Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої зазначено наступне: [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 93 бригади, 27-18, інвалід III групи по психічному захворюванню, знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2012 року. Багаторазово лікувалася стаціонарно. У клінічній картині галюцинаторно-параноїдна симптоматика з агресією до матері та бабусі. Захворювання протікає епізодично. Остання виписка 29.03.2017 р. Згідно заяви матері [PERSON], стан доньки знову погіршився: проявляє агресію, скоює неадекватні дії (відкривала вентиль газу, била посуд, рвала речі), висловлює «погрози в мою адресу та на адресу моєї матері, погрожує розправою мені, сусідам і моєї матері», стверджує, що у квартирі «магічні вироби», що їй про це сказали «голоси». Матір'ю викликана поліція, потім бригада швидкої медичної допомоги, хвора 23.11.2017 р. об 11.00 доставлена в приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Оглянута черговим лікарем, який підтвердив загострення тяжкого хронічного психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми, епізодичний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними діями. Категорично відмовляється від госпіталізації. Госпіталізована в примусовому порядку. 23.11.2017 р. об 11.30 оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що хвора страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями (агресія на адресу матері та бабусі), з високою ймовірністю скоєння суспільно-небезпечного діяння, та у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливе тільки в умовах стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] не заперечувала відносно задоволення даної заяви. [PERSON] у судовому засіданні заперечувала відносно задоволення даної заяви. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 24.11.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями (агресія на адресу матері та бабусі), з високою ймовірністю скоєння суспільно-небезпечного діяння, та у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] з 2012 р. страждає на вищезазначений психічний розлад, на даний час психічний стан останньої погіршився, внаслідок чого становить небезпеку для себе та оточуючих, в звязку з чим потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні для обстеження та лікування, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved