Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату з урахуванням компенсації за невикористану відпустку і вихідної допомоги за період з 01 червня 2015 року по 24 липня 2015 року у сумі 7019,84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7380,17 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона з 06 лютого 2013 року по 24 липня 2015 року працювала на Приватному акціонерному товаристві «[PERSON], Інк» на посаді комірника. На день її звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата з урахуванням компенсації за невикористану відпустку і вихідної допомоги за період з 01 червня 2015 року по 24 липня 2015 року склала 7019,84 грн. На момент звільнення з нею не було здійснено розрахунок по заробітній платі, а свою відмову відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Такі дії відповідача є незаконними. У звязку з вищевказаним, відповідач має сплатити позивачці компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 7380,17 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Наполягала на розгляді справи саме 23 лютого 2016 року, оскільки відносно відповідача відкрита ліквідаційна справа. Справу просила розглянути без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на Приватному акціонерному товаристві «[PERSON], Інк» на посаді комірника. Згідно Наказу від 16.07.2015 року за № 759-к, [PERSON] була звільнена з 24 липня 2015 року з займаної посади, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату працівників (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Разом з тим, відповідач не провів розрахунок з позивачкою в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Фактично повний розрахунок з позивачкою відповідач не провів й досі. Розмір нарахованої, але не виплаченої позивачці заробітної плати за період з 01 червня 2015 року по 24 липня 2015 року, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, складає 7019 грн. 84 коп., що підтверджується довідкою відповідача від 23.12.2015 року за вих. № 485. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 червня 2015 року по 24 липня 2015 року, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, у розмірі 7019 грн. 84 коп. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 червня 2015 року по 24 липня 2015 року в межах суми платежу за 1 місяць. Також, позивачка просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24 липня 2015 року по 31 січня 2016 року. Згідно із ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Таким чином, період з 24.07.2015 року (день звільнення позивачки) по 23.02.2016 року (день ухвалення судом даного рішення) є часом затримки повного розрахунку, за прострочення якого стягується компенсація. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачкою при звільненні за період з 24.07.2015 року по 23.02.2016 року підлягає стягненню з відповідача. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Виходячи з вищенаведеного, попередніми повними відпрацьованими місяцями роботи позивачки є травень та червень 2015 року, її зарплатня за які склала 4327,94 грн. (за 39 робочих днів). Таким чином, середньоденна зарплатня позивачки складає 110,97 грн. Період затримки повного розрахунку з 24.07.2015 року по 23.02.2015 року складає 215 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку позивачки за весь час затримки складає 23858 грн. 55 коп., яка вирахувана наступним чином: 110 грн. 97 коп. (середньоденна заробітна плата позивачки) х 215 (кількість днів прострочення розрахунку). Але позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку лише за 133 дні затримки у сумі 7380,17 грн., а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оскільки суд не може вити за межі позовних вимог позивачки, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7380 грн. 17 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved