Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

В червні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовувався тим, що 14.09.1997 р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Не зважаючи на вище викладене, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися. Відповідач зловживає спиртним у звязку з чим виникають постійні сварки, часто в присутності дітей. Позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільних з відповідачем дітей. З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суд із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву та просила справу слухати без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 та ст. 224 ЦПК України Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. На теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач та відповідач не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, заперечення від відповідача проти розірвання шлюбу до суду не надходили. Судом встановлено, що позивач та відповідач одружилися 14.09.1997 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №028263 (а.с. 6). У період шлюбу у них народилася доньк [PERSON], [INFO] та син [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-ТП №093924 та серії 1-ТП №282695 (а.с. 8-10). Згідно довідки виконавчого комітету Барановської міської ради Житомирської області від 24.03.2017 р. №341 позивач, відповідач та їх діти проживають в [INFO] (а.с. 11). Згідно доданих до справи матеріалів, позивач неодноразово зверталася до поліції з приводу агресивної поведінки відповідача (а.с. 12-21). У позовній заяві позивач зазначає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільних з відповідачем дітей та просить його розірвати. Таким чином, суд вважає, що на теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Тому, суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини яка досягла 14 років визначається нею особисто. Тому, суд відмовляє у вимозі про залишення неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] на виховання та проживання позивача, адже це в свою чергу тягне порушення прав самої дитини, яка досягла 17 років. Окрім того,

Outcome: partial