Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначила, що 11.03.2014 року вона надала [PERSON] в борг кошти в розмірі 18000 грн., про що була оформлена відповідна розписка за підписом відповідача, згідно якої відповідач зобов'язався повернути кошти до 11.06.2014 року. З моменту отримання відповідачем коштів згідно розписки пройшов значний проміжок часу, однак заборгованість по вищевказаній сумі коштів залишається непогашеною. При зверненні до відповідача щодо погашення заборгованості, [PERSON] жодних пояснень не надає та кошти не сплачує. Тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача 18000 грн. згідно розписки від 11.03.2014 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, суду пояснив, що відповідач мав повернути кошти до 11.03.2014 року, однак, до цього часу не повернув. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 березня 2014 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 18000 грн., і зобов'язався повернути кошти до 11.06.2014 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем [PERSON] власноручно. На теперішній час, [PERSON] коштів [PERSON] не повертає. Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 11.03.2014 року в сумі 18000 грн.. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved