Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

в серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів матеріальні цінності того ж роду та тієї ж якості в натурі золота у банківських мірних зливках (кіне) загальною вагою 320 г (10,288238 тройських унцій). Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 25.09.2014 року між ним та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено Договір №153D-1838, згідно якого банк прийняв належні йому банківські метали (золото) на вкладний депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 13,005977 унцій (404,5 г) з 25.09.2014 року до 23.09.2016 року. Посилається на ті обставини, що 28.03.2016 року ним було подано до банку заяву про дострокову вимогу суми вкладу та повернення його мірних зливків. Після повторно поданої ним заяви від 04.04.2016 року про повернення майна, 05.04.2016 року банк частково повернув йому майно - мірні зливки золота у сумі 84,5 г (2,716738 тройських унцій), оскільки в банку,як зазначив у позові позивач, із неперевірених слів його працівників, нібито дало збій програмне забезпечення і вони не змогли повернути йому все майно, хоча воно було йому показано для огляду в цілості, в схоронності і зберігалося відокремлено. Інша частина майна - мірних зливків золота в сумі 320 г (10,288238 тройських унцій) не була повернута позивачу. У позові позивач вказав, що пізно ввечері 05.04.2016 року Національний банк України визнав ПАТ «КБ «Хрещатик» неплатоспроможним. У банку на термін один місяць була запроваджена тимчасова адміністрація. При цьому, зазначив, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.04.2016 року №560, відповідно до якого було продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05.05.2016 року до 04.06.2016 року включно. Відповідно до рішення Правління НБУ від 02.06.2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатору банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 року до 05.06.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами [PERSON] на два роки з 06.06.2016 року до 05.06.2018 року включно. Як надалі зазначив в позовній заяві позивач, 19.04.2016 року він звернувся із заявами про негайне повернення його майна до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» і до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У відповідь на зазначену заяву Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійсненнятимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» у своєму листі від 13.05.2016 року відмовила йому у повернені його майна. Позивач вважає дії відповідачів, які полягають у неповернені 10,288238 тройських унцій, що відповідно до облікового курсу НБУ станом на 05.08.2019 року складає 377 304,98 грн, незаконними, оскільки договір банківського вкладу був розірваний із ПАТ «КБ «Хрещатик» ще до введення тимчасової адміністрації. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 року справу передано судді Кондратенко О.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» [PERSON], Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення шкоди (збитків) в натурі та призначено її розгляд за правилами позовного (загального) провадження. 19.09.2019 року на адресу суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог [PERSON] , обґрунтовуючи тим, що, оскільки Фондом гарантування було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку, порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів банку регулюється виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У відзиві відповідач зазначив, що позивач не набув статусу вкладника неплатоспроможного банку та не має право на відшкодування коштів за вкладом, оскільки Фонд гарантування відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не відшкодовує кошти за вкладами в банківських металах,тому підстави для стягнення грошових коштів у іншому порядку, ніж передбачено вказаним законом - відсутні. А відтак відповідач вважає, що Фондом гарантування не допускалася протиправна поведінка по відношенню до позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті. 16.03.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій позивач вказав, що даний спір стосується майна, яке підпадає під правовий режим власності за ч. 7 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З цих підстав він вважає, що його зливки золота перейшли на відповідальне зберігання до Фонду гарантування, оскільки вони перейшли в його розпорядження для повернення законним власникам і Фонд несе відповідальність за свою діяльність (тобто за повернення таких зливків власникам) в повному обсязі, включаючи без обмеження за упущену вигоду, витрати, моральну шкоду. Позивач стверджує, що його мірні зливки у банківському золоті не є грошима, не є грошовими коштами, не є грошовими знакам, а є металом, майном, матеріальним об`єктом, матеріальною та валютною цінністю. 05.05.2020 року на адресу суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли заперечення на відповідь на відзив, які обґрунтовуються тим, що за умовами укладеного договору банківського вкладу були відкриті вклади на рахунки саме у банківських металах, відповідно до якого банк взяв на себе зобов`язання сплатити вкладнику суму вкладу й нарахувати за ним проценти в банківському металі. Після розірвання договору між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик, з боку банку залишилися невиконані зобов`язання, про що позивач, відповідно мав документально підтверджені вимоги щодо його майнових зобов`язань. Фонд не є стороною вказаного договору, заміна сторони у договорі з банку на Фонд гарантування, також не відбувалось, як і не є правонаступником банківської установи, зокрема ПАТ «КБ «Хрещатик» (надалі - Банк). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року справу передано судді Пономаренко Н.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В. від 30.10.2020 року дану цивільну справу прийнято до розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі (надалі - Фонд). Відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, судом встановлено, що 25.09.2014 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено Договір №153D-1838 банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах, за умовами якого банк прийняв від позивача зливки банківських металів (золота) на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] у сумі 13,004977 унцій (404,5 грам) на термін з 25.09.2014 року по 23.09.2016 року (т.1 а.с. 34-37, надалі - Договір). Пунктом 1.2 Договору передбачено нарахування процентної ставки на вклад у розмірі 3,5% річних, сплата яких передбачена в кінці терміну дії Договору. У випадку дострокового розірвання Договору банківського вкладу сплата процентів здійснюється у розмірі 1,5% річних за умови, що дострокове розірвання Договору здійснюється не раніше, як після 6 місяців з моменту укладання (п.4.4. Договору). 28.03.2016 року сторони розірвали Договір, тобто достроково, але не раніше ніж після 6 місяців з моменту його укладання. Сторанами не оспорюється та обставина, що Банком частково повернуто позивачу мірні зливки золота у сумі 84,5 г (2,716738 тройських унцій). Сумарний залишок неповернутого майна складає 320 г. Позивач неодноразово звертався до ПАТ «КБ «Хрещатик» із заявами від 28.03.2016 року, 01.04.2016 року, 04.04.2016 року про повернення вкладу, проте частина майна не була повернута. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 05 квітня 2016 року №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 року до 04.05.2016 року включно та призначено [PERSON] . Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» строком на 1 місяць з 05.04.2016 року до 04.05.2016 року. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.06.2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора, визначені ст.ст.37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) [PERSON] на два роки з 06.06.2016 року до 05.06.2018 року. Судом також встановлено, що 19.04.2016 року позивач звернувся з заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик», в якій просив повернути його майно. У відповідь на заяву від 19.04.2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» у своєму листі №4117-10/1835 від 13.05.2016 року повідомила позивача з посиланням на положення Закон № 4452-VI, що Фонд не відшкодовує кошти, розміщені у банківських металах. Одночасно, позивачу було роз`яснено процедуру отримання вкладу, що не гарантується Фондом. Позивач стверджував, що договір банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах є одночасно договором зберігання, а тому правочин, вчинений між ним та банком, є змішаним, і на нього поширюються положення ЦК України щодо відшкодування збитків, завданих поклажодавцю за неповернення майна, переданого на зберігання, а його мірні зливки у банківському золоті не є грошима, не є грошовими коштами, не є грошовими знакам, а є металом, майном, матеріальним об`єктом, матеріальною та валютною цінністю. Також, під час розгляду справи, позивач стверджував, що його майно підпадає під правовий режим власності, що врегульовано ч. 7 ст. 49 Закону № 4452-VI, яка визначає, що Фонд зобов`язаний у 60-денний строк з дня початку процедури ліквідації банку надіслати повідомлення всім клієнтам, які користуються послугами відповідального зберігання, про необхідність вилучити свої цінності протягом одного місяця з дня повідомлення. Матеріальні цінності, що перебували на відповідальному зберіганні банку і не були вилучені власниками в зазначений у повідомленні строк, вважаються фондами, на які не можуть претендувати кредитори банку. Такі цінності переходять у розпорядження Фонду для повернення законним власникам. Відповідно до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі (ст.946 ЦК України). Виходячи із змісту вказаних положень, ЦК України передбачає оплатність послуг, які виникають з договору зберігання. Крім того, за загальним правилом, плата за зберігання повинна бути сплачена зберігачу після закінчення зберігання. З цього випливає, що договір зберігання не передбачає здійснення плати за зберігання майна зберігачем на користь поклажодавця, а отже, відплатний договір, який передбачає такі умови, не може вважатись договором зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Таким чином, основною відмінністю між договором зберігання і договором банківського вкладу є те, що набувачем вигоди від зберігання майна в одному випадку є зберігач, а в іншому - вкладник. Оскільки договором банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах передбачено нарахування процентної ставки на вклад у розмірі 3,5% річних на користь позивача і в той же час не передбачена плата за зберігання металів або умова про її безоплатність, цей договір не може вважатись договором зберігання. При цьому, положення п. 3.1.1 Договору які визначають зобов`язання Банку прийняти банківські метали Вкладника на термін та на умовах даного Договору та нести повну відповідальність за їх збереження, - в даному випадку не свідчать про укладення договору змішаного Договору зберігання та вкладу Крім того, згідно ст.944 ЦК України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі. При цьому, згідно п.2.4 Договору банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах, банківські метали, які прийняті від вкладника, є залученими банківськими металами і банк має право використовувати їх протягом терміну дії договору на проведення статутної діяльності, передбаченою ліцензією Національного банку України. Натомість, саме умовами Договору визначено, зокрема в п.2.2., про те, що банківські метали залучаються на вклад в обсягах, не менше, ніж 20 г металу. Окрім того, сторни Договору узгодили в п.4.5 Договору, що у випадку дострокового розірвання Договору банківського вкладу повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування суми Вкладу на власний поточний металевий рахунок Вкладника, відкритий в установі Банку або в іншому уповноваженому банку. За змістом ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» до банківських послуг належать, зокрема, залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб. Пунктом 1.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року,вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Цим же пунктом Положення визначено поняття вкладника, а саме: вкладник - суб`єкт господарювання, юридична особа - нерезидент, представництво юридичної особи-нерезидента в Україні, інвестор (представництво іноземного інвестора на території України) за угодою про розподіл продукції та фізична особа, які здійснили розміщення готівкових (безготівкових) грошових коштів або банківських металів на рахунок у банку чи придбали ощадний (депозитний) сертифікат банку України на договірних умовах. Згідно п.1.6 Положення банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті. Таким чином, Договір банківського вкладу «Золотий стандарт», укладений між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик», за своєю правовою природою є договором банківського вкладу, оскільки за умовами цього договору були відкриті вкладні рахунки саме у банківських металах, відповідно до якого банк взяв на себе зобов`язання сплатити вкладнику суму вкладу й нараховані за ним проценти в банківських металах. Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 6 ст. 2 Закону №4452-VI передбачено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 36 Закону №4452-VI після початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 ст. 46 Закону №4452-VI ( в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; 8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2001цс15, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Також Верховний Суд України в цій постанові зазначив, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (7 квітня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на порушення Фондом вимог ч.7 ст.49 Закону № 4452-VI. Дійсно, вимогами ч.7 ст.49 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд зобов`язаний у 60-денний строк з дня початку процедури ліквідації банку надіслати повідомлення всім клієнтам, які користуються послугами відповідального зберігання, про необхідність вилучити свої цінності протягом одного місяця з дня повідомлення. Матеріальні цінності, що перебували на відповідальному зберіганні банку і не були вилучені власниками в зазначений у повідомленні строк, вважаються фондами, на які не можуть претендувати кредитори банку. Такі цінності переходять у розпорядження Фонду для повернення законним власникам. Разом із тим, оскільки суд, як зазначено вище, прийшов до висновку, що укладений між сторонами договір є договором вкладу, а не зберігання, тому вказана норма Закону не регулює дані правовідносини, що виникли між сторонами, які, в свою чергу, регулюються положеннями ст. 26 Закону № 4452-VI. Частиною 1 ст. 26 Закону №4452-VI передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. При цьому, Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах ( п. 10 ч. 4 ст. 26 Закону №4452-VI). Судом встановлено, що Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» акцептовано вимоги позивача та внесено до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується листом від 10.11.2016 року №21-036-43766/16 (а.с. 84 т.1). Також в даному листі зазначено, що

Outcome: dismissed