Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дітей. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем 16.11.2001 зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на початку 2015 року сімя розпалась остаточно. З того часу між позивачем та відповідачем припинено спільне проживання і ведення господарства. Також позивач зазначає, що збереження сімї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки шлюб має формальний характер і його збереження суперечить інтересам обох сторін. Примирення з відповідачем позивач вважає неможливим. З 08.06.2018 припинилися будь-які надходження від відповідача на утримання дітей та на момент предявлення позову між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо рівня матеріального утримання дітей і порядку надання ним матеріального утримання. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2\~500, 00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше встановлених законом відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 24.07.2018 і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 500, 00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 24.07.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище «Мойсеєва». Судом 10.09.2018 постановлено ухвалу про розєднання в самостійні провадження позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дітей, якою відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач та відповідач в підготовче засідання не зявилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Однак, 03.10.2018 позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог у повному обсязі. 28.09.2018 відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу. (а.с. 87-89) Враховуючи вищевикладене, заяви позивача і відповідача та положення ст. 198 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання у відсутність позивача та відповідача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про одруження серії І-АМ № 071191, виданим 16.11.2001 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 16.11.2001, актовий запис № 2386. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 38) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 47-48) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 352, 40 гривень. Доказів понесення інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved