Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Державне підприємство « Завод ім.. В.О. Малишева» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.11.2001 року між [PERSON] та ДП « Завод ім.. В.О. Малишева» укладено договір № 1413 про виконання боргових зовов*язань до договору кредиту № П-3-348/1295 від 27.12.1999 року в сумі 14029,01 грн. відповідно до якого відповідач зобов*язався виплачувати суму боргу в строк, починаючи з 01.06.2004 року по 01.08.2018 року щомісячно в сумі 82,50 грн. Станом на 01.12.2013 року заборгованість за договором № 1413 за період з липня 2006 року по грудень 2013 року становить 7342,50 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу за період з липня 2006 року по грудень 2013 року становить 1751,55 грн, 3% річних - 1635,46 грн. За період з 01.07.2006 року по 01.12.2013 року зобов*язання щодо внесення грошових коштів в касу підприємства не виконувалось, чим порушені умови договору, у зв'язку з чим й звернулися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, пояснив суду, що між ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» та його сином [PERSON] було укладено договір кредиту № КИ-3-1295 від 27.12.1999 року в Комерційному банку « Славянський» м. Запоріжжя в сумі 15000 грн. з процентною ставкою 3 % річних, але в жовтні 2000 року банк надіслав повідомлення про збільшення процентної ставки до 27 % річних. У зв*язку з наведеним [PERSON] звернувся до адміністрації ДП « Завод ім.. В.О. Малишева» з проханням погасити зазначений кредит, проценти за користування кредитом з подальшим утриманням із заробітної плати. 20.11.2000 року зазначене прохання [PERSON] було задоволено. ДП « Завод ім. В.О Малишева» перерахувало КБ « Слав*янський» суму розміром 15000 грн. та 468,66 грн. - проценти за користування кредитом. Договір № 1413 від 12.11.2001 року між ним та ДП « Заовд ім.. В.О. Малишева» не укладався. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі виникає спір. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Матеріалами справи встановлено 27.12.1999 року між [PERSON] та КАБ « Славянський» укладено договір кредиту № КЧ-З-1295 на суму 15000 грн. 20.11.2000 року сумісним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ДП « Завод ім.. В.О. Малишева» [PERSON] виділено суму в розмірі 15000 грн. та 468,66 грн. для погашення кредиту та відсотків в КАБ « Славянський». В позовній заяві позивач посилається на укладений між [PERSON] та ДП « Заводом ім. В.О. Малишева» договір № 1413 від 12.11.2001 року про виконання боргових зобов*язань по договору кредиту № П-3-348/1295 від 27.12.1999 року в сумі 14029,01 грн. Як вбачається з аналізу тексту угоди від 01.06.2004 року ( а.с.3), 12.11.2001 року укладено договір № 1413 дп між ДП « Завод ім.. В.О. Малишева» та КАБ « Славянський» про передачу права вимоги, тобто договір № 1413 від 12.11.2001 року між позивачем і відповідачем не укладався (посилання позивача в позові і пояснення в суді). Як вказує позивач в позові, боргові зобов*язання виникли з Договору кредиту № П-3-348/1295 від 27.12.1999 року, але такого договору суду не надано. Натомість суду надано копію договору поруки № П-3-348/1295. Договір № 1413 дп від 12.11.2001 року, на підставі якого позивач по справі набув право вимоги до [PERSON] суду також не надано. Під час розгляду справи, належних та допустимих доказів на підтвердження укладення зазначених договорів, вказаних позивачем в позові в судовому засіданні не надано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, не є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, вимога позивача, щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed