Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробот В. В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від родички [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні 11 листопада 2020 року, яка підтвердила висновок про необхідність його госпіталізації. Також [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП «ТОККПНЛ» ТОР у складі голови ЛКК, голови АСПЕК - Бондаренка О. М., зав. відділенням - [PERSON] , лікаря-психіатра - [PERSON] , яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що обстеження та (або) лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. [PERSON] не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію, тому генеральний директор КНП «ТОКПЛ» ТОР просить винести рішення про примусову госпіталізацію останнього. В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ» ТОР лікар-психіатр Било О. М. заяву підтримала, просила суд її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні був присутній, не заперечив щодо задоволення заяви, вислови згоду на лікування. Законний представник [PERSON] - [PERSON] пояснила, що привезла [PERSON] до психіатричного закладу, оскільки він не спить вночі, агресивний, неспокійний, втікає з дому. Він приходиться їй зведеним братом, 3 роки вони проживають разом, до того [PERSON] жив в смт. Коропець Монастириського району у батьківському будинку. Прокурор Воловник М. В. заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без його згоди підтримала з огляду на те, що є всі підстави для її задоволення. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів, пацієнт [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS], доставлений у супроводі сестри (зведеної), скарг не висловлює. Анамнез життя та захворювання: Одинак , своїх справжніх батьків не знає. Був усиновлений з будинку-інтернату. З раннього віку відставав у психомоторному розвитку від однолітків: ходити почав у 1,5-2 роки, говорити деякі слова в 2,5-3 роки. В допоміжну школу пішов з 9 років, навчання давалось важко, дублював класи. Закінчив 8 класів Коропецької допоміжної школи-інтернату, далі ніде не вчився і не працював. Являється інвалідом 2 групи по психіатрії довічно з дитинства. У війську не служив. Одруженим не був. Проживає зі зведеною сестрою. ВГ, ТВС, ЧМТ, венеричні захворювання заперечує. Раніше лікувався в дитячому підлітковому відділенні КНП «ТОКПНЛ» ТОР. Двічі лікувався в 1 психіатричному відділенні (в 1986 та 2013 роках). остання виписка 13 вересня 2013 року. з того часу стаціонарно не лікувався та не обстежувався. Із слів сестри: не спить вночі, втікає з дому, буває агресивний, конфліктний, у всьому потребує догляду та допомоги. Психічний статус: доступний малопродуктивному мовному контакту. Відповіді однослівні, прості, після паузи, не завжди по суті. Орієнтований в місці, власній особі, дезорієнтований в часі. Активна продуктивна психосимптоматика відсутня. Пам`ять знижена на поточні події, за рахунок відтворення та запам`ятовування. Мислення конкретно-образне. Емоції прості, мало диференційовані, лабільний, плаксивий. Інтелектуально-мнестичні функції знижені. Увага не стійка. Вольові процеси. Критика знижена. Діагноз: помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. Комісія лікарів-психіатрів вважає необхідним стаціонарне обстеження та лікування пацієнта [PERSON] в умовах КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що [PERSON] неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved