Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

До Буського районного суду Львівської області звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивує тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб у 2001 році. Від даного шлюбу мають трьох дітей 2001р.н., 2007р.н. та 25.07.2013 року. У 2018 році шлюб розірвано. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Допомоги на утримання дітей відповідач належним чином не надає, хоча працездатний, інших осіб на утриманні не має, стан здоров`я задовільний. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати для забезпечення належного життєвого рівня дітей аліменти. Добровільної згоди по сплаті аліментів між сторонами не досягнуто, а тому просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі розміром 1059 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну неповнолітню дитину, а на старшого сина, який навчається 1500 грн. до закінчення ним вищого навчального закладу. Позивачка [PERSON] та її представник Межвінський С.Д. в судовому засіданні заявлений позов підтримали та просили його задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, час та дату судового засідання. В підготовчому засіданні з позовом не погодився спираючись на важке фінансове становище. Правом відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань чи заяв про відкладення судового засідання не подавав. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони шлюб розірвали 04.12.2018 року, що підтверджується рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.12.2018 року ЄУН № 440/1981/17, провадження № 2/440/453/2018, яке набрало законної сили 03.01.2019 року. В шлюбі народилися діти: [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії, [PERSON] - [INFO] . Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Позивач просить суд стягувати аліменти в твердій грошовій сумі для дитини відповідного віку на кожну дитину, оскільки відповідач працездатний, інших утриманців не має, здоровий. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Судом встановлено, що відповідач працевлаштований з 18.02.2020 року, що підтверджується довідкою № 01-160320/вих від 16.03.2020 року ТзОВ «Охоронна компанія «УКРИ», м.Львів, вул. Чигиринська 27/5, на посаді охоронника. Позивач, на теперішній час, сама матеріально забезпечувати дітей не має можливості. Також судом встановлено, що у сторін є повнолітній син [PERSON] , який продовжує навчання у вищому учбовому закладі, що підтверджується довідкою № 395/19 від 31.07.2019року Львівського національного університету ім. Ів. Франка на другому курсі денної форми навчання, закінчення навчання в липні 2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Ураховуючи те, що відповідач має постійний дохід, відтак, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі буде достатнім і справедливим. Також, судом враховано інтереси дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а тому, вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. В силу ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved