Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до\~\~Міської стоматологічної поліклініки №1 м. Кіровограда про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.\~\~Зазначав, що з 01.08.1995 року працював на посаді лікаря-стоматолога Міської стоматологічної поліклініки №1 м. Кіровограда . Наказом головного лікаря №43 від 29.12.2015 року він був звільнений з роботи за прогули на підставі п.4 ч.40 КЗпП України. Посилається на те, що звільнення з роботи є незаконним, так 21.11.2015 року був неробочий день (субота), проте керівник лікарні вимагає щоб медичний персонал, у тому числі і він, перебували на робочому місті та виконували свої посадові обов»язки , згідно якогось графіку. Саме, 21.11.2015 року він не зміг вийти на роботу , так як захворів та погано себе почував в зв»язку із загостренням його хронічної хвороби та не можливості виконувати роботу, так як такий його стан міг безпосередньо вплинути на подальше його здоров»я та якість надання допомоги пацієнтам. До лікарні не звертався з об»єктивних причин: субота вихідний день поліклініки, та так як є сам лікар і може самостійно визначити тяжкість хвороби. Крім того, в наказі про звільнення було зазначено про рішення профспілкового комітету від 28.12.2015 року яким було надано згоду на звільнення його із займаної посади , про проведення якого його ніхто не попереджав , та на яке не запрошував . Просив, з врахуванням уточнення поданого 16.03.2016 року скасувати наказ №43 від 29 грудня 2015 року головного лікаря Міської стоматологічної поліклініки №1 м. Кіровограда про звільнення та поновити його на посаді лікаря-стоматолога лікувального відділення Міської стоматологічної поліклініки №1 м. Кіровограда , стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач, його представник заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити, на їх обгрунтування послались на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач, його представник в суді позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити, вважає звільнення позивача було проведено у відповідності з нормами чинного трудового законодавства . Відсутність позивача на роботі 21.11.2015 року підтверджується його особистими поясненнями, табелем обліку робочого часу за листопад 2015 року з відповідним записом про прогул , наказом головного лікаря №34 від 23.11.2015 року . Разом з цим, позивач не надав роботодавцю документального підтвердження його хвороби 21.11.2015 року. Крім того, позивач був особисто присутнім на засіданні профспілкової організації і 25.12.2015 року , і 28.12.2015 року ( а.с. 91-93). Свідок [PERSON], в суді пояснила, що доводиться дружиною позивача, та також працює лікарем-стоматологом. Дійсно , 21.12.2015 року у чоловіка підвищився тиск, боліла голова , в зв»язку з чим вона йому надавала медичну допомогу . З 30 років чоловік спостерігається у лікаря-кардіолога , періодично приймає відповідні препарати для зниження тиску. Про те , що чоловік захворів відповідача вона не повідомляла . Свідок [PERSON], яка є головою профспілкового комітету Міської стоматологічної поліклініки №1 м. Кіровограда вже близько 32 років, в суді пояснила, що 14.12.2015 року отримала подання головного лікаря, в якому останній просив надати згоду на звільнення позивача за прогул 21.11.2015 року. До подання додатком було пояснення позивача. На протязі 15 днів дане подання мали розглянути на профспілковому комітеті. Перше засідання відбулося 25.12.2015 року , на якому був присутній особисто позивач , а також і сам головний лікар та 8 членів комітету. Позивач давав пояснення, особисто зазначив, що був відсутній на роботі 21.11.2015 року , так як себе погано почував, до лікарні не звертався, ні кого не повідомив , так як не було такої можливості. В цей день, не було кворуму , тому засідання було перенесено на 28.12.2015 року, якого профспілковий комітет вирішив дати згоду на звільнення позивача за прогул. Проголосували за: 5, проти:4. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог,з наступного. Пунктом 4 ч.1\~ст. 40 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4\~ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями\~147-1,148,\~149 КЗпП\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.\~\~\~\~\~\~\~ У п. 24 зазначеної постанови роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4\~ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.\~\~\~\~\~\~\~ За змістом зазначеної норми для звільнення працівника необхідно встановити факт прогулу, тобто факт відсутності його на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визначаються такі причини, що виключають вину працівника. Відповідно до\~ч. 1 ст.\~10,\~ч. 1 ст.\~11,\~ч. 1 ст.