Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

В травні 2019 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадщину за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , [INFO] . На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: квартира [ADDRESS] ; Ѕ частка квартири [ADDRESS] . Відносно квартири [ADDRESS] [PERSON] було складено заповіт від 21 серпня 2001 року на ім`я [PERSON] . Інше спадкове майно, а саме - Ѕ частка квартири [ADDRESS] заповітом не охоплено. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] - відповідач по справі та позивач - онука померлої, як спадкоємець п`ятої черги за законом. Відповідач по справі із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Після смерті [PERSON] , у встановлений законодавством шестимісячний строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. із заявою про прийняття спадщини, про що у спадковому реєстрі вчинено відповідний запис, та позивачем 21 липня 2017 року отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] позивач в березні 2018 року знову звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. Ѕ частка квартири [ADDRESS] після смерті ([INFO]) [PERSON] належить [PERSON] на праві спадкування за заповітом від 21.11.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №2.4401. Так, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння майном протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, що підтверджується знайденими у [PERSON] документами на право власності Ѕ частки квартири [ADDRESS] , технічний паспорт, ощадної книжки на ім`я [PERSON] , заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] , інші особисті речі [PERSON] . Проте [PERSON] за життя не отримала у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Просила суд: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , померлою [INFO] , що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 14 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 11.06.2019 року [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказала, що 10 травня 2019 року вона отримала Постанову приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. від 04.05.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, зі змісту постанови від 04.05.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що приватним нотаріусом при розгляді заяви про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом було встановлено невідповідність прізвища спадкоємця, а саме: в усіх поданих документах - свідоцтві про смерть та інших документах значиться прізвище [PERSON] , а в заповіті, посвідченому 27.11.1986 року вказано прізвище спадкоємця [PERSON] , без зазначення будь-яких інших ідентифікаційних даних. Вважає, що в заповіті від 21.11.1986 року прізвище спадкоємця як [PERSON] замість [PERSON] та по батькові [PERSON] замість [PERSON] зазначено помилково, при перекладі з російської мови на українську. Просила суд: встановити факт належності бабусі [PERSON] - [PERSON] , померлій [INFO] правовстановлюючого документу - заповіту, складеного померлою [PERSON] 21.11.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №2-4401 на [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року витребувано з Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та від приватної нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 вересня 2016 року, виданого Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1130. На день смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: квартира [ADDRESS] та 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після її смерті є син [PERSON] та спадкоємцем п`ятої черги є онука [PERSON] . Згідно із Заповітом Серії АЕВ № 849429 від 21 серпня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М., зареєстрованого в реєстрі за №4-4693, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до спадкової справи №1/2017, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., до майна померлої [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини 03 березня 2017 року звернулася [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що підтверджено копією спадкової справи, син померлої - відповідач по справі [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не звертався та зареєстрованим за місцем реєстрації померлої не був. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., зареєстрованого в реєстрі за №535, на підставі заповіту, посвідченого Криворотько В.М., державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 21 серпня 2001 року за реєстровим №1-4693, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1993 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 28 жовтня 1993 року №И-2657, та зареєстроване в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу №81п за реєстровим №5. Постановою приватного нотаріуса Дніпровськогоміського нотаріального округу Кононенко С.А. від 04 травня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Зазначено, що 26 квітня 2019 року до нотаріуса звернулася [PERSON] з тим, що вона знайшла заповіт, посвідчений 27.11.1986 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-4401, в якому заповідачем є [PERSON] , а спадкоємцем [PERSON] , та подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті спадкоємця, а саме - на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів 25 квітня 1996 року на підставі розпорядження від 25 квітня 1996 року №3/739-96. Нотаріусом були здійснені перевірки в Спадковому реєстрі про наявність заповіту та відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з витягом №5598980 від 26.04.2019 року зі Спадкового реєстру інформація відсутня, а згідно з витягом №55985989 від 26.04.2019 року зі Спадкового реєстру (інформація підтвердила наявність зареєстрованого заповіту посвідченого 27.11.1986 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-4401). Встановлено, що спадкова справа №1/2017 заведена 17.01.2017 року після померлої [PERSON] , [INFO] , в усіх поданих документах, а саме: свідоцтві про смерть та інших документах значиться прізвище [PERSON] , а в заповіті посвідченому 27.11.1986 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №2.4401 вказано прізвище спадкоємця [PERSON] , без зазначення будь-яких ідентифікаційних даних. У зв`язку з тим, що невідповідність прізвища спадкоємця в заповіті, свідоцтво видати неможливо. Необхідно встановити факт, що має юридичне значення, у зв`язку з невідповідністю прізвища спадкоємця в заповіті. [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №322, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 15 березня 2018 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя [PERSON] належала Ѕ частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 25 квітня 1996 року виданим Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням №3/739-96 від 25 квітня 1996 року за яким [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно з заповітом від 21.11.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А. за реєстровим номером 2.4401 [PERSON] заповідала все належне їй майно [PERSON] . Відповідно до Листа Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 22.07.2019 року за №2505/01-16, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право власності не видавалося. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що дійсно у заповіті від 21.11.1986 року зазначено прізвище спадкоємця, як [PERSON] , замість [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] від 15.03.1963 року, актовий запис №606 серія [NUMBER] , російською мовою зазначено прізвище матері « [PERSON] ». Отже, судом встановлено, що при складанні заповіту допущено помилки при перекладі з російської мови на українську, тому суд доходить висновку, що факт належності правовстановлюючого документу заповіту складеного на ім`я [PERSON] таким, що складений на ім`я [PERSON] . Щодо заявлених позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , померлою [INFO] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , суд виходить з наступного. Згідно зі ст.534 ЦК України ( в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його ( не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК (в редакції 1963 року) України визнається що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, що підтверджується знайденими у [PERSON] документами на право власності Ѕ частки квартири [ADDRESS] , технічний паспорт, ощадної книжки на ім`я [PERSON] , заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] , інші особисті речі та підтверджено в судовому засіданні відповідачем [PERSON] , як співвласником квартири [ADDRESS] . Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги позивача в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] Ѕ частку квартири [ADDRESS] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч. 1,2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийнятті. За змістом ст. 1265 ЦК України, уп`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] її син, відповідач по справі, - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Позивач [PERSON] (до одруження [PERSON] ), яка є рідною донькою відповідача та онукою померлої та є спадкоємцем п`ятої черги, після смерті [PERSON] , у встановлений законодавством шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати на Ѕ частину квартири (як на спадкове майно) свідоцтво про право на спадщину за законом через нотаріальну контору, а тому свої спадкові права вона може захистити лише в судовому порядку у відповідності зі ст. ст. 4,5 ЦПК України та ст. 16 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та такі, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат по ст.141 ЦПК України, то відповідно до заяви позивача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved