Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання. На обґрунтування позову посилаються на те, що між [PERSON] та Дніпропетровським державним аграрним університетом, який реорганізовано в Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, 08 серпня 2011 року був укладений договір №ХТС-67 на підготовку фахівця за спеціальністю 6.051701 «Харчові технології та інженерія» на 3 навчальні роки - з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року та відповідно до наказу №1803 від 26 серпня 2011 року [PERSON] було зараховано до складу студентів 1 курсу заочної форми навчання для здобуття ОКР «Бакалавр». Згідно до наказу №1030 від 15 травня 2014 року [PERSON] було відраховано з числа студентів 3 курсу за невиконання навчального плану та порушення умов договору. Відповідно до умов Договору на Дніпропетровський державний аграрний університет покладався обов'язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що виконувалося позивачем у повному обсязі. За умовами п.5.1-5.3 Договору, відповідач як замовник був зобовязаний своєчасно до початку навчального року вносити оплату за освітню послугу в розмірі 3\~300 гривень щорічно та відповідно до п. 5.2 Договору розмір плати за весь строк надання освітньої послуги встановлено в розмірі 9900 гривень. Дана умова Договору відповідачем не виконувалася, оскільки, нарахована сума до сплати за період навчання з моменту зарахування до дня відрахування становить 9\~075 гривень, а фактично відповідачем сплачено 8\~250 гривень. Тобто за 3 курс навчання відповідач провела оплату частково і основна сума її боргу по оплаті за навчання складає 825 гривень. Не оплачуючи у встановлений строк вартість наданих послуг, відповідач порушує п. 3.1, п. 5.1-5.3 Договору та права і законні інтереси позивача, а також положення ЦК України 07 травня 2015 року та 21 лютого 2017 року відповідачу надсилалися претензії з вимогою оплатити заборгованість, які залишилися без реагування. Позивач, з посиланням на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» ст. 625 ЦК України, зазначає, що за період з 01 березня 2014 року по 31 березня 2017 року розмір нарахованої пені становить 915 гривень 91 копійка, інфляційні втрати 653 гривні 34 копійки та нараховані 3% річних в сумі 72 гривні 22 копійки, а всього заборгованість відповідача становить 2\~466 гривень 47 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.27), у судове засідання не зявився, згідно поданої заяви (а.с.30,31) позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.28), в судове засідання 12 липня 2017 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що між [PERSON] та Дніпропетровським державним аграрним університетом, назву якого змінено на Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет (а.с16-18), 08 серпня 2011 року був укладений договір №ХТС-67 на підготовку фахівця за спеціальністю 6.051701 «Харчові технології та інженерія» на 3 навчальні роки - з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року (а.с.7). Відповідно до умов договору № ХТС-67 на Дніпропетровський державний аграрний університет покладався обов'язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що виконувалося позивачем у повному обсязі. Натомість відповідач, був зобов'язаний своєчасно, до початку навчального року, вносити оплату за освітню послугу у розмірі 3 300 гривень 00 копійок щорічно (п.5.1 Договору) (а.с.7). Згідно з наказом №1803 від 26 серпня 2011 року [PERSON] було зараховано студенткою 1 курсу заочної форми навчання для здобуття ОКР «Бакалавр» за напрямами підготовки на місця, які фінансуються за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб (а.с.8). Згідно до наказу №1030 від 15 травня 2014 року [PERSON] було відраховано з числа студентів 3 курсу за невиконання навчального плану та порушення умов договору (а.с 10). Відповідно довідці про розрахунок заборгованості по оплаті за навчання станом на 01 квітня 2017 року за відповідачкою обліковується заборгованість по оплаті за навчання в розмірі 825 гривень (а.с.5-6). 07 травня 2015 року та 21 лютого 2017 року позивачем було направлено досудову вимогу щодо погашення суми заборгованості в добровільному порядку, які були отримані [PERSON] (а.с.11-14), проте залишилися без задоволення. На даний час сума заборгованості відповідача по оплаті освітніх послуг становить 825 гривень. Згідно зі\~ст. 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідності ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно\~ст. 611 Цивільного кодексу України\~однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача станом на 01 квітня 2017 року розмір пені становить 915 гривень 91 копійка, нараховані 3% річних в сумі 72 гривні 22 копійки, а також інфляційні втрати в розмірі 653 гривні 34 копійки, а загальна сума заборгованості становить 2\~466 гривень 47 копійок (а.с.5-6). Таким чином, оскільки відповідач не виконала свої зобов'язання за договором в повному обсязі, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved