Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та повернення транспортного засобу до органів соціального захисту населення і просить вилучити у [PERSON] та повернути автомобіль марки ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER], державні номерні знаки автомобіля [NUMBER]. Заява мотивована тим, що позивачем під час проведення інвентаризації транспортних справ інвалідів, які забезпечувались автомобілями, було виявлено, що інвалід війни 1-ї групи [PERSON], якого 21.12.2010 забезпечено автомобілем ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, помер 17.06.2011. Відповідно до матеріалів, що містяться в особовій транспортній справі інваліда, право керування автомобілем було передано його сину [PERSON], який на момент отримання автомобіля, був зареєстрований за одним місцем проживання з інвалідом. Згідно листа управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 12.06.2017 № 04/7552 відповідач [PERSON] в липні-серпні 2011 року звертався з питання викупу автомобіля, йому було розяснено умови викупу автомобіля та рекомендовано звернутися до УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради (за місцем реєстрації проживання інваліда). Однак, відповідач у визначений законодавством термін не звернувся, автомобіль повертати відмовляється. Оскільки відповідач не має законних підстав використовувати державне майно, а саме автомобіль марки ЗАЗ, даний автомобіль підлягає поверненню до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації. У судове засідання сторони не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, а також просив відмовити у задоволенні позовних вимог як таких, що стосуються неналежного відповідача, не відповідають обставинам і нормам матеріального і процесуального права, надані з пропущенням строку позовної давності Представники третіх осіб, Управління соціального захисту населення в Новозаводській та Деснянській районних радах в судове засідання не зявились, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 28.11.2010, автомобіль марки ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER], державні номерні знаки автомобіля [NUMBER] було передало інваліду [PERSON] (а.с.4). 17.06.2011 [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 1564 від 24.06.2011 (а.с.16). Відповідач [PERSON], член сімї інваліда [PERSON] дав зобовязання про те, що виданий інваліду автомобіль «Славута», строком на 10 років буде зберігатись як державна власність для особистого користування без права продажу і передачі іншим особам ( а.с. 15). Згідно довідки Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 21.12.2010 № 02-16/10775, користування автомобілем «Славута» дозволено [PERSON] до 03.12.2011 ( а.с. 6). Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 04/7552 від 12.06.2017 до управління в липні-серпні 2011 року звертався син інваліда [PERSON] та невістка інваліда [PERSON] з питання викупу автомобіля ЗАЗ 110308-44. Членам сімї інваліда було надано консультацію та запропоновано звернутися до УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради ( а.с. 10). Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння. Відповідно до пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 (далі Порядок) після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Спори про частку в спільній власності членів сім'ї щодо автомобіля або суми, сплаченої за нього, вирішуються в судовому порядку. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях стверджує, що автомобіль ЗАЗ 110308-44 в його користуванні не перебуває. Однак, дані твердження відповідача спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи те, що відповідач, як член сімї інваліда, дав зобовязання зберігати спірний автомобіль, як державну власність, для особистого користування без права продажу і передачі іншим особам, крім того, у липні-серпні 2011 року звертався до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради з питання викупу автомобіля, що також підтверджує перебування спірного автомобіля після смерті [PERSON] у користуванні відповідача, доказів на підтвердження свої доводів відповідач не надав, на момент смерті [PERSON] строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, процедури, яка стала б підставою для залишення автомобіля у користуванні [PERSON], дотримано не було, а тому суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано подав позов до [PERSON] Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності. Так, відповідно до вимог ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом ст. 261 ЦК України визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому, норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері соціальних відносин. Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 01 липня 2015 року (справа 6-178 цс15). Так, згідно Типового положення про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою КМУ № 790 від 30 травня 2007 року (яке діяло на момент смерті інваліда, якому було передано автомобіль) управління координує і контролює роботу підрозділів, що здійснюють нагляд за додержанням вимог законодавства під час призначення перерахунку) та виплати пенсій органами Пенсійного фонду України; організовує роботу із забезпечення інвалідів транспортними засобами; організовує, координує та здійснює контроль за забезпеченням інвалідів, ветеранів війни та праці санаторно-курортним лікуванням; одержує в установленому порядку від інших структурних підрозділів обласної держадміністрації матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань. Управління під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє з іншими структурними підрозділами обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями. Оскільки Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації координує роботу управлінь соціального захисту населення районних державних адміністрацій та міськвиконкомів (міст обласного значення), він мав можливість дізнатися про смерть інваліда [PERSON] у 2011 році від Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, до якого звертався син померлого інваліда [PERSON], а також від Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, за місцем реєстрації інваліда. Отже, строк позовної давності почав перебіг з червня 2011 року та закінчився у червні вересні 2014 року, про що обґрунтовано зазначає відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а доказів на те, що строк пропущено позивачем з поважних причин суду не надано, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed