Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

В січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просили звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: майстерню літ. «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у будинку № 5 розташованому по вул. Польова у смт. Ювілейне Дніпропетровської області, загальною площею 319,5 кв.м., яка належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] 30 грудня 2003 року за реєстровим номером № 6836, та зареєстрований в Новомосковському міжрайонному бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності нерухоме майно реєстраційний № 2975354 від 15.03.2004 року в сумі 1371980 грн. на їх, Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», користь зазначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом реалізації з публічних торгів продажу вищевказаної майстерні «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, за ціною, яка встановлена на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит № 80.840.07.21.М від 17.09.2007 року в сумі 1371980 грн., стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 3219 грн. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року по справі здійснено заміну первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON], оскільки остання за результатами проведення прилюдних торгів, які відбулися 03.09.2014 року, стала новим власником нерухомого майна, а саме - Майстерні «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Польова, буд. № 5 і є предметом іпотеки (згідно Іпотечного договору №80.840.07.21.М.1 від 17.09.2007 року) на яке позивач просить звернути стягнення (том №1 а.с.198). В обґрунтування позову вказав на те, що 17 вересня 2007 року між ЗАТ «Хоум [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Хоум [PERSON]», а потім ПАТ «Банк Восток», та [PERSON] було укладено кредитний договір №80.840.07.21.М, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти в сумі\~60 000 доларів США, строком до 16 вересня 2012 року зі сплатою 14,5 відсотків річних. В той же день, в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ними було укладено договір іпотеки №80.840.07.21.М.1, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку, належну їй на праві власності, майстерню «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Польова, буд. № 5. 12.07.2011 року між ПАТ «Банк Восток» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги. З урахуванням того, що [PERSON] порушувала умови кредитного договору, станом на 21 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 1 371 980 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 44 000 доларів США, що еквівалентно 351 692 грн.; сума заборгованості за відсотками становить 23 709,33 доларів США, що еквівалентно 189 508 грн. 67 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 27 грудня 2011 року по 21 грудня 2012 року становить 830 780 грн. 01 коп. Оскільки, в ході проведення процедури банкрутства ФОП [PERSON], предмет іпотеки було реалізовано з торгів і власником стала [PERSON] для якої іпотека є дійсною, просять звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом реалізації з публічних торгів, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, тому банк звернувся до суду з позовом про захист своїх прав. У судове засідання представник ПАТ «Платинум Банк» не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.86). Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні від 28.01.2016 року позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.76). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Хоум [PERSON]» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Хоум [PERSON]», правонаступником якого в свою чергу є Публічне акціонерне товариство «Банк Восток») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №80.840.07.21.М, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2012 року зі сплатою 14,5% річних. Того ж дня, в якості забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором, між сторонами було укладено Іпотечний договір №80.840.07.21.М.1, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності - майстерню «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Польова, буд. № 5 (земельна ділянка держфонд, площею 5093 кв.м), з метою забезпечення повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором. 12 липня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення вимоги. З урахуванням того, що [PERSON] порушувала умови кредитного договору, станом на 21 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 1371980 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 44000 доларів США, що еквівалентно 351692 грн.; сума заборгованості за відсотками становить 23709,33 доларів США, що еквівалентно 189508 грн. 67 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 27 грудня 2011 року по 21 грудня 2012 року становить 830780 грн. 01 коп. В ході проведення процедури банкрутства ФОП [PERSON], предмет іпотеки було реалізовано з торгів і власником стала [PERSON] Позивач в своєму позові просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з публічних торгів продажу майна, за ціною, яка встановлена на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит № 80.840.07.21.М від 17.09.2007 року в сумі 1371980 грн. \~\~За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, частини першої ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України, й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Верховний Суд України 09 грудня 2015 року ухвалив постанову у цивільній справі № 6-2479цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки та\~\~зробив правовий висновок про те, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця з покупцем майна договору купівлі-продажу будь-яким способом, при цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, суд не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не перевірив обґрунтованості їх нарахування, зокрема нарахування штрафів і пені у валюті США, а також не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ст.ст. 57-58 ЦПК України. Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що позивач в своєму позові, посилаючись на загальний розмір заборгованості, не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не надав обґрунтованого розрахунку нарахування, зокрема нарахування штрафів і пені у валюті США, а також не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Представник відповідачки, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України викладену в ухвалі 6-100цс14 від 03.09.2014 року, просила зменшити розмір пені на 90% від заявленої позивачем суми на підставі ст. 551 ЦК України у звязку із тим, що він значно перевищує розмір збитків заподіяних ПАТ «Платинум Банк» (том№2 а.с.78), з приводу чого позивачем не було надано жодних обґрунтованих пояснень. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до висновку про необхідність відмовити ПАТ «Платинум Банк» в задоволенні позову за відсутністю належних доказів. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої \~сторони \~понесені \~нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed