Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

в с т а н о в и в : Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги наступним. Йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить будинок [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані він, дочка та колишня дружина [PERSON] . В 2018 році вона виїхала на постійне місце проживання до Хорватії. В даному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має. Перешкод у користуванні житлом їй не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. На підставі викладеного, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.(а.с.25). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с. 23), в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Кролевецької ДНК 18.12.2004 року та зареєстровано в реєстрі за №1-2493 (а.с.11 ) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2004 року (а.с.13) За змістом довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кролевецької міської ради №2249 від 11.02.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1969 року народження, [PERSON] , 1972 року народження, та [PERSON] , 1992 року народження (а.с.9) 26 грудня 2016 року рішенням Кролевецького районного суду справа №579/1823/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10) За змістом позовної заяви [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] , особистих речей у будинку не має, в 2018 року виїхала на постійне місце проживання до Хорватії. Факт реєстрації [PERSON] порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу в порядку спадкування. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в належному позивачу будинку [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталась до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved