Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

В травні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому просив суд: визнати припиненими правовідносини між сторонами за кредитним договором № 8-Ф/08-34 від 06 травня 2008р. (далі по тексту - кредитний договір); визнати припиненими правовідносини між сторонами за договором застави від 06 травня 2008р. (далі по тексту - договір застави); зняти заборону заставного майна з Державного реєстру обтяження рухомого майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 травня 2008р. між сторонами було укладено вищезазначений кредитний договір, відповідно до якого, відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 28783,03 дол. США на строк з 06 травня 2008р. по 05 травня 2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом - 12,5 % річних. 06 травня 2008р. між сторонами було укладено договір застави, відповідно до якого даний договір забезпечує всі вимоги відповідача, які випливають з кредитного договору, за умовами якого позивач зобов'язаний не пізніше 05 травня 2014р. повернути кредит у розмірі 28783,03 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором, предметом застави є автомобіль марки Ssang Yong, модель Kyron, 2008р. випуску, д.н. [NUMBER]. Позивач вважає, що 11 березня 2014р. він достроково повністю здійснив розрахунок з відповідачем за кредитним договором, проте відповідач безпідставно йому нарахував штрафні санкції, в зв'язку з ненаданням позивачем доказів страхування предмету застави, а також відмовився надати довідку про повне виконання зобов'язань за кредитним договором і зняття заборони з заставного майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, наголошували, що позивачем на виконання укладених кредитного договору та договору застави надавались відповідачу відомості про укладення договору добровільного страхування та надавались відповідні відомості про сплату страхового платежу. Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначаючи, що відповідачем правомірно було нараховано позивачу відповідні штрафні санкції, оскільки позивач дійсно сплатив заборгованість за тілом кредиту і відсотками за користування кредитом, однак кредитором йому було нараховано штрафні санкції за неналежне виконання умов договорів, просила суд в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорювалося сторонами, 06 травня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого, відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 28783,03 дол. США на строк з 06 травня 2008р. по 05 травня 2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом - 12,5 % річних. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами 06 травня 2008р. було укладено договір застави, відповідно до п. 1.1 якого, даний договір забезпечує всі вимоги відповідача, які випливають з кредитного договору, за умовами якого позивач зобов'язаний не пізніше 05 травня 2014р. повернути кредит у розмірі 28783,03 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором, предметом застави є автомобіль марки Ssang Yong, модель Kyron, 2008р. випуску, д.н. [NUMBER] (п. 2.1. договору застави). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що повністю виконав свої зобов'язання, як за договором застави, так і за кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Судом встановлено, що 23 квітня 2014р. відповідач повідомив позивачу, що станом на 23 квітня 2014р. за позивачем рахується штраф у розмірі 9716,2 грн., нарахований відповідно до п. 4.2 договору застави. Заперечуючи проти нарахованого штрафу, позивач наголошував, що щороку надавав відповідачу відомості про страхування, і вважає, що відповідачем безпідставно нараховано суму штрафу у розмірі 9716,2 грн. Відповідно до п. 3.3.4 договору застави позивач зобов'язаний на період дії договору застави застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. Відповідно до п.3.3.12, п. 3.3.13. кредитного договору позичальник одночасно з укладенням цього договору зобов'язаний надати до банку укладений договір страхування заставного майна за пакетом «повне КАСКО» та вживати всі необхідні дії для дійсності договору страхування заставного майна, зокрема своєчасно сплачувати всі страхові платежі, які б забезпечували б дію договору страхування на строк в межах якого позичальник виконає всі зобов'язання, передбачені кредитним договором, а кожна сплата страхового платежу продовжувала б дію договору страхування не менше ніж на наступний рік. Відповідно до п 3.3.14. кредитного договору позичальник зобов'язаний не пізніше ніж за 3 робочих дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, обумовлених договором страхування, сплачувати такі страхові платежі, та не пізніше ніж за 1 робочий день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначених договором страхування, надати до банку докази таких сплат. В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що в період часу з 05 травня 2009р. по 05 лютого 2014р. позивач заставлене майно не страхував, внаслідок чого відповідачем було нараховано йому штраф, відповідно до п. 4.2. договору застави. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Твердження сторони позивача, про те, що ним належним чином були виконанні зобов'язання страхування заставного майно на умовах «повне КАСКО» відповідно до умов кредитного договору (п.3.3.12 -3.3.14) та договору застави (п.3.3.4), не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, судом було встановлено, згідно відповіді з МТСБУ на запит суду, що позивачем були укладені договори страхування цивільної відповідальності на умовах, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відомості про укладені договори «повне КАСКО», а саме назви страхових компаній позивач згадати не міг, зазначаючи, що ці договори ним втрачені. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання припиненими правовідносин між сторонами за кредитним договором, договором застави не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та необґрунтованими. Як і не підлягають задоволенню вимоги позивача про зняття судом заборони заставного майна з Державного реєстру обтяження рухомого майна, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: dismissed