Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

В травні 2021 року позивач звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просить визнати недійсним договір № 20191113366643 від 13.11.2019, укладений між ним та відповідачем. Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що у договір відповідач включив положення, які відповідно до статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки по-перше, умовами договору передбачено, що позивач повинен сплачувати пеню двічі. По-друге, при порушенні позичальником своїх зобов`язань на вимогу кредитодавця позичальник сплачує на його користь пеню у розмірі 3% від простроченої суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що ставить позивача як позичальника у тяжке, несправедливе становище. Також, при видачі кредитних коштів відповідач не ознайомив позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Крім того, наявні порушення статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомив позивача про умови та строки обробки його персональних даних, а з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана позичальником згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Отже, умови кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, та є підставою для визнання такого договору недійсним. Ухвалою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12.05.2021 справу передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду міста Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021 справу передано судді Коваленку І.В. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. Позивач при подачі позову подав заяву від 29.04.2021 про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що 13.11.2019 на підставі заяви-приєднання до умов Договору приєднання про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів між сторонами був укладений кредитний договір № 20191113366643. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору предметом Договору є надання кредитором позичальникові кредиту у сумі 30 000,00 грн. на споживчі цілі на строк, зазначений у пункті 1.5 договору, тобто по 12.11.2022. Згідно пункту1.3 розмір процентної ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: з першого дня користування кредитом - 5% в день; з другого дня до кінця строку - 0,25% в день. Згідно графіку платежів, передбаченого пунктом 1.5 договору та пункту 5 паспорту споживчого кредиту позивач повинен протягом 36 місяців сплачувати по кредиту періодичні платежі у розмірі 2552,00 грн. на місяць. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. З аналізу змісту кредитного договору № 20191113366643 від 13.11.2019 та паспорту споживчого кредиту, судом встановлено, що кредитодавець у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію. [PERSON] своїми підписами засвідчив, що він погодилася на отримання у кредит коштів, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Позивач не був позбавлений можливості згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», а також пункту 4.4.4 договору №20191113366643 відмовитися від цього договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення протилежній стороні в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Щодо доводів позивача про несправедливість умов оспорюваного кредитного договору щодо встановлення умовами договору пені у розмірі 3% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, що, на його думку, складає майже 100% компенсації та свідчить про його обов`язок сплачувати пеню двічі, суд вважає такі доводи безпідставними та не підтвердженими відповідними доказами, з огляду на зміст оспорюваного договору. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. При цьому, як пункт 7.2 кредитного договору так і паспорт споживчого кредиту, підписані позивачем, містять однакову норми щодо підстав та розміру нарахування позичальникові пені, а саме: у разі прострочення Позичальником строків сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (чергового платежу) останній сплачує Кредитору пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми кредиту (суми чергового платежу) та/або процентів за кожен день прострочення. При цьому, нарахована сума пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяли у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 % суми простроченого платежу, а сукупна сума пені не може перевищувати половини загальної суми кредиту. Згідно статей 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, а спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed