Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

В січні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 5000 (сім) тисяч дол. США 00 центів, що складає по курсу НБУ 137850,0 грн. (сто тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 липня 2013р. відповідач [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 5000,0 дол. США, які зобов`язувався повернути за першою вимогою. Крім того, на виконання своїх зобов`язань за відповідним договором позики відповідачем особисто була складена та підписана боргова розписка, яка була передана позивачу. В досудовому порядку, позивачем було надіслано відповідачу претензію (вимогу), в якій позивач просив відповідача повернути йому грошові кошти у термін семи днів з моменту отримання вказаної претензії (вимоги). Оскільки в позасудовому порядку вимога позивача про повернення йому суми позики проігнорована стороною відповідача, і отримані грошові кошти по теперішній час в добровільному порядку та у повному обсязі не повернуті, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23 квітня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 22-24), в якому відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не підтверджено належними і допустимими доказами наявність боргових зобов`язань відповідача. На думку сторони відповідача, позивачем пропущено строки позовної давності. 11 червня 2019р. на адресу суду було подано клопотання сторони відповідача (а.с. 51-55), в якому сторона відповідача просила суд приєднати до матеріалів справи копію мирової угоди, укладеної між сторонами в межах розгляду цивільної справи № 761/29697/13-ц від 11 вересня 2015р., оскільки сторона відповідача вважає, що за текстом цієї мирової угоди, сторонами були визначено і умови виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед позивачем, в тому числі і за договором позики від 04 липня 2013р. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд оглянути наявний в нього оригінал боргової розписки. Крім того, позивач зазначив, що ним в прохальній частині позову було допущено технічну описку і помилково зазначено суму боргу, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 5000 (сім) тисяч дол. США 00 центів, вірна сума боргу становить 5000,0 дол. США. Також позивач звертав увагу суду, що в претензії (вимозі), яку він надіслав на адресу відповідача від 03 грудня 2018р. ним також було допущено технічну описку в написанні суми боргу цифрами та літерами, і вірна сума боргу становить 5000,0 дол. США, а не 5,0 дол. США, як зазначено прописом. До того ж, по теперішній час, позивач зазначав, що відповідачем йому не було повернуто і навіть 5,0 дол. США. Як і не було подано заяву про роз`яснення відповідної претензії. В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, з підстав, зазначених у відзиві на позов, зазначивши, що прохальна частина позову в частині розміру суми боргу не відповідає дійсності. Крім того, стороною позивача некоректно була складена досудова претензія (вимога), оскільки сума боргу в цифровому та прописному вираженні не були тотожні. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 липня 2013р. відповідачем [PERSON] було складено розписку (а.с. 4), оригінал якої позивач надав суду для огляду в судовому засіданні, відповідно до якого відповідач отримав від позивача з метою проведення юридичних розрахунків за юридичні послуги в борг грошові кошти в розмірі 5000,0 дол. США, які зобов`язувався повернути за вимогою. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 03 грудня 2018р. стороною позивача було надіслано відповідачу письмову вимогу з проханням повернути суму боргу в розмірі «5000 (п`ять) доларів США 00 центів протягом семи днів з моменту отримання претензії (вимоги).». В судовому засіданні сторона відповідача не заперечувала фату отримання зазначеної претензії, проте звертала увагу суду про некоректність зазначеної позивачем суми боргу. В свою чергу позивач визнав факт того, що ним технічно було допущено описку в зазначені розміру суми боргу прописом, однак наголошував, що в досудовому порядку відповідач не звертався до нього з питанням уточнення суми боргу, і на теперішній час взагалі не повернув суми боргу взагалі. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував факту укладення договору позики, у вигляді боргової розписки від 04 липня 2013р., проте вважав, що за текстом, укладеної між сторонами мирової угоди по цивільній справі № 761/29697/13-ц він виконав грошові зобов`язання договором позики від 04 липня 2013р. Однак, досліджений в судовому засіданні текст вищезазначеної мирової угоди не містить положення, щодо порядку виконання відповідачем зобов`язань за договором позики від 04 липня 2013р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням отриманої відповідачем суми позики від позивача за договором позики у вигляді боргової розписки від 04 липня 2013р. у розмірі 5000,0 дол. США, наявності у позивача оригіналу боргової розписки, оскільки у відповідача настав строк виконання зобов`язань з часу отримання відповідної претензії від позивача протягом семи днів. Заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності, не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено пропуску з боку сторони позивача строків позовної давності при пред`явленні відповідних позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,5 грн.

Outcome: partial