Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В січні місяці 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача зазначивши, що 11.04.2007 року закрите акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», наддав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 21600,00 грн. зі сплатою 22,80% річних з терміном та на умовах повернення, у відповідності до умов договору. Позивачем перераховано кредитні кошти на картковий рахунок позичальника. В свою чергу, позичальник, згідно умов погашення, мав своєчасно сплачувати на рахунок позивача кредит та відсотки по ньому, але не виконував належним чином умов укладеного договору щодо погашення кредиту, що призвело до утворення заборгованості. На час звернення позивача до суду, заборгованість за кредитом становить- 49770,40 грн. з яких: 8334,38 грн. - заборгованість за кредитом; 30224,23 грн. - проценти за користування кредитом; 8365,58 грн. Заборгованість за пенею та комісією, 500- штраф (фіксована частина); 2346,21грн. - штраф (процентна складова), що і спонукало позивача звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості та понесених судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав клопотання яким підтримав заявлений позов, просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з»явився, позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності, пояснив суду, що дійсно в 2007 році, на підстави поданої ним позивачу заяви йому було видано кредит на платіжну картку під 22.80% річних. Строк дії кредитної картки становить два роки. Останній платіж ним було здійснено в 2008 році. Ніяких документів, крім заяви в адресу позивача, щодо видачі йому кредиту у вигляді платіжної картки, він не підписував і з ніякими умовами та правилами надання банківських послуг на які посилається кредитор у позові він не знайомився, свого підпису не ставив. Присутній в судовому засіданні представник відповідача підтримав свого довірителя, звернув увагу суду, що позовні вимоги кредитора не можуть бути задоволені так, як позивачем пропущено строк позовної давності для відповідного звернення до суду, звернув увагу на судову практику та правові позиції Верховного Суду України з даних підстав. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. 11.04.2007 року ЗAT КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з 17.07.2009 року є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач, уклали кредитний договір у вигляді карткового рахунку на платіжну картку який складається з заяви відповідача, умов та правил надання банківських послуг і тарифів /а.с.7-13/ та за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі - 21600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, У відповідності до умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач (а.с.8-13) строк дії договору 12 місяців, що автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії, та відповідає строку дії кредитної карти, що передбачено такими частинами договору як заява та п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг. Платіжну картку банк видав відповідачу 11.04.2007 р., строк її дії закінчився в березні місяці 2009 року, що стверджується довідкою кредитора № 30 від 22.02.2016 року надісланою в адресу суду на запит головуючого. З матеріалів справи вбачається, що кредит надавася відповідачу для проведення розрахунків за придбання товарів /п.3.23 а.с.-10/, а сам відповідач дійсно не належним чином виконував взяті на себе кредитні зобов»язання та не здійснював своєчасно відповідних платежів на користь позивача за користування кредитними коштами тому суд вважає позовні вимоги доведеними, але такими, що не підлягають задоволенню в зв»язку пропуском кредитором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Так, згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та яка може бути застосована судом на підставі вимоги сторони. В даному випадку відповідач та його представник подали письмову заву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. 3, ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки кредитний договір укладався 11 квітня 2007 року, строк дії платіжної картки скінчився в березні місяці 2009 року. Останній же платіж було здійснено відповідачем ще в липні 2008 року, що підтверджено в судовому засіданні наданим в матеріали позову позивачем розрахунком заборгованості (а.с.- 4) . Посилання позивача на ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України щодо обов'язку сторін належним чином виконувати зобов'язання за договором не спростовують рішення. Судом встановлено, що строк дії карти сплив, поновлення дії карти не відбувалося, погашення клієнтом заборгованості не здійснювалося. Такі обставини виключають продовження дії кредитного договору за кредитною картою. Та обставина, що зобов'язання за кредитним договором не припинені внаслідок того, що їх виконання не відбулося, не тягнуть висновку про продовження дії кредитного договору, а сам строк дії кредитного договору сторін не залежить від стану виконання зобов'язань і не може вважатися продовженим через невиконання зобов'язань. У відповідності до правових позицій Верховного Суду України, висловлена в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14) правила користування платіжною карткою які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором,що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст..257 ЦК України) щодо місячних платежів , починається після несплати чергового платежу , а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст..261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Крім того, при поданні позову кредитор вважав, що форма кредитного договору збережена, а сам він відповідає умовам чинного законодавства, що являється підставою для звернення до суду з відповідним позовом, що не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства так, як наявні в матеріалах справи ,,УМОВИ,, на які посилається позивач не містять реквізитів, підписів позичальника, дати їх складання, як і не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід»ємності від заяви позичальника. В наявній же в матеріалах справи заяві позичальника, що містить його підпис-відсутні дані про те, що неврегульовані у ній питання /розміри штрафів , розмір сплати відсотків і т.д. /мають регулюватись саме умовами надання кредиту фізичній особі на, що посилається позивач тому суд вважає, що поданий на розгляд суду позов об»єктивно необгрунтований, а самим позивачем пропущено строк позовної давності для відповідного звернення до суду, що являється підставою для відмови у його задоволенні. Понесені банком судові витрати відшкодуванню не підлягають в зв»язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed