Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

В серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (надалі - позичальник) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та інфляційних втрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено генеральний договір про здійснення кредитування 06/95/141, з подальшим внесенням змін та пояснень, а саме: Додаткової угоди № 1 до Додаткової угоди № 4 від 29.11.2007 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року. Відповідно до основних положень Генерального договору ПАТ «Укрсоцбанк» надає позичальнику у формі разового кредиту у сумі 94 900,00 грн., зі сплатою 14,5 %. Позивач умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював. В результаті порушень умов кредитного договору, згідно розрахунку станом на 18.06.2018 року, позивач просить стягнути з відповідача 216 467,32 грн., а саме: суму заборгованості за кредитом - 80 423,77 грн., суму заборгованості за відсотками - 114 927, 32 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 12 108, 76 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 9 007, 47 грн., а також судовий збір у розмірі 3 247, 01 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи наявна заява, відповідно якої, представник позивача просить судове засідання провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 45-48). Відповідач у судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128, відзиву на позов до суду не надала (а.с. 42, 43, 49, 51). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України [PERSON] , надалі за текстом - «Позичальник» уклали генеральний договір про здійснення кредитування № 06/95/141, з подальшим внесенням змін та доповнень, а саме: Договір про внесення змін № 1 до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22 листопада 2006 р., Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 1 від 22.11.2006 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року, Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 2 від 04.07.2006 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року, Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 3 від 28.09.2007 року Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року, Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 4 від 29.11.2007 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року. 29.11.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАН надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України БІБІНА ГАЛИНА ІВАНІВНА, надалі текстом - «Позичальник» уклали Додаткову угоду № 06/95/141-4 до Генерального договору і здійснення кредитування № 06/95/141 від 22 листопада 2006 р., (надалі за текстом -Кредиті договір). Відповідно до Основних положень Генерального договору Кредитор надає Позичальнику Кредит у формі разового кредиту в сумі 94 900,00 гривень, зі сплатою 14,5 % (чотирнадцять). Крім процентів, Позичальник сплачує Кредитору комісії, види, розміри та строки сплати яких визнач в п. 6 цієї Додаткової угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, вказано, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Однак, як зазначено в ст. 8 п.п. 8.1., 8.3. Прикінцевих положень Загальних умов кредитування до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 усі додатки, зміни та/або доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі, підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін та скріплені печатками юридичної особи з обов`язковим постанням на цей Договір. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими на те представниками Сторін та скріплені шматками юридичної особи та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Згідно ст. 638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Враховуючи у відповідності зі ст. 80, 81 ЦПК України, судом визначено, що позивачем не надано достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як вбачається з матеріалів справи, Додаткова угода № 06/95/141-4 до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22 листопада 2006 року не містить підпису відповідача по справі, таким чином, позивач не надав доказів того, що відповідач прийняв на себе відповідальність за кредитним договором, шляхом прийняття пропозиції (акцепту), засвідчивши цей факт своїм особистим підписом. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням викладеного, розглянувши цивільну справу всебічно та з врахуванням наданих доказів, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав жодних належних доказів.

Outcome: dismissed