Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, уточненим заявами від 22.08.2017 і 21.12.2017, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 29 липня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів автомобіля марки Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та вантажного автомобіля марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON] під керуванням відповідача [PERSON] В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER], який належить позивачу, зазнав механічні ушкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року [PERSON], визнаний винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля марки Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER] та притягнутий до адміністративній відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно з Висновком №117 від 06.09.2016 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, з технічної точки зору вартість матеріального шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля марки Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER], на момент ДТП складає 167380,55 грн., в тому числі 159461,44 грн.- вартість відновлюваного ремонту. 7919,11 грн. - розмір втрати товарного вигляду, а також понесені витрати по проведенню зазначеного експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 600 грн. Крім того у наслідок пошкодження майна позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні звичайного образу життя - позбавленні можливості використовувати автомобіль як засіб пересування йому, як інваліду за загальним захворюванням, так і хворим батькам похилого віку; необхідності нести додаткові витрати для організації свого життя. Акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], частково компенсувала позивачу шкоду, заподіяну в наслідок ДТП пошкодженням транспортного засобу у розмірі 62667,58 грн. Згідно висновку №1710 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 30 листопада 2017 року грошова сума матеріальної шкоди, з урахуванням величини втрати товарної вартості, завданої володільцеві автомобіля на дату дослідження становить 154416,43 грн. Посилаючись на те, що в момент ДТП вантажним автомобілем марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER], керував відповідач [PERSON], який виконував трудові обов'язки за трудовим договором укладеним з відповідачем [PERSON]- фізичною особою підприємцем, просить пропорційно стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 92348,85грн, що складає різницю між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю, та разовою виплатою в сумі 62667,58 грн., в тому числі вартість послуг за складання звіту товарознавцем в сумі 600,00 грн., а також моральну шкоду, суму якої [PERSON] оцінює в 100 000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги викладені в заяві від 21.12.2017 року, просив їх задовольнити, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 26.06.2017 (а.с. 47) посилаючись на те що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], який на відповідній правовій підставі керував вантажним автомобілем марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER], що належить роботодавцю [PERSON] та положення ст. 1172 ЦК України вважає, що заподіяна матеріальна та моральна шкода, яка не компенсована страховою компанією, підлягає відшкодуванню власником джерела підвищеної небезпеки фізичною особою-підприємцем [PERSON], а не безпосередньо водієм [PERSON] Разом з цим наполягав на пропорційному стягненню заподіяної матеріальної та моральної шкоди з обох відповідачів. Відповідач [PERSON], обставини дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої з його вини 29 липня 2016 року був пошкоджений автомобіль марки Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER], який належить позивачу не оспорює. Зазначив, що на момент ДТП не перебував з відповідачем [PERSON] в трудових відносинах; одноразово безоплатно перевозив вантаж за проханням [PERSON] Оскільки, вантаж належав приватному підприємцю [PERSON] при складанні протоколу про адміністративне правопорушення він вказав працівнику поліції, що є водієм зазначеної особи. Позовні вимоги в частині заподіяння матеріальної шкоди не визнав, не погодившись з її розміром визначеним експертизою. Вважає, що моральних страждань позивачу не було заподіяно, а матеріальну шкоду в повному обсязі зобов'язана відшкодувати страхова компанія. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, на виконання ухвали суду надав письмові пояснення в яких зазначив, що 29.07.2016 автомобілем марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності та в якому знаходився вантаж, призначений для власних потреб та здійснення діяльності фізичної особи - підприємця, на підставі особистого усного безоплатного прохання керував [PERSON], маючи при собі накладну, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, талон техогляду, а також поліс обов'язкового страхування (а.с. 39). Оскільки [PERSON] не перебував з ним в трудових відносинах, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 25.06.2017 (а.с. 63-64), позовні вимоги не визнав. Зазначив, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, він є власником транспортного засобу вантажного автомобіля марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER]. Трудовий договір з [PERSON] [PERSON] уклав 28 листопада 2017 року. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 липня 2016 року, трудових відносин між ними не існувало, цивільно-правових договорів не укладалось. Під час керування транспортним засобом [PERSON] мав посвідчення водія з правом керування відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу яке йому було особисто передане відповідачем [PERSON] Експлуатацію транспортного засобу вантажного автомобіля марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER] [PERSON] здійснював безоплатно, а тому вважає, що відсутні підстави для стягнення заподіяної позивачу шкоди з [PERSON] Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного акціонерного товариства «Страхова група» ТАС (далі ПАТ «СГ «ТАС»), Ніколаєв В.В., який діє на підставі довіреності №ГО-16/149 від 12.12.2016, який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі в судових засіданнях (а.с.130). В письмових поясненнях представник третьої особи зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «СГ «ТАС», згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №8581884 від 05.02.2016; розмір франшизи, передбачений умовами договору становить 0 грн. На підставі письмового звернення [PERSON] від 04.08.2016, останньому ПАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування, розмір якого був узгоджений з потерпілим (а.с. 95-96). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін і їх представників, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм деліктні цивільні правовідносини у яких реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту абсолютних прав потерпілого. Згідно Постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року [PERSON] визнаний винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля марки Volkswagen Caddi,, державний номер [NUMBER] та притягнутий до адміністративній відповідальності за ст. 124 КУпАП. В ході розгляду адміністративної справи суддею встановлено, що 29.07.2016 року о 15 годин 30 хвилин [PERSON] в с. Дмитрівка в районі перехресті вул. Щорса та вул. Восточна керував автомобілем МАЗ 6308-223 н/з [NUMBER] з причепом KRONE AZW18 н/з [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, у виникненні небезпеки не здійснив заходів для зменшення швидкості безпечної для інших учасників руху, скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Caddi, н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам заподіяна матеріальна шкода (а.с. 74). Вина [PERSON] у вчиненій ним дорожньо-транспортній пригоді встановлена в повному обсязі у справі про адміністративне правопорушення та доведена належними доказами. Постанова суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення про встановлення вини [PERSON] має преюдиціальне значення, цей факт не підлягає повторному доведенню. Вказаний факт також не заперечувався учасниками спору. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля марки Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER] (а.с 61), яким він керував під час ДТП. Згідно з ремонтною калькуляцією №124 від 06.09.2016 (а.с. 51-61) і висновком №117 від 06.09.2016 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, проведеної на підставі договору № 43 від 06.08.2016 укладеного між замовником [PERSON] і представником ООО «ЛенКор» (а.с. 5), з технічної точки зору вартість матеріального шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля марки Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER], на момент ДТП складає 167380,55 грн., в тому числі 159461,44 грн. - вартість відновлюваного ремонту. 7919,11 грн. - розмір втрати товарного вигляду (а.с. 6-10). Згідно копії Квитанції до приходного касового ордеру №189, [PERSON] за послуги по проведенню автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, проведеного на підставі договору №43 від 06.08.2016 сплачено 600 грн (а.с. 5 зв.стор.). Під час розгляду справи за клопотанням відповідача [PERSON], проведена судова автотоварознавча експертиза №1710 експертизи від 30 листопада 2017року, за висновком якої сума матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодження автомобіля Volkswagen Caddi, державний номер [NUMBER], з урахуванням величини втрати товарної вартості на дату проведення експертизи, становить 154416,43 грн. (а.с. 154-164). Відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу вантажного автомобіля марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER] (а.с. 12). Під час ДТП керування даним транспортним засобом на законних підставах здійснював відповідач [PERSON] Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд вважає, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій [PERSON] стосовно якого ухвалена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, це судове рішення є обов'язковим для суду лише щодо з'ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення справи суд не вправі обговорювати вину відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Суд вважає доводи позивача [PERSON] та його представника адвоката [PERSON], в тій частині, що в момент ДТП вантажним автомобілем марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER], керував відповідач [PERSON], який виконував трудові обов'язки за трудовим договором укладеним з відповідачем [PERSON] - фізичною особою - підприємцем необґрунтованими з наступних підстав. Згідно з ч. 1-4 ст.12 ЦПК Украйни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1-3 ст. 13 ЦПК Украйни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи. Згідно ч.1 ст. 84 учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Позивач [PERSON] для підтвердження факту перебування відповідача [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем [PERSON], посилається на протокол про адміністративне правопорушення від 29.07.2017 року (а.с 11) та анкетні дані [PERSON] в Постанові про притягнення до адміністративної відповідальності від 08.09.2016 року, в яких зазначене місце роботи відповідача [PERSON] - водій ЧП «[PERSON]» (а.с. 74). Відповідач [PERSON] заперечуючи проти цього зазначив, що оскільки вантаж належав приватному підприємцю [PERSON], при складанні протоколу про адміністративне правопорушення він вказав працівнику поліції, що є водієм зазначеної особи, трудовий договір був укладений 28.11.2016. Після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, в редакції 2004 року, позивач [PERSON] не надає ніяких доказів на підтвердження своїх доводів; клопотань про витребування додаткових доказів не заявив. Тому, суд відповідно до вимог статей 263, 264 ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України, в редакції 2004 року та статей 13, 81 ЦПК України, в редакції 2017 року, ухилився від доведення обставин, на які посилався. Суд вважає недостатнім доказом протокол про адміністративне правопорушення від 29.07.2017 року (а.с 11) та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] від 08.09.2016 року в яких зазначене місце роботи відповідача [PERSON] - водій ЧП «[PERSON]», оскільки позивачем не надано суду будь яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів які б свідчили про перебування під час ДТП, яка мала місце 29.07.2016 року, [PERSON] в трудових відносинах з [PERSON] Враховуючи викладене суд доходить до переконання про відсутність підстав для стягнення заподіяної позивачу шкоди на підставі ст. 1166, 1187, 1188, 1172 ЦК України з відповідача [PERSON] Отже, відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на водія [PERSON], який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить [PERSON], та який зобов'язаний відшкодувати потерпілому матеріальну та моральну шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу вантажного автомобілю марки МАЗ 837810-042, державний номер [NUMBER], застрахована ПАТ «СГ «ТАС», Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №8581884 від 05.02.2016 (а.с.97). З повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 29.07.2016, до ПАТ «СГ «ТАС» учасники ДТП [PERSON] і [PERSON] звернулись 01.08.2016 (а.с. 131-132). Згідно зі положеннями статті 9 пункту 9.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно виписки по картці/рахунку відкритого в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на ім'я [PERSON], 30.08.2016 та 01.09.2016 на карту позивача двома переказами надійшли грошові кошти в рахунок страхового відшкодування на загальну суму 62667,58 грн (а.с. 16). Згідно з статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до абз.1,2 п. 6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого судуд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). За таких обставин суд доходить до висновку про те, що відповідач [PERSON], як особа, яка на відповідній правовій підставі, наявністю посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документу на транспортний засіб, переданий їй власником [PERSON], володів транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки, та з вини якого заподіяна шкода, має відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди 154416,43 грн. і виплаченим страховим відшкодування у розмірі 62667,58 грн., а також збитки понесені позивачем по проведенню автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, у розмірі 600 грн. Вирішуючи вимоги про компенсацію моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Суд доходить до висновку, що ДТП спричинило позивачу, який є пенсіонером по інвалідності внаслідок загального захворювання, інвалідом третьої групи (а.с. 19-20), емоційний стрес, пошкодження автомобіля та відсутність коштів на його відновлення порушило його звичайний образу життя, позбавило його можливості використовувати автомобіль як засіб пересування йому, як інваліду,вимагало нести додаткові витрати для організації свого життя. Відповідно до положень норм ст.ст.1167, 23 ЦК України, та враховуючи вимоги розумності, справедливості, доцільності і закону, і у відповідності до вимог закону і обставин справи суд доходить до часткового задоволення вимог і стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Оскільки позивачем при зверненні до суду не був сплачений судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру та часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, судові витрати підлягають стягненню за правилами ст. 141 ЦПК України: з відповідача [PERSON] на користь держави у розмірі 987,48 грн., з позивача [PERSON] на користь держави у розмірі 576,48 грн.

Outcome: partial