Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 09.01.2018\~р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (з усуненими недоліками 06.02.2018\~р.), в якій Позивач просить суд: розірвати її шлюб з Відповідачем, зареєстрований 23.01.2015\~р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції Київській області, актовий запис №\~05, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Шастіна». На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначила, що 23.01.2015\~р. вона з Відповідачем уклала шлюб, від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя між ними не склалося, останнім часом вони конфліктують, у них часті сварки та суперечки, причиною тому різні погляди на життя, спроби налагодити відносини виявилися марними, з 2016\~року проживають окремо. Після усунення недоліків ухвалою Володарського районного суду Київської області від 08.02.2018\~р. відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання на 01.03.2018\~р., ухвалою суду від 01.03.2018\~р. справу призначено до розгляду на 14.03.2018\~р. У судовому засіданні 14.03.2018\~р. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, до суду 07.03.2018\~р. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.\~35). Суд, заслухавши пояснення Позивача, надані у судовому засіданні, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті\~206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За розясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті\~24 Постанови Пленуму від 12.06.2009\~р. №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті\~11 Постанови Пленуму від 18.12.2009\~р. №\~14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті\~24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті\~56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті\~104, частина третя статті\~105, стаття\~110 Сімейного кодексу України). За статтею\~112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття\~113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 23.01.2015\~р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії\~І-ОК №\~224749, виданого повторно 08.11.2017\~р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~05 (а.с.\~4, 18); від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії\~І-ОК №\~299584, виданого 03.06.2015\~р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~38 (а.с.\~6, 21). Як зазначено в позовній заяві та не заперечувалося Відповідачем, на даний час фактичні шлюбні відносини сторін припинені, вони з 2016\~року разом не проживають, їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Зогляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами тривалий час, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сімї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті\~142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50\~відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті\~7 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей\~24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved