Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

В червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 44217 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 травня 2017 року між товариством та [PERSON] був укладений договір позики № 182924 в електронній формі. За умовами п. 1.1. договору позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. В порядку, визначеному п. 1.4. договору, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1000 грн. [PERSON] отримані грошові кошти в передбачений договором строк не повернув, внаслідок чого станом на 16 червня 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 44217 грн, з яких: 1000 грн - основний борг; 21671,20 грн - заборгованість за процентами; 21546 грн - заборгованість за простроченими процентами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав за обставин на їх обґрунтування, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження із постановленням заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» згідно зі свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27 жовтня 2015 року, є фінансовою установою, зареєстрованою в реєстрі фінансових установ за №16103225, що надає фінансові послуги з надання в позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 04 травня 2017 року сторони уклали договір позики №182924 в електронній формі, згідно з п. 1.1., п. 1.3., п. 1.5. якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності на строк 5 днів зі сплатою процентів за користування позикою: 1,9 % від суми позики, але не менше 30 грн за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2. цього договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п. 7.1. зазначеного договору його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» (далі - Правила), які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Згідно з п. 4.1., п. 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. 04 травня 2017 року на картковий рахунок [PERSON] позивач перерахував суму позики в розмірі 1000 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке на підставі договору з ТОВ «ВЕЛЛФІН» про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року організовує здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів. [PERSON] взяті не себе за договором зобов`язання як позичальник не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув. Відповідно до наданої ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідки заборгованість за договором позики станом на 16 червня 2020 року складає 44217 грн, з яких: 1000 грн - основний борг; 21671,20 грн - заборгованість за процентами; 21546 грн - заборгованість за простроченими процентами. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України). За положеннями ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За визначенням у ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (даліЗакон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3, ч. 5, ч. 6 і ч. 7 ст.\~11\~цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Як вбачається з наявної у матеріалах справи роздруківки електронної форми заявки про надання позики з офіційного сайту позивача 04 травня 2017 року [PERSON] у встановленому в п. 4.1., п. 4.2. Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх зазначених в електронній формі полів, що позначені позичальником як обов`язкові до заповнення. Заявка для отримання позики містить відомості про бажану суму позики, її строк, всі ідентифікуючі дані про позичальника, зокрема прізвище, ім`я та по-батькові, серію та номер паспорта, індивідуальний податковий номер, відомості про адресу місця проживання та роботи, а також фото [PERSON] і фото першої сторінки його паспорта. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. 641, 644\~ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку та умов кредитування, прав і обов`язків сторін. Вони містять інформацію, необхідну для укладення договору. Реєстрація [PERSON] на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номера банківської картки для перерахування коштів, підтвердження ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що [PERSON] був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики. 04 травня 2017 року на картковий рахунок відповідача позивач перерахував суму позики в розмірі 1000 грн. Отже, між TOB «ВЕЛЛФІН» і [PERSON] був укладений договір позики в електронній формі, в якому сторони погодили істотні умови, зокрема розмір позики, строк кредитування, розмір відсотків за користування позикою і сукупну її вартість. Такі дії сторін відповідають наведеним приписам ЦК України щодо форми та змісту цього виду договорів, а також ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика. При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд на підставі ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12. Станом на день подання позову [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав. 1000х1,9:100=19 грн (відсотки за один день). 19х4+30=106 грн. (відсотки за 5 днів кредитування). Згідно з п. 2 графіка розрахунків до договору позики сукупна вартість позики становить 1106 грн, а саме : 1000 грн. - основний борг; 106 грн\~проценти за користування позикою. Зважаючи на погоджений сторонами строк кредитування (5 днів), у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів і прострочених процентів станом на 16 червня 2020 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, що порушило законні права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості за основним боргом та процентами в межах строку дії договору. Вимога про стягнення заборгованості за простроченими процентами суперечить закону, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави для їх нарахування. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 1106 грн. В задоволені решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 52,55 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 2,5 %).

Outcome: partial