\~60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно з\~ч. 1\~ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Виходячи з аналізу Правил внутрішнього розпорядку, слід дійти висновку, що поведінка працівника може бути кваліфікована як порушення трудової дисципліни, в тому числі прогулу, за наявності вини працівника. Матеріалами справи підтверджується, що з 01.08.1995 року позивач працює на посаді лікаря-стоматолога Міської стоматологічної поліклініки №1 м. Кіровограда . Наказом головного лікаря №43 від 29.12.2015 року звільнено [PERSON] лікаря -стоматолога лікувального відділення з 30 грудня 2015 року , за прогул без поважних причин по п.4 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 3). Як зазначено в наказі , підстава є: згода профспілкового комітету від 28.12.2015 року (витяг з протоколу№10), табель обліку робочого часу . В оскаржуваному наказі зазначено, що 21.11.2015 року (субота) згідно графіка роботи лікувального відділення №1 була робочим днем. [PERSON] лікар-стоматолог був відсутній на роботі протягом всього дня. В письмовому поясненні підтвердив відсутність на роботі. За медичною допомогою не звертався , що підтверджується відсутністю листка непрацездатності , заява на відпустку без збереження заробітної плати не надходила , других поважних причин відсутності не було. Відсутність на роботі 21.11.2015 року позивач не оспорював і пояснив, що 21.11.2015 року він не зміг вийти на роботу , так як захворів та погано себе почував в зв»язку із загостренням його хронічної хвороби та не можливості виконувати роботу. До лікарні не звертався , так як сам лікар і міг самостійно визначити тяжкість хвороби. Згідно наданих висновків лікаря кардіолога Кіровоградського обласного кардіодиспансера ( а.с. 70, 150), позивач дійсно хворіє та має проблеми із серцем, тощо. Свідок [PERSON] також пояснила суду, що позивач 21.11.2015 року стало погано, підвищився тиск, що перешкодило йому піти на роботу. В період з 14.12.2015 року по 23.12.2015 року позивач офіційно перебував на лікарняному. Разом з цим, роботодавець самостійно 21.11.2015 року не поцікавився , чому на роботі відсутній його працівник , та не склав відповідний акт про відсутність позивача на робочому місці . Порушення порядку оформлення документів, що підтверджують непрацездатність позивача 21.11.2015 року , на які посилається представник відповідача не є підтвердженням скоєнням працівником прогулу без поважних причин. Причину прогулу можна вважати поважною , якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником. Судова практика знає наступні поважні причини: - пожежа, повінь (інші стихійні лиха); - аварії або простій на транспорті; - виконання громадянського обов'язку (надання допомоги особам потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); - догляд за захворілим зненацька членом родини; - відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника;- відсутність по стану здоров'я. При цьому , відсутність по стану здоровя не обовязково повинно бути підтверджено довідкою з медичного закладу. \~\~\~ Суд вважає, що обставини, через які позивач був відсутній на роботі 21.11.2015 року , можна вважати поважними причинами прогулу. Крім того, при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку , заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота позивача. Відповідачем не надано доказів того, що відсутність позивача на роботі 21.11.2015 року спричинила заподіяння шкоди, та що раніше він притягувався до дисциплінарної відповідальності. В свою чергу , наказ №25 від 01.04.2014 року «Про стягнення» судом не приймається, так як , через рік з дня накладення стягнення позивач вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що адміністрацією поліклініки, профспілковим комітетом при дачі згоди на його звільнення були порушені його права , оскільки саме відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України така згода була надана , позивач особисто був присутнім на засіданні комітету і 25.12.2015 року, і 28.12.2015 року , та надавав свої пояснення. Посилання позивача про те, що 21.11.2015 року є неробочим днем , суд також вважає безпідставними, так як регулювання робочого часу лікарів здійснюється відповідно до ст. 50-52 КЗпП України, Основ законодавства України про охорону здоров»я , наказу МОЗ України від 25.05.2006 року № 319 «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров»я», Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників міської стоматологічної поліклініки №1 м. Кіровограда , Колективним договором , тощо . Будь-яких звернень з приводу порушення робочого часу лікаря-стоматолога до Інспекції праці та інших органів позивачем не надавалось, такі фати не перевірялись. За таких обставин, суд вважає, що звільнення позивача з роботи не відповідає тяжкості вчиненого ним проступку, тому наказ про його звільнення слід скасувати , а він підлягає поновленню на роботі . Відповідно до ч.1\~ст.235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст.235\~та ст.240 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням визначеного законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі. При винесенні рішення про його поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення\~середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Відповідно до Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із виплат\~за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат за час вимушеного прогулу, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані, протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. (п.8 Порядку). З наданої відповідачем довідки № 101 від 10.02.2016 року ( а.с. 32) та з врахуванням табелю робочого часу ( а.с. 24-25) вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 167 ,00 грн. ( 2942, 64+ 3236, 31= 6178,95 : 37 ( 16 жовтень, 21 листопад) . За період з 30.12.2015 року по 17.03.2016 року час вимушеного прогулу складає 54 р.д. , а середній заробіток за час вимушеного прогулу 9018,00 грн., обрахований без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.\~\~ Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Тому, з відповідача на користь держави, суд стягує судовий збір в розмірі- 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved