбавлено ФОП [PERSON] доступу до землі для проведення господарської діяльності, що в даному випадку є зловживанням власником землі [PERSON] права на розпоряджання особистим (власним) майном та односторонньою відмовою від виконання умов та зобов`язань за правочином, що суперечить положенням ЦК України, Закону України «Про оренду землі». Діями власника земельної ділянки [PERSON] та нового орендаря земельної ділянки ТОВ «АГРАТА», порушено законні права та інтереси ФОП [PERSON] на користування орендованим майном, що передбачено Договором емфітевзису земельної ділянки №09/04/18 від 26 квітня 2018 року. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оспорюваний позивачем ФОП [PERSON] оговір емфітевзису №1186 від 23 листопада 2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, і становить перешкоду для реалізації права на користування земельною ділянкою для орендаря ФОП [PERSON] , чим порушено законні права позивача. А отже, Договір емфітевзису №1186 від 23 листопада 2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» є недійсним, так як в момент його укладення допущено порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України. Чинне законодавство України не передбачає право власника земельної ділянки, яка вже передана в оренду, передавати її у користування іншій особі, ніж орендарю, у тому числі на праві емфітевзису, що також підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.05.2018 року у справі № 379/672/16-ц та від 23.07.2018 року у справі №390/1736/16-ц. Аналізуючи вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] в частині визнання недійсним Договору емфітевзису №1186 від 23 листопада 2018 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень п. «в» ст. 152 ЗК України та ст. 203, 215 ЦК України оспорюваний Договір емфітевзису № 1186 від 23 листопада 2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА» є недійсним, так як на час його укладення земельна ділянка правомірно перебувала в оренді іншого користувача орендаря ФОП [PERSON] . Договір емфітевзису земельної ділянки №09/04/18 від 26 квітня 2018 року укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] є дійсним, в судовому порядку не скасований, строк оренди за ним не закінчився, тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України він підлягає виконанню його сторонами. Підстав для розірвання або припинення цього договору в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною Договору емфітевзису № 1186 від 23 листопада 2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРАТА», але разом з тим, як користувач цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Схожий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 23.11.2016 року (справа №6-2540цс16). Отже, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Як наслідок недійсності правочину, ФОП [PERSON] просить суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного Договору емфітевзису №1186 від 23 листопада 2018 року. У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Слід зазначити, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Наведена вище правова позиція викладена у постанові КГС Верховного Суду від 28.10.2020 року № 910/10963/19. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved