Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після неодноразового уточнення, посилався на те, що наказом [PERSON] управління Держземагенства у Миколаївській області за № 755-сг від 10.02.2015 року затверджено проект землеустрою та передано територіальній громаді села в особі [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в комунальну власність земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області з метою подальшого розміщення на ній громадських пасовищ, в тому числі земельну ділянку, площею 34,7320 га, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Разом з тим, розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 319-р від 19.08.2011 року [PERSON], а також іншим громадянам було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи користування в межах території [PERSON] сільської ради для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного розпорядження 17.06.2014 року було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в межах території [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, площею 1,5720 га. Проте, обумовлена земельна ділянка була передана в комунальну власність [PERSON] сільській раді Вознесенського району Миколаївської області, відповідно до наказу [PERSON] управління Держземагенства у Миколаївській області за № 755-сг від 10.02.2015 року. Вважаючи, що передача земельної ділянки, площею 1,5720 га в комунальну власність [PERSON] сільській раді Вознесенського району Миколаївської області порушує права позивача, оскільки розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 319-р від 19.08.2011 року на даний час є чинним, що встановлено чисельними рішеннями судів, [PERSON] просив про визнання незаконним та скасування спірного наказу [PERSON] управління Держземагенства у Миколаївській області саме в цій частині. Крім того, просив скасувати рішення про державну реєстрацію права комунальної власності за [PERSON] сільською радою на земельну ділянку, площею 34,732 га, а також зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію Миколаївської області внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не зявився. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, просив розглянути справу за його відсутності. Надав письмові заперечення проти заявлених [PERSON] позовних вимог. Вказував, що спірний наказ було видано відповідачем у межах наданих повноважень та відповідно до вимог діючого законодавства. При цьому звертав увагу суду на те, що будь яких прав на земельну ділянку, площею 1,5720 га в межах території [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за позивачем не зареєстровано, що в свою чергу, спростовує посилання останнього на порушення його прав спірним наказом. Разом з тим позивач не позбавлений можливості звернутися з питанням одержання земельної ділянки до органу місцевого самоврядування за місцем її розташування. Представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації в судовому засіданні також позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, наведених представником відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Миколаївській області у письмових запереченнях проти позову. Представники відповідача [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що порушують права територіальної громади с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 319-р від 19.08.2011 року [PERSON], а також іншим громадянам було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель не наданих у власність чи користування (сільськогосподарські землі) в межах території [PERSON] сільської ради для ведення особистого селянського господарства, відповідно до додатку. Згідно списку громадян, який є додатком до вищевказаного розпорядження, [PERSON] було надано дозвіл на розроблення відповідної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 га пасовищ. В подальшому обумовлене розпорядження було визнано таким, що втратило чинність, відповідно до розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 269-р від 12.09.2014 року. Як встановлено в судовому засіданні, підставами для прийняття останнього розпорядження послугувало, зокрема, встановлення Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області порушень земельного законодавства, оскільки зазначені в додатку до розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 319-р від 19.08.2011 року земельні ділянки (пасовище) знаходяться в прибережній захисній смузі річки Південний Буг на відстані 20 метрів до урізу води в адміністративних межах Новогоригорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам ст.ст. 83, 84 цього Кодексу), а також не реалізація у встановленому порядку зазначеного розпорядження особами, в інтересах яких воно було прийнято. Відповідно до постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 року, розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 269-р від 12.09.2014 року було скасовано, оскільки суперечило положенням ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Також з матеріалів справи вбачається, що наказом [PERSON] управління Держземагенства у Миколаївській області за № 755-сг від 10.02.2015 року затверджено проект землеустрою та передано територіальній громаді села в особі [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в комунальну власність земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області з метою подальшого розміщення на ній громадських пасовищ, в тому числі земельну ділянку, площею 34,7320 га, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Вказаний наказ позивач вважав незаконним, оскільки був прийнятий з порушенням вимог діючого законодавства та є таким, що порушує права позивача. Так, в обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на те, що реалізуючи розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 319-р від 19.08.2011 року, він звернувся до ПП «Моноліт [PERSON]», яке на підставі укладеного між ними договору за № 229 від 03.06.2014 року, розробило проект землеустрою за № 205 від 17.06.2014 року щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах території [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, площею 1,5720 га. Державну реєстрацію обумовленої земельної ділянки здійснено в Управлінні Держземагенства у [PERSON] районі 21.07.2014 року, кадастровий номер 4822083200:07:000:0194. Питання щодо затвердження вищевказаного проекту землеустрою, а також передачі земельної ділянки у власність не вирішувалось. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання спірного наказу не законним та його скасування, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри та додаються, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). За результатами розгляду обумовленого клопотання компетентні органи приймають одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. При цьому, оскільки з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта (передбачають конкретні приписи, звернення до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання) виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин, відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права. Тобто, розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області за № 319-р від 19.08.2011 року про надання, зокрема [PERSON], дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не породжує ніяких наслідків для позивача, крім реалізації його права на виготовлення відповідної документації та вичерпало свою дію внаслідок його виконання (розроблення проекту землеустрою). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому\~ ст. 186-1 ЗК України. Разом з тим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не вказує на обовязковість прийняття позитивного рішення про надання відповідної земельної ділянки у власність. Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами процесуального законодавства судовому захисту підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. При цьому, інтерес позивача (у даному випадку стосовно набуття у власність саме спірної земельної ділянки) має бути законним, не суперечити\~Конституції, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу. Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Отже, підставою позову про визнання незаконним наказу [PERSON] управління Держземагенства у Миколаївській області за № 755-сг від 10.02.2015 року та його скасування, є, зокрема, обґрунтування позивачем наявності порушеного цивільного права (інтересу). В свою чергу, наявність цивільного речового права, посвідчується визначеними нормативними приписами документами та правовими актами. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у позивача цивільних прав, посвідчених відповідним чином, стосовно спірної земельної ділянки, ще не виникло в порядку, визначеному ст.ст.118,\~122 ЗК України, оскільки питання щодо затвердження вищевказаного проекту землеустрою, а також передачі земельної ділянки у власність не вирішувалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання наказу [PERSON] управління Держземагенства у Миколаївській області за № 755-сг від 10.02.2015 року незаконним та його скасування не можуть бути задоволені. Зокрема, виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню й інші заявлені позивачем [PERSON] вимоги.

Outcome: dismissed