Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON], зазначивши що в період з 11.07.2007 по 05.11.2012 р.р. він із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 17.07.2008 року за спільні кошти подружжя сторонами було придбано домоволодіння №48, що розташоване за адресою вул.. 8 Березня с. Березово Деражнянського району Хмельницької області. З цих підстав просив визнати домоволодіння обєктом спільної сумісної власності подружжя та право власності за ним як співвласником на ? частину будинковолодіння без його реального поділу. В серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору про іпотечний кредит укладеним в інтересах сімї [PERSON] та [PERSON]М; визнання спільним майном подружжя грошові кошти отримані за вказаним договором та сплачені [PERSON] в рахунок погашення боргу в розмірі 36722,77грн; стягнення із відповідача на свою користь ? частину виконаних в період з 05.11.2013 року по 13.07.2015 р.р. кредитних зобовязань за договором в розмірі 18361грн.39коп.; визнання спільним майном подружжя зобовязань позичальника [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором про іпотечний кредит щодо погашення кредиту в повному обсязі у розмірі 56\~831грн. 79 коп.; зобовязання відповідача сплачувати щомісячно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» ? частини щомісячного ануїтентного платежу за договором в розмірі 536 грн. у період з 01.08.2015 по 07.03.2023р.р.; визнання спільним сумісним майном подружжя грошові кошти в розмірі 18315грн., що були витрачені на придбання транспортного засобу марки «ВАЗ-2106»; стягнення із відповідача на користь позивача ? частину грошових коштів сплачених за транспортний засіб у розмірі 9157, 50грн.; визнання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2га., що знаходиться на території Богданівецької сільської ради та належить відповідачу обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права власності на ? частину вказаної земельної ділянки. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] вказала, що з метою купівлі спірного будинковолодіння №48 по вул.. 8 Березня с. Березово Деражнянського району, за погодженням із [PERSON], 07.03.2008 року був укладений договір про іпотечний кредит між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк». У відповідності до умов вказаного договору, [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 75 750грн. За вказані кошти, окрім будинковолодіння, сторонами в 2008 році також було придбано за 18361грн.39коп. транспортний засіб марки ВАЗ-2106, яким користується [PERSON] Враховуючи те, що за кредитні кошти отримані внаслідок укладення [PERSON] іпотечного договору із ЗАТ КБ «Приватбанк» було придбане майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, вважає, що вказаний договір був укладений нею в інтересах сімї, а тому підлягають розподілу між подружжям і обовязки, які виникли у позичальника в силу іпотечного договору. Також, із [PERSON] підлягає стягненню на її користь ? частини вартості автомобіля, що складає 9157 грн.50 коп. Крім цього, в період шлюбу, [PERSON] отримав у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2га., що розташована на території Богданівецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, вважаючи вказане майно спільним сумісним майном подружжя, просила визнати за нею право власності на ? частину вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні позивач-відповідач вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав викладених у заяві. При цьому, заперечив щодо задоволення зустрічних вимог, оскільки укладення іпотечного договору не відбувалося в інтересах сімї [PERSON]. Підтвердив, що дійсно придбавався ним автомобіль в період шлюбу із відповідачкою-позивачкою, яким вони користувалися на підставі довіреності. В період шлюбу вказаний автомобіль був відчужений, а кошти були витрачені подружжям на спільні потреби. В спростування зустрічних позовних вимог, також, заперечив щодо використання кредитних коштів на купівлю спірного житла та автомобіля, вказавши на те, що частину коштів для придбання житла йому надала його мати, частина була виручена від продажу належного йому нерухомого майна, крім того на той час кожен із подружжя працював. Також, заперечив наявність у нього у власності земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Богданівецької сільської ради. Відповідач-позивач [PERSON] підтримала зустрічні позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та не заперечувала щодо задоволення первісних позовних вимог [PERSON] Третя особа без самостійних вимог [PERSON] підтримала зустрічні вимоги [PERSON], зауважила, що дійсним призначенням кредитних коштів, які [PERSON] отримала було придбання спільного із [PERSON] житла в с. Березово, а оскільки на той час банківські установи не надавали кредити на купівлю житла, у договорі цільовим призначенням грошових коштів, за згодою сторін, було визначено поліпшення якості квартири у м. Городок, яка належить їй на праві власності. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не зявився, однак належним чином повідомлявся про слухання даної справи, про причини неявки не повідомляв. За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника ПАТ КБ «Приватбанк». Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог [PERSON] та відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що 11.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Хмельницькому було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Згідно з рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 05.11.2012 року, яке вступило в законну силу 11.12.2012 року шлюбні відносини між сторонами розірвані (а.с.8). Відповідно до розяснень, наданих у п.п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 17.07.2008 року, укладеного між [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] та [PERSON], остання купила домоволодіння №48, що знаходиться в с. Березово Деражнянського району Хмельницької області (а.с.80). На цій підставі, 19.08.2008 року було здійснено реєстрацію права власності на вказане домоволодіння за [PERSON] (а.с.6) Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ч.1 ст. 69 цього кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на зміст ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Визначаючи джерело придбання спірного будинковолодіння, суд враховує ту обставину, що на час набуття права власності [PERSON] та [PERSON] працювали, а також показання свідка [PERSON] щодо надання матеріального допомоги на придбання житла, а тому приходить до висновку, що таке набуте за спільні кошти подружжя. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON], так як будинковолодіння №48 по вул. 8 Березня с. Березово Деражнянського району являється обєктом спільної сумісної власності подружжя в якому ? частина належить [PERSON] Вирішуючи вимоги зустрічного позову [PERSON] суд враховує наступне. Так, вставлено, що 07.03.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (кредитор) та [PERSON] (позичальником) укладено договір про іпотечний кредит (а.с.64-71). Згідно умов вказаного Договору [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 75\~750грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних та зобовязувалася належним чином використати та повернути кредит. У відповідності до п. 1.3 вказаного договору кредит надавався на поліпшення якості окремої квартири [ADDRESS]. Згідно п.3.1 Договору виконання позичальником зобовязань за договором забезпечується: іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого в [ADDRESS], поруками [PERSON] та [PERSON] З огляду на зміст ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як вбачається із анкети-заяви, поданої позичальником для кредитора, квартира [ADDRESS] являється місцем реєстрації та проживання [PERSON], яка являється матір?ю [PERSON] (а.с.72). В силу ч.2 ст. 3 СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладені обставини встановлено, що вказаний Договір був укладений відповідачем-позивачем [PERSON] в період шлюбу із [PERSON] та про який було відомо останньому з огляду на укладений договір поруки, проте суд не вбачає підстав для висновку про укладення такого договору в інтересах сім?ї [PERSON] та [PERSON] При цьому, враховує цільове призначення кредиту, яке погоджене сторонами договору як поліпшення якості квартири № 59 по вул. Чкалова м. Городок Хмельницької області, де зареєстрована та проживає [PERSON], яка на період шлюбу до складу сім?ї [PERSON] та [PERSON] не входила. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Таким чином, суд вважає недопустимим доказом у справі показання, допитаної в якості свідка [PERSON], яка вказувала на те, що кошти отримані [PERSON] ([PERSON]) в результаті укладення іпотечного договору були витрачені на придбання будинковолодіння у с. Березово, а не як зазначено у договорі на ремонт житла в якому проживає свідок. З цих же підстав судом відхиляються показання свідка [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для розподілу обовязків, які виникли у [PERSON] за іпотечним договором між сторонами [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи вимоги зустрічного позову в частині визнання спільним сумісним майном подружжя грошових коштів в розмірі 18315грн. та стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] ? частини вказаних коштів суд враховує наступні обставини. Згідно довідки регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області транспортний засіб марки ВАЗ-21063, 1989р.в. зареєстрований на праві власності за [PERSON], співвласником являється також [PERSON] у відповідності до свідоцтва від 10.03.2005 року (а.с.184). Сторони у справі не оспорюють факту перебування в період їхнього шлюбу, а саме з 2008 року у користуванні транспортного засобу марки ВАЗ-21063 номерний знак ВА 7390АА. Разом з цим, суд не вбачає правових підстав для визнання вказаного транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя. Суд констатує, що відповідачем-позивачем не доведено факту набуття [PERSON] у власність даного транспортного засобу на підставі оплатного правочину, а саме купівлі-продажу автомобіля, який був оформлений генеральною довіреністю та крім того, такі посилання не ґрунтуються на вимогах закону. Так, згідно зі ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. \~ Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. \~ Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, станом на 2008 рік, здійснювалася відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228, які втратили чинність 22.02.2010 року на підставі Наказу Міністерства економіки України №53 від 28.01.2010 року. \~ Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Крім того, [PERSON] не підтверджено належними доказами обставини передачі [PERSON] коштів в розмірі 18315 грн. в якості оплати товару у вигляді транспортного засобу. З огляду на викладене, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 9157 грн. 50коп., які, на думку останньої, складають ? частину від вартості спірного транспортного засобу. Також, судом встановлено що у відповідності до розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації №562/2010від 16.12.2010 року, [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Богданівецької сільської ради Деражнянського району. На цій підставі, 17.12.2010 року на ім?я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.111). За змістом положень статей \~81\~і\~116 ЗК України\~(в редакції на час виникнення спірних відносин) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану частку із земельного фонду. Враховуючи те, що правовідносини подружжя [PERSON] та [PERSON] щодо спірної земельної ділянки виникли у 2010 році, а тому регулюються нормами Сімейного кодексу України, чинними на вказаний час, за якими земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації не являлася спільним майном подружжя та відповідно не підлягає поділу. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-175цс12 від 06.02.2013 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування для всіх судів України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60коп.

Outcome: approved