Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Головне управління Національної поліції в Луганській області звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 125617 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області 26.02.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено у справі судове засідання. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до доручення ВЗА ГУНП в Луганській області № 43 від 27.10.2016 року та акту закріплення (передачі) транспортного засобу, поліцейському - водію ВЗА ГУНП в Луганській області [PERSON] був наданий, для службового користування, транспортний засіб «Toyota Camry» державний номер 13.0777, який позивачу. 09.06.2017 року о 07 год. 00 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом легковим автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. 13.0777, який належить позивачу, в м. Оріхів Запорізької області в напрямку м. Пологи, через втомленість втратив увагу, контроль за дорожньою обстановкою, в результаті чого виїхав на узбіччя через смугу зустрічного руху по ліву сторону та скоїв наїзд на електроопору. В наслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, потерпілих немає. За даним фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 172421 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.09.2017 року у справі № 428/9114/17 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта № 116 від 30.10.2017 року, вартість матеріальних збитків, з технічної точки зору, які були заподіяні протиправними діями відповідача, транспортному засобу «Toyota Camry» державний номер 13.0777, який належить позивачеві, на час ДТП, склали 125 617 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач своїми винними, умисними, протиправними діями спричинив позивачу матеріальні збитки, у вигляді пошкодження транспортного засобу, на загальну суму 125 617 грн., позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. Сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив прохання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, посилаючись на наступне. Шкода майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх службових обов'язків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом. Постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПР від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджений вищевказаний перелік таких посад і робіт працівників, із якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність. Посада водія або патрульного поліцейського, як і виконувана ними робота по керуванню транспортним засобом, у вказаному переліку відсутня. В свою чергу договір про повну матеріальну відповідальність між відповідачем та позивачем не укладався. Таким чином, відповідно до законодавства, відповідач не несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, тому на нього в даному випадку не може бути покладена повна матеріальна відповідальність і відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено ст. 132 КЗпП України. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому вказано, що з доводами відповідача він не погоджується, оскільки за результатом розгляду адміністративної справи № 428/9114/17 судом встановлений факт винних дій відповідача у результаті яких позивачу були спричинені матеріальні збитки на загальну суму 125 617 грн. у вигляді пошкодження транспортного засобу. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Крім того, п. 11 постанови ПВС України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що суди повинні мати на увазі, що відповідно до п. 5 ст. 134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. З огляду на викладене, позивач має право на відшкодування матеріальних збитків у повному розмірі, тобто у сумі 125 617 грн. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління Національної поліції в Луганській області є юридичною особою (Код ЄДРПОУ 40108845). Вказане також підтверджується копією положення про Головне управління Національної поліції в Луганській області, затвердженого наказом Національної поліції № 29 від 06.11.2015 року. У відповідності до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО №715289, виданого 02.11.2016 року власником автомобіля «Toyota Camry» державний номер 130777, 2008 р.в., є ГУМП в Луганській області. Згідно копії доручення про закріплення службового транспорту № 43, складеного 27.10.2016 року Відділенням забезпечення автотранспортом ГУНП в Луганській області за підписом т.в.о. начальника [PERSON] службовий автомобіль «Toyota Camry» державний номер 13. 0777 за поліцейським водієм ВЗА ГУНП в Луганській області старшим сержантом поліції [PERSON] Відповідно до копії акту закріплення (передачі) транспортного засобу 27.10.2016 року поліцейському водію ВЗА ГУНП в Луганській області старшому сержанту поліції [PERSON] на підставі доручення №43 від 27.10.2016 року передано автомобіль «Toyota Camry» державний номер 13. 0777. Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №172421 від 09.06.2017 року 09.06.2017 року о 07 год. 00 хв. на вул. Овчаренка в м. Оріхів Запорізької області [PERSON], керуючи автомобілем «Toyota Camry» державний номер 130777, рухався в напрямку м. Пологи та через втомленість втратив увагу, контроль за дорожньою обстановкою, виїхав на узбіччя через смугу зустрічного руху по ліву сторону та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, потерпілих немає. Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.09.2017 року у справі №428/9114/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Адміністративну справу у відношенні [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, провадженням закрито, у звязку із закінченням на час розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. У відповідності до висновку №116 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, складеного 30.10.2017 року судовим експертом [PERSON], вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, спричиненої власнику автомобіля Toyota Camry» реєстраційний номер 130777 на момент ДТП складає 125617 грн. 33 коп. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно ч. 2 ст. 131 КЗпП України працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. У п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України зазначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Суд враховує, що шкода майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх трудових обовязків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом. Постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПР від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджений вищевказаний перелік таких посад і робіт працівників, із якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність. Посада водія або патрульного поліцейського, як і виконувана ними робота по керуванню транспортним засобом, у вказаному переліку відсутня. Як вбачається з матеріалів справи договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами взагалі не укладався. З огляду на викладене, відповідно до законодавства, відповідач не несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, тому на нього в даному випадку не може бути покладена повна матеріальна відповідальність і відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено ст. 132 КЗпП України. З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року по справі № 6-32678ск15, від 29 липня 2015 року по справі № 6-1060св15. Згідно п. 4 абз. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. N 348 ( 348-95-п ), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). У відповідності до копії довідки №477/14/22-2018, виданої 18.04.2018 року ГУНП в Луганській області, заробітна плата [PERSON] за лютий 2018 року склала 11589,60 грн., за березень 2018 року 10992,90 грн. З огляду на викладене, та враховуючи, що середньомісячний заробіток відповідача складає 11291,25 грн. (11589,60 грн. + 10992,90 грн.) / 2), а також те, що відповідно до ст. 132 КЗпП України відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 11291,25 грн.

Outcome: partial