Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,42 га для ведення підсобного господарства, розташовані по вул. Литвина, 89 в с. Кобижча, Бобровицького району, мотивуючи заявлені вимоги тим, що є спадкоємицею за законом вказаного нерухомого майна після смерті чоловіка, [PERSON], який, в свою чергу, не встиг зареєструвати в установленому законом порядку право власності на вказані ділянки, які успадкував після смерті [PERSON] Рішенням від 28 липня 2016 року Бобровицький районний суд позовні вимоги задовольнив частково. Визнав за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,42 га, цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, які розташовані в с. Кобижча, Бобровицького району, по вул. Литвина, 89, в порядку спадкування після померлого 01 вересня 2014 року чоловіка, [PERSON], які він отримав в спадщину після смерті [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON], вважаючи оскаржуване рішення незаконним та посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визнати за нею право власності на 3/4 частини спірних земельних ділянок. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на факт укладення між спадкоємцями договору розподілу спадкового майна та виділене цього договору спадкоємцям майно. Позивач зазначає, що відповідно до умов правочину вона отримала у власність 3/4 частини житлового будинку, який розташований по вул. Литвина, 89 в с. Кобижча, а отже до неї перейшло право на 3/4 частини земельної ділянки за цією адресою. Районний суд при вирішенні спору не застосував положення ст. 120 ЗК України, відповідно до якої при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Вислухавши суддюдоповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулось троє спадкоємців, отже, кожен з них має право на 1/3 частину спадкового майна. З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 01 вересня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що 18 листопада 2014 року за заявами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була відкрита спадкова справа після померлого 01 вересня 2014 року [PERSON] (а.с. 37-250). Між вказаними спадкоємцями 17 вересня 2015 року був укладений договір про поділ спадщини, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] досягли згоди про поділ спадкового майна після померлого [PERSON] (а.с. 230). Зокрема, у спадщину до [PERSON] перейшло 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Кобижча, вул. Литвина, 89; та земельні ділянки площею відповідно 0,0616 га, 0,4501 га та 4,9206 га, які знаходяться на території Кобижчанської сільської ради Бобровицького району. Спірні земельні ділянки договором про поділ спадщини не охоплені. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на імя [PERSON] 17 вересня 2015 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене вище спадкове майно (а.с. 238, 241, 244, 247), що є підтвердженням прийняття позивачем у встановленому порядку спадщини після померлого чоловіка, [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 листопада 2002 року [PERSON] прийняв у спадщину після померлої [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в с. Кобижча по вул. Литвина, 89 та земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,42 га для ведення підсобного господарства, розташовану за вказаною адресою (а.с. 7). 24 грудня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON], з посиланням на ст.ст. 68, 69 ЗУ «Про нотаріат», письмово було повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на майно земельну ділянку за адресою: вул. Литвина, 89, с. Кобижча, Бобровицького району, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, з тих підстав, що видача державного акта на право власності на вказану земельну ділянку за спадкодавцем не зареєстровано (а.с. 13). Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Апеляційний суд, зважаючи на вищенаведені норми, беручи до уваги розяснення постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7 та дослідивши обставини справи в сукупності, вважає, що суд першої інстанції правильно визнав [PERSON] такою, що має право на спадкування за законом після померлого [PERSON], проте, при визначенні розміру частки, на яку має право зазначена особа, районний суд не врахував наступне. З листа в.о. начальника відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі від 11 травня 2016 року вбачається, що на імя [PERSON] 19 квітня 1997 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку на території Кобижчанської сільської ради, с. Кобижча, вул. Литвина, 8, зокрема, на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,42 га (а.с. 9). Отже, суд першої інстанції, визнаючи за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га не врахував того факту, що цільовим призначенням вказаної ділянки є саме обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а [PERSON] є спадкоємцем 3/4 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Литвина, 89 в с. Кобижча. Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідність визнання за позивачем права власності саме на 3/4 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, що розташована в с. Кобижча, Бобровицького району, по вул. Литвина, 89, оскільки власником саме такої частини садиби за вказаною адресою позивач являлась на час звернення до суду з даним позовом. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину ділянки розміром 0,42 га є правильним і таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону. Як вже зазначалось вище, спірні ділянки договором про поділ спадщини не охоплені. Спадкодавець [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину був власником двох земельних ділянок з різним цільовим призначенням, що засвідчено одним державним актом про право власності на землю. Ділянка розміром 0,42 га призначена для ведення особистого селянського господарства. Отже, при вирішенні питання щодо частки земельної ділянки, на яку має право позивач, положення ст. 1225 Цивільного кодексу України застосовані бути не можуть, оскільки регулюють лише питання переходу земельної ділянки, на якій розміщені житловий будинок та інші господарські будівлі і споруди. Колегія суддів вважає, що хоча право власності спадкодавця на обидві спірні ділянки було посвідчено одним державним актом про право приватної власності на землю, вони не являються єдиним цілим і питання спадкування має вирішуватись відносно кожної із них окремо. Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність визнання за позивачем права власності на 1/3 частину земельної ділянки розміром 0,42 га з призначенням для ведення особистого селянського господарства, пославшись на кількість осіб, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] Враховуючи, що при ухваленні судового рішення висновки, зроблені районним судом, не в повній мірі відповідають обставинам, що мають значення для справи, допущенні порушення у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, скасовує в частині рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення завлених [PERSON] вимог.

Outcome: partial