Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення одноразової адресної грошової допомоги, посилаючись на те, що у 2012 році остання закінчила навчання у Державному вищому навчальному закладі «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» за спеціальністю «Фізична реабілітація», отримавши освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст. 24 вересня 2012 року між позивачем, [PERSON] та Управлінням освіти і науки укладено договір «Університет-випускник-роботодавець», предметом якого виступає обов'язок працевлаштування за спеціальністю і кваліфікацією та відпрацювання випускником університету протягом трьох років з дня укладення договору у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 10 вересня 2012 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду вчителя фізичної культури Малотур'янського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», у зв'язку з чим позивач надав [PERSON] допомогу в розмірі 5 590 грн. 04 вересня 2013 року відповідачка звільнилась із займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що є підставою для повернення виплаченої допомоги. За наведених обставин позивач просить суд стягнути з [PERSON] на рахунок Державного вищого навчального закладу «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» одержану відповідачкою допомогу у сумі 5 590 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. В судове засідання відповідачка не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась за останньою відомою адресою місця проживання та реєстрації. Судові повістки про виклик у судове засідання повернулась до суду без вручення. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є випускником Державного вищого навчального закладу «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» та здобула освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON], остання 10 вересня 2012 була прийнята на посаду вчителя фізичної культури Малотур'янського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» (а.с. 8). На підставі тристороннього Договору «Університет-випускник-роботодавець» про працевлаштування випускників Державного вищого навчального закладу «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника», які навчалися за напрямами та спеціальностями педагогічного профілю від 24 вересня 2012 року, укладеного між ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника», [PERSON] та роботодавцем Управлінням освіти і науки, [PERSON] зобов'язалась відпрацювати у роботодавця протягом трьох років у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі з правом отримання одноразової адресної грошової допомоги у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати (а.с. 7). На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 1361 від 26 вересня 2006 року «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів» та наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України за № 678 від 11.06.2012 року «Про затвердження Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2012 році», на підставі особистої заяви [PERSON] про виплату їй одноразової допомоги на підставі вказаного Порядку (а.с.11) наказом ректора Цепенди І.Є № 611 від 17.12.2012 року була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 5 590 грн. випускникам, в тому числі й [PERSON] (а.с. а.с. 9,10, 12-14) Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] всупереч вказаним нормативно-правовим документам та укладеному між сторонами договору відпрацювала лише рік та згідно наказу № 109-к від 03.09.2013 року управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації, звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 15). Між тим, згідно наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України за № 678 від 11.06.2012 року, яким затверджено Порядок надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2012 році, у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому та професійно-технічному навчальному закладі отримувач допомоги зобов'язаний повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата. Вищий навчальний заклад повертає зазначені кошти до державного бюджету. Крім того, договором від 26 серпня 2010 року визначено, що предметом є обов'язкове відпрацювання випускником вищого навчального закладу протягом трьох років з дня укладення договору у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги. Отже відповідачка за вимогами договірних зобов'язань та підзаконних нормативно-правових актів, повинна була пропрацювати не менше трьох років у загальноосвітньому навчальному закладі, однак у 2013 році її було звільнено з роботи за власним бажанням до закінчення вищевказаного терміну, а тому повинна повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата. Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 530 згаданого Кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. А тому, суд приходить до висновку про задоволення та обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України № 1361 від 26 вересня 2006 р. «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів»,

Outcome: approved