Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

В червні 2021 року кредитна спілка «СуперКредит» звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 26 грудня 2019 року між кредитною спілкою «СуперКредит» та відповідачем було укладено кредитний договір кредитної лінії № СК50/169/19/188/04СЗ та додатковий договір про транш № 1 до цього кредитного договору, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 10000,00 грн на строк до 26 грудня 2020 року. Посилаючись на порушення [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка виникла станом на 26 травня 2021 року, в сумі 14801,64 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 8520,68 грн, заборгованість по процентах за період з 13 лютого 2020 року по 26 травня 2021 року - 4909,85 грн, інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 26 лютого 2020 року по 30 квітня 2021 року - 862,50 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 26 лютого 2020 року по 26 травня 2021 року - 319,35 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 13 лютого 2020 року по 26 травня 2021 року - 189,26 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористалася. Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року між кредитною спілкою «СуперКредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір кредитної лінії № СК50/169/19/188/04СЗ, відповідно до якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 10000,00 грн на споживчі потреби зі змінюваною процентною ставкою. Цього ж дня, між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено додатковий договір про транш № 1 до кредитного договору, за умовами якого кредитна спілка надає позичальнику транш згідно умов кредитного договору зі сплатою платежів згідно погодженого графіку платежів строком повернення до 26 грудня 2020 року. Підпунктом 2 пункту 2.4 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти згідно додаткового договору про транш № 1 до цього кредитного договору. Платіжним дорученням № 20695 від 26 грудня 2019 року підтверджується факт отримання позичальником кредитних коштів в сумі 10000,00 грн. Відповідно до статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 2 цієї ж статті та частини 2 статті 1046 ЦК України кредитний договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання нею зобов`язань за договором не спростовані, а тому майнові права кредитної спілки «СуперКредит» підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких заборгованість за кредитним договором станом на 26 травня 2021 року складає 13430,53 грн, в тому числі: 8520,68 грн заборгованості за кредитом та 4909,85 грн заборгованості по процентах за період з 13 лютого 2020 року по 26 травня 2021 року. Також згідно з даними розрахунку позивача, інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 26 лютого 2020 року по 30 квітня 2021 року становлять 862,50 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 26 лютого 2020 року по 26 травня 2021 року - 319,35 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 13 лютого 2020 року по 26 травня 2021 року - 189,26 грн. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами поза строком дії кредитного договору слід відмовити. Водночас, аналіз норми частини 1 статті 1048 ЦК України дає підстави зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку сплатити проценти за право тимчасово користуватися наданими їй коштами, однак до спливу визначеного договором строку кредитування, тобто до 26 грудня 2020 року. Згідно розрахунку наданого позивачем, заборгованість по відсоткам за вказаним кредитним зобов`язанням станом на 26 грудня 2020 року становить 2160,35 грн. Також, враховуючи, що строк кредитування відповідача закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, стягненню підлягають інфляційні втрати та річні проценти за період після прострочення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Отже, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 8520,68 грн та процентів за наданим кредитом в сумі 2160,35 грн, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 27 грудня 2020 року до заявленого позивачем періоду (26 травня 2021 року), що становить 151 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 8520,68 грн (борг за кредитом) х 151 дні х 3 : 100 : 365 = 105,75 грн, а також 2160,35 грн (нараховані проценти за кредитом) х 151 дні х 3 : 100 : 365 = 26,81 грн. Окрім цього, слід зазначити, що розмір інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту не підлягає розрахунку в період визначеного договором строку кредитування (з 26 лютого 2020 року по 26 грудня 2020 року). Вказану суму інфляції слід розраховувати, як зазначалося вище, з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 27 грудня 2020 року до заявленого позивачем періоду, для розрахунку вказаної величини (30 квітня 2021 року) за наступною формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], що становить 407,35 грн. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11220,94 грн заборгованості за кредитним договором, в тому числі: 8520,68 грн заборгованості за кредитом, 2160,35 грн заборгованості по процентах за період з 13 лютого 2020 року по 26 грудня 2020 року, а також інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 27 грудня 2020 року по 30 квітня 2021 року в сумі 407,35 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 27 грудня 2021 року по 26 травня 2021 року - 105,75 грн та три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 27 грудня 2021 року по 26 травня 2021 року - 26,81 грн. Частково задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial