Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

В червні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТзДВ«Гарантія»), [PERSON], посилаючись на те, що 25.10.2013р. о 09 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Hyundai» р/н [NUMBER] по вул. Грушевського у м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Меrсеdes-Benz 200» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.13.1 Правил дорожнього руху, України (далі-Правила), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2013р., відповідно до якої він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Внаслідок даного ДТП автомобілю марки «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER], були завдані механічні пошкодження, а саме були пошкодженні: заднє ліве крило, задня панель зліва, задній бампер, кришка багажника, розбитий задній лівий стоп, вибито заднє ліве колесо, задній лівий диск. Позивач вказав, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Hyundai» р/н [NUMBER] була, згідно полісу серії №АС/4327086 від 14.07.2013р., застрахована СТзДВ «Гарантія», про що повідомив останній, і куди після ДТП із заявою про виплату страхового відшкодування, та іншими документами звернувся позивач. Стверджував, що згідно зі звітом про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Меrсеdes-Benz 200» р.н. [NUMBER], оригінал якого знаходиться у СТзДВ «Гарантія», вартість відновлюваного ремонту автомобіля перевищує дійсну вартість транспортного засобу на момент ДТП, яка становить 39900,00 грн. Тому, 28.01.2014р. між позивачем та СТзДВ «Гарантія» було підписано угоду про визначення транспортного засобу «Меrсеdes-Benz 200» р.н. [NUMBER] фізично знищеним та уцінення його залишкової вартості до 20200,00 грн. Таким чином, СТзДВ «Гарантія», за думкою позивача, повинно сплатити йому різницю між дійсною ринковою вартістю транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди та його залишковою вартістю в розмірі 19700,00 грн., за винятком франшизи у розмірі 1000,00 грн., яку повинен сплатити [PERSON] Оскільки до теперішнього часу СТзДВ «Гарантія» не виплатила йому страхове відшкодування, прострочив його виплату на 45 днів, то відповідно до п.36.5 ст.36 Закону він також має право на стягнення СТзДВ «Гарантія» на свою користь пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в розмірі 690,33грн. Крім того, позивач стверджував, що діями відповідачів йому були спричинені не тільки матеріальна шкода, але і моральні страждання та нервові переживання, моральну шкоди він оцінює в розмірі 5000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з СТзДВ «Гарантія» страхове відшкодування в розмірі 18700,00 грн., пеню в розмірі 690,33 грн., а також просив стягнути солідарно з СТзДВ«Гарантія» та [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн., та суму судового збору у розмірі 243,90 грн. Представник Адвокатського Бюро «[PERSON]», діюча за довіреністю від 03 лютого 2014р. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.58). Відповідачі СТзДВ «Гарантія» та [PERSON] в судове засіданні не з'явилися, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, причини своєї не явки суду не сповістив (а.с.46,47,57). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 25.10.2013р. о 09 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Hyundai» р/н [NUMBER] по вул. Грушевського у м. Одесі, не врахував дорожню обстановку та не витримав безпечного інтервалу, скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Меrсеdes-Benz 200» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 29.10.2013р. автомобіль марки «Hyundai» р/н [NUMBER] належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с.18). Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.13.1 Правил дорожнього руху, України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2013р., відповідно до якої він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.24). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER], були завдані механічні пошкодження, а саме були пошкодженні: заднє ліве крило, задня панель зліва, задній бампер, кришка багажника, розбитий задній лівий стоп, вибито заднє ліве колесо, задній лівий диск, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.17). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ №11 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 14.05.2011р. автомобіль марки «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER] на теперішній час належить на праві власності [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Hyundai» р/н [NUMBER] була застрахована СТзДВ «Гарантія», що підтверджується копією полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АС/4327086 від 14.07.2013р. (а.с.20). З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2011р. [PERSON], як власник автомобіля марки «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER], передав вказаний автомобіль на підставі довіреності від 19.05.2011р., яка відсутня в матеріалах справи, в користування та розпорядження [PERSON], який на час скоєння ДТП передав даний автомобіль [PERSON] (а.с.12). Встановлено, що 31.10.2013р. [PERSON] на підставі довіреності передав автомобіль марки «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER] в користування та розпорядження позивачу [PERSON] (а.с.12). Крім того, згідно вказаної вище довіреності [PERSON] було надано право продати, обміняти, передати в оренду, позичку, заставу в забезпечення його власних зобов'язань, а також представляти інтереси власника в органах Державтоінспекції МВС України, органах нотаріату, в інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності … (а.с.12). Отже, зі змісту довіреності від 31.10.2013р. [PERSON] має право представляти інтереси власника автомобіля марки «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER] в державних органах. Таким чином, після того, як автомобіль «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER] 25.10.2012р. отримав в результаті ДТП механічні пошкодження, він був переданий в користування та розпорядження позивачу [PERSON] на підставі довіреності від 31.10.2013р. Встановлено, що 06.12.2013р. [PERSON] звернувся до СТзДВ «Гарантія» з заявою про виплату страхового відшкодування, та іншими документами (а.с.22). Також з матеріалів справи вбачається, що 28.01.2014р. між СТзДВ «Гарантія» та [PERSON] була укладена угода про те, що транспортний засіб марки «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER], пошкоджений внаслідок ДТП, яка відбулася 25.10.2013р. в м.Одесі визнається фактично знищеним та його залишкова вартість становить 20200,00 грн. (а.с.23). При цьому вказана угода не підписана страховиком, а саме СТзДВ «Гарантія», в матеріалах справи відсутня належна оформлена її копія, а також відсутній оригінал вказаної угоди з мокрою печаткою. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутній звіт про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Меrсеdes-Benz 200» р/н. [NUMBER], і на вимогу суду представник позивача його не надав. Твердження позивача про те, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Меrсеdes-Benz 200» р/н. [NUMBER] перевищує його дійсну вартість на момент ДТП, яка становить 39900,00 грн., не підтверджена жодним доказом. Таким чином, суд встановлено, що на момент ДТП позивач не був його учасником, а також не був ні власником, ні користувачем автомобіля «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER]. Відповідно до ст.38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявника та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Згідно ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Отже, відповідно до довіреності від 31.10.2013р. [PERSON] не може бути позивачем у справі, а тільки представником власника автомобіля або користувача і діяти від їх імені. З позовної заяви вбачається, що позивачем у справі є представник власника автомобіля [PERSON], який діє від свого імені і в своїх інтересах. Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Статтею 29 Закону України №1961-1У передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством... Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, тобто потерпілому, яким не є [PERSON] Крім того, згідно ст.26-1 Закону України №1961-1У страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г1» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,-МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, зі змісту Закону України №1961-1У вбачається, що вказаним законом не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди за шкоду заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187). Власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00грн. позивач послався на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням належного йому автомобіля «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER]. Пошкодження автомобіля спричинило йому нервові переживання, так як він був позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися автомобілем. Крім того, сума відшкодування так і не була йому виплачена. Але, як було встановлено судом, вказаний автомобіль на час ДТП не належав позивачу і не знаходився в його користуванні. Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до п. 36.4.,36.5 ст.36 Закону України №1961-1У виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Таким чином, виплати страхового відшкодування, моральної шкоди, судові витрати здійснюються потерпілим у ДТП, яким не є позивач. Оскільки автомобіль «Меrсеdes-Benz 200» р/н [NUMBER] був переданий позивачу після ДТП у пошкодженому вигляді, і відповідно до угоди, начебто укладеної між ним та СТзДВ «Гарантія» був визнаний фактично знищеним, то вказаною ДТП не були порушені майнові права [PERSON], та останньому не завдавалась моральна шкода. За таких обставин, суд вважає, що у позивача не виникла право вимоги і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судовий збір у справі складає 243,60грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду. Оскільки позивачу було відмовлено в задоволенні позову, то судовий збір не повертається

Outcome: dismissed