Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В червні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення частини витрат на комунальні та інші платежі і просила стягнути з відповідача на її користь у порядку регресу 10470 грн. понесених нею витрат з січня 2010 р. В подальшому уточнюючи позов просила стягнути з відповідача 8369 грн., посилаючись на те, що відповідач є власником ? частини квартири [ADDRESS], але з березня 2010 року в ній не живе. Вона за власні кошти сплачує усі комунальні платежі за квартиру і несе витрати по утриманню житла. За період з березня 2010 року по грудень 2013 рік вона сплатила загалом 20152 грн. Виходячи з того, що квартира належить на праві власності двом особам та в квартирі зареєстрована вона, її дочка [PERSON] та відповідач [PERSON], просила стягнути з відповідача зазначену суму з урахуванням сплати за постачання холодної води, послуг водовідведення, газ, постачання гарячої води, опалення, квартплати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що [PERSON] є власником квартири лише з 2012 року, з часу ухвалення рішення про поділ майна подружжя, і хоча на протязі тривалого часу він зареєстрований у квартирі, однак в ній з березня 2010 року не проживає, позивачка сплачувала комунальні платежі за власним бажанням [PERSON] їй такого доручення не давав, крім того позивачем не представлено договорів на надання послуг на підставі яких вона здійснювала платежі, а також надані позивачкою квитанції містять відомості про оплату послуг кабельного телебачення та омофону, що ніяким чином не стосується [PERSON] Крім того, позивачка звернулася з позовом за спливом строку позовної давності, в зв'язку з чим просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, перевіривши й оцінивши зібрані докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] з 1988 року. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 липня 2012 року в порядку розподілу майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на по ? частині за кожним на квартиру [ADDRESS] (а.с. 9-11) Лічильники води та тепла в квартирі не встановлені і тому комунальними службами здійснюється нарахування оплати комунальних послуг виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а саме - трьох осіб, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. З наведених положень ЖК України випливає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по справі несуть спільну солідарну відповідальність за схоронність квартири, власниками та зареєстрованими особами якої вони є. Діючим законодавством на них покладено спільний обов'язок щодо проведення за власний рахунок поточного та капітального ремонту квартири, в якій зареєстровано їхнє місце проживання, та оплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Протягом 2010 - 2013 років позивачка повністю сплачувала нараховані витрати на комунальні послуги за квартиру, в тому числі сплачувала і частку, яка була нарахована і на відповідача. Загальний розмір сплачених позивачем коштів становить 20152 грн. з урахуванням на виплат за утримання будинку та при будинкової території, а також послуг кабельного телебачення та домофону, що підтверджується відповідними квитанціями. Суд не знаходить підстав до задоволення заперечень відповідача про відсутність обов'язку до сплати комунальних платежів у зв'язку з не проживанням у квартирі та відсутності договорів на надання послуг з відповідними постачальними організаціями, оскільки сторони не заперечують про факт надання таких послуг. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивачка звернулась з позовом до суду в 21 червня 2013 року. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву про застосування позовної давності, в зв'язку з чим суд вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити частково, згідно до строку позовної давності, за період з 21.06.2010 року по 31.12.2013 року, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, що виникла за період з 01.1.2010 року по 20.06.2010 рік - відмовити, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. За зазначений період з 21.06.2010 року по 31.12.2013 року, згідно до наданих квитанцій, позивачкою за послуги по електропостачанню, постачанню холодної та гарячої води, газу, опалення, водовідведення та електроенергію сплачено 18039 грн. Відповідно, частка відповідача становить 18039 грн. : 3 = 6013 грн., які підлягають стягненню з нього на користь позивача в порядку регресу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 230 грн. витрати понесені по сплаті судового збору також судові Відповідно до ст. ст. 10, 11, 17, 27, 31, 60, 61, 88, 209, 218, 215 ЦПК України, ст. ст. 67, 151 ЖК України, ст. 544 ЦК України, суд -

Outcome: partial