Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 26.02.2021 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 10.11.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 77 (а.с. 2). На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що сторонами 10.11.2012 р. було зареєстровано шлюб; від шлюбу сторони мають спільну дочку, 2013 р.н.; сім`я фактично розпалася через різні погляди на життя та порядок вирішення сімейних проблем, спільного небажання відновити сімейні відносини та існує лише формально. Як стверджує Позивач, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та є недоцільним; спільного господарства сторони не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2020 року (а.с. 2-4). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 10.03.2021 р. відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено визначені статтею 275 ЦПК України строки розгляду справи - не пізніше 10.05.2021 р. (а.с. 19-21). За названою статтею 275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено, спливає 10.05.2021 р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідач, отримавши згадану ухвалу суду від 10.03.2021 р. та копії позовної заяви з додатками особисто 20.03.2021 р., що підтверджено поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с. 24), проте протягом встановленого судом строку відзиву на позовну заяву, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подав. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 10.11.2012 р. сторони зареєстрували шлюб, Позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.11.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 77 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, а саме: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.03.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 14 (а.с. 6). Як зазначено Позивачем у позові та не спростовувалося Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову не подавав, сім`я фактично розпалася через різні погляди на життя та порядок вирішення сімейних проблем, спільного небажання відновити сімейні відносини та існує лише формально; спільного господарства сторони не ведуть та шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2020 року (а.с. 3). Також суд бере до увагу, що про непроживання спільно сторін свідчить різна адреса їх проживання, зазначена в позовній заяві (а.с. 2) та за якої сторони отримували кореспонденцію від суду (а.с. 22-24). В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Зогляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін і ведення ними спільного господарства, небажання Позивача примиритися та зберегти сім`ю, тому за таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких вона наполягає на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. При цьому суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За правовою позицією, що неодноразово викладалася в постановах Верховного Суду, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18, від 11.11.2020 р. у справі № 369/7035/18 тощо). У зв`язку з усім наведеним суд вбачає наявними підстави для задоволення позову, розірвання шлюбу, а також залишення Позивачеві її шлюбного прізвища з огляду на викладене у позовній заяві клопотання (а.с. 2). На підставі імперативних приписів статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Відповідно до статей 180-183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved