Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

В серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 36 385,06 грн. та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 18 124,00 грн., всього 64 509,06 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . 23.04.2018 ухвалено рішення про розірвання шлюбу, а також стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідач добровільно не бере участі в додаткових витратах на утримання дітей, як це передбачено ст. 185 СК України. На додаткові витрати на утримання синів [PERSON] та [PERSON] за 2019-2020 роки позивачкою було витрачено 129 018,11 грн. В дану суму увійшло: лікування сина [PERSON] з початку 2019 року 36 920,97 грн.; на розвиток конкретних здібностей сина [PERSON] витрачено 55 849,14 грн.; на конкретні здібності сина [PERSON] витрачено 36 248,00 грн. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити половину додаткових витрат, пов`язаних з хворобою сина [PERSON] та із розвитком здібностей сина [PERSON] , що складає 64 509,06 грн. Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 30.12.2020 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Посилаючись на ті обставини, що позивачка не ставила його до відому про необхідність його участі у додаткових витратах, не радилась з ним у купівлі дорогої комп`ютерної техніки, велосипеда, встановлення системи брекетів, а також, не цікавилась його матеріальним станом. Вважає, що придбані позивачкою ноутбуки вартістю 51 999 грн. та 34 498 грн., комп`ютерна мишка вартістю 2 100,14 грн. та два крісла не відносяться до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом, тощо). Безпідставним є посилання позивачки на те, що вона несе додаткові витрати у зв`язку з спеціальною дієтою сина [PERSON] , оскільки жодного доказу, який би підтвердив значне збільшення вартості дієтичного харчування в порівнянні зі звичайним вона не надає. Відповідач зазначає, що він сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з його заробітку (доходу), до яких і входять витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття та не відносяться до додаткових витрат. Також, відповідач вказує, що на даний час він не має постійного місця роботи, на життя заробляє тимчасовими заробітками, та на утриманні в нього перебуває матір похилого віку, тому просить в задоволенні позову відмовити. 20.01.2021 до канцелярії суду позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на те, що ствердження відповідача про неповідомлення його про необхідність участі у додаткових витратах є неправдивою інформацією, що подається відповідачем до суду. Придбання ноутбуків та крісел обумовлене необхідністю облаштування робочих місць дітей з метою навчання та розвитку здібностей дітей у відповідності до статті 185 СК України. Враховуючи, що навчання у дітей відбувалося в один і той самий час, проходило дистанційно, то кожному був потрібен окремий ноутбук. Обґрунтування купівлі сину [PERSON] ноутбуку з високими технічними можливостями обумовлене напрямком освіти, який обрав син. Позивач звертає увагу суду на те, що абсолютно всі заявлені витрати підтверджено нею квитанціями, чеками, висновками лікарів, тощо. Стосовно матеріального стану відповідача, позивач зазначила, що відповідач не є тимчасово непрацюючою особою, відповідач є не працюючою особою взагалі, при цьому не стоїть на обліку в Центрі зайнятості та в 2020 році придбав квартиру в м. Бровари та авто бізнес- класу. Крім того, відповідач не надав жодних доказів про утримання матері та наявність потреби у такому утриманні. 27.01.2021 до канцелярії суду відповідач [PERSON] подав письмові заперечення на відповідь на відзив, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала із підстав, що наведені в такому, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, згоден відшкодувати витрати на лікування [PERSON] , а саме: окуляри та обстеження. Що стосується крісел та ноутбуків для дітей, вважає, що це примха матері, та як коли він виїздив до Китаю, то ноутбук в дітей був, а також, він придбав дітям телефони. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9 копії свідоцтв про народження). Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2018 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково, шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-11). В подальшому, 30.07.2020 заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду було задоволено позов [PERSON] про зміну розміру аліментів з 930 гривень на кожну дитину на 1/3 частину від доходу [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття (а.с.60-62). Як було встановлено судом, син сторін по справі - [PERSON] має хронічні вади зору, вади розвитку щелеп та зубів, а також виразкову хворобу дванадцятипалої кишки, гастрит, дуоденіт у зв`язку з чим потребує додаткових витрат на його догляд, розвиток та лікування. Так, лікарі рекомендують суворо дотримуватись спеціальної дієти. Крім цього, дитина потребує постійного спостереження лікаря щодо зміни якості зору, його корегування за допомогою спеціальних окулярів, лінз тощо. В квітні 2019 року [PERSON] було встановлено металеву брекетсистему на нижню та верхню щелепи вартістю 16 900 гривень, що підтверджено актом виконаних робіт №10 від 29.02.2020 (а.с.14). Станом на 2020 рік [PERSON] проходив курс лікування гастроезофагеальної рефлюксної хвороби у медичному центрі «BELADENT» (а.с.16-24), а також, курс корекції зору в медичному центрі «Доктор Оптика» (а.с.12). Позивачем доведено в ході судового розгляду, що для профілактики загострень хвороби системи травлення, син [PERSON] потребує спеціального фізичного навантаження, для чого позивачем було придбано йому велосипед вартістю (а.с.27). Витрати позивачки на лікування сина [PERSON] з початку 2019 року і по день подання позову, тобто по серпень 2020 року склали: окуляри (виготовлення та матеріали) - 3 550, 00 грн.; встановлення брекет системи (робота та матеріали) -16900,00 грн.: лікарські препарати та обстеження на суму 5 470,97 грн.; велосипед - 11 000,00 грн. Всього на суму: 36 920,97 гривень. Суд, також звертає увагу, що позивач, на даний час створила іншу родину і має ще одного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено документально. Крім цього, так як [PERSON] обрав собі майбутню професію програміста за напрямком «Інженерія програмного забезпечення», плідно готувався до вступу, та до ЗНО, ходив на додаткові заняття до вчителів, а потім, вступив до КПІ ім. Сікорського, це потребувало спеціального технічного обладнання, яке зумовлене високими технічними характеристиками, в зв`язку з цим, позивачкою було придбано ноутбук Apple Macbook, вартістю 51 999,00 грн., а також, мишу Apple Magic Mouse 2 вартістю 2 100,14 грн. та крісло офісне вартістю 1 750,00 грн. Всього на суму: 55 849,14 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.28-29). Сину сторін по справі - [PERSON] було також придбано крісло офісне вартістю 1 750,00 гривень а також, для виконання домашніх шкільних завдань та забезпечення дистанційного навчання в умовах карантину, було придбано ноутбук Apple Macbook Air вартістю 34 498,00 грн. Всього на загальну суму: 36 248,00 гривень. Розмір понесених позивачкою додаткових витрат на обох дітей в період за 2019 -2020 роки становить 129 018,11 грн., половина з яких складає (129 018,11:2=64 509,06). Зазначені розрахунки додаткових витрат документально доведено позивачем та докази долучені до матеріалів справи. Посилання відповідача на той факт, що з ним не обговорювали придбання зазначених речей та лікування сина, не радились з приводу його фінансових можливостей, не свідчить про відсутність необхідності несення матір`ю дітей додаткових витрат на синів протягом майже двох років, оскільки сини проживають з нею та дійсно потребують додаткових витрат з урахуванням наявності особливих обставин - розвитком їх здібностей та хворобами одного з синів. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Щодо фінансової спроможності батька дітей та його матеріального стану, суд, з урахуванням його заперечувальної позиції щодо позову, не знайшов підтвердження тому, що відповідач не має фінансової можливості сплатити додаткові витрати на дітей, підтвердження цьому є придбання ним в 2020 році нерухомості, а саме квартири в [ADDRESS] та автомобіля бізнес-класу Renge Rover, 2007 року випуску. Крім того, відповідач не надав жодних доказів про утримання матері та наявність потреби у такому утриманні. Докази, що подані позивачем в обґрунтування позову, відповідачем не спростовані в ході судового розгляду справи. Суд, при вирішенні даного спору, звертає увагу на постанову Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі №756/4947/17-ц в якій зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. При цьому суд, беручи до уваги встановлені обставини справи, дійшов висновку, що на додаткові витрати на утримання синів [PERSON] та [PERSON] за 2019-2020 роках позивачем витрачено 129 018,11 гривень (1/2 від цієї суми становить - 64 509,06 гривень, що в середньому за місяць складає близько 3 500 гривень на двох дітей, отже 1750 гривень додатково в місяць на кожну дитину). На думку суду, з урахуванням прожиткового мінімального розміру на дітей відповідного віку 15 і 17 років, дана сума є незначною та посильною для відповідача, який офіційно не працевлаштований в Україні, проте має заробіток за кордоном, що ним не заперечувалось, а тому батько дітей може забезпечити повну оплату половини додаткових витрат. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 64 509,06 грн. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved