Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначила, що 09.02.2007 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.05.2015 р. вказаний шлюб було розірвано, а з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Син залишився проживати разом з нею. Дитина фактично знаходиться на її утриманні, вона піклується про здоров»я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, крім занять у школі, син вчиться грати на скрипці та є членом ансамблю скрипалів Запорізького класичного ліцею, має успіхи, подяки та грамоти. Згідно довідки Запорізького класичного ліцею від 14.09.2015 р. їх син разом з ансамблем скрипалів готується до гастрольної поїздки в Германію, яка відбудеться протягом цього учбового року. Крім того планується поїздка ансамблю скрипалів в школу Еколь де Рош в Парижі для участі в концерті, присвяченому заснуванню цієї школи. Вона звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для участі в концертах, які плануються ансамблем скрипалів Запорізького класичного ліцею, у складі якого грає її син, однак відповідач безпідставно відмовляється надати такий дозвіл, чим чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на духовний та інтелектуальний розвиток дитини, як особистості, розширення її світогляду, бажання дитини досягти успіхів у музиці. За позовом [PERSON] просить суд надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; дозволити їй без згоди батька оформлювати проїзні документи та отримувати візи для тимчасового виїзду [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказавши, що бажає приймати участь у вихованні дитини, не створював перешкод у виїзді дитини за кордон. Позивач, звертаючись до нього за наданням дозволу на виїзд за кордон, вела мову про виїзди взагалі, не вказуючи конкретну країну та період. Він не має наміру перешкоджати сину у виїздах за кордон, але винесення рішення про надання дозволу на такий виїзд без його згоди до повноліття дитини, порушить його права, як батька. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.40). Представник третьої особи в судові засідання не з»явився, до суду подана заява про розгляд справи без їх участі, рішення по справі відносять на розсуд суду. Вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, приймаючи до уваги позицію третьої особи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.02.2007 р. по 22.05.2015 р., від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір»ю (а.с.4-5, 7). [PERSON] перебуває у складі ансамблю скрипалів Запорізького класичного ліцею (а.с.8). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. Згідно п.п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Позивач в процесі розгляду справи стверджувала, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням про необхідність вчинення нотаріальних дій для оформлення документів дитини для виїзду за кордон, та отримувала відмову, але в матеріалах справи відсутні докази таких тверджень. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в позовній заяві ставить питання про надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові виїзди дитини за кордон без визначення часового проміжку перебування у конкретній країні, до якої дозволяється такий виїзд, а також без зазначення конкретної мети виїзду дитини за кордон України, що суперечить положенням чинного законодавства. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Разом з тим, слід зазначити, що [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон України неповнолітньої дитини без згоди батька з зазначенням при цьому конкретного часу та місця перебування дитини, а також з зазначенням конкретної мети виїзду неповнолітньої дитини за кордон та наданням належних доказів на підтвердження тієї обставини, що батько дитини дійсно не надає своєї згоди на виїзд дитини за кордон. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі ст.88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed