Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради про тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька. Позов мотивовано тим, що 11 листопада 2003 року сторони спору уклали шлюб, від шлюбу є спільна дитина - [PERSON] [INFO], який проживає разом із позивачем. Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до того, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року шлюб розірвано. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що в період з 14.11.2014 року по 22.11.2014 року позивач разом із сином відпочивала у Республіці Єгипет. Даний виїзд закордон здійснений без згоди та супроводу батька - відповідача на підставі рішення Вінницького міського суду від 20.06.2014 року, яким було надано дозвіл малолітньому сину на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері без згоди та супроводу відповідача до 31.12.2014 року. Відповідач безпідставно заперечує та не дозволяє позивачу разом із дитиною відпочивати за кордоном, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти визнання позову заперечував, пояснив, що виїзд за кордон може негативно позначитись на успішності сина в школі, через те, що поїздки можуть відбуватись під час навчального процесу. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2006 року батьками [PERSON] [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. ( а. с. 6) Шлюб між батьками дитини було розірвано, що підтверджується рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012р. ( а. с. 5) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2014р. надано [PERSON] дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітнього сина [PERSON] [INFO], без згоди батька [PERSON]. Надано дозвіл малолітньому [PERSON] [INFO], на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до 31.12.2014р. до наступних країн: Єгипет, Туніс, Болгарія, Чорногорія, Греція, Італія, Іспанія, Туреччина, Росія. ( а.с.7-8) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2014р. змінено розмір аліментів стягуваних з [PERSON] аліментів відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17 серпня 2012 року. Вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 750 (сімсот п'ятдесят гривень) грн., починаючи з дня набрання чинності даним рішенням і до повноліття дитини. Стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17 серпня 2012 року по справі №206/5034/2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], припинено станом на день набрання чинності даним рішенням і вирішено повернути виконавчий лист до суду після завершення виконання. ( а. с. 11-12) Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів [PERSON] від 12.11.2014р. вбачається, що борг [PERSON] по аліментам на утримання сина [PERSON] за період з 02.08.20112р. по 02.10.2014р. складає 25699,99грн. ( а.с.13) Суд критично відноситься до твердження відповідача щодо неможливості надання дозволу на виїзд дитини в зв'язку з тим, що виїзд може зашкодити здоров'ю дитини, та призведе до порушення навчального процесу дитини в школі, оскільки доказів цього відповідач не надав, крім того, суд бере до уваги, що [PERSON] під час навчально-виховного процесу проявляє доброзичливість, товариськість, старанність, загальнонавчальні вміння та навички сформовані на високому рівні, що підтверджується психологічною характеристикою виданою директором ЗОШ І-ІІІ ступенів №32 Вінницької міської ради ( а.с. 38) а небажання відповідача і надати такий дозвіл суд розцінює, як непорозуміння між батьками. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Ст.152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Ст. 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил , записано дитину, яка прямує у його супровіді через державний кордон. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому суд вважає надати дозвіл [PERSON] на туристичні тимчасові неодноразові виїзди за кордон України з дитиною [PERSON] [INFO] до досягнення дитиною 16 років, без згоди та супроводу батька [PERSON] до наступних країн: Австралія, Австрія, Бельгія, Болгарія, Великобританія, Угорщина, В'єтнам, Германія, Греція, Грузія, Данія, Домінікана, Єгипет, Ізраїль, Індія, Іспанія, Канада, Кіпр, Латвія, Литва, Мальдіви, Швеція, Норвегія, ОАЕ, Польща, Португалія, Румунія, Сейшельські острови, Словакія, Словенія, Китай, США, Тайланд, Туніс, Турція, Франція, Хорватія, Чорногорія, Чехія, Швейцарія, Шрі-Ланка, Естонія, Японія. Згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. ст., 150, 151, 152, 154, 155 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року№ 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,

Outcome: approved