Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

В серпні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 5-13 т.1) до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , третя особа третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В., в якому просив суд, з урахуванням заяв про зміну предмету позову, заяви про уточнення позову (а.с. 120-131 т.1, а.с. 186-193 т.2): - встановити факт, що позивач є племінником [PERSON] , яка померла [INFO] (далі по тексту - вимога № 1); - встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] на день своєї смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 2); - встановити факт, що [PERSON] не проживала постійно з [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (далі по тексту - вимога № 3); - визнати недійсною довіреність видану 14 жовтня 2014р. [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1567 (далі по тексту - вимога № 4); - визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири, укладений 16 жовтня 2014р. між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В. за реєстровим № 1571 (далі по тексту - вимога № 5); - визнати за позивачем право власності: на квартиру [ADDRESS] ; житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (далі по тексту - вимога № 6). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його та відповідачки рідна тітка [PERSON] , яка була рідною сестрою його матері, після смерті якої відкрилася спадщина на вище зазначену квартиру та житловий будинок. В установленому законом порядку, після смерті [PERSON] позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємиць п`ятої черги за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки він не міг підтвердити факт родинних відносин з померлою, оскільки маються розбіжності в написанні дівочого прізвища матері позивача та її рідної сестри. Крім того, позивач не в змозі отримати копію актового запису про реєстрацію шлюбу [PERSON] , яка його реєструвала на території, яка на теперішній час віднесена до тимчасово окупованої. Постановою державного нотаріуса Браславської О.Г. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за життя спадкодавцем було складено заповіт на користь відповідачки. Також з матеріалів спадкової справи позивач дізнався, що за життя його тіткою було уповноважено відповідача на відчуження належної спадкодавцю квартири. 16 жовтня 2014р. між спадкодавцем, в особі відповідача і відповідачкою було укладено договір купівлі - продажу квартири, за яким відповідачка набула у власність зазначену квартиру. Також позивачу стало відомо, що відповідачкою, як спадкоємцем за заповітом також було подано заяву про прийняття спадщини, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однак, позивачу достеменно відомо, що спадкодавець (його рідна тітка) і його рідна сестра (відповідачка) не проживали разом, і сам факт, що [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані в одній спірній квартирі, не свідчить про факт того, що вони разом проживали. Оскільки, як відомо позивачу, його рідна тітка постійно проживала в житловому будинку по [ADDRESS] . Крім того, на думку позивача, відповідачі скориставшись похилим віком і безпорадністю [PERSON] , ввели її в оману, внаслідок чого остання склала довіреність на уповноваження відповідача на укладення договору купівлі - продажу спірної квартири. На думку позивача, між відповідачами відбулася зловмисна домовленість, у зв`язку з чим, він просив суд визнати недійсними довіреність від імені [PERSON] та договір купівлі - продажу квартири на підставі ст. ст. 203, 215, 232, 237, 238 ЦК України, ст. ст. 60, 61 СК України. Крім того, на думку позивача оспорювана довіреність була посвідчена за місцем постійного проживання [PERSON] , яке знаходилось поза межами нотаріального округу, який охоплює м. Київ, що є додатковою підставою для визнання недійсною довіреності, відповідно до ст. 219 ЦК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017р. відкрито провадження по справі. 15 травня 2018р. позивачем було подано заяву про зміну предмету позову (а.с. 120-131 т.1). 22 травня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідачки (а.с. 215-230 т.1). 12 липня 2018р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідачки (а.с. 241-243 т. 1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018р. відмовлено в прийняті з первісним позовом, зустрічний позов [PERSON] про зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019р. визначено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 05 лютого 2020р. позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 186-193 т.2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 12 травня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в останній редакції, від відповідачки, яка проти позову заперечила, зазначивши, що померла [PERSON] була літньою людиною, яка мала ряд хронічних хвороб та потребувала стороннього догляду, про що було відомо позивачу, але який самоусунувся і не надавав жодної будь-якої допомоги, не дивлячись, що йому було відомо про стан здоров`я спадкодавця. Проте, коли [PERSON] померла він не був присутнім на похованні, вся організація поховання була здійснена виключно відповідачкою. Також відповідачу не відомо, що за життя в 2006р. [PERSON] склала на користь відповідачки заповіт. Як і не відомо позивачу, що позивачка та відповідачка були зареєстровані за однією адресою з 2006р., а чоловік позивачки з 2011р. був зареєстрованим і проживав в [ADDRESS] . [PERSON] періодично проживала в квартирі в Києві, а також в приватному будинку в Київській області. Також в процесі розгляду справи в суді сторонами подавалися клопотання про приєднання доказів та про допит свідків. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просили суд позов задовольнити. Допитаний в судовому засіданні за своїм клопотанням, позивач, в якості свідка, суду повідомив, що [PERSON] була його рідною тіткою по материнській лінії, оскільки була рідною сестрою його та відповідачки матері. Спірна квартира, завжди використовувалась для здачі в оренду, а померла [PERSON] проживала постійно в приватному будинку в с. Тарасенки Київської області. До смерті [PERSON] відносини між позивачем та відповідачкою були нормальні але потім зіпсувались. Відповідачка зі своєю родиною також проживають в Київській області, але не в с. Тарасенки. Про заповіт [PERSON] на користь відповідачки, позивачу стало відомо після відкриття спадкової справи. Участі у витратах на поховання [PERSON] позивач участі не приймав, про ампутацію частини ноги у [PERSON] позивачу було відомо. Також свідку відомо, що в свідоцтвах про народження матері позивача та її сестри [PERSON] містилася помилка в написанні їх дівочого прізвища. Свідок не міг тривалий час відвідувати [PERSON] , за станом здоров`я. Представник позивача наголошувала в судовому засіданні, що факт постійного проживання спадкодавця [PERSON] не за місцем реєстрації, підтверджується медичними документами з різних медичних установ, довідкою Мотовилівського старостинського округу. Представник відповідачки [PERSON] , відповідач [PERSON] проти позову заперечили, з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач зазначав, що позивач ніколи не цікавився станом здоров`я [PERSON] , про який йому було відомо, оскільки відповідачка неодноразово просила його про допомогу. Також позивач ніколи не відвідував спірну квартиру, як і спірний будинок, останні роки життя [PERSON] . Не відвідував її і під час її перебування на стаціонарному лікуванні в медичних установах. Представник відповідачки наголошував, що в силу положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» померла [PERSON] проживала, як в спірній квартирі, так і в будинку. А сам факт смерті [PERSON] в належному їй будинку не свідчить про її постійне проживання в ньому. Також представник відповідачки звертав увагу суду, що за медичною допомогою [PERSON] зверталась, як в Київській області, так, і в м. Києві, перебуваючи неодноразово на стаціонарному лікуванні в медичних установах в м. Києві. Крім того, представник відповідачки зазначав, що помилковим є посилання сторони позивача на довідку Мотовилівського старостинського округу № 451 від 09 червня 2021р., оскільки вона була видана помилково, як з`ясувала сторона відповідача, після отримання відповіді на адвокатський запит. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в судові засідання не з`явилася, про поважність причин неявки не повідомила, пояснення на позов не подавались. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши позивача, в якості свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] померла [PERSON] . За життя остання, була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с. 94 т. 1). За життя [PERSON] , 01 листопада 2006р. склала заповіт, відповідно до якого призначила спадкоємицею всього належного їй майна, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та взагалі всього того, що буде їй належати на день смерті, та на що вона за законом буде мати право, в тому числі належної їй квартири [ADDRESS] , відповідачці [PERSON] (а.с. 106 т. 1). 14 жовтня 2014р. [PERSON] було надано довіреність на ім`я відповідача [PERSON] , [PERSON] (кожен діє окремо один від одного) продати (обміняти, передати в іпотеку тощо) за ціну та на умовах на їх розсуд або подарувати на ім`я [PERSON] належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 162 т. 1). 16 жовтня 2014р. між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала вище зазначену квартиру [ADDRESS] (а.с. 159 т. 1). 17 грудня 2014р. позивач [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємиць за законом (а.с. 93 т.1). 14 квітня 2018р. державним нотаріусом Браславською О.Г. було видано постанову про відмову про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки померлою [PERSON] за життя було складено заповіт на все майно на [PERSON] (а.с. 182 т. 1). 31 травня 2018р. [PERSON] було подано заяву про фактичне прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд встановити факт його родинних відносин з померлою [PERSON] . З урахуванням наданих стороною позивача доказів (а.с. 18-21 т.1, а.с. 6 т.2), суд приходить до висновку, що слід встановити факт родинних відносин, що [PERSON] ( [INFO] , яка народилася в с. Оріхово Ровеньківського району Луганської області), яка померла [INFO] є рідною тіткою позивача, а останній є її рідним племінником. При цьому в судовому засіданні знайшло своє підтвердження того, що мати позивача і відповідачки - [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON] . На спростування зазначених обставин стороною відповідача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України). Звертаючись до суду з вимогами № 2 і 3, позивач зазначав, що постійним місцем проживання [PERSON] був належний їй будинок по [ADDRESS] та відповідачка не проживала разом з померлою на час відкриття спадщини. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача в обґрунтування вимог № 2 і № 3 не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу. Так, з наданих сторонами письмових документів вбачається, що медичну допомогу померла [PERSON] отримувала, як в медичних установах в м. Києві, так і в Київській області. Довідка Мотовилівського старостинського округу за № 451 від 09 червня 2021р. була видана помилково, що встановлено довідкою цього ж округу від 08 вересня 2021р. за № 741. Не може взяти суд до уваги, і покази позивача, в якості свідка з цих обставин, оскільки позивач є зацікавленим у розгляді справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог № 2 і № 3. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За змістом ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Звертаючись до суду з вимогами № 4 і № 5, позивач зазначав, що зазначені вище правочини порушують його права, як спадкоємця п`ятої черги за законом. Разом з тим, враховуючи положення ст. 1223 ЦК України, а також беручи до уваги, що на час розгляду справи заповіт складений за життя [PERSON] на користь [PERSON] є чинним, остання звернулася в установленому законом порядку з заявою про фактичне прийняття спадщини, і позивачем не було оскаржено в установленому законом порядку, постанову від 14 квітня 2018р. державного нотаріуса Браславської О.Г. про відмову про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, суд прийшов до висновку пр відсутність правових підстав для задоволення вимог № 2 і № 3, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги № 4 і № 5. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи попередні висновки суду щодо вимог № 2-5, суд не вбачає правових підстав, і для задоволення вимоги № 6,, яка є похідною від вимог № 2-5. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial