Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

В січні 2021р. позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: 1) стягнути з відповідачки на свою користь: - інфляційні втрати у розмірі 121617,43 грн.; 3,0 % річних у розмірі 57775,57 грн.; судовий збір у розмірі 2691,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області по цивільній справі № 2-42/10 від 03 березня 2010р., яке набрало законної сили, стягнуто з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 001-2008-323 від 19 лютого 2008р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 816815,58 грн. На теперішній час, відповідачкою сума заборгованості за кредитним договором не сплачена, вона продовжує користування зазначеними грошовими коштами, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, і на підставі ст. ст. 526, 625, 1054 ЦК України, просив суд позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, поважності причин неявки суду не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 19 лютого 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачці (позичальнику) кредит у розмірі 95000,0 дол. США з кінцевим строком повернення 10 лютого 2038р. Позичальник за користування кредитом зобов`язана за умовами договору сплачувати банку відсотки у розмірі 12,45 % річних. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області по цивільній справі № 2-42/10 від 03 березня 2010р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/8116158), яке набрало законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/10373222), стягнуто з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 001-2008-323 від 19 лютого 2008р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 816815,58 грн. Судом встановлено, що зазначене рішення суду відповідачкою не виконано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Верховного Суду наведені в постановах: по справі № 686/21962/15-ц від 16 травня 2018р.; по справі № 310/5419/15-ц від 11 липня 2018р.; по справі № 463/4711/15 від 04 липня 2018р.; по справі № 703/4704/15-ц від 28 лютого 2018р., беручи до уваги, що стороною відповідача на час розгляду справи не виконано рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області по цивільній справі № 2-42/10 від 03 березня 2010р., суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимогах ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати - 121617,43 грн.; 3,0 % річних у розмірі 57775,57 грн. за період часу з 12 грудня 2017р. по 30 листопада 2020р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2691,0 грн.

Outcome: partial