Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з позовом до [PERSON] про стягнення коштів з вимогами стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за проданий автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser Prado2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 451 000 грн. Позов мотивовано тим, що 07 листопада 2017 року [PERSON] , надала довіреність [PERSON] та [PERSON] з правом продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належний мені автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Довіреність була видана строком на 1 рік та дійсна до 07.11.2018 року. За усною домовленістю між позивачем і [PERSON] , у разі реалізації автомобіля, його вартість оцінювалась не менше 25 000 доларів США, за курсом 21,26. грн. за 1 долар США. Тобто вартість автомобіля при його реалізації не могла бути меншої 681 500,00 грн. (Шістсот вісімдесят одна тисяча п`ятсот) гривень. Відповідно до інформації Вінницької торгово-промислової палати від 12.12.2018року №23-06-04/298 середня ринкова вартість автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску станом на 12.12.2018 року становить 451 000 (Чотириста п`ятдесят одна тисяча) гривень. Як стало відомо позивачу з інформації ПП «Авто-Фортуна», отриманої на адвокатський запит, [PERSON] уклав від імені позивача із ПП «Фортуна», ід. Код. 37304637 договір комісії за № 5959/17/001164. у пункті 1 зазначеного договору відповідач узгодив завідомо занижену ціну продажу автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску в розмірі 49 000 (Сорок дев`ять тисяч) гривень. У подальшому ПП «Авто-Фортуна» реалізовано зазначений автомобіль громадянину [PERSON] за ціною 49 000 грн. (договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5959/17/001164 від 22.11.2017 року). Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти визнання позову заперечували в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що 23.09.2017 року в Києві разом із [PERSON] (на той час офіційним чоловіком позивачки) за спільні кошти (в складчину) придбали автомобіль Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску (який спершу мав днз АА220ЮТ, а потім отримав днз [NUMBER] ) ( надалі - автомобіль). Автомобіль придбали у продавця ( [PERSON] ) за 200 000,00 (Двісті тисяч грн. 00 коп.). Оформлення «придбання» відбулося шляхом видачі продавцем (первинним власником автомобіля) відповідної генеральної довіреності на ім`я відповідача (цей правочин укладався в присутності [PERSON] і за його безумовної згоди) (копія довіреності додається). Після покупки оглянувши автомобіль з`ясували певні ознаки, що автомобіль раніше був «битим». Ці недоліки при купівлі його в Києві не виявили (вони були замасковані). Відтак вирішили, що автомобіль необхідно негайно продати, 22.11.2017р. через ПП «АВТО-ФОРТУНА» відповідачем був проданий автомобіль згідно оцінки за 49000,00грн. Продаж автомобіля та передача грошових коштів в сумі 49000,00грн. відбувалася в присутності (за участі) [PERSON] та [PERSON] Отримана сума грошей (49000,00грн.) була отримана від продавця власноручно [PERSON] , так як він мав їхати найближчим часом давати «завдаток» за інший автомобіль. Зі слів [PERSON] - він із отриманих від продажу коштів передав позивачці необхідну суму для сплати податків, а саме: 29.11.2017р. [PERSON] відвіз позивачку в банк, де остання здійснила два платежі від вартості продажу - 735,00грн. (в/з 1,5%) та 2450,00грн. (ПДФО 5%). Також [PERSON] повідомив, що позивачка самостійно обраховувала суму податків із суми продажу 49000,00грн. Надалі ці податкові платежі належно враховувалися позивачкою (як самозайнятою особою) нотаріусом у звіті за 2017р. Відповідачем подано до суду відзив, проти визнання позову заперечує. У відзиві зазначає, що після 22.11.2017р. й до кінця 2017 неодноразово мав зустрічі із позивачкою в її нотаріальній конторі та вдома у [PERSON] проте, позивачка жодного разу не висловила жодних претензій щодо ціни продажу автомобіля за 49000,00грн. Відповідач вважає, що факт сплати позивачкою податків із суми продажу автомобіля є схваленням правочину та свідчать про прийняття його виконання. Позивач надав до суду відповідь на відзив у якому зазначив, що 07 листопада 2017 року позивач, дійсно надала довіреність [PERSON] та [PERSON] з правом продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належного їй автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] виключно за ринковою ціною, при погодженні кожного окремого випадку правочину. За усною домовленістю між позивачем і [PERSON] , у разі реалізації автомобіля, його вартість оцінювалась не менше 25 000 доларів США, за курсом 27,26 грн. за 1 долар США. Тобто вартість автомобіля при його реалізації не могла бути меншої 681 500,00 грн. (Шістсот вісімдесят одна тисяча п`ятсот) гривень. Жодної іншої ціни автомобіля із довіреними особами не обговорювалось. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: 07 листопада 2017 року Король ( прізвище позивача змінено на «Ясінська» відповідно до свідоцтва про шлюб ( а.с. 11 ) [PERSON] , надала довіреність [PERSON] та [PERSON] з правом продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належний мені автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Довіреність була видана строком на 1 рік та дійсна до 07.11.2018 року. (а.с. 6) Суд бере до уваги, що відповідно до інформації Вінницької торгово-промислової палати від 12.12.2018року №23-06-04/298 середня ринкова вартість автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2006 року випуску станом на 12.12.2018 року становить 451 000 (Чотириста п`ятдесят одна тисяча) гривень, враховуючи те, що в даному листі зазначено вартість автомобіля 2006 року випуску, а в даному випадку має місце стягнення коштів за автомобіль 2008 року випуску, а отже вартість даного автомобіля є більшою. ( а.с. 9-10) 22.11.2017р. [PERSON] уклав від імені позивача із ПП «Фортуна», ід. Код. 37304637 договір комісії за № 5959/17/001164. у пункті 1 зазначеного договору відповідач узгодив завідомо занижену ціну продажу автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску в розмірі 49 000 (Сорок дев`ять тисяч) гривень. У подальшому ПП «Авто-Фортуна» реалізовано зазначений автомобіль громадянину [PERSON] за ціною 49 000 грн. (договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5959/17/001164 від 22.11.2017 року). Судом з метою повного та об`єктивного розгляду справи допитувався свідок [PERSON] , який вказав, що автомобіль було продано 49000,00грн, хоча куплено за 200 000 грн. по 100 000 грн., коштів [PERSON] та відповідача [PERSON] Свідок зазначив, що це були його особисті кошти, колишня дружина ( позивач по справі) ніякого відношення до них не мала. Даний автомобіль було оформлено на дружину [PERSON] - позивача по справі [PERSON] , як пояснив свідок, так було потрібно для виїзду за кордон, кошти в розмірі 49 000 грн. за продаж автомобіля передав [PERSON] . Позивач в судовому засіданні заперечувала факт отримання коштів від [PERSON] в сумі 49 000 грн. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права-та обов`язки. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Частиною 3 статті 237 ЦК України передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно зі ст. 239 цього ж Кодексу правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до положень ч. ч. 1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язана вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Частина перша ст. 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Статтею 1006 ЦК України передбачено, що повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Обов`язки довірителя визначені ст. 1007 ЦК України, зокрема, довіритель зобов`язаний: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Відповідно до положень ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата також виплатити плату пропорційно виконаній ним роботі. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд враховує, що жодних доказів того, що позивач отримав за продаж автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] кошти від відповідача суду не надано. Суд враховує положення ст. 239 ЦК України, якою передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Отже, аналіз змісту ст.ст. 237, 239, 655 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що [PERSON] як представник продавця, отримавши за договором купівлі-продажу від покупця за продаж належного [PERSON] автомобіля грошові кошти в сумі не менше 451 000 (Чотириста п`ятдесят одна тисяча) гривень, мав передати їх останній. Крім того, з відзиву відповідача вбачається, що отриманих за договором купівлі- продажу автомобіля грошових коштів він позивачу по справі не передавав. Належних та допустимих доказів на підтвердження передачі позивачу по справі грошових коштів за проданий автомобіль відповідач до матеріалів справи також не надав. Відповідач у відзиві вказав, що позивачем було сплачено суму податку від вартості автомобіля, доказів чого до суду не надано, позивач в судовому засіданні вказувала, що жодної іншої ціни автомобіля з відповідачем не обговорювала, самостійно суму податку не обраховувала та не сплачувала. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований повністю підтверджений матеріалами справи підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України та вважає, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати судового збору в сумі 4510 грн

Outcome: approved