Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Він як спадкоємець по заповіту своєчасно прийняв спадщину. Однак, оскільки спадкодавець не отримала при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку спадкового домоволодіння та визначити за ним частку в майні колишнього колгоспного двору. Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник Слобідської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області в судовому засіданні не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Слобідської сільської ради Новоселицького району № 474 від 03 липня 2017 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали [PERSON] та її син [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Факт віднесення домоволодіння до колгоспних дворів підтверджується також наявними у справі довідками з пенсійної справи спадкодавця [PERSON], з яких вбачається, що станом на 1990-1991 роки вона була членом колгоспу. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1990 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Слобідській сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 14 лютого 2002 року та посвідчений секретарем Слобідської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу все своє майно. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв своєчасно, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та своєчасно прийняв спадщину, інших спадкоємців не має, то право власності на 1/2 частку домоволодіння слід визнати за ним в порядку спадкування. Окрім цього, позивачу не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливує отримання ним свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачем 1/2 частки у вказаному домоволодінні, як його частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. На підставі ст.ст. 328, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved