Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

В січні 2016р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO] народження у розмірі по 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення кожним з дітей повноліття. Свою позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін народились вищезазначені діти, які повністю знаходяться на утриманні позивачки, яка працює не за трудовим договором та заробітна плата, яку вона отримує не дає можливості повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дітей. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей і самоусунувся від їх виховання. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, позивачка подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1998р., який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2013р. було розірвано. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO] народження. Судом встановлено, що діти сторін проживають разом з позивачкою, згідно довідки форми № 3, виданої 27 січня 2016р. Комунальним центром «Центр комунального сервісу», яка самостійно здійснює їх утримання та виховання, проте заробітна плата, яку вона отримує не дає можливості повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дітей. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дітей, суд відповідно до ст. ст. 182-183 СК України враховує матеріальний стан сторін, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення кожним з дітей повноліття. Враховуючи, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, суд вважає за необхідне, стягнення аліментів проводити з 29 січня 2016р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1653,6 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved