Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Департамент патрульної поліції УПП у м. Вінниці звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 116 684,88 грн. Позов мотивований тим, що 29.02.2016 року, приблизно о 05.30 год., патрульний поліцейський [PERSON], керуючи службовим автомобілем «ТОYОТА РRІUS», реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Л. Українки, 1 в м.Вінниці, перебуваючи на службі, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно керувати ним, допустив наїзд на перешкоду (електроопору), внаслідок чого службовий автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2016 року у справі № 127/4011/16-п [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладено стягнення у виді штрафу, в розмірі 340 грн. Встановлено, що він порушив п. 12.1 ПДР України. Відповідно до висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 32 від 31.01.2017 року, розмір збитку, що завданий службовому автомобілю марки «ТОYОТА РRІUS», реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (рама) [NUMBER], 2013 року випуску, станом на момент проведення дослідження, завданого в результаті ДТП, яка сталась 29.02.2016 року становить 116 684,88 грн. Автомобіль на даний час не відремонтований, знаходиться в неробочому стані, працівниками патрульної поліції в роботі не використовується. На підставі ст. ст. 22, 1166 ЦК України позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції майнову шкоду в сумі 116 684,88 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 02.11.2017 року було відкрито провадження у даній справі (а.с. 32). В судовому засіданні представник позивача - Цубер М.М. позов підтримав за обставин, викладених у ньому, наголосив, що ДТП сталося з вини працівника поліції [PERSON] при виконанні ним службових обов'язків. Зауважив, що з [PERSON] договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, він керував службовим автомобілем, що належить Департаменту. [PERSON] проходив службу в Департаменті патрульної поліції в період з 19.02.2016 року до 31.05.2017 року, станом на лютий 2016 року його заробіток становив 3 157, 70 грн., завдану шкоду не відшкодував. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позов не визнав, надав письмовий відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи. Пояснив, що правила ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки порядок відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, передбачений ст. 132 КЗпП України. Оскільки із [PERSON] не був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, тому він може нести відповідальність в межах розміру середньомісячного заробітку. Також вважає, що Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що шкоду, завдану поліцейським під час здійснення повноважень, відшкодовує держава, тому покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду за пошкодження автомобіля є безпідставним. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «ТОYОТА РRІUS» (спеціалізований легковий оперативний-В), реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (рама) [NUMBER], 2013 року випуску, білого кольору, належить Департаменту патрульної поліції (а.с. 88) (акт про приймання-передачу майна №112/205-16/1 від 04.03.2016 року затверджений наказом МВС України та НПУ 01.11.2016 року № 1149/1117 (а.с. 89). Відповідач [PERSON] ([NUMBER]) проходив службу в Департаменті патрульної поліції на посаді інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Вінниці ДПП в період з 19.02.2016 року до 31.05.2017 року (а.с. 61). Згідно дислокації сил та засобів роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Вінниці [PERSON] в період з 20.00 год. 28.02.2016 року до 08.00 год. 29.02.2016 року перебував при виконанні службових обов`язків (а.с. 5-6). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2016 року №127/4011/16-п встановлено, що 29.02.2016 року о 05.30 год. в м. Вінниці по вул. Л. Українки. 1, водій [PERSON], керуючи автомобілем Тойота Пріус, держномер [NUMBER], під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно керувати ним, допустив наїзд на перешкоду (електроопору), що призвело до пошкодження транспортного засобу. В судовому засіданні свою вину [PERSON] визнавав. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави (а.с. 7-8). За фактом вчиненого [PERSON] ДТП було проведено службове розслідування, в ході якого було встановлено факт порушення трудової дисципліни [PERSON], у виді недотримання Правил дорожнього руху України. Наказом по ДПП від 08.06.2016 року № 1194 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні п. 1 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у м. Вінниці ДПП рядового поліції [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження (а.с. 27). З висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31.01.2017 року № 32 вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «ТОYОТА РRІUS», реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску, складає 116 684,88 грн. (з ПДВ) (а.с. 10-15). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої працівником, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми КЗпП України, та норми спеціального закону - Закону України «Про Національну поліцію». Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках якщо нармами спеціального закону не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисціиплінарну відповідальність. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповіднодо закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Однак, в спеціальному законі «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських при завданні ними матеріальної шкоди роботодавцю, тому на поліцейського, як на працівника, поширюються норми трудового законодавства. Згідно вимог ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Частинами 1-4 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. В судовому засіданні було встановлено, що договір із [PERSON] про повну матеріальну відповідальність не укладався, тому відповідач повинен нести відповідальність за завдану матеріальну шкоду в розмірі середнього місячного заробітку (ст. 132 КЗпП України). Відповідно до вимог п. 8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначений розділом ІІ Порядку. Так, відповідно до п. 2 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на посаду інспектора ДПП 19.02.2016 року (а.с. 61). ДТП із участю [PERSON] та із пошкодженням транспортного засобу сталась 29.02.2016 року. Згідно довідки про доходи [PERSON], що видана Департаментом патрульної поліції 03.05.2018 року, за лютий 2016 року за 11 фактично відпрацьованих робочих днів згідно графіка роботи, йому нараховано заробітну плату за лютий 2016 року - 3 157,70 грн. (середньоденна зарплата - 287,06 грн.). Довідка видана відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Враховуючи те, що подія, з якою пов`язана виплата, відбулась 29.02.2016 року, в Департаменті патрульної поліції [PERSON] пропрацював менше двох місяців, а фактично відпрацьований час - 11 робочих днів, суд вважає, що відповідачем повинна бути відшкодована матеріальна шкода в розмірі середнього заробітку за відпрацьований час, в розмірі 3 157,70 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачений судовий збір в розмірі 1750,27 грн. Оскільки позов в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволений частково (на 2,7 %), судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам і становить 47,25 грн.

Outcome: approved