Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та її мати [PERSON] [INFO] року стали спадкоємцями в рівних частках після померлого [PERSON] Ѕ частка незакінченого будівництвом будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2017 року за нею визнано в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на ѕ частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] . 16.11.2017 року позивачка зареєструвала права власності на ѕ частки вказаного житлового будинку. Однак, позивачка реєстрацію ј частки житлового будинку не провела. У зв`язку з зазначеним, позивачка просить суд визнати права власності за нею на ј частку житлового будинку [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилася, сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у відсутність його та позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. В судове засідання представник відповідача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, надали суду заяву про розгляд справи у її відсутність, розгляд справи залишає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частинами 1, 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого за №4/8320, спадкова справа №1052, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. [INFO] року, спадкоємцями половини незакінченого будівництвом будинку, що знаходиться в [ADDRESS] з відсотком забудови 95%, після померлого [INFO] року [PERSON] в рівних частках стали його дочка [PERSON] (1/4 частка) та дружина [PERSON] (1/4 частка) (а.с.9). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2017 року (а.с.12-13) визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на ѕ частки житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Рішення набрало чинності 06.11.2017 року. Цим рішенням встановлено, що відповідно до технічного паспорту від 20.07.2017 року, наданого КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» на об`єкт нерухомості по вул [ADDRESS] , вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1968 році є завершений будівництвом та відповідно до п.3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за №582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа №12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об`єкти нерухомості, побудовані до 05.08.1992 року. [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою від 17.07.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. , тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. від 10.08.2017 року за №332/02-14 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спадковий житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва. Право власності [PERSON] на ѕ частки житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104596398 від 22.11.2017 року (а.с.14) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №134890133 від 20.08.2018 року (а.с.27-28). Як вбачається із довідки КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.12.2018 року №1859, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року [PERSON] є власником 1/4 частка житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO] року, посвідчене державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. в реєстрі №4/8320 (а.с.55). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 рік), немає. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на ј частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] .

Outcome: approved