Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначила про те, що 24 грудня 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від сумісного проживання мають 2 дітей, повнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, виявилось, що вони мають несумісні характери, різні погляди на життя, різні життєві принципи та цілі, по різному уявляють сімейні відносини. Внаслідок життєвих труднощів та побутових проблем між ними почали часто виникати конфліктні ситуації, чоловік змінив своє ставлення до сімї, вони втратили взаєморозуміння, віддалились один від одного. Між ними постійно виникали сварки та скандали, під час яких чоловік принижував та ображав позивача. Подальше сумісне життя стало для них нестерпним і три роки тому позивач пішла від відповідача жити до своєї матері. За цей час примирення між ними не відбулося. Зрозумівши, що шлюб фактично розпався, позивач прийшла до висновку про недоцільність формального збереження шлюбу, а тому виникла необхідність його розірвати. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачем суду надано клопотання про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач також, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 24.12.1991 року між сторонами був зареєстрований шлюб, про що у виконкомі Марківської сільської ради Тиврівського району Вінницької областібуло складено відповідний актовий запис № 4. (а.с. 4) Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO](а.с. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання останнього. А тому, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Відповідно до ст.ст. 137, 139, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 704, 80 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 450, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved