Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 10 055 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями; 16 376, 24 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та судові витрати у розмірі 840, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2019 року [PERSON] керуючи транспортним засобом Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] на 36 км. автодороги Київ - Овруч в порушення вимог п.п. 11.3, 11.4 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Audi 100 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. В наслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. За страховим випадком, що стався 07.09.2019 року згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ-6140912 від 24 вересня 2018 року та страхового акту ДКЦВ - 18585 затвердженого 12.12.2019 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатила позивачу стразове відшкодування у розмірі 36 805, 76 грн. Відповідно до акту оцінювача - аварійного комісара [PERSON] , а саме: вартість відновлювального ремонту 52 182 грн.; вартість транспортного засобу після ДТП - 16 376, 24 грн.; розмір страхового відшкодування - 36 805, 76 грн. Таким чином майнова шкода, яка завдана позивачу в результаті ДТП становить 16 376, 24 грн. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом ДТП, яке відбулось 07.09.2019 року. Також позивач зазначив, що крім матеріальних збитків, йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у завданні позивачу негативних наслідків в результаті ДТП, а тому моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 10 055 грн., тобто розмір п`яти прожиткових мінімумів помножений на п`ять місяців. На підставі викладеного, [PERSON] змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.08.2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.10.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій заявлені позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача 03 лютого 2021 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 07.09.2019 року близько 13 год. 00 хв. гр. [PERSON] в порушення п.п. 11.3, 11.4 ПДР України на 36 км. автодороги Київ - Овруч, керуючи автомобілем Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Audi 100 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті чого трапилось зіткнення, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та стягнуто з останнього судові витрати. Постанова суду набрала законної сили 12.11.2019 року. Частинами 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті даної ДТП з вини водія [PERSON] був пошкоджений автомобіль Audi 100 д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована станом на момент дорожньо - транспортної пригоди у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» поліс страхування № АМ-6140912 від 24.09.2018 року. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу № 336_19_USG від 22.09.2019 року, складеного ТОВ «Агенція «експертиза та оцінка» вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi 100 д.н.з. [NUMBER] , визначена з витратним підходом та склала 245252, 93 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля Audi 100 д.н.з. [NUMBER] , визначена за витратним підходом та склала 101528, 12 грн.; ринкова вартість автомобіля Audi 100 д.н.з. [NUMBER] визначена за порівняльним підходом склала на дату пошкодження (ДТП) 53182 грн. На підставі виконаних досліджень та розрахунків, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу Audi 100 д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП станом на 07.09.2019 року склала 53182 грн. [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про страхове відшкодування. На підставі страхового акту № ДКЦВ-18585 та розрахунку суми страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 12.12.2019 року здійснила виплату страхового відшкодування матеріального збитку [PERSON] у розмірі 36 805, 76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 30285 від 12.12.2019 року. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Звернувшись із заявою про отримання страхового відшкодування до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», позивач [PERSON] здійснив відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з можливих способів захисту свого порушеного права. Під час розгляду вказаної цивільної справи судом встановлено, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 36 805, 76 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на корить позивача різницю між виплаченим ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»розміром страхового відшкодування матеріального збитку 36 805, 76 грн. та розміром матеріального збитку 53182 грн., тобто 16 376, 24 грн. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під час розгляду справи не було встановлено, що позивач [PERSON] зазнав моральних збитків та душевних страждань, доказів цього до суду не надав, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 055 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що позов ТОВ «ПІАНО» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача в сумі 520, 95 грн. виходячі з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 16 376, 24 грн.) * 840, 80 грн. (сума сплаченого судового збору) / 26 431, 24 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 520, 95 грн.

Outcome: partial