Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

В січні 2015 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - про встановлення факту приналежності нерухомого майна, за переліком у заяві, ПП «Солітон». Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що він є єдиним учасником ПП «Солітон» та володіє корпоративним правами щодо вказаного ПП, у зв'язку з чим він зацікавлений у визнанні за ПП «Солітон» права власності на зазначені об'єкти нерухомого майна, що фактично були придбані підприємством у ВАТ «Кагарлицький», однак права власності на які не були своєчасно зареєстровані у встановленому законом порядку. Також заявник за текстом заяви зазначав, що на теперішній час ВАТ «Кагарлицький», ліквідовано, а тому врегулювати вказане питання щодо переходу права власності у позасудовому порядку можливим не вбачається. В судове засідання учасники справи не з'явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до поданих заяв заявник заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, представник заінтересованої особи проти задоволення вимог заявника не заперечував. Дослідивши матеріали справи суд вказує на наступне. [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту та просив суд встановити факт правомірного володіння нерухомим майном за адресою [ADDRESS], Одеської області - Приватним підприємством «Солітон». Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так позивач, звертаючись до суду з зазначеною заявою як на підстави свого звернення посилався на те, що він є засновником ПП «Солітон» та відповідно власником корпоративних прав щодо такого підприємства, а отже, відповідно до ч.1 ст. 167 ГК України, має право на отримання певної частки прибутку даної організації та активів у разі ліквідації останньої. З долучених до матеріалів справи копій документів вбачається, що [PERSON] вчиняв юридично-значущі дії від імені ПП «Солітон». Такий висновок випливає зокрема з копії договору купівлі-продажу від 15.04.2013 року, копії попереднього договору від 06 березня 2013 року, переліку об'єктів які входять до складу Майна за договором купівлі-продажу, Актом приймання-передачі майна до договору купівлі-продажу від 15.05.2013 року. Однак з наданих до суду документів юридичного зв'язку, між ПП «Солітон» та заявником, як утримувачем корпоративних прав щодо такого підприємства, на теперішній час - не вбачається: відсутні будь-які витяги про державну реєстрацію таких прав, відсутні відомості установчих документів підприємства, та не надані будь-які інші докази, що підтверджували б наявність у заявника, [PERSON], корпоративних прав щодо ПП «Солітон». Разом з тим суд вказує і на те, що посилання заявника на те, що у майбутньому може скластися певна ситуація (зокрема у разі ліквідації вказаної юридичної особи), за якої його права зазнають обмеження є неналежним, оскільки ґрунтуються на припущеннях, що суперечить засадам цивільного судочинства, викладених у ч.4 ст. 60 ЦПК України. При цьому суд вказує, що зі змісту вимог заяви, у випадку їх задоволення - у першу чергу мав би місце захист майнових прав ПП «Солітон», та з цього приводу суд вказує, що відповідно до положень ст. 28 ЦПК України юридичні особи мають самостійну цивільну та цивільно-процесуальну дієздатність та здійснюють свої процесуальні права та обов'язки через представників, що діють на передбачених законом підставах. Таким чином вказана юридична особа має право самостійно відстоювати свої інтереси у органах державної влади, у зв'язку з чим, вимоги заявника, з огляду на те, що він звертається до суду як фізична особа, вбачаються неналежними. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та з такого заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається необґрунтованою, та такою, що немає підстав для її задоволення. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України понесені заявником судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed