Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позов обґрунтовувала тим, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 вересня 2014 року № 2-860. В житловому будинку крім членів сім`ї позивачки також зареєстровані [PERSON] - перша дружина її чоловіка [PERSON] , [PERSON] - донька її чоловіка [PERSON] від першого шлюбу, [PERSON] - донька [PERSON] . Відповідачки [PERSON] і [PERSON] не проживають в житловому будинку з 2003 року. В зв`язку з цим позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . За позовною заявою [PERSON] ухвалою судді від 13.06.2018 року відкрито провадження у цивільній справі № 520/6083/18. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 04.07.2018 року третьої особою у справі на стороні позивача за клопотанням позивача [PERSON] залучено [PERSON] , як власника 36/50 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини житлового будинку від 30.04.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Підгірняк О.А., зареєстровано у реєстрі за №4-588 та договору дарування від 02.09.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Волковою Л.В., зареєстрований у реєстрі 1-6785. 16.07.2018 від третьої особи [PERSON] надійшла самостійна позовна заява до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У строк, встановлений судом, відповідачі надали відзив на позов [PERSON] із запереченнями проти задоволення вимог позивача. Ухвалою суду від 23.07.2018 року було прийнято відзив відповідачів, а самостійний позов третьої особи залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви третьої особи, суд ухвалою від 13.08.2018 року прийняв уточнену позовну заяву третьої особи для спільного розгляду з позовом [PERSON] . Порядок розгляду цивільної справи № 520/6083/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та самостійним позовом третьої особи [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, було змінено зі спрощеного на загальний позовний та розпочато підготовче провадження. Цією ж ухвалою відповідачам [PERSON] та [PERSON] було визначено строк для надання відзиву на позов третьої особи [PERSON] , а позивачу - строк на надання пояснень щодо позову [PERSON] . Під час підготовчого провадження до суду від осіб [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про залучення їх третіми особами у справі. Обидві заяви були мотивовані тим, що вказані особи проживають за адресою розташування спірного майна: [ADDRESS] , та мають право користування цим майном, як члени сім`ї інших користувачів та власників майна. Ухвалою суду від 17.12.2018 року [PERSON] залучено третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , а [PERSON] - третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Третім особам [PERSON] та [PERSON] встановлено строк на подання пояснень щодо позову або відзиву. Підготовче провадження у справі продовжено. За узгодженням з учасниками справи, суд своєю ухвалою від 26.02.2019 року закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті, одночасно встановивши порядок прийняття від сторін доказів, їх витребування та дослідження та допиту заявлених сторонами свідків. В ході розгляду справи позивач [PERSON] та третя особа з самостійним позовом [PERSON] підтримали обставини, зазначені у поданих ними заявах по суті справи, позовні вимоги просять задовольнити. [PERSON] , як третя особа на їх стороні, позови [PERSON] та [PERSON] повністю підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовів категорично заперечували, вважаючи їх безпідставним, а обставини, на які посилаються позивачі такими, що не відповідають дійсності. Суд, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи та їх представників - адвокатів Селезневу Т.В. (сторона позивача), Шкодіну Л.В. (сторона відповідача), допитавши свідків, провівши виїзні судові засідання, дослідивши докази, встановив наступне. Згідно виписки з рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 07 серпня 1953 року № 867 «Про відвід земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво» [PERSON] була відведена земельна ділянка, площею 600 м? за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с 155). Відповідно до договору на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 12.09.1953 року [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , (том 1, а.с. 154). 23 червня 1973 року [PERSON] (син власника житлового будинку) зареєстрував шлюб з [PERSON] , після чого остання була вселена в житловий будинок в якості члена сім`ї [PERSON] . Факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , укладеного 23.06.1973 року Київським РАГС м. Одеси, актовий запис № 725, встановлений рішенням Київського районного суду від 11.08.2010 року у справі № 2-525/10 та рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.09.2017 року (провадження № 22-ц/785/3111/17). Від шлюбу у сторін є дві повнолітні доньки: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується рішенням Київського районного суду від 11.08.2010 року у справі № 2-525/10 (том 1, а.с. 145). 23 березня 1988 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказаний факт підтверджується рішенням Київського районного суду від 11.08.2010 року у справі № 2-525/10 (том 1, а.с. 145) та рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.09.2017 року (провадження № 22-ц/785/3111/17), (том 1, а.с. 151). Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] залишились проживати в житловому будинку і користувались житловою кімнатою 19,5 м? та коридором 4,3 м?, що підтверджується рішенням Київського районного суду від 11.08.2010 року у справі № 2-525/10 (том 1, а.с. 146) та рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.09.2017 року (провадження № 22-ц/785/3111/17), (том 1, а.с. 152). 02 вересня 1993 року [PERSON] подарував [PERSON] 11/25 житлового будинку з надвірними спорудами по зазначеній адресі, що підтверджується договором дарування від 02.09.1993 року, засвідченим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Волковою Л.В., (том 1, а.с. 160). [INFO] [PERSON] помер. Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видана Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси, запис № 888 від 25.01.1995 р. міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 169). Після смерті [PERSON] , його сини: [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за заповітом в рівних частках, тобто по 14/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке посвідчене державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Тюменцевою Л.І. та зареєстровано у реєстрі № 2-1418 від 11.04.1996 р. (том 1, а.с. 162) та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке засвідчене державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Тюменцевою Л.І. та зареєстровано у реєстрі за № 2-2037 від 13.06.1996 р. (том 1, а/с 163). 13.04.2005 року [PERSON] подарував [PERSON] 14/50 частин домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, який посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Підгірняк О.А. та зареєстрований у реєстрі за № 4-588 (том 1, а.с. 165) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2005 року (том 1, а.с. 164). [INFO] [PERSON] помер. Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видана Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2744 від 11.03.2014 р. міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 171). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом [INFO] отримала дружина померлого [PERSON] (том 1, а.с. 10). Також цей факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2014 р. (том 1, а.с. 8) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (том 1, а.с. 9). Таким чином, на теперішній час власниками будинку є [PERSON] з часткою 14/50 та [PERSON] з часткою 36/50. Вказаний факт також підтверджується довідкою № 237, виданою на ім`я [PERSON] (том 1, а.с. 104) та довідками № 576 та № 577, виданими на ім`я [PERSON] від 11.07.2018 року (том 1, а.с. 105, 106). На даний час в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , її син - [PERSON] , її син - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується записом у будинковій книзі та визнано сторонами (том 1, а.с. 11, 12). [PERSON] - є колишньою дружиною покійного [PERSON] . З моменту реєстрації шлюбу, а саме з 23.06.1973 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] та прописана у жилому будинку [ADDRESS] . [PERSON] є дочкою покійного [PERSON] . [PERSON] - є дочкою [PERSON] й відповідно - онукою покійного [PERSON] , у зв`язку із чим останні були також прописані у вищезазначеному будинку. Підтвердженням цього є довідка № 322, видана [PERSON] від 20.04.2012 року (том 1, а.с.14) та довідка № 35, видана на ім`я [PERSON] від 12.01.2018 р. (том 1, а.с. 66). Звертаючись до суду, [PERSON] та [PERSON] , як власники домоволодіння просять визнати дочку та онуку попереднього власника [PERSON] - [PERSON] , 1974 р.н., та [PERSON] , 1998 р.н., такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що відповідачі тривалий час, більше десяти років, не проживають за адресою своєї реєстрації, послуги за користування жилим приміщенням і комунальні послуги не сплачують, і перешкоджають їм користуватися майном. В ході розгляду справи позивачі наполягали на своєму праві вільно на власний розсуд володіти належним їм майном, не залежно від волі сторонніх осіб, а можливість подальшого проживання у будинку [PERSON] , 1947 р.н., дружини попереднього власника [PERSON] , пов`язують зі своєю доброю волею. В свою чергу третя особа [PERSON] , 1947 р.н., підтримала сторону відповідачів, наголошуючи на їх праві проживати з нею, з метою догляду, так як вона є людиною похилого віку і часто хворіє, потребує сторонньої допомоги. Відповідачі під час розгляду справи категорично заперечували проти позовних вимог, зазначаючи, що постійно проживають за адресою своєю реєстрації, несуть витрати по утриманню майна, власними силами та за власні гроші проводять у займаному приміщені ремонтні та будівельні роботи. Проведення робіт було підтверджено під час виїзного судового засідання. При цьому позивачі, як власники майна запевнили, що з об`ємами та видами ремонтних та будівельних робіт, переобладнанням приміщень, вони ознайомилися лише під час виїзного судового засідання, оскільки доступу до свого майна на мають, а дозволів на будь-які роботи взагалі не надавали. Суд також звертає увагу, що при розгляді іншої цивільної справи № 520/12180/15-ц [PERSON] доводила, що частина будинку, що перебуває у її користуванні за технічним станом не придатна для проживання і потребує ремонту, і що відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечують проти проведення ремонтних робіт в цій частині будинку. Тому [PERSON] звернулась до суду з позовом і просила суд винести рішення на захист її права користування житловим приміщенням і частиною земельної ділянки, що є прилеглою до житлової кімнати площею 19,5 кв.м. і кухні 4,3 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.01.2017 року ій було відмовлено. Дані обставини мають для суду значення при вирішенні цієї справи. Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Отже позивачі [PERSON] та [PERSON] , як власники житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі ч. 1 ст. 383 ЦК України мають право використовувати будь-яке належне їм помешкання як для власного проживання, так і для проживання інших осіб, і необхідність їх згоди на проживання в їх помешканні [PERSON] , 1947 р.н., відповідає положенням закону, як і незгода на користування цим помешканням іншими особами. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Способом усунення перешкод у користуванні майном позивачі [PERSON] та [PERSON] вибрали визнання осіб, які за власним розсудом користуються їх майном - [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування. Такі вимоги є законними та підлягають задоволенню, незалежно від факту та періодичності користування майном відповідачами. В площині посилок відповідачів на необхідність здійснювати догляд за постійно проживаючою за спірною адресою [PERSON] , 1947 р.н., суд зазначає, що [PERSON] , 1947 р.н., недієздатною чи обмежено недієздатною не визнавалася і не зважаючи на встановлену інвалідність та необхідність стороннього догляду, над нею зі сторони [PERSON] чи [PERSON] у встановленому законом порядку не встановлювалися піклування чи вид допомоги, як система заходів, спрямованих на забезпечення особистих і майнових прав та інтересів особи, яка за віком чи станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки. Відповідно до ст. 405 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] та [PERSON] не мають права без згоди власників користуватися житлом як члени сім`ї попереднього власника. Між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладалися. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц (провадження № 61-755 св 18). Суд також приймає до уваги висновок, зроблений у рішенні апеляційного суду Одеської області від 27.09.2017 року у цивільній справі № 520/12180/15-ц (провадження № 22-ц/785/3111/17), про те, що [PERSON] не може вважатися членом сім`ї [PERSON] , [PERSON] в сенсі ст. 156 ЖК України. Рішенням суду у цій справі [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловим приміщенням кімнати площею 19,5 кв.м. і кухні площею 4,3 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS] . Щодо факту не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, суд зазначає, що посилання позивачів на тривале, безперервне не проживання більше десяти років [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , достатніми доказами підтверджено не було. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у відзиві зазначали, що 23.06.1973 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. В 1974 році у них народилася дочка [PERSON] , яка з моменту народження проживає та зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] . В 1998 році у [PERSON] народилася дочка [PERSON] , яка також з моменту народження проживає та зареєстрована в житловому будинку. В частині житлового будинку, яка знаходиться в користуванні відповідачів, вони за особисті кошти проводять ремонтні роботи. За вказаною адресою вони перебувають на медичному обліку та отримують поштову кореспонденцію. Крім того, вони несуть витрати по сплаті за користування водою, електроенергією та вивіз сміття. В уточненій позовній заяві третя особа [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] більше 10 років тому разом зі своєю дочкою [PERSON] добровільно залишили житлове приміщення і постійно стали проживати однією сім`єю з гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] без поважних причин не проживають в будинку [ADDRESS] понад один рік [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. При розгляді справи по суті позивачка [PERSON] та третя особа на стороні позивача [PERSON] суду пояснили, що власником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] - дід [PERSON] . Крім власника будинку в будинку проживали його сини [PERSON] та [PERSON] . В 1973 році [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Після цього [PERSON] зі згоди власника будинку [PERSON] вселилась в житловий будинок і була зареєстрована у ньому. В 1988 році шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з двома доньками [PERSON] , [PERSON] залишилась проживати в житловому будинку та зі згоди власника будинку [PERSON] користувалась житловою кімнатою 19,5 кв.м, коридором 4,3 кв.м. В житловому будинку [ADDRESS] крім [PERSON] , були зареєстровані її дві доньки [PERSON] , [PERSON] , та онука [PERSON] - дочка [PERSON] . В 1988 році [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим остання у 2003 році вселилась в будинок і була зареєстрована у ньому. Третя особа у справі на стороні позивача [PERSON] проживає в житловому будинку [ADDRESS] з дружиною [PERSON] з 2002 року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ніколи не були членами сім`ї власників будинку - позивачки [PERSON] , та третьої особи на стороні позивача [PERSON] . [PERSON] пояснила, що з моменту її вселення в будинок, вселення третьої особи [PERSON] в житловий будинок і до теперішнього часу, тобто на протязі більше 10 років, відповідачі [PERSON] , [PERSON] в житловому будинку не проживають, оскільки постійно проживають однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі ніколи не були членами сім`ї [PERSON] . Відповідачка [PERSON] називає [PERSON] батьком. Житловою кімнатою 19,5 кв.м, коридором 4,3 кв.м до теперішнього часу користується [PERSON] . За воду, електроенергію, вивіз сміття сплачує [PERSON] . Коли [PERSON] не платить за комунальні послуги, позивачка [PERSON] телефонує [PERSON] (відповідачу по справі), яка віддає гроші за воду, яку споживає її мати, а позивачка [PERSON] - розписку. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в житловому будинку [ADDRESS] з моменту народження. Добре знайома з [PERSON] , буває у нього вдома по [ADDRESS] , допомагає по господарству, прибирає будинок, а також працює у нього вдома з Інтернетом. Відповідачка [PERSON] пояснила, що також проживає в житловому будинку з моменту народження. З [PERSON] знайома, вигулює його собаку, ночувала в будинку [PERSON] по [ADDRESS] , коли собака хворіла, працює у нього вдома з Інтернетом. Кожні зі сторін посилалась на докази, подані як в обґрунтування своїх позовних вимог, так і в обґрунтування заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадки, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами ч. 1 ст. 79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Докази позивача та третьої особи на стороні позивача: -Акт від 06.07.2018 року, складений [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що [PERSON] , [PERSON] більше 10 років проживають по [ADDRESS] з [PERSON] ; -Аналогічний Акт від 06.07.2018 року, складений [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що [PERSON] , [PERSON] більше 10 років проживають по [ADDRESS] з [PERSON] -Акт про не проживання від 02.06.2018 року, складений [PERSON] - невісткою позивачки, яка проживає в житловому будинку [ADDRESS] з 2014 року, посвідчений керівником СОН «Дмитрівка», про те, що відповідачки з 2014 року у вказаному будинку не проживають. -Відповідь поліклініки № 20 на ухвалу суду від 13.06.2018 року, в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , проживає по [ADDRESS] . [PERSON] перебуває на обліку по [ADDRESS] . Лікаря до дому не викликали. -Відповідь поліції на ухвалу Київського районного суду від 13.06.2018 року про те, що з заявами про перешкоджання в користуванні житловим будинком [PERSON] , [PERSON] не звертались; -Пояснення позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] в якості свідків по справі. [PERSON] в судовому засіданні 19.03.2019 року, яка була допитана в якості свідка дала пояснення, що з моменту її вселення в будинок, вселення третьої особи [PERSON] в житловий будинок і до теперішнього часу, тобто на протязі більше 10 років, відповідачі [PERSON] , [PERSON] в житловому будинку не проживають, оскільки постійно проживають однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі ніколи не були членами сім`ї [PERSON] . Відповідачка [PERSON] називає [PERSON] батьком. Житловою кімнатою 19,5 кв.м, коридором 4,3 кв.м до теперішнього часу користується [PERSON] . За воду, електроенергію, вивіз сміття сплачує [PERSON] . Коли [PERSON] не платить за комунальні послуги, позивачка [PERSON] телефонує [PERSON] (відповідачу по справі), яка віддає гроші за воду, яку споживає її мати, а позивачка [PERSON] - розписку. [PERSON] суду пояснила, що її чоловік є власником 36/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Вона проживає у вказаному будинку з 2002 року по теперішній час. В житловій кімнаті площею 19,5 кв.м проживає [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] в будинку не проживають. Вона бачила, як [PERSON] приїжджала до матері на велосипеді. У 2011 році Оксана просила свідка [PERSON] телефонувати їй, якщо щось трапиться з її матір`ю [PERSON] , оскільки на той час між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] був конфлікт. [PERSON] та її донька [PERSON] проживають з [PERSON] по [ADDRESS] . -Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він у 2005 році за проханням [PERSON] та [PERSON] запропонував [PERSON] зробити кухню-студію, щоб звільнити прохід на земельну ділянку [PERSON] [PERSON] сказала, що вона мешкає одна і їй нічого не потрібно. В серпні 2014 року у свідка народилась дитина. З серпня 2014 року по 2017 рік він привозив свою дитину до [PERSON] , яка доглядала за дитиною. В цій період [PERSON] він бачив рідко, [PERSON] не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином позивачки [PERSON] і проживає по [ADDRESS] . У нього та його матері немає проходу до городу. Коли необхідно попасти на город, вони телефонують [PERSON] , яка приїжджає на велосипеді та відкриває калитку, а вони через кришу коридору [PERSON] попадають на свій город. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] проживають з [PERSON] в його будинку. В останній раз свідок з братом бачили [PERSON] у 2017 році, коли він з братом утеплював фасад будинку. Свідок зателефонував [PERSON] , яка приїхала через 15 хвилин і відкрила калитку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона жила у [PERSON] , коли у неї вдома був ремонт. [PERSON] вона бачила, коли жила у [PERSON] . [PERSON] була на городі, хтось подзвонив і [PERSON] пішла відкривати хвіртку. Свідок чула, як жінка попросила [PERSON] , якщо буде стукати в стінку її мати, щоб [PERSON] зателефонувала їй. Зі слів [PERSON] вона дізналася, що тією жінкою була [PERSON] - донька сусідки [PERSON] , яка проживає з чоловіком десь недалеко. -Фото таблиці з 11 фотографій, які були зроблені [PERSON] за допомогою мобільного телефону, в різні часи доби в період з 27.03.2019 по 05.04.2019. На фотографіях зображена закрита хвіртка [PERSON] . Як вважає позивач: даний доказ підтверджує, що в цій період в будинку ніхто не проживав і повністю спростовує пояснення відповідачки [PERSON] про те, що в цій період в будинку проживали її бабуся [PERSON] і мати [PERSON] ; фототаблиці як доказ узгоджуються з таким доказом, як відповідь КНП «Міська лікарня № 8» ОМР на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2020 року, згідно з якою [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні № 1 у квітні 2019 року: надходження до відділення - 02.04.2019; виписка - 16.04.2019 року. [PERSON] знаходилася на лікуванні у терапевтичному відділенні № 2 у березні 2019 року: надходження до відділення - 18.03.2019 року; виписка - 05.04.2019 року. З відповіді лікарні вбачається, що [PERSON] і [PERSON] одночасно знаходилися у лікарні 3 і 4 квітня 2019 року. Однак з фотографій на фото таблицях вбачається, що калитка була закрита 10 днів поспіль з 27.03.2019 по 05.04.2019 року, з чого позивач робить висновок, що в будинку в цій період не проживала ні відповідачка [PERSON] , ні відповідачка [PERSON] до надходження у лікарню. -Судом також відтворено відеозапис, наданий позивачами. Докази відповідачів: -Довідка про склад сім`ї, яка була видана [PERSON] . Даний доказ підтверджує реєстрацію відповідачів в будинку [ADDRESS] , що визнається позивачкою і третьою особою по справі; -Копія акту обстеження житлово-побутових умов від 30.01.2018 року. Оригінал досліджено судом на вимогу сторони позивача. -Копії розписок про сплату за користування водою, розрахункова книжка за вивіз сміття, квитанції за користування електроенергією. Розрахункова книжка та квитанції по сплаті за електроенергію оформлені на ім`я [PERSON] -Згідно з розписками від 2008, 2009, 2011 [PERSON] отримала від [PERSON] гроші за споживання холодної води; -згідно з розписками 2011, 2012, 2014, 2016, 2017 [PERSON] отримала гроші за споживання холодної води від [PERSON] . В судовому зсіданні [PERSON] пояснила, коли [PERSON] не платить за комунальні послуги, позивачка [PERSON] телефонує [PERSON] (відповідачу по справі), яка приїжджає і дає гроші за свою матір, а позивачка [PERSON] - розписку. Проти даного факту відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала; -Заява від 13.06.2018 року [PERSON] в орган самоорганізації населення, в якій остання зазначає, що [PERSON] і [PERSON] влаштовують скандали на протязі багатьох років, перешкоджають в здійсненні поточного ремонту, забороняють утеплювати стіни, ремонтувати коридор і житлову кімнату і просить сповістити день і час виходу комісії на місце. Даний письмовий доказ є неналежним, оскільки не містить інформації про проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] ; -Заява від 20.06.2018 року [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій [PERSON] зазначає, що її мати [PERSON] проживає в будинку з 1973 року. В 1988 році вона розірвала шлюб. Дідусь дав кімнату, в якій вони проживають до теперішнього часу, будинку більше 60 років, потребує ремонту. В заяві остання просить сповістити мету приходу і узгодити дату приходу представника Київської райадміністрації. Відповідь Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.07.2018 року, в якій сповіщається, що ремонтні роботи за вказаною адресою не проводяться. -Заява [PERSON] до поліції про те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . 19.06.2018 року [PERSON] проводила відеозйомку останньої і просила вилучити у [PERSON] відеозапис з телефону з її зображенням. -Заява [PERSON] від 23.11.2018 року, посвідчена нотаріусом, про те, що остання проживає в буд. [ADDRESS] . Такі заяви, як заява від 13.06.2018 року [PERSON] до органу СОН, заява [PERSON] до Київської райадміністрації, заява [PERSON] до поліції, заява [PERSON] від 23.11.2018 року були подані відповідачами до відповідних організацій після пред`явлення позову, що на думку суду може мати на меті штучне створення доказів проживання в спірному будинку. Вказані письмові докази є неналежними, оскільки не містять інформації про проживання відповідачів в будинку в спірний період, тобто до пред`явлення до них позову. -Талон-повідомлення за 2011 рік, виданий за заявою [PERSON] про прийняття заходів до батька [PERSON] . Даний письмовий доказ є неналежним, оскільки талон-повідомлення не містить інформації про предмет спору; -Відповідь з поштового відділення від 24.07.2018 (а.с. 42-44). -Відповідь поліклініки № 20 на запит адвоката Безсмертного від 07.12.2018 року (а.с. 238) про те, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] - [ADDRESS] . -Акт про не проживання від 14.12.2018 року, складений [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] більш 10 років не проживають. (а.с. 237), посвідчений головою СОН «Дмитрівка». Акт є неналежним та недопустимим доказом. По-перше, факт проживання чи не проживання [PERSON] та [PERSON] в належному ним житловому будинку по [ADDRESS] не є предметом даного спору; по-друге, [PERSON] не є учасником даної цивільної справи. Даний акт не є доказом, який підтверджує або спростовує будь-які обставини, що мають істотне значення для вирішення спору по даній цивільній справі; -Відповідачі надали суду більш 100 товарних чеків на придбання будівельних матеріалів в період з квітня по грудень 2018, частина яких була видана на ім`я [PERSON] , частина - на ім`я [PERSON] , [PERSON] , частина - на ім`я [PERSON] . Разом з товарними чеками відповідачі надали суду квитанцію «Нової пошти», видану на ім`я [PERSON] . Частина товарних чеків викликає сумнів, оскільки на чеках на зазначено ПІБ покупця, адреса доставки будівельних матеріалів. Відповідачами також наданий чек-відпустка товару від 21.05.2018 року, в якому зазначено прізвище клієнта [PERSON] , адреса [ADDRESS] , а в договорі купівлі-продажу на придбання віконних, дверних систем, представником покупця [PERSON] вказано [PERSON] .. Відповідачі в судовому засіданні не змогли пояснити, з якою метою вони надали до суду квитанцію «Нової пошти» на ім`я [PERSON] , та товарний чек на ім`я [PERSON] . -Довідка МСЕК від 25.08.2019 року про те, що [PERSON] визнана інвалідом І групи Б і потребує стороннього догляду - неналежний доказ, не містить інформації про проживання відповідачів в житловому будинку; -Пояснення [PERSON] і [PERSON] в якості свідків. [PERSON] в якості свідка суду пояснила, що вона з дочкою та матір`ю проживає в кімнаті площею 19,5 кв.м по [ADDRESS] . [PERSON] її добрий знайомий, який проживає по [ADDRESS] . Вона може приходити до [PERSON] і залишатися там по своїм справам, у нього є Інтернет, вона допомагає йому по господарству, оскільки у нього немає сім`ї. [PERSON] у якості свідка суду пояснила, що вона проживає в буд. [ADDRESS] з дитинства. Вона знає [PERSON] він - друг сім`ї, вона називає його дядьо [PERSON] . Він також є її добрим товаришем. Рік тому він придбав собаку, і вона доглядає за його собакою. [PERSON] залишалася ночувати у [PERSON] , в зв`язку з хворобою собаки. На [ADDRESS] немає Інтернету . Мати працює у [PERSON] з Інтернетом. [PERSON] в судовому засіданні 19.03.2019 при допиті її в якості свідка показала суду на технічному паспорті та схематично відобразила розташування їх туалету на земельній ділянці. В той же день 19.03.2019 суд провів виїзне судове засідання по [ADDRESS] , в якому було встановлено, що туалет розташований не в тому місті, як вказала [PERSON] , яка була допитана в якості свідка. Суд зауважує, що було б зрозумілим, якби постійно проживаюча особа без складнощів зазначила місце розташування приміщення, яким у зв`язку із біологічними потребами є необхідність користуватися як вдень, так і вночі. Тому відображення туалету у точці його минулого знаходження, з якої він був давно перенесеним на інший бік подвір`я може дійсно свідчити, що [PERSON] не користується чи рідко користується вбиральнею. Також на виїзному судовому засіданні 19.03.2019 року було зафіксовано, що частина речей відповідачів знаходиться в пакетах, зимові речі відповідачів взагалі відсутні. В подальшому в судовому засіданні 07.06.2019 року відповідачка [PERSON] пояснила, що вона не змогла показати в суді туалет на технічному паспорту, оскільки була неуважна. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 07.06.2019 року пояснила, що під час виїзного судового засідання 19.03.2019 року в житловій кімнаті 19,5 кв.м були відсутні зимові речі, оскільки частина речей була перевезена до сестри, а частина речей знаходиться в гаражі, так як було тепло. -Свідки відповідачів: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , суду пояснила, що останній раз в будинку [ADDRESS] була в цьому році в березні 2019 року. До цього була 2 роки назад. Всього 3 -4 рази. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , суду пояснила, що була в [ADDRESS] 12.09.2019 року і в листопаді 2019 року. Більше зустрічалась з [PERSON] на нейтральній території. До вересня 2019 року була у [PERSON] декілька років тому. Показання свідків не містять достатньої інформації про проживання відповідачів з травня 2017 по травень 2018, тобто до пред`явлення до них позову. Пояснення третьої особи по справі на стороні відповідачів [PERSON] не може бути доказом, оскільки остання не була допитана судом в якості свідка згідно ст. 92 ЦПК України. Крім того, при розгляді цивільної справи № 520/12180/15-ц [PERSON] виступала як єдиний позивач, а [PERSON] , [PERSON] ніяких вимог з приводу перешкод у користуванні житлом до [PERSON] та [PERSON] не заявляли. Отже, підсумовуючи відібрані пояснення: Позивач [PERSON] вказує, що на даний час з відповідачами [PERSON] та [PERSON] вони не спілкуються, оскільки останні не проживають з ними однією сім`єю з серпня 2003 року, тобто понад 15 років та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] також зазначає про цей факт у своїй уточненій позовні заяві, додавши, що [PERSON] та [PERSON] добровільно залишили житлове приміщення в житловому будинку [ADDRESS] і постійно стали проживати однією сім`єю з гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні 19.03.2020 року були допитані свідки. Так позивач [PERSON] , яка була допитана, в якості свідка, підтвердила зазначене у своїй позовній заяві. Пояснила наступне: що вона є жінкою [PERSON] . У вересні 2014 році після смерті чоловіка за заповітом вона отримала спадщину. На час його смерті вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] . У її власності 14/50 частин будинку. Інша частина власності належить [PERSON] , у нього 36/50 частин дому. Крім них там проживає [PERSON] , як колишня дружина її чоловіка, [PERSON] - це донька її покійного чоловіка, та [PERSON] - онука покійного чоловіка [PERSON] .. [PERSON] в`їхала у дім, коли [PERSON] одружився з нею. На момент смерті чоловіка вона проживала у будинку. Там же і проживала [PERSON] . У 1988 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] залишилася жити з двома доньками у цій кімнаті. Дівчата вийшли заміж. Приблизно у січні-лютому 1992 року, [PERSON] виїхала з будинку до [PERSON] на [ADDRESS] . [PERSON] навідується, але не проживає у спірному будинку. Проживає та зареєстрована у будинку [PERSON] . Орендну плату не оплачує, лише комунальні послуги. [PERSON] , яка є третьою особою на стороні позивача та була допитана у якості свідка зазначила наступне. Вона є жінкою [PERSON] , співвласника частини будинку. Разом вони проживають в [ADDRESS] . З відповідачами відносини вони не підтримують. З 2012 року відповідачі не проживають у вищевказаному будинку. [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] .. Відповідач [PERSON] була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Надала покази, зазначивши, що має мати [PERSON] та доньку [PERSON] .. Періодично з будинку по [ADDRESS] , вони виїжджали. На теперішній час вона разом з ними постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . З [PERSON] вона знаходиться у подружніх відносинах, але не проживає з ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, в якості свідка повідомила такі обставини. Все своє життя вона разом з матір`ю та бабусею проживала у буд. [ADDRESS] . [PERSON] друг сім`ї. 07.06.2019 року судом було продовжено допит свідків. Третя особа [PERSON] , допитаний в якості свідка, суду пояснив, що звернувся до суду з самостійним позовом у зв`язку з тим, що він є співвласником будинку [ADDRESS] . З 2002 року по вказаній адресі проживає лише [PERSON] . [PERSON] та її донька [PERSON] проживають разом з [PERSON] по [ADDRESS] . У цей же день в судовому засіданні був допитаний [PERSON] , який пояснив, що він є знайомим [PERSON] та його жінки [PERSON] .. Стверджував, що відповідачі по справі у будинку [ADDRESS] не проживають. Син позивача [PERSON] та [PERSON] , допитані у судовому засіданні, також підтвердили факт не проживання відповідачів у вищевказаному будинку. Навпроти, [PERSON] , вказала на те, що відповідачі завжди проживали у будинку [ADDRESS] . 18.11.2019 року у судовому засіданні була допитана [PERSON] , в якості свідка. [PERSON] повідомила, що знаходиться у дружніх стосунках з відповідачем [PERSON] з дитинства. Підтверджує факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають все життя за адресою: [ADDRESS] . 29.11.2019 року судом було проведено виїзне судове засідання за адресою: [ADDRESS] для відібрання пояснень від третьої особи на стороні відповідача [PERSON] . При опитуванні [PERSON] розповіла наступне, що вона проживає у будинку [ADDRESS] з 1973 року, як одружилась з [PERSON] . Після розлучення вона продовжує проживати по вищевказаній адресі зі своєю донькою [PERSON] та онукою [PERSON] .. Вони завжди проживали разом і нікуди не виїжджали. Підтвердила той факт, що на сьогодні право власності на будинок належить [PERSON] та [PERSON] .. Робили у домі ремонтні роботи, але дозвіл у власників будинку не брали. Власники ніколи не просили їх виселитися з будинку. Не розмовляли з позивачами щодо прав на користування будинком. Орендну плату [PERSON] та [PERSON] не платили, оскільки власники не просили орендну плату. Вимоги пред`явлені до [PERSON] та [PERSON] не визнає. [PERSON] знає, він займався її справами у суді. Проживає не далеко від відповідачів. З 18.03.2019 по 04.04.2019 року перебувала у лікарні на стаціонарному лікуванні. Щодо мирової угоди між позивачами та відповідачами не пам`ятає. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням суд надає перевагу поясненням свідків зі сторони позивачів, проте зазначає, що доказів, які б достовірно підтвердили безперервне не проживання відповідачів за спірною адресою з 2003 року, чи як вказувала позивач у письмових поясненнях - протягом десяти років, стороною позивачів не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивачів, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачі, як власники будинку, позбавлені можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою їх нерухомого майна зареєстровані відповідачі, які в порядку захисту права власності позивачів, можуть бути визнані такими, що втратили право на користування житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачами. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житло, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved