Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона та [PERSON] перебували у стосунках з 2010 року. [INFO] року народилася дитина [PERSON] Після народження дитини стосунки з Відповідачем значно погіршилися, Відповідач став дратівливий, знервований, почалися сварки і майже через місяць після народження дитини він пішов. За весь час з моменту коли Відповідач пішов, він жодного разу не цікавився станом здоров'я дитини, не піклувався про її фізичний розвиток, не забезпечував її необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною та жодного разу не виявив такого бажання, навіть коли йому пропонували. Про дитину піклується позивач та її батьки, які створюють всі необхідні умови для її нормально фізичного і психологічного розвитку, забезпечують всім необхідним для життя, лікують та роблять всі необхідні щеплення за віком. На думку Позивача, Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та немає ані бажання, ані такого наміру в подальшому. Відповідач склав нотаріальну заяву від 22.06.2018, що зареєстрована в реєстрі за №2635 про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно свого малолітнього сина: [PERSON], [INFO], а також не заперечує проти того, аби судові засідання та засідання комісії з питань захисту прав дитини проводилися без його участі. Ухвалою від 15.08.2018 року відкрито провадження у вказаній справі, визначено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав викладених в ньому та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судові засідання жодного разу не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Надав суду лист, відповідно до якого просив слухати справу у його відсутність. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.2017 року, виданим Печерським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис за №6064. Відповідач [PERSON], [INFO] нотаріально завірив заяву, про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. В разі неможливості бути присутнім на судових засіданнях та засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, просить проводити засідання без його участі. Малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю, позивачкою по справі та фактично знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем та підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА та актом складеним мешканцями будинку [ADDRESS]. Відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», може бути один з батьків. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 25.10.2018 року за №9842/41/3/103, батько дитини свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям, не утримує матеріально. 22.06.2018 року надав нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати - [PERSON] Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов'язків не виконує, він належним чином не піклується про дитину, не спілкується з ним, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з дитиною. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини, відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] є особою працездатного віку. Відомостей про незадовільний стан його здоров'я відповідачем суду не надано. Крім того, відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім малолітнього [PERSON], [INFO], а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. та присуджує з відповідача судовий збір у сумі 704,80 грн. в дохід держави. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.19, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та,

Outcome: approved