Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про виділ частки із майна в натурі, що є у спільній частковій власності та про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позов мотивовано тим, що свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.09.2010 року [PERSON] належить ? частка будинку за [ADDRESS], інша ? будинку належить [PERSON] Починаючи з [INFO] року [PERSON] користується всім будинком сам разом з членами своєї сім'ї. Впродовж цього часу між позивачем та відповідачем існує спір про поділ будинку та земельної ділянки, однак ніяких дій зі сторони відповідача спрямованих на розподіл будинку немає. Мирним шляхом врегулювати спір позивачу та відповідачу не вдається. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача з вимогами про виділ позивачу ? частки будинку [ADDRESS] в натурі та про встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS], виділивши позивачу в окреме користування ? частку земельної ділянки в розмірі 445 кв.м. В ході розгляду справи, після отримання висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, позивач та її представник уточнили позовні вимоги і просили суд виділити частки із будинку [ADDRESS], що є у спільній частковій власності, в натурі у відповідності до варіанту № 3, запропонованого експертом шляхом виділу позивачу: веранди літ. «а» (кухня 1-1) площею 11, 4 кв.м., коридору 1-2 площею 3, 9 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,0 кв.м., комори 1-6 площею 5, 5 кв.м., всього площею 33, 80 кв.м., а також господарських будівель та споруд: погрібу з шиєю літ. «П», огорожі № 4 (L=23,19 м), огорожі № 5 з грошовою компенсацією відповідачу відхилення від ідеальної частки, а відповідачу - житлової кімнати 1-3 площею 16,5 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 10, 4 кв.м., всього площею 26, 9 кв.м., а також господарських будівель та споруд: ганку, огорожі № 1, огорожі № 4 (L=20,35 м), воріт з хвірткою № 2-3. Також, позивач та її представник просили суд встановити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], у відповідності до варіанту № 3, запропонованого експертом до варіанту № 3 розподілу житлового будинку. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити, аргументуючи його мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач позов визнав частково. Зазначив, що погоджується із запропонованим експертом варіантом № 3 щодо виділу часток із майна в натурі, однак бажає, щоб йому було виділено: веранду літ. «а» (кухня 1-1) площею 11, 4 кв.м., коридор 1-2 площею 3, 9 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 13,0 кв.м., комору 1-6 площею 5, 5 кв.м., всього площею 33, 80 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з шиєю літ. «П», огорожу № 4 (L=23,19 м), огорожу № 5, а позивачу - житлову кімнату 1-3 площею 16,5 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 10, 4 кв.м., всього площею 26, 9 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: ганок, огорожу № 1, огорожу № 4 (L=20,35 м), ворота з хвірткою № 2-3. Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS], у відповідності до варіанту № 3, запропонованого експертом до варіанту № 3 розподілу житлового будинку не заперечував, однак з врахуванням варіанту виділу часток із майна, який він просить. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -Вінницької міської ради поклався на розсуд суду при вирішенні спору. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомого майна, розташований в [ADDRESS]. З матеріалів вище вказаної інвентаризаційної справи вбачається, що вище зазначений житловий будинок належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (? частка) та [PERSON] (? частка). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Домбровською І.Є. 08.09.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1605 (спадкова справа № 176/2010), спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON], який помер [INFO] року, в ? часті є його дочка [PERSON], на яку видане це свідоцтво, складається з ? частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] (54, квартал 400 ділянка 67). (а.с. 9) Згідно витягу № 31947166 про державну реєстрацію прав від 07.11.2011 року, який знаходиться в матеріалах вище вказаної інвентаризаційної справи, за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS]. Згідно витягу № 31947031 про державну реєстрацію прав від 07.11.2011 року, виданого Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ? частки житлового будинку в [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.09.2010 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 10) Відповідно до рішення № 36/1355 Виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 25.11.1958 року [PERSON] було виділено під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 600 кв.м на [ADDRESS]. (а.с.17-19) Відповідно до рішення № 690 Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 28.07.1994 року [PERSON] було додатково виділено в постійне користування земельну ділянку площею 290 кв.м по [ADDRESS]. (а.с.23-26) Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації; якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Однак, на момент звернення до суду така домовленість між позивачем та відповідачем була відсутня. Судом прийнято до уваги, що виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру); виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 6 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року № 7. 13.05.2014 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу по даній цивільній справі. 25.07.2014 року було складено висновок експертом Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-162. За результатами експертизи було запропоновано п'ять варіантів поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та п'ять варіантів встановлення порядку користування земельною ділянку між співвласниками. (а.с. 64-124) Дослідивши вище зазначений висновок експерта, суд вважає його повним, обґрунтованим і таким, що не викликає сумніву у його правильності. Судом прийнято до уваги, що висновок експерта є чітким. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. В судовому засіданні сторони по справі визнали, що варіант № 3 виділу часток із майна в натурі, запропонований експертом в висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-162 від 25.07.2014 року, є найбільш прийнятним. Однак, і позивач і відповідач бажають виділу в натурі одних й тих самих приміщень у відповідності до своїх часток в спільній сумісній власності, які є рівними - по ?. Так, у варіанті № 3 виділу часток із житлового будинку в [ADDRESS] в натурі, запропоновано наступне: - першій стороні (? частки): веранду літ. «а» (кухня 1-1) площею 11, 4 кв.м., коридор 1-2 площею 3, 9 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 13,0 кв.м., комору 1-6 площею 5, 5 кв.м., всього площею 33, 80 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з шиєю літ. «П», огорожу № 4 (L=23,19 м), огорожу № 5; - другій стороні (? частки): житлову кімнату 1-3 площею 16,5 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 10, 4 кв.м., всього площею 26, 9 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: ганок, огорожу № 1, огорожу № 4 (L=20,35 м), ворота з хвірткою № 2-3. При цьому, експертом зазначено, що порівнюючи внутрішнє планування житлового будинку та вимоги нормативної документації, експерт прийшов до висновку, що технічно можливо виконати розподіл житлового будинку з метою обладнання окремих ізольованих квартир за умови: демонтажу дверного блоку з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-2 та 1-2, 1-4 та 1-5, у приміщенні 1-1; влаштування дверного прорізу у приміщенні 1-3, між приміщеннями 1-3 та 1-4; демонтажу віконного блоку та влаштування дверного прорізу у приміщенні 1-6. Також, вище вказаний варіант виділу часток із майна в натурі містить відступ від ідеальних часток по площі житлового будинку. Вартість грошової компенсації першої сторони на користь другої - 18 271, 50 гривень. Позивач та її представник в судовому засіданні погодились сплатити відповідачу на його користь вище вказану грошову компенсацію. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.11.2014 року № 2570 погоджено висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-162 від 25.07.2014 року. (а.с. 146) З матеріалів інвентаризаційної справи на вище вказаний об'єкт нерухомого майна вбачається наявність самочинного будівництва, а саме: сараю літ. «Б», вбиральні літ. «У», фундаменту літ. «Ф» та фундаменту літ. «Ф1». Як встановлено в судовому засіданні дані об'єкти були збудовані [PERSON], що визнано сторонами по справі. Хоч дані об'єкти не враховані при виділі часток в натурі, однак судом прийнято до уваги, що ці об'єкти розташовані саме на тій частині земельної ділянки, яка пропонується для надання в користування другій стороні відповідно до варіанту № 3 розподілу житлового будинку. Також, в судовому засіданні встановлено, що не заперечувалось й самим відповідачем, що на даний час він користується житловою кімнатою 1-3 площею 16,5 кв.м. та житловою кімнатою 1-4 площею 10,4 кв.м., тобто саме тими житловими кімнатами, які запропоновані до виділу експертом у варіанті № 3 другій стороні і які позивач просить виділити саме відповідачу. Отже, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про виділ часток із майна в натурі згідно варіанту № 3, запропонованого експертом в висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-162 від 25.07.2014 року, виділивши [PERSON] (виділ першій стороні): веранду літ. «а» (кухня 1-1) площею 11, 4 кв.м., коридор 1-2 площею 3, 9 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 13,0 кв.м., комору 1-6 площею 5, 5 кв.м., всього площею 33, 80 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з шиєю літ. «П», огорожу № 4 (L=23,19 м), огорожу № 5 із компенсацією відповідачу 18 271, 50 гривень, а [PERSON] (виділ другій стороні): житлову кімнату 1-3 площею 16,5 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 10, 4 кв.м., всього площею 26, 9 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: ганок, огорожу № 1, огорожу № 4 (L=20,35 м), ворота з хвірткою № 2-3. При цьому фактичні частки в житловому володінні по вартості складуть: перша сторона - 57/100 частки, друга - 43/100 частки. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі правомірно користуються земельною ділянкою по [ADDRESS], площа якої на даний час становить 837 кв.м. Також, судом встановлено, що між співвласниками житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] угода щодо користування спільною земельною ділянкою не укладалась. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом прийнято до уваги, що при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 21 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7. Як вбачається з геодезичної зйомки, виконаної електронним тахометром «Leika TC 1010», на даний час співвласники садиби за [ADDRESS] користуються земельною ділянкою площею 837 кв.м. (а.с. 76, додаток 1) Судом прийнято до уваги визнання сторонами по справі найбільш прийнятним варіант № 3 виділу часток із майна в натурі, запропонований експертом в висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-162 від 25.07.2014 року. Відповідно до даного варіанту виділу часток із майна в натурі, експертом запропоновано й варіант порядку користування земельною ділянкою, який зазначено під № 3. Даний варіант передбачає надання в користування першому співвласнику земельну ділянку площею 464 кв.м, а другому - 373 кв.м. (додаток 17) Судом з'ясовано і враховано можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховано також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Питання грошової компенсації судом вирішено при вирішенні питання про виділ часток із майна в натурі. Отже, судом встановлено, що визначений експертом вище вказаний порядок користування (варіант № 3) є найбільш прийнятним для сторін. Встановлений порядок користування не завдає шкоди її раціональному використанню, відповідає інтересам кожного із співвласників будинку та суміжних землекористувачів. Порядок користування земельною ділянкою не позбавляє можливості кожного з співвласників користуватись своєю частиною будинковолодіння, враховуючи проходи до будинку, споруд та на вулицю. Тому, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 837 кв.м. між співвласниками домоволодіння [ADDRESS], відповідно до варіанту № 3, визначеного судовою земельно-технічною експертизою № ОС-162 від 25.07.2014 року, наступним чином: [PERSON] користується земельною ділянкою площею 464 кв.м., позначеною блакитним кольором на план-схемі (додаток 17), а [PERSON] користується земельною ділянкою площею 373 кв.м., позначеною жовтим кольором на план-схемі (додаток 17). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим. Тому, враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку про виділ [PERSON] в натурі ? частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме: приміщення у житловому будинку [ADDRESS]: веранду літ. «а» (кухня 1-1) площею 11, 4 кв.м., коридор 1-2 площею 3, 9 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 13,0 кв.м., комору 1-6 площею 5, 5 кв.м., всього площею 33, 80 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з шиєю літ. «П», огорожу № 4 (L=23,19 м), огорожу № 5 із сплатою на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі 18 271, 50 гривень, а [PERSON] про виділ в натурі ? частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме: приміщення у житловому будинку [ADDRESS]: житлову кімнату 1-3 площею 16,5 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 10, 4 кв.м., всього площею 26, 9 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: ганок, огорожу № 1, огорожу № 4 (L=20,35 м), ворота з хвірткою № 2-3. Також, суд прийшов до висновку про встановлення наступного порядку користування земельною ділянкою площею 837 кв.м. між співвласниками домоволодіння [ADDRESS], відповідно до варіанту № 3, визначеного судовою земельно-технічною експертизою № ОС-162 від 25.07.2014 року: [PERSON] користується земельною ділянкою площею 464 кв.м., позначеною блакитним кольором на план-схемі (додаток 17), а [PERSON] користується земельною ділянкою площею 373 кв.м., позначеною жовтим кольором на план-схемі (додаток 17). Згідно ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Згідно п. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем наступних судових витрат: судовий збір при звернення до суду з позовом - 693, 15 гривень (а.с. 1); оплата послуг експерта - 4 400, 00 гривень (а.с. 147). Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3 000, 00 гривень з відповідача на користь позивача, то суд приходить до висновку, що дані витрати підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача з наступних підстав. 08.04.2014 року та 24.04.2014 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено угоди, згідно яких останній було доручено захист інтересів [PERSON] по даній цивільній справі. (а.с. 37, 148) В угоді від 08.04.2014 року визначена сума оплати на виконання доручення - 3 000, 00 гривень. (а.с. 148) Судом встановлено, що [PERSON] є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. (а.с. 36) Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Угоди від 08.04.2014 року та від 24.04.2014 року, укладені між [PERSON] та адвокатом [PERSON] є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України. Позивачем не надано акту виконаних робіт щодо надання юридичних послуг адвокатом [PERSON], укладення договору не є фактом його виконання, відповідно суду неможливо встановити, яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено, що відповідно, унеможливлює встановити відповідність заявленої вартості правової допомоги. Суд, враховуючи затрати часу роботи адвоката [PERSON], пов'язаної з розглядом даної справи, а саме: з 15 год. 43 хв. до 15 год. 45 хв., всього 2 хв. (згідно журналу судового засідання від 24.04.2014 р.), з 10 год. 31 хв. до 11 год. 54 хв., всього 83 хв. (згідно журналу судового засідання від 13.05.2014 р.), з 14 год. 33 хв. до 14 год. 35 хв., всього 2 хв. (згідно журналу судового засідання від 16.10.2014 р.), з 10 год. 13 хв. до 11 год. 05 хв., всього 52 хв. (згідно журналу судового засідання від 30.10.2014 р.), з 10 год. 04 хв. до 10 год. 50 хв., всього 46 хв. (згідно журналу судового засідання від 24.11.2014 р.) - всього 3 год. 5 хв., її професіоналізм, вважає, що з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути 1 502, 20 гривень судових витрат за надання правової допомоги, із розрахунку 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи представника (мінімальна заробітна плата - 1 218, 00 гривень). Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду судовий збір було сплачено в більшому розмірі ніж це встановлено Законом «Про судовий збір». Так, позивач при зверненні до суду мала сплатити 487, 20 гривень (по 243, 60 гривень за кожну самостійну немайнову вимогу), а сплатила 693, 15 гривень. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики, згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні судові витрати: судовий збір в сумі 487, 20 гривень, витрати пов'язані із проведенням судової експертизи в сумі 4 400, 00 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1 502, 20 гривень. Судовий збір в розмірі 205, 95 гривень підлягає поверненню позивачу, в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки був сплачений в більшому розмірі на момент його звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved