Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Аграна Фрут Україна» про стягнення коштів. Позов мотивований тим, що з 21.04.2011 року по 26.10.2011 року [PERSON] було оплачено ТОВ «Аграна Фрут Україна» від імені ТОВ ОК «Шлях» за рахунок його власних коштів 300 041, 00 гривень за поставку товару, а саме бочки металевої конусної. Підтвердженням цьому є те, що на всіх платіжних квитанціях вказано, що платіж проводився через [PERSON] Проте, договірних відносин між позивачем та відповідачем не було, а дані кошти були сплачені помилково, а тому підлягають поверненню. У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України коштів в сумі 300 041, 00 гривень. Ухвалою суду від 15.05.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ТОВ ОК «Шлях». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Надав суду письмові заперечення. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ ОК «Шлях» заперечували щодо задоволення позовних вимог. Надали суду письмові заперечення. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що між ТОВ «Аграна Фрут Україна» та ТОВ ОК «Шлях» в період з 21.04.2011 року по 26.10.2011 року існували господарські правовідносини, які полягали в домовленості про поставку відповідачем третій особі бочок металевих конусних, що було визнано сторонами по справі, а тому не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що в період з 21.04.2011 року по 26.10.2011 року на рахунок отримувача - ТОВ «Аграна Фрут Україна» здійснювалось перерахування коштів за бочку конусну. З платіжних документів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що дані кошти перераховувались ТОВ ОК «Шлях» через [PERSON]; код платника - 240451541, який як встановлено судом є кодом ЄДРПОУ ТОВ ОК «Шлях»; розрахунковий рахунок з якого, зокрема, здійснювались платежі також належить ТОВ ОК «Шлях»; призначення платежу - бочка конусна. Тобто, платником є ТОВ ОК «Шлях». Дана обставина, зокрема, й не заперечувалась ні позивачем, як вбачається з позовної заяви, ні його представником в судовому засіданні. Також, судом встановлено, що позивач з 10.11.2010 року працював на посаді директора Київського філіалу ТОВ ОК «Шлях», що підтверджується наказом генерального директора ТОВ ОК «Шлях» № 8/к від 10.11.2011 року. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Керівники філій призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Сторонами по справі було визнано, що позивач дійсно був посадовою особою ТОВ ОК «Шлях» в період виникнення спірних правовідносин і діяв в його інтересах. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], який повідомив, що він є працівником ТОВ «Аграна Фрут Україна». Зазначив, що в 2011 році, приблизно з квітня місяця, підприємство відвантажувало «Шлях» (точну назву не пам'ятає) бочку конусну металеву. Свідок повідомив, що на той час він був матеріально-відповідальною особою на складі тари і особисто контролював відвантаження даного товару. На час відвантаження товару завжди присутній охоронець, зав. складом і той, хто приймає товар, про що робиться запис в журналі охорони. Бочки відвантажувались на «Шлях». В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], який повідомив, що він працює в ТОВ «Аграна Фрут Україна» і на час виникнення спірних правовідносин працював на посаді менеджера-товарознавця. Зазначив, що до його обов'язків належала перевірка документів, зокрема платіжних, завантаження авто під час пломбування на прохідній. Свідок повідомив, що від представника «Шлях» [PERSON] до нього надходили заявки на поставку бочки на ТОВ ОК «Шлях». Суб'єктом отримання товару був «Шлях». Також, свідок зазначив, що факт оплати товару обов'язково перевірявся, інакше б товар не був би відвантажений. Кошти за товар надходити від ТОВ ОК «Шлях» через [PERSON] Свідок повідомив, що особисто віддавав водію товарно-транспортні накладні на товар, а видаткові накладні за домовленістю направлялись поштою. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком. Судом прийнято до увагу, що свідки надавали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України. Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 та ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Судом встановлено наявність договірних відносин між ТОВ «Аграна Фрут Україна» та ТОВ ОК «Шлях», на виконання яких останнім через керівника філії [PERSON] було перераховано ТОВ «Аграна Фрут Україна» кошти в період з 21.04.2011 року по 26.10.2011 року. Між [PERSON] як фізичною особою та ТОВ «Аграна Фрут Україна» дійсно договірних правовідносин в цей період не існувало, однак позивач діяв в інтересах ТОВ ОК «Шлях» на виконання договірних правовідносин останнього із ТОВ «Аграна Фрут Україна» щодо поставки бочки металевої конусної. Відповідно кошти було перераховано за товар юридичною особою, а не фізичною, як стверджує позивач. Належних та допустимих доказів того, що ці кошти були особистою приватною власністю [PERSON] суду не надано. Суд також критично ставиться до тверджень позивача та його представника, що кошти в сумі 300 041, 00 гривень були сплачені помилково, оскільки вважає, що перерахування чималої суми коштів неодноразово, протягом шести місяців, помилково здійснено бути не може. Тим паче, як вбачається з позовної заяви, наданих в судовому засіданні пояснень представником позивача та наявними в матеріалах справи доказами, дані кошти перераховувались за конкретний товар - бочку металеву конусну за вірними реквізитами відповідача. Отже помилково не були зазначені ні підстава перерахування коштів, ні реквізити. Також, судом встановлено, що товар (бочки металеві конусні) в кількості 12 583 штук було отримано ТОВ ОК «Шлях», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (видатковими накладними, товарно-транспортними накладними). Зокрема, даний факт підтвердив й представник позивача в судовому засіданні та свідки. Отже, як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим і недоведеним належними і допустимим доказами. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed