Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування свого позову [PERSON] покликалася на те, що 08.05.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір про завдаток, що має фактично умови договору про намір. За умовами такого договору до 15.05.2015 року відповідач зобовязався продати позивачці квартиру [ADDRESS], а позивачка відповідно придбати її у власність. Крім того, умовами наведеного договору було обумовлено й ціну такої квартири, а саме не вище 30500 доларів США. Відповідно до п. 4 наведеного Договору позивачка передала, а відповідач отримав від неї кошти у вигляді завдатку у розмірі 1000 доларів США. За умовами п. 6 вказаного Договору у випадку, якщо відповідач відмовиться від виконання своїх зобовязань за цим договором у встановлений термін, щодо укладання договору купівлі-продажу нерухомості, то він повинен повернути позивачці до 15.05.2015 року подвійну суму завдатку. Натомість у строк передбачений спірним договором відповідач згадану квартиру позивачці не продав. Свою позицію мотивував тим, що має бажання у договорі купівлі-продажу зазначати ціну квартири в розмірі 100000 грн., а не ринкову вартість. При цьому, відповідач відмовився порівну сплачувати послуги за нотаріальне оформлення. Згідно наданих суду заперечень, вимоги вважаються безпідставними оскільки саме сторона позивача необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором і повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Відповідач пропонував і на даний момент готовий продати квартиру на умовах, що вказані в угоді про завдаток від 08.05.2015 року, що підтверджується листами від 18.05.2015 року та 06.07.2015 року. Позивачка не надала суду жодних доказів, які б підтверджували ухилення чи відмову Відповідача від виконання умов Угоди про завдаток від 08..05.2015 року. Правові підстави для стягнення із відповідача подвійної суми завдатку відсутні, позов не підлягаєдо задоволення. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов з підстав викладених в позові. Просили суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач позовних вимог не визнав. Підтримав письмові заперечення проти позову. В суді зазначав, що він не відмовляється продати свою квартиру на тих умовах, які визначені в договорі завдатку від 08.05.2015 року. Крім того, в листах від 18.05.2015 року та від 06.07.2015 року адресованих позивачці просив її виконати взяті зобовязання і придбати у нього квартиру. Вважає, що саме позивачка не захотіла купляти обумовлене нерухоме майно. Просив в задоволені позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є донькою позивачки. Вона разом із позивачкою шукала квартиру в м. Рівне з метою її придбати. Відповідно їм сподобалася квартира, яку продавав відповідач. Тому позивачка підписала з ним договір завдатку від 08.05.2015 року та передали йому кошти у сумі 1000 доларів США. Однак, вже у вечері 08.05.2015 року їй стало відомо від матері, що відповідач передумав укладати договір на умовах передбачених договором завдатку. Зранку 09.05.2015 року вони в присутності ріелтора [PERSON] зустрілися із відповідачем. Останній пропонував зазначити в договорі купівлі-продажу квартири ціну квартири 100000 грн., а не її ринкову вартість. Крім того, відповідач зазначав, що він не має бажання сплачувати порівну кошти за нотаріальні послуги. Так, відповідач свою квартиру не продав на умовах, які обумовлювалися раніше, завдатку не повернув. На переговори до 15.05.2015 року більше не виходив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює ріелтором. Як наслідок до неї звернулася позивачка з метою підшукати квартиру. Відповідно вона звела її із продавцем квартири по вул. А.Мельника у м. Рівне. Так, відповідач і позивачка уклали договір завдатку за яким сторони зобовязалися укласти угоду купівлі-продажу до 15.05.2015 року. Позивачка передала відповідачу завдаток у сумі 1000 доларів США. Проте, вже на наступний день у сторін виникли непорозуміння. Відповідач пропонував зазначити в договорі меншу ціну ніж ринкова. Відтак, договір укладено не було. Як наслідок судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем 08.05.2015 року було укладено угоду, названу договором про завдаток. Такий правочин було укладено між сторонами у присутності ріелтора [PERSON], як представника агентства нерухомості. За умовами вказаного договору, до 15 травня 2015 року відповідач зобовязався продати позивачці квартиру [ADDRESS], а вона відповідно її придбати у власність. Крім того, умовами вказаного договору було обумовлено й ціну такої квартири не вище 30500 доларів США, а витрати за нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу згаданої нерухомості навпіл за згодою сторін. Судом взято до уваги те, що за змістом п. 4 наведеного Договору, позивачка передала, а відповідач отримав від неї кошти у вигляді завдатку у розмірі 1000 доларів США. Факт передачі такої суми грошових коштів не оспорювався й сторонами по справі в суді. Судом встановлено, що у строк передбачений наведеним договором сторони договору купівлі-продажу квартири не уклали. Між сторонами виникли непорозуміння з приводу умов майбутнього договору-купівлі продажу квартири, що фактично призвело до неможливості виконання ними зобовязання обумовленого в договорі завдатку від 08.05.2015 року. Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідач не довів в суді того, що він до 15.05.2015 року звертався до позивачки з проханням укласти договір-купівлі продажу квартири. Листи відповідача від 18.05.2015 року та від 06.07.2015 року адресовані позивачу розцінює, як спосіб ухилитися від повернення коштів отриманих ним від позивачки. Поряд з тим, з наданих суду показів свідків та пояснень позивачки вбачається, що саме відповідач намагався змінювати умови майбутнього договору купівлі-продажу квартири обумовлені сторонами в договорі завдатку від 08.05.2015 року. За положеннями ч. 3 ст. 571 ЦК України внаслідок неможливості виконання зобовязання завдаток підлягає поверненню. \~ Крім того, згідно\~ст. 570 ЦК України, завдатком визнається грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Із наведеної норми вбачається, що завдаток є доказом факту укладення договору, засобом забезпечення виконання зобовязання та частково виконанням грошового зобовязання боржника перед кредитором. Звідси витікає, що під зобовязанням, виникнення якого підтверджується завдатком можуть розумітися як безпосередньо договірні зобовязання так і зобовязання, що виникли на підставі попереднього договору. Відповідно до змісту,\~ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку укласти договір у майбутньому /основний договір/ на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлено - у письмовій формі. У відповідності зі\~ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається із змісту, форми та порядку посвідчення договору між сторонами по справі від 08.05.2015 року, він не є попереднім договором, не містить всіх необхідних умов майбутнього договору та нотаріально не посвідчений. У цьому звязку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про повернення грошової суми в подвійному розмірі, як це передбачено в п. 6 договору про завдаток від 08.05.2015 року, оскільки за правилами ч. 1 ст.\~220\~ч. 1 ст.\~236 ЦК України\~недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним з моменту його вчинення, такий договір не породжує юридичних наслідків. У відповідності до положень ч.2\~ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.\~ Оцінюючи встановлені між сторонами правовідносини у відповідності до положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони домовились укласти договір, але належним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі в сумі 1000 доларів США, що підтверджено доказами в справі, визнаються авансом і підлягають до повернення в тому ж розмірі, в якому вони надавалися. За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення коштів вважаються частково доведеними і обґрунтованими та підлягають до задоволення в частині стягнення із відповідача на користь позивачки 21020 грн. 00 коп. Оскільки, згідно офіційного курсу НБУ один долар США на час подання позову в суд відносно гривні становив 21,02 грн.. Відповідно 1000 доларів США становлять 21020 грн. 00 коп.. Судові витрати, в порядку\~ст. 88 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial