Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В червні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, зазначивши, що предметом спору є двокімнатна ізольована квартира № 2 загальною площею 44,8 кв.м, жилою площею 28 кв. м. і складається з двох ізольованих житлових кімнат, а саме з кімнати площею 17.6 кв.м. та кімнати площею 10, 4 в.м. Згідно свідоцтва про право власності на житло квартира належить на праві власності сторонам в розмірі ? її частини кожному. В квартирі зареєстровано та проживає шість осіб, а саме: позивачі, відповідач та двоє її неповнолітніх дітей. Квартира знаходиться в спільному користуванні сторін. Відповідач, являється рідною донькою [PERSON] та [PERSON], та рідною сестрою [PERSON], який являється інвалідом другої групи з дитинства. Відповідач часто ображає [PERSON], безпідставно конфліктує та ухиляється від сплати комунальних послуг. Добровільно встановити порядок конкретного користування квартирою відповідач відмовляється, що змусило позивачів звернутися до суду. Вказують, що на частку власності кожної зі сторін припадає (28:4)=7 кв.м. жилої площі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Вважають, що виділення відповідачу в порядку конкретного користування ізольованої жилої кімнати площеню 10,4 кв.м, що на 3,4 кв.м. більше ніж її частка власності в квартирі, не порушить будь - яких її законних прав і інтересів. Просять встановити порядок конкретного користування приміщеннями квартири [ADDRESS], виділивши в спільне сумісне користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 17,6 кв.м., [PERSON] з сім'єю три особи: сином [PERSON], 2009 р. н., донькою [PERSON], [INFO] - ізольовану житлову кімнату площею 10,4 кв.м, місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор - в спільне користування сторін. Відповідач в своїх письмових запереченнях не визнає заявлені позовні вимоги і вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Представник третьої особи Колєнченко Ю.В. не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, просить розглянути заяву у її відсутність, на підставі викладених в її запереченнях обставин. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 10.06.2002 року Відділом приватизації лержавного житловаого фонду Печерського району м. Києва квартира на праві власності належить сторонам в рівних долях (а.с. 9). В квартирі зареєстровано та проживає шість осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно довідки Міністерства здоров'я України [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства (а.с.16). Відповідач являється рідною донькою [PERSON] та [PERSON], та рідною сестрою [PERSON] Відповідач постійно ображає [PERSON], безпідставно конфліктує з ним. Добровільно встановити порядок конкретного користування квартирою відповідач відмовляється. Зазначене не спростовано відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про встановлення порядку конкретного користування квартирою, а отже наявність законних підстав для задоволення позову. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Позивачі просять суд встановити порядок конкретного користування приміщеннями квартири [ADDRESS] виділивши в спільне сумісне користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 17,6 кв.м., [PERSON] з сім'єю три особи: сином [PERSON], 2009 р. н., донькою [PERSON], 2012 р. н. - ізольовану житлову кімнату площею 10,4 кв.м, місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор - в спільне користування сторін. Як убачається з даних технічного паспорта квартира [ADDRESS] має загальну площу 44,8 кв.м., житлову площу 28 кв.м. та складається із 2-х ізольованих житлових кімнат, а саме: 1-а кімната площею 17,6 кв.м., 2-а кімната площею 10,4 кв.м.,; кухня площею 6,7 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., вбиральня площею 1,2 кв.м., коридор площею 6,8 кв.м. (а.с. 8). Судом також встановлено, що з приводу користування квартири між сторонами виникають конфлікти, відповідачем не надано згоди на добровільне встановлення порядку конкретного користування квартирою з позивачами, що є предметом спору. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Отже, враховуючи план квартири та беручи до уваги, що кімнати не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності, відносини відповідача до позивачів є неприязними, стосунки конфліктними, відповідачу виділяється ізольована кімната палощею 10,4 кв.м., що на 3,4 кв.м. більше ніж її частка власності в квартирі та місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор - в спільне користування з позивачами, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений останніми судовий збір в дохід держави по 320 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved