Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Директор ТзОВВМП звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за поставлений товар, стягнення 3% річних, інфляційних та судових витрат. Посилається на те, що 23 травня 2016 року з фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір поставки № 498-16/л-М (далі Договір), відповідно до якого Постачальник (позивач) взяв на себе зобовязання поставки Покупцю (відповідачу) мясо та мясопродукти (далі товар), а Покупець (Відповідач) зобовязався приймати цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах , визначених Договором. Позивач за період з 15.06.2016 року по 01.07.2016 року поставив відповідачу товар на суму 25 342,42 гривні, а відповідач оплатив позивачу кошти у розмірі 10418,61 гривень. Відповідач не виконав своє зобовязання перед позивачем і його заборгованість становить 14 923,81 гривні. З метою врегулювання спору позивачем направлялися вимоги до відповідача про перерахування заборгованості за отриманий товар, але відповіді не надходило. Оскільки з 07.06.2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність, ТзОВВМП втратило право звернутись до Господарського суду за вирішенням вищевказаного спору. Проте, у разі припинення субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи її зобовязання залишаються за нею як фізичною особою. На підставі вищевикладеного, просить суд позов задоволити повністю. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.38). Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином булаповідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчатьрозписки(а.с.30,34, 36) Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи, що внесенні зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд вважає розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 03 листопада 2017 року Свалявським районним судом Закарпатської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі. У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.ст.47-49 ЗУПро відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, а тому не задоволенні вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України, відповідно до висновку викладеному у Постанові Верховний Суд України від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13. Тому, враховуючи той факт, що ФОП [PERSON] 07 червня 2017 року припинила свою підприємницьку діяльність, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.20), вказана цивільна справа підсудна саме Свалявському районному суду Закарпатської області, як місцевому загальному суду, і має розглядатися в цивільному провадженні. Так, судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами зобовязального права. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.4 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється в готівковій формі шляхом внесення коштів в касу або в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Термін оплати за товар: оплата за товар здійснюється з відтермінуванням протягом 7 (сім) календарних днів з моменту отримання товару. Судом встановлено, 23 травня 2016 року між ТзОВВМП та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір поставки, що підтверджується договором № 498-16/Л-М від 23.05.2016 року (а.с.9-12). Відповідно до п.1 Договору постачальник (позивач) зобовязується постачати Покупцю (відповідачу) мясо та мясопродукти виробництва постачальника, що зазначені знаками для товарів і послуг Постачальника, а Покупець (Відповідач) зобовязується приймати цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах, визначених Договором. Згідно видаткової накладної № В0000046695 від 15 червня 2016 року позивач поставив товар відповідачу на суму 4110,26 гривень (а.с.14). Відповідно до видаткової накладної № В0000047448 від 17 червня 2016 року позивач поставив товар відповідачу на суму 6 308,61 гривень (а.с.15). 27 червня 2016 року позивач поставив товар відповідачу на суму 3 626,58 гривень, що підтверджується видатковою накладною № В0000049695 від 27 червня 2016 року (а.с.16). 29 червня 2016 року позивач поставив товар відповідачу на суму 8 521,37 гривень, що підтверджується видатковою накладною № В0000050326 від 29 червня 2016 року (а.с.17). Згідно видаткової накладної № В0000051178 від 01 липня 2016 року позивач поставив товар відповідачу на суму 3208,63 гривень (а.с.14). Відповідно до меморіальних ордерів № [NUMBER] та № @2PL210683 від 29 червня 2016 року відповідачем було оплачено кошти за товар у сумі 10 418,61 гривень (а.с.7-8). Оскільки відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем і його заборгованість становить 14 923,81 гривень, з метою врегулювання спору позивачем направлялися вимоги до відповідача про перерахування заборгованості за отриманий товар, що підтвердується вимогою від 03.04.2017 року вих. № 442(а.с.19). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умови договору, а саме: не оплатив кошти за отриманий товар у сумі 14 923,81 гривні, а тому з нього необхідно стягнути кошти в сумі 14 923,81 гривні за отриманий товар. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку 3% річних та інфляційних розраховані за період з 09.07.2016 року від суми заборгованості становить: 539,09 гривень річних та 2 880,51 гривень інфляційних (а.с.5-6). Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання , а тому з відповідача необхідно стягнути 539,09 гривень -річних та 2 880,51 гривень- інфляційних. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог. Відповідно до платіжного доручення № 766 від 22 вересня 2017 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1600 гривень, який необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved