Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

в травні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2011 року з відповідача на його користь стягнуто борг розмірі 112 189,00 грн., рішення суду відповідачем не виконувалось до квітня 2016 року, вважає, що за період з дня набрання рішенням законної сили до квітня 2016 року з відповідача підлягає стягненню пеня, інфляційні нарахування, три відсотки річних за користування чужими коштами, розрахунок яких наводиться у додатках до позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, надала суду додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. З врахуванням зазначеного, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2009 року [PERSON] надано позивачу розписку про те, що вона зобов'язується сплатити на його користь 9 782 Євро за виконану роботу по виготовленню басейну. Строк оплати коштів визначено грудень 2009 року. Зазначені грошові кошти відповідачем у визначений строк сплачено не було. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2011 року із відповідача на користь позивача стягнуто борг у розмірі 112 189,00 грн., рішення набрало законної сили 20.09.2011 року. Незважаючи на заборгованість у валюті платежу Євро, вказана сума боргу стягнута з відповідача рішенням суду у національній валюті Україні. На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист, що пред'явлений позивачем до виконання в ВДВС Пустомитівського РУЮ. Станом на 27 березня 2016 року, період до якого позивачем проведено нарахування на суму боргу згідно позовної заяви, рішення суду від 09 вересня 2011 року залишалось не виконаним, борг відповідачем не сплачувався. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порядок примусового виконання рішення суду врегульовано нормами ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2011 року у відповідача виникло грошове зобов'язання перед позивачем на суму 112 189,00 грн. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, вищевказане грошове зобов'язання відповідачем не виконувалось в період з жовтня 2011 року по березень 2016 року включно, з останнього слід стягнути інфляційні втрати на суму боргу за весь час прострочення, що становить 92 399,20 грн., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 10 115,45 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення пені, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно вимог ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Зважаючи на вищенаведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, оскільки письмовий правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання неустойкою між сторонами не укладався, нарахування пені та її розмір за несвоєчасне виконання зобов'язання сторонами не обумовлювалось. Покликання позивача при нарахуванні пені на вимоги ст. 1048 ЦК України є безпідставними, оскільки вказана нормами регулює відносини з приводу договорів позики, а надана позивачу розписка про повернення грошових коштів не є договором позики в розумінні норм цивільного законодавства, а лише підтверджує обов'язок оплати відповідачем коштів по договору підряду. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved