Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В січні 2014 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в якому вказувало, що 11 січня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір №120218026 про надання обладнання в оренду на умовах фінансового лізингу. За умовами договору позивач згідно Правил отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT зобов'язався передати [PERSON] в користування годинник «Tag Heuer Formula 1 Grande-Date Chronograph CAH1010.FT6026» вартістю 22 786 грн. взамін зобов'язання останнього при отриманні товару сплатити 10 % його вартості, а в подальшому щомісячно (до 20 числа поточного місяця) протягом наступних дев'яти місяців рівними частинами сплатити решту вартості товару. Після повної сплати вартості товару право власності на годинник переходить до [PERSON] Водночас у разі несвоєчасної оплати нарахованого платежу [PERSON] зобов'язався сплатити на користь позивача штраф в розмірі 5% від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Також з метою забезпечення виконання умов договору лізингу 25 січня 2012 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] було укладено договір поруки №120218026 за яким відповідачка поручилася за вчасне та повне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань та зобов'язалася нести з останнім солідарну відповідальність перед позивачем за порушення умов договору лізингу. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, а тому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2012 року з нього на користь позивача стягнуто 10 344,61 грн. заборгованості за договором лізингу, проте рішення боржником не виконане. Враховуючи вказані обставини, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» просило стягнути окремо з [PERSON], як поручителя, заборгованість за договором лізингу №120218026 від 11 січня 2012 року, що утворилася станом на дату звернення до суду в загальному розмірі 107 598,32 грн., в тому числі 18 010,26 грн. в якості компенсації вартості товару, 89 526,02 грн. в якості штрафу за порушення умов договору та 62,04 грн. в якості компенсації понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання. Ухвалою суду від 20 січня 2014 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] В судове засідання представник позивача не з'явилася, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 11 січня 2012 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] був укладений договір №120218026 про надання обладнання в оренду на умовах фінансового лізингу. За умовами договору позивач згідно Правил отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT зобов'язався передати [PERSON] в користування годинник «Tag Heuer Formula 1 Grande-Date Chronograph CAH1010.FT6026» вартістю 22 786 грн. взамін зобов'язання останнього при отриманні товару сплатити 10 % його вартості, а в подальшому щомісячно (до 20 числа поточного місяця) протягом наступних дев'яти місяців рівними частинами сплатити решту вартості товару. Після повної сплати вартості товару право власності на годинник переходить до [PERSON] Водночас у разі несвоєчасної оплати нарахованого платежу [PERSON] зобов'язався сплатити на користь позивача штраф в розмірі 5% від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Також з метою забезпечення виконання умов договору лізингу 25 січня 2012 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] було укладено договір поруки №120218026 за яким відповідачка поручилася за вчасне та повне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань та зобов'язалася нести з останнім солідарну відповідальність перед позивачем за порушення умов договору лізингу. З матеріалів справи вбачається те, що лізингодавець в повному обсязі виконав умови договору. В той же час з копії рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2012 року вбачається те, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував в зв'язку з чим з нього на користь позивача стягнуто 10 344,61 грн. заборгованості за договором. Докази повного або часткового виконання судового рішення боржником, як і докази подальшого виконання [PERSON] договору лізингу в матеріалах справи відсутні. З наявного в справі розрахунку розміру боргу вбачається, що заборгованість за договором лізингу №120218026 від 11 січня 2012 року станом на дату звернення позивача до суду складає 107 598,32 грн., в тому числі 18 010,26 грн. - компенсація вартості товару, 89 526,02 грн. - штраф за порушення умов договору, 62,04 грн. - компенсація понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання. При вирішенні вимог позивача щодо стягнення вказаного боргу з [PERSON], як поручителя, суд виходить з наступного. Згідно ст. 546 ЦК України сторони зобов'язання, в тому числі й того, що виникає з договору лізингу, можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання зокрема може забезпечуватися порукою. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Проте слід враховувати, що згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено чітких строків або термінів, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до припинення дії основного договору (який згідно п. 8.1 договору лізингу за звичайних умов припиняється після повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань) не є встановленим сторонами строком (терміном) припинення дії поруки, оскільки суперечить ст.ст. 251, 252 ЦК України. А тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В договорі лізингу строк виконання основного зобов'язання лізингоодержувачем чітко визначений - повна сплата вартості отриманого товару повинна бути здійснена протягом десяти місяців з моменту його отримання, тобто до листопада 2012 року. З цим же строком у випадку повної сплати вартості пов'язаний й перехід права власності на предмет лізингу та як наслідок - припинення зобов'язання. За таких обставин у ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про повне виконання порушеного зобов'язання з листопада 2012 року, а саме протягом наступних шести місяців. Проте таку вимогу у формі письмової претензії до поручителя позивач пред'явив лише в грудні 2013 року (а.с. 19-21), а з відповідним позовом звернувся в січні 2014 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому договір поруки припинив свою дію. Вказана обставина є підставою для відмови у позові до поручителя. Аналогічна позиція викладена Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 2 інформаційного листа цього ж суду №10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Верховним Судом України в своїх постановах, в тому числі прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (постанови від 21 травня 2012 року по справі № 6-48цс11, від 23 травня 2012 року по справі № 6-33цс12, від 18 липня 2012 року по справі № 6-78цс12, від 13 лютого 2013 року по справі №6-3цс13, від 29 січня 2014 року по справі №6-155цс13). В силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України вказані постанови є обов'язковими для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню й понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed