Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернулися до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом в якому просила визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] шляхом повідомлення в ефірі новин в програмі «Телекурєр» на телеканалі «Запоріжжя» Запорізької обласної державної телерадіокомпанії, що відбулася 14.05.2015 року о 19-00 год. про те, що доказано документально перевірками, що майже на 700 тис. грошей позивач вкрала у дітей-сиріт. Просила зобовязати відповідачів протягом трьох днів, з моменту набрання рішенням суду законної сили, спростувати поширену про неї недостовірну інформацію у той самий спосіб, в який ця інформація була поширена, а саме, шляхом оголошення повідомлення по телебаченню наступного змісту: «14.05.2015 року в ефірі телевізійного каналу «Запоріжжя», в рамках телепередачі «Телекурєр» оприлюднена інформація про те, що доказано документально перевірками, що майже на 700 тис. грошей колишня директорка Комунальною закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» [PERSON] вкрала у дітей. Зазначена інформація є непідтвердженою та недостовірною». Також просила стягнути з відповідачів по 30000 грн. з кожного на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом 2013-2014 років позивач обіймала посаду директора Комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, працювала тривалий час директором Вільнянського районного центру зайнятості та Південного міжрайонного центру зайнятості м. Запоріжжя, була державним службовцем, була та є досить відомою людиною у м. Вільнянську та в м. Запоріжжі. 14.05.2015 року о 19.00 год. на телевізійному каналі «Запоріжжя» у новинах в програмі «Телекурєр» відбулася трансляція подій, які мали місце 14.05.2015 року приблизно о 15-30 год. біля входу в приміщення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Відео цієї передачі розміщено в мережі Інтернет на сайті Запорізької обласної державної телерадіокомпанії. На 11 хв. 24 сек. вказаної телепередачі оприлюднено виступ-інтервю [PERSON], яка вказала на позивача, як на особу, яка вкрала у дітей-сиріт 700 тис. грошей і це підтверджено документальними перевірками. Зазначену інформацію позивач вважає недостовірною, неправдивою та видуманою. Поширення вказаної недостовірної інформації паплюжить її честь та ділову репутацію. Поширення про недостовірної інформації завдало моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та ділової репутації, душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, неможливістю продовження активного громадського життя та у зіпсуванні стосунків з оточуючими людьми, а також призвело до погіршення самопочуття. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просилили їх задовольнити в повному обсязі з вказаних підстав. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги заперечили з тих підстав, що відеоматеріал, на який посилається позивач не містить вказаної нею ж інформації. Відповідач не вказував на відповідача, не називав її імені та прізвища. Не заперечуючи участі відповідача в мітингу, що проводився біля Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, представник відповідача зазначив, що потерпілою особою в даному випадку є навчальний заклад, працівники якого разом з відповідачем неодноразово зверталися до правоохоронних органів, Президента України з приводу діяльності позивача, як директора Комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат», наслідком чого стало звільнення останньої із займаної посади. Саме цим викликані критичні коментарі, при всьому висловлювання [PERSON] не містять фактичних даних, які б можна було б перевірити. Представник Запорізької обласної державної телерадіокомпанії позовні вимоги заперечила, посилаючись на те, що резонансна справа [PERSON] почалась з рішення Запорізької обласної ради від 25.12.2014 року №24 про звільнена останньої з посади директора комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат» Запорізької обласної ради на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗПП України з підстав, передбачених контрактом за невиконання без поважних причин покладених на неї обовязків. Сюжет з цього питання було показано на телевізійному каналі «Запоріжжя» у новинах в програмі «Телекурєр» 25.12.2014 року. В цій же програмі 14.05.2015 року о 19.00 год. відбулась трансляція подій, які мали місце 14.05.2015 року біля приміщення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, в сюжеті було оприлюднено виступ-інтервю [PERSON] Оскільки повідомлення здійсненні [PERSON], були оприлюдненні відповідачем, як засобом масової інформації, і оприлюднення відбулося шляхом дослівного відтворення матеріалу, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними. До всього, на запит, відповідач отримав відповідь від Державної фінансової інспекції в Запорізькій області від 20.03.2015 № 08-03-15-15/1884, згідно якої, за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, де було встановлено незадовільну організацію колишнім керівником [PERSON] ведення бухгалтерського обліку, незабезпечення контролю за витрачанням бюджетних коштів та збереженням комунального майна, що призвело до порушень фінансової дисципліни на загальну суму 762,32 тис. грн., з яких порушення, що призвели до втрат фінансових та матеріальних ресурсів - 700,39 тис. грн., а відтак посилання позивача вважають такими, що суперечать фактичним обставинам. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, [PERSON] 26.12.2013 року була призначена на посаду директора Комунального закладу «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради. 25.12.2014 року була звільнена з займаної посади на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗПП України з підстав, передбачених контрактом за невиконання без поважних причин покладених на неї обовязків. 14.05.2015 року о 19.00 год. на телевізійному каналі «Запоріжжя» у новинах в програмі «Телекурєр» відбулась трансляція подій, які мали місце 14.05.2015 року біля приміщення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, та повязані з розглядом позову [PERSON] про поновлення на роботі. В сюжеті було оприлюднено виступ-інтервю [PERSON], повідомлення останньої обмежувалося наступним: «… щоб це доказати у нас були неодноразові провірки, в яких доказано документально, що майже на 700 тис. грошей вона украла у дітей-сиріт». Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Засобом захисту честі і гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи є спростування відомостей, які їх порочать. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст.60 ЦПК України й передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, обовязок довести відповідність розповсюдження відомостей покладається на відповідача, а на позивача - обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме тією особою, до якої пред'явлено позов. Судом встановлено, що у виступі відповідача, що трансльований Запорізькою обласною державною телерадіокомпанією, [PERSON] не посилається на позивача, не називає ні її прізвище, імя та по-батькові, ні інших родових ознак за яких можна було б за повідомленою інформацією ідентифікувати позивача чи встановити, що ця інформація стосується саме її. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що негативну інформацію стосовно неї розповсюдила саме [PERSON], приписуючи до її слів використання особового займенника «Я», в контексті: «майже на 700 тис. грошей я вкрала у дітей-сиріт». Проте, така інформація не відповідає дійсності, як встановлено судом, у трансльованому виступі [PERSON] конкретно на позивача не вказувала. Претензій з приводу розповсюдження негативної інформації до іншого відповідача Запорізької обласної державної телерадіокомпанії, працівниками якої змонтовано та трансльовано телепередачу з виступом [PERSON] в контексті проведеного під стінами Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя мітингу, позивач не ставить. З огляду на викладене, позивачем не доведено того, що інформація з вуст відповідача [PERSON] в трансльованому виступі стосується саме її особисто. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд зобовязаний визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відомості - це звістка, повідомлення; факт - дійсна, реальна подія; думка - твердження, що виражає оцінку чого-небудь, відношення до кого-небудь, погляд на що-небудь. Позивач, звертаючись до суду, вважає що негативна інформація міститься, лише в словах [PERSON], які є складовою програми «Телекурєр». Претензії щодо якості програми позивач не ставить, а відповідно до принципу диспозитивності, зазначена програма судом не досліджується та не береться до уваги. А за таких обставин, без встановлення особи, якої може стосуватися поширена [PERSON] інформація, визначити характер такої інформації не представляється за можливе. Розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed