Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яким просила встановити факт проживання її з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 1996 року по 08.10.1999 року. Визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном та в порядку поділу, визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири. В заяві [PERSON] зазначила, що з жовтня 1996 року проживала однією сім'єю з відповідачем. 08.10.1999 року вони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання, за спільні кошти ними з відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Зазначила, що підставою її звернення до суду з даним позовом, послужила відсутність домовленості з відповідачем щодо спільного користування та добровільного розподілу майна. Посилаючись на викладене просила позовні вимоги задовольнити. Також просила стягнути з відповідача витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 2000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,21 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про їх задоволення. До судового засідання відповідач не з'явився повторно, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно. З відома позивача, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони з жовтня 1996 року стали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство. З 08.10.1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Факт спільного проживання сторін та ведення спільного господарства знайшов своє підтвердження, як показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] так і Актом про проживання від 10.10.2013 року. Таким чином, вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання її та [PERSON] в однією сім'єю без реєстрації шлюбу знайшли своє підтвердження при розгляді справи та підлягають задоволенню. Вирішуючи спір, щодо спільного майна, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ст..5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VІІ Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (виникнення правовідносин). За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 ЗУ «Про власність», ст. 22 КЗпроШ України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 ЗУ «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»). Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: - майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету) - інше не встановлено письмовою угодою між ними. Вказана правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13, якою зазначено, що майно набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету) 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06.11.1997 року відповідач [PERSON] за договором купівлі продажу №7640 придбав квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, при розгляді справи було встановлено, що спірне майно придбано сторонами внаслідок спільної праці сім'ї та за спільні кошти. Вказане знайшло своє підтвердження, як показами свідків [PERSON], [PERSON], так і нотаріально посвідченою заявою [PERSON], якаю та підтвердила факт передачі у борг позивачці у 1997 році 5000 грн. на купівлю квартири. Крім того, відповідно до Довідки №424 управління освіти Миколаївської міської Ради у 1996-1997 роках позивач працювала на посаді вихователя ДНЗ №92 та мала постійний дохід. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості заявлених вимог. Відповідно до положень ст..88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1987,21 грн., з яких1500 грн. витрати на правову допомогу та 487,21 грн. витрати по сплаті судового збору

Outcome: approved