Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

До Деражнянського районного суду Хмельницької області, в порядку загального позовного провадження, надійшов позов зазначеної вище особи до вказаного нею відповідача щодо визначеного позивачем предмету спору, та просив визнати недійсним договір оренди №б/н від 03.08.2015 року укладений між [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] та Фермерським господарством «НІВАЛСАД» строком на 20 років до 03.08.2935 року щодо земельної ділянки розміром 1,00 га кадастровий номер 6821587400:04:095:0023, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 31575772. Крім того, позивач також просив суд визнати припиненим інше речове право право оренди щодо земельної ділянки розміром 1,00 га кадастровий номер 6821587400:04:095:0023, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 31575772 та стягнути з [PERSON] та Фермерського господарства «НІВАЛСАД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Обрій» в рівних частках судовий збір по 2102 грн., а також витрати на правову допомогу по 7500 грн. з кожного. В судовому засіданні, проведеному з участю представника позивача [PERSON] в режимі відеоконференції, останній свої позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, письмових заперечень проти позову на адресу суду не надали, повідомленні шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом об`єктивного встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА-ОБРІЙ» (надалі - Позивач, Товариство), як орендарем, та [PERSON] , як орендодавцем, було укладено договір оренди землі щодо належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована на території Нижнянської сільської ради Деражнянського району, а саме Договір оренди землі № 044 Н від 14 липня 2010 року, укладений строком на 10 років щодо земельної ділянки розміром 1,00 га кадастровий номер 6821587400:04:095:0023, зареєстрований у Деражнянському районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Держаному реєстрі земель зроблено запис від 19 липня 2010 року № 041075200240. Вищевказаний договір є чинними на даний час, ніким не оскарженими та не визнаними в судовому порядку недійсним. 16 травня 2019 року приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Янцаловською В.О., зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6821587400:04:095:0023 за відповідачем 1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 16.05.2019 року, зареєстрованого в реєстрі №536. Того ж дня, приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Янцаловською В.О., здійснено перенесення зі спеціального розділу державного реєстру прав запису №10786908 щодо державної реєстрації права оренди за договором оренди землі між [PERSON] та ФГ «НІВАЛСАД» від 03 серпня 2015 року №б/н. Право оренди землі було зареєстровано 10 вересня 2015 року, про що [PERSON] , державним реєстратором Реєстраційної служби Новоушицького районного управління юстиції Хмельницької області прийнято рішення 23636896 від 13.08.2015 12:33:33. У серпні 2019 року при підготовці документів для перереєстрації прав оренди землі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, про існування вищевказаного договору оренди від 03 серпня 2015 року №б/н. Так, частиною 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», а також пунктом 12.5 вищевказаного Договору оренду землі визначено, що розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається. Статтями 31 та 32 Закону України «Про оренду землі», а також пунктами 12.2 12.4 укладених з Позивачем договорів оренди землі визначається перелік підстав, за яких договір оренди може бути припинений, в тому числі шляхом його розірвання в судовому порядку. Жодної з таких підстав на даний момент не настало. Таким чином, договір оренди землі, укладений між власником земельної ділянки (відповідачем 1) та позивачем є чинним. Відповідно до ст. ст. 3, 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 317 ЦК України право власності складається з права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 792 ЦК України визначено, що право оренди земельної ділянки складається з права володіння та права користування. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким законом є Закон України «Про оренду землі», згідно з ст.13 якого договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» вказується, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин, що підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно положень ч. 3 ст. 640 ЦК України (чинного на час укладення з Позивачем Договорів оренди землі) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Державну реєстрацію договір оренди землі, укладений ТОВ «АГРОФІРМА-ОБРІЙ» та відповідачем [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, здійснено відповідно до Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року за №1021 (наді Порядок), які діяли до 01.01.2013року. Згідно з частиною першою\~статті 215\~Цивільного кодексу\~України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 203 наведеного Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Оспорюваний договір оренди землі укладено та зареєстровано в період дії договору оренди землі, за якими орендарем є Позивач, та з порушенням прав Позивача, а тому є недійсними. Факт реєстрації прав за оспорюваним договорам вказує на ту обставину, що державний реєстратор не з`ясував обставин щодо наявності прав Позивача на оренду земельних ділянок та прийняв рішення про реєстрацію прав, яке вже було раніше зареєстровано в установленому законодавством порядку. Вказані рішення державного реєстратора не може бути розцінено як такі, що відповідають вимогам закону, а тому не можуть бути взяті до уваги при вирішенні даного спору. Враховуючи вище викладене, вважаємо, що укладення між Відповідачами щодо однієї і тієї ж земельної ділянки нового договору оренди землі під час дії Договору оренди землі від № 044 Н від 14 липня 2010 року, укладених з Позивачем, порушує права ТОВ «АГРОФІРМА-ОБРІЙ» та вимоги чинного законодавства України, а укладений між Відповідачами договір оренди землі №б/н від 03 серпня 2015 року є недійсними. Вказане вище підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 387/515/18. За змістом абзацу 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. На момент подання вказаного позову та починаючи з 2010 року, спірна земельна ділянка знаходиться в постійному сільськогосподарському обробітку позивача. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц. Разом з\~тим,\~відповідно до\~ч.1-2\~ст.141\~ЦПК України,\~ судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що судові витрати Позивача складаються із вартості сплаченого судового збору в сумі 4204 гривень та витрати на правову допомогу 15\~000 гривень, тому вони підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 280-283 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а також

Outcome: approved