Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у сторін не склалося, сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач зазначає, що має із відповідачем діаметрально протилежні характери, погляди на життя та психологічну несумісність. Спільних дітей сторони не мають. Проте позивач наполягає на розірванні шлюбу саме в судовому порядку, оскільки відповідач в добровільному порядку, не надає свою згоду. Більше року разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що шлюбні стосунки остаточно припинені, а відтак збереження сім`ї є неможливим (а.с.3) В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Зазначала, що наданий судом час на примирення не змінив відношення позивача до відповідача, останній не бажає її більше бачити, що і обумовлено участю в даному процесі його представника, оскільки кожного разу відповідач провокує конфлікти. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, просила суд визнати явку позивача обов`язковою. На запитання суду, чим обґрунтоване таке клопотання, відповідач пояснила, що хоче бачити відповідача, а він ігнорує спілкування із нею. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 27.04.2002 між сторонами зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4) Також сторони зазначають, що це другий шлюб, який вони реєструють між собою. Перший раз вони одружувалися в 2000 році. В 2001 році - розлучалися. Наданий судом строк на примирення сторін не сприяв налагодженню стосунків між сторонами. Позивач залишився на своїй позиції. Щодо відповідача, то на запитання суду, чи вдалося за цей час поспілкуватися із чоловіком, остання заявила, що ні, але вона ініціювала ще процеси в Солом`янському районному суді м. Києва, відтак все ж таки, за її твердженням, змусить позивача «рахуватися» із нею. В своїх поясненнях відповідач жодного разу не висловилася з приводу відчуття почуттів любові та поваги до позивача, відтак суд констатує існування складних відносин між сторонами і вважає такими, що заслуговують на увагу твердження позивача щодо того, що збереження «сім`ї» між сторонами є неможливим. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони втратили один до одного почуття, і позивач категорично налаштований на розірвання шлюбу. Сторони також не заперечували, що вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, на даний час взагалі відносини не підтримують. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved