Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, в якій просить витребувати від [PERSON] нежитлове підвальне приміщення, площею 126,0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], та виселити [PERSON] з вказаного приміщення. В обґрунтування свого позову Департамент комунальної власності Одеської міської ради посилався на те, що нежитлове підвальне приміщення, площею 126,0 кв. м., за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30 червня 2006 року, що зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2006 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, внаслідок чого він отримав право власності на спірне приміщення, та за договором купівлі-продажу від 24 листопада 2006 року продав його [PERSON] В подальшому 11 лютого 2008 року [PERSON] відчужив вищевказане приміщення [PERSON], а той в свою чергу відчужив це приміщення 27 січня 2009 року [PERSON] Останнім власником приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2011 року стала [PERSON], яка і займає його на даний час. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2008 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2006 року скасовано. Ухвалою суду від 10 вересня 2008 року позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду, тому володіння [PERSON] спірним приміщенням є неправомірним. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволені, від [PERSON] витребувано нежитлове підвальне приміщення, площею 126,0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], та виселено [PERSON] з вказаного приміщення. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2012 року апеляційна скарга представника [PERSON] відхилена, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року залишено без змін. Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року частково задоволена касаційна скарга [PERSON] та скасоване рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2012 року і ухвала апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2012 року, а справа передана на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. В судовому засіданні представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради уточнений позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного приміщення і набула його в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тому спірне приміщення відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України не може бути витребувано від неї як від добросовісного набувача. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до суду не повідомляли. Представник третьої особи Одеської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підтримав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи - Одеської міської ради, державного виконавця, суд вважає позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності від 30 червня 2006 року приміщення, загальною площею 126,0 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], належать територіальній громаді міста Одеси на праві комунальної власності. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2006 року, яке набрало законної сили 17 квітня 2006 року, право власності на вказане майно визнано за [PERSON], та 20 вересня 2006 року зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 15266675. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 листопада 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-2670 (Т. 1, а. с. 10) спірне нежитлове підвальне приміщення [PERSON] продав [PERSON] Згідно з договором купівлі-продажу серії ВКЕ №053046 від 11 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №676 (Т. 1, а. с. 12) спірне нежитлове підвальне приміщення [PERSON] продав [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу серії ВМА №288294 від 27 січня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №642 (Т.1, а. с. 105) спірне нежитлове підвальне приміщення [PERSON] продав [PERSON] Згідно із договором купівлі-продажу від 25 січня 2011 року серії ВРЕ №272516, зареєстрованого в реєстрі за №157 (Т. 1, а. с. 234) спірне нежитлове підвальне приміщення [PERSON] продала [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Твердження Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо того, що [PERSON] є недобросовісним набувачем нежитлового підвальне приміщення, площею 126,0 кв. м., за адресою: [ADDRESS], спростовується наступним. Згідно із ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Як вбачається із п. 2 договору купівлі-продажу спірного нежитлового підвального приміщення площею 126,0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], від 25 січня 2011 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON], продаж вказаного майна здійснено за 200 201, 00 грн. Вказані гроші [PERSON] повністю до підписання вказаного договору перерахувала на рахунок Другого Приморського ВДВС ОМУЮ в рахунок оплати за купівлю спірного нежитлового підвального приміщення, згідно виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси № 2 - 12608/10 від 13 грудня 2010 року. Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу від 25 січня 2011 року продаж вищезазначеної нерухомості здійснений добровільно в порядку ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконання виконавчого листа № 2-12608/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси 13 грудня 2010 року, про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь КС «Кредитінвест». Факт продажу спірного нежитлового підвального приміщення [PERSON] саме в рамках виконання судового рішення підтверджується матеріалами виконавчого провадження № В - 8/744 по виконанню виконавчого листа № 2-12608/10, який видав Приморський районний суд м. Одеси 13 грудня 2010 року про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь КС «Кредитінвест», що були надані державним виконавцем у судовому засіданні, на вимогу суду. У судове засідання на виклик суду з'явився головний державний виконавець Другого Приморського ВДВС ОМУЮ та пояснив, на підставі заяви КС «Кредитінвест» Відділом 19 січня 2011 року було відкрито виконавче провадження №В-8/744 по виконанню виконавчого листа №2-12608/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси 13 грудня 2010 року про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь КС «Кредитінвест» у розмірі 205 000, 00 грн. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику [PERSON] було встановлено строк на добровільне виконання рішення суду до 26 січня 2011 року. 20 січня 2011 року до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від [PERSON] надійшла заява про її бажання добровільно виконати судове рішення за рахунок коштів від продажу належного їй на праві власності нерухомого майна, а саме нежитлових підвальних приміщень за адресою: [ADDRESS]. Оскільки кошти від продажу зазначеного об'єкту нерухомого майна надійшли на рахунок Відділу, Другий Приморський ВДВС ОМУЮ не заперечував проти укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу вищевказаних нежилих підвальних приміщень. У зв'язку з добровільним виконанням [PERSON] виконавчого листа № 2-12608/10, виконавче провадження було закрито, про що було винесено відповідну постанову № В - 8/744 про закінчення виконавчого провадження від 21 січня 2011 року. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, в рахунок купівлі-продажу нежилих підвальних приміщень кошти в сумі 200 201, 00 грн. надійшли від [PERSON] на рахунок Другого Приморського ВДВС ОМУЮ на підставі платіжного доручення № 1 від 20 січня 2011 року. Добровільне виконання судового рішення стало підставою для закінчення виконавчого провадження № В -8/744 по виконанню виконавчого листа № 2-12608/10, який видав Приморський районний суд м. Одеси 13 грудня 2010 року про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь КС «Кредитінвест», про що головним державним виконавцем було винесено вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження. На підставі вищевказаної постанови про закінчення виконавчого провадження було знято арешт з нерухомого майна [PERSON], що дало змогу 25 січня 2011 року [PERSON] і [PERSON] укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень, площею 126,0 кв. м., за адресою: [ADDRESS]. Згідно до ч. 3 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем у порядку, встановленому ст. 24 цього Закону, накладено арешт на майно боржника, за погодженням з державним виконавцем боржник має право у строк встановлений для добровільного виконання рішення, реалізувати належне йому майно в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У цьому разі покупець майна боржника повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк, встановлений для добровільного виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем, яка придбала нежитлове підвальне приміщення, площею 126,0 кв. м., за адресою: [ADDRESS], в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Тому, згідно з ч. 2 ст. 388 ЦК України це майно від неї не може бути витребувано як від добросовісного набувача. Суд також вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що продаж майна в рамках виконавчого провадження повинен відбуватися виключно на прилюдних торгах, оскільки таке твердження не засновано на законі. Також необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, є твердження позивача про втрату чинності на дату укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна між [PERSON] і [PERSON] ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що передбачала добровільне виконання рішень, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed