Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

В травні 2015 р. позивач звернувся до суду до відповідача з даним позовом, посилаючись на те, що 06 вересня 2012року померла сестра позивачки [PERSON]. 11.12.2007 р.позивачу було подаровано [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого 11.12.2004 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 4008, земельну ділянку площею 0,2262 га, розташовану за адресою: с.Малютянка, Києво-Святошинського району Київської області , вул. Ботанічна, № 42 надану для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд, яка належить померлій 06 вересня 2012 року [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки. Державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, про що було ухвалено відповідну постанову. В судове засідання позивач та її представник з»явились. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не правила, про день слухання справи повідомлялася. Направила на адресу суду листа про слухання справи у відсутність її представника. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2012 року померла сестра позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, Серія 1-ОК, №252921, актовий запис №393. 11.12.2007 р.позивачу було подаровано [PERSON] на підставі договору дарування земельну ділянку площею 0,2262 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул.Ботанічна,42. Позивач звернувся до державного нотаріусу Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2262 га, розташовану за адресою: с.Малютянка, Києво-Святошинського району Київської області , вул.. Ботанічна, № 42 та надану для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд, яка належить померлій 06 вересня 2012 року [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 11.12.2004 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 4008, але нотаріусом було ухвалено відмову у видачі свідоцтва через те, що земельну ділянку не було зареєстровано у відповідних органах. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 Про судову практику у справах про спадкування визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved