Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем 15 лютого 2002 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Позивач зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалось через несумісність характерів, різні погляди на життя, різні життєві принципи та цілі та різне уявлення про сімейні відносини. Внаслідок побутових проблем та життєвих труднощів часто виникали конфлікти, сторони втратили взаєморозуміння і віддалились один від одного, що створило несприятливу психологічну атмосферу в сімї. Подальше сумісне життя стало недоречним. Останні 6 місяців сторони за взаємним бажанням припинили подружні відносини, стали проживати окремо один від одного, бажання помиритись ніхто не виявив, спільні плани на майбутнє відсутні. Подружжя спільного господарства не веде, не має спільного бюджету. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу. Судом 01.08.2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, якою зокрема було запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, докази по справі. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не направив, доказів не подав. Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Позивач зазначила, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, про що подав відповідну письмову заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про одруження серії 1-АМ № 096026, виданим 13.05.2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 15.02.2002, актовий запис № 197. (а.с. 4) Судом встановлено,\~що позивач\~з відповідачем\~від шлюбу\~мають двох\~неповнолітніх дочок [PERSON], [INFO], що підтверджується\~свідоцтвом про\~її народження\~серії 1-АМ\~№ 192331, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії 1-АМ № 230209. (а.с. 5-6) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, заслухавши пояснення сторін по справі, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 704, 80 гривень, що підтверджується квитанцією від 20.07.2018. (а.с. 1) Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що у звязку із зверненням до суду з даним позовом, позивач сплатила адвокату [PERSON]Є «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про розірвання шлюбу» 600, 00 гривень, що підтверджується договором-квитанцією № 336 від 20 липня 2018 року, наданим разом із позовом. (а.с. 7) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 48, виданим 16.12.1993 року. Таким чином,\~судом встановлено\~документальне підтвердження\~понесення позивачем витрат на правничу\~допомогув\~сумі 600,\~00\~гривень та\~співмірність розміру\~витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Відповідачем не доведено неспівмірності витрат. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 600, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved