Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

В серпні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та стягнення моральної шкоди, в якому просила суд постановити рішення, яким усунути перешкоди з боку [PERSON] у користуванні нею житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] до 25 вересня 2020 року та стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять) тисяч гривень, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1681 (тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп., а в вересні 2020 року уточнила свої позовні вимоги та просила винести рішення, в якому стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. та відшкодувати збитки в сумі 13 000 (тринадцять тисяч) грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1681 (тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп. 03 серпня 2020 року протоколом автоматичного розподілу судових справ між суддями «Д-3» вищевказану цивільну справу розподілено на суддю Озерянську Ж.М. (а.с.24). Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року по даній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 24 вересня 2020 року на 11:00 год.(а.с.27). Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року була прийнята уточнена позовна заява [PERSON] та в подальшому справа розглядалась з урахування уточненої позовної заяви (а.с.160). Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 09 лютого 2021 року на 11:00 год. (а.с.183). В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона 23 вересня 2019 року уклала договір оренди з відповідачем, згідно умов якого, вона була орендарем житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.9), яке належить відповідачу [PERSON] на праві власності(а.с.11-12) та згідно з п.п. 4.1, 4.2 умов вищевказаного договору оренди вона сплатила орендну плату за проживання в повному обсязі, а саме за період до 01 жовтня 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с.10). Однак, не зважаючи на виконання нею умов договору оренди стосовно плати та факту того, що вона має право користуватися орендованим майном до 01 жовтня 2020 року, відповідач в порушення умов п.2.2. договору оренди зобов`язання не перешкоджати в користуванні домоволодінням не виконував, у зв`язку з чим вищевказаний договір між сторонами було розірвано достроково, а саме 07 вересня 2020 року, замість 30 жовтня 2021 року (відповідно до п. 5.1. договору оренди строк спливу договору). У зв`язку з вищевикладеним позивачка [PERSON] в вересні 2020 року уточнила свої позовні вимоги та просила винести рішення, яким стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. та відшкодувати збитки в сумі 13 000 (тринадцять тисяч) грн. ,обґрунтовуючи позов неодноразовим порушенням відповідачем [PERSON] умов договору оренди будинку , що в свою чергу порушувало її права, інтереси та приватне життя та що змусило звернутися до адвоката та укласти з ним 24 липня 2020 року договір про надання правничої допомоги №40, відповідно до умов якого вона доручила, а адвокат прийняв на себе зобов`язання надати їй правничу допомогу із захисту її інтересів у спорі за договором оренди з відповідачем [PERSON] (а.с.59). Адвокат позивача за договором про надання правничої допомоги Гусакова О.Б. та позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Адвокат відповідача Коган Р.В. за ордером про надання правничої допомоги та відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Надали відзив на позовну заяву (а.с.107-112). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вислухавши сторони та їх адвокатів, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, ознайомившись з відзивом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Щодо позовних вимог позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд дійшов такого висновку: загальні засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в ст. 23 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення. Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Тож згідно із принципом змагальності сторін (ст.2 ЦПК України) необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди. Так судом встановлено, що позивачка [PERSON] в обґрунтування моральної шкоди посилається на психологічний стрес, внаслідок якого у неї виник гералізований тривожно-депресивний стан, та обумовлює це тим, що саме перешкоди в користуванні житловим будинком викликали у неї такі наслідки у здоров`ї, які виражаються у психічному розладі, однак судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди житлового будинку,який достроково розірвано та 07 вересня 2020 року позивачка залишила об`єкт оренди, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача [PERSON] та тривожно-депресивним станом позивачки,оскільки медичний висновок, в якому установлено діагноз позивачки датований 23 липня 2020 року (а.с.20), а лист про розірвання договору оренди житлового будинку відповідачем [PERSON] було відправлено позивачці 25 липня 2020 року (а.с.115-116). Оскільки Позивач не довела суду відповідних мотивів щодо стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, позивачка посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, вона змушена була звернутися до адвоката для надання їй професійної правничої допомоги та понесла витрати у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) грн., які вона просить стягнути з відповідача у якості матеріальних збитків. Проте п. 2 частини 2 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Також ч. 3 статті 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин, вимоги позивачки щодо стягнення матеріальної шкоди, яка виразилася у витратах на правничу допомогу є необґрунтованими та безпідставними, оскільки процесуальні витрати не є збитками,що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до відповідача. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того провадження,у ході розгляду якого вони виникли, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed