Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

В травні 2019 року до Першотравневого районного суду м.Чернівці звернулася позивачка [PERSON] з позовом до Чернівецької міської ради про скасування рішення Чернівецької міської ради. У позові посилалась на те, що 16 квітня 2018 року Чернівецька міська рада прийняла рішення №1216 «Про розгляд звернень фізичних осіб щодо передачі безоплатно у власність земельних ділянок, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визнання їх такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань». Пунктом 43 вказаного рішення [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , у власність, орієнтовною площею 0,0366 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01. Вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав: Так, їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2005 року належить 58/100 ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS] з належними до нього надвірними спорудами по [ADDRESS] . При укладенні вказаного договору купівлі-продажу інший співвласник будинковолодіння [PERSON] був присутній у нотаріуса та написав заяву про відмову здійснення переважного права купівлі 58/100 часток будинковолодіння. До того ж, у 1978 році [PERSON] продав частину вказаного буднику [PERSON] , яка за згодою останнього, добудувала свою частину будинку, у зв`язку із чим, рішенням Чернівецької міської ради від 23.08.2005 року №654/14 було змінено частки будинковолодіння: за [PERSON] закріплено 42/100 часток, а за [PERSON] - 58/100. Будинковолодіння по [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці площею 0,06 Га, відведеної під індивідуальне житлове будівництво [PERSON] (батькові [PERSON] ) на підставі протоколу засідання виконкому Чернівецької міської ради від 18.10.1956 року. Вказане рішення органу місцевого самоврядування ніким не скасовувалося, а тому є чинним. На даний час земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться у її (позивачки) спільному користуванні разом із іншим співвласником будинковолодіння - [PERSON] В 2006 році вони спільно з [PERSON] зверталися із заявами про приватизацію земельної ділянки у спільну сумісну власність, у зв`язку із чим, подали на розгляд сесії Чернівецької міської ради необхідну технічну документацію. Але [PERSON] в останню мить відмовився від приватизації, у зв`язку із чим, рішенням Чернівецької міської ради №98 від 22.08.2006 року їй відмовлено у передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Таким чином, вона була позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки. Як їй стало відомо, рішенням Чернівецької міської ради №1216 від 16.04.2018 року [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] у власність орієнтовною площею 0,366 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) код.02.01. При цьому таке рішення прийняте, незважаючи на те, що будинковолодіння знаходиться у спільній сумісній власності. Таким чином, вказаним рішенням Чернівецька міська рада на підставі поданих [PERSON] неправдивих відомостей фактично здійснила поділ земельної ділянки між двома співвласниками житлового будинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці, без доведення до відома іншого співвласника, а також без отримання його згоди. Враховуючи наведені вище обставини справи, посилаючись на норми чинного законодавства, просила скасувати п.43 рішення Чернівецької міської ради №1216 від 16.04.2018 року, яким [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] власність орієнтовно. Площею 0,0366 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. 02 липня 2019 року представником Чернівецької міської ради надано відзив на позовну заяву, де відповідач просив у задоволенні позову відмовити. На думку відповідача, при винесенні оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування, було дотримано відповідної процедури. Власником спірної земельної ділянки є Чернівецька міська рада, а тому, з огляду на те, що [PERSON] були надані на розгляд сесії усі необхідні документи та технічні матеріали, що підтверджують розмір земельної ділянки, підстав для відмови у задоволенні його заяви не було. Розгляд справи відбувався у відсутність позивачки [PERSON] , яка до суду не з`явилася, незважаючи на те, що повідомлялася судом про дату, місце та час розгляду справи. 08 липня 2019 року від позивачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив. Позивачка вказувала, що нею до матеріалів позову надано достатньо доказів, які свідчать про незаконність оспорюваного рішення. Зокрема нею надано лист Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 12.06.2018 року, яким встановлено незаконність оскаржуваного рішення. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] позов не визнав. Посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] також заперечували щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, на думку [PERSON] , він скористався своїм правом на приватизацію земельної ділянки, яка розташована у межах його частки у спільному будинковолодінні. При цьому, вважає, що жодних прав та інтересів позивачки [PERSON] оспорюваним рішенням не порушено. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників судового процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку про те, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником 58/100 ідеальних часток житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2005 року (а.с.12,14). Власником іншої 42/100 частин вказаного будинку є [PERSON] (а.с.15). Будинковолодіння по [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці розміром 0,06 га, яка була відведена під індивідуальне житлове будівництво [PERSON] на підставі рішення Чернівецької міської ради від 08.10.1956 року (а.с.16,17). Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається як в ст.120 Земельного кодексу, так і в ст.377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під таким будинком або спорудою після їх набуття. Як визначає ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитьсь у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Статтею 89 цього ж Кодексу передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Виходячи зі змісту вказаної норми Закону, при спільній власності земельна ділянка вважається єдиним об`єктом права, але право кожного зі співвласників на земельну ділянку може бути з визначенням ідеальної частки співвласників або без такого визначення. Спільна частка означає, що кожен із учасників спільної власності має право на визначену реальну або ідеальну частку земельної ділянки. При спільній сумісній власності її учасники наперед визначених часток земельної ділянки не мають. Тут право кожного зі співвласників рівною мірою поширюється на всю спільну земельну ділянку. Вони мають рівні права володіння, користування, а за певних умов і розпорядження нею. У 2006 році [PERSON] та [PERSON] спільно подали заяву про приватизацію земельної ділянки, однак [PERSON] відмовився від приватизації. У зв`язку із цим, рішенням Чернівецької міської ради №98 від 22.08.2006 року [PERSON] відмовлено у передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.19). В січні 2018 року [PERSON] звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин щодо вирішення питання про поділ земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.31). Рішенням Чернівецької міської ради №1216 від 16.04.2018 року [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] у власність орієнтовною площею 0,366 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) код.02.01. (а.с.11). Таким чином, вказаним рішенням фактично було здійснено поділ земельної ділянки між двома співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] , а саме між [PERSON] та [PERSON] , незважаючи на те, що згоди щодо визначення часток земельної ділянки, виділу їх в натурі, погодження меж земельної ділянки між співвласниками не досягнуто. На вказані порушення вказав й Департамент містобудівельного комплексу та земельних відносин у листі-відповіді на звернення [PERSON] . Так, в листі зазначено, що Управлінням на розгляд пленарного засідання міської ради був підготовлений проект рішення про відмову [PERSON] у задоволенні його звернення щодо поділу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, у зв`язку із тим, що це суперечить приписам статей 79-1,89 ЗК України (а.с.27). Таким чином, посилання в рішенні Чернівецької міської ради від 16.04.2018 року №1216 на складання проекту відведення частки земельної ділянки в розмірі 0,0366 га [PERSON] , на думку суду, є незаконним та таким, що суперечить вимогам 79-1,89 ЗК України. Враховуючи наведені вище обставини справи, а також досліджені та проаналізовані судом письмові докази, суд приходить до переконливого висновку про те, що позов [PERSON] в частині скасування рішення сесії Чернівецької міської ради підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають й стягненню судові витрати, понесені в рахунок сплати судового збору. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на правову допомогу. При цьому суд виходить з наступного: Так, у своєму позові [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу адвоката. На підтвердження понесених витрат надала акт виконаних адвокатом робіт на суму 3600 грн., а також довідку про те, що нею (позивачкою) сплачено адвокату Катеринчук Ю.В. кошти готівкою в сумі 3600 грн. за виконані роботи на підставі Договору про надання правничої допомоги. Втім, позивачкою не надано належного доказу (патіжного доручення на безготівкове перерахування судового збору чи банківської квитанції про прийняття платежу готівкою) щодо підтвердження понесених нею судових витрат на правову допомогу. При цьому довідка про внесення коштів, видана адвокатом, на думку суду, не може вважатися належним платіжним документом, що підтверджує факт отримання адвокатом коштів у заявленому розмірі та їх подальший облік. На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, слід відмовити.

Outcome: partial