Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування, в обґрунтування вимог зазначила, що вона , на підставі довіреності , є користувачем транспортного засобу «Хонда Цивік», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] 26.07.2013 року о 16.25 годині на вул.Шевченко у м.Маріуполі сталася ДТП з вини водія [PERSON], за наслідками якого було пошкоджено автомобіль, який перебував у її користуванні . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача на підставі договору страхування ОСАГО № АЕ 2072745 від 06.02.2013 року. Вину водія [PERSON] було встановлено постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12.08.2013 р., якою вину особу було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України. 29.08.2013 р. вона до відповідача подала заяву про сплату страхового відшкодування, відповідач не заперечував проти настання страхового випадку та встановив розмір страхового відшкодування у розмірі 7191,64 грн., виплата якого повинна була бути здійсненою у 90 денний термін. Однак виплата здійснена не була. Тому вона просить стягнути на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 7191,64 грн., пеню за прострочку платежу у сумі 532,76 грн., 3% річних у сумі 109,34 грн., судові витрати по сплаті правової допомоги у сумі 1950 грн. В подальшому вона уточнила свої позовні вимоги та додатково просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,6 грн. Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо стягнення суми страхового відшкодування, пені, заперечувала проти стягнення 3% річних, бо ці вимоги законодавства відносяться до договірних відносин, а не до страхових виплат, сама позивачка не була стороною по договору страхування. Страховій компанії не було відомо про згоду застрахованої особи [PERSON] на виплату страхових сум користувачу автомобіля, а не його власнику. Також заперечувала проти стягнення судових витрат, бо не надані належні документи - квитанції про сплату за правову допомогу. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля «Хонда Цивік», державний номерний знак [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а. с. - 10). Позивачка [PERSON] має право на керування транспортними засобами на підставі посвідчення водія виданого 16.04.1999 року (а.с. 10). Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 21.06.2011 року позивачка має право керувати та розпоряджатися автомобілем «Хонда Цивік», державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.11). Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Маріукполя від 12.08.2013 року, 26.07.2013 року о 16.25 годині [PERSON] керуючи автомобілем «Шевроле авто», державний номерний знак [NUMBER] рухаючись по вул.Шевченко в Жовтневому районі м. Маріуполя, при виборі швидкості руху не вибрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем спереду ВАЗ 21124 під керуванням [PERSON], та автомобілем «Хонда Цивік», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] [PERSON] визнаний винним у скоєнні даного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. ( а.с - 14). Відповідно до страхового полісу АЕ/ 2072743 від 06.02.2013 року цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] застрахована у Національній акціонерній страховій компанії «Оранта» ( а.с. 15). На підставі заяви про страхове відшкодування позивачка [PERSON] звернулася до відповідача- страхової компанії 29.08.2013р. щодо страхових виплат ( а.с.16). Відповідно до довідки від 26.07.2013 р. інспектора ДАІ автомобіль «Хонда Цивік», державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження ( а.с. 12).Згідно страхового акту № ОЦВ - 13 -9784/1 від 10.09.2013 р. сума страхового відшкодування власнику автомобіля [PERSON] складає 7191,64 грн. Відповідно до додатків № 1 до договору про надання правової допомоги від 07.10.2013 року позивачкою сплачено адвокату 250 гривень за консультації, 200 гривень за письмовий запит, 1500 грн. за складання позовної заяви. Розрахунком пені за прострочку виплати страхового відшкодування, який надано суду позивачкою, розмір пені розраховано у сумі 532,76 грн. за період з 30.11.2013 р. по 05.06.2014 р. - 185 днів та 3% річних від суми боргу за період 30.11.2013 р. по 05.06.2014 р. ( а.с. 21-22). Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтями 22, 1166 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Зі змісту глави 67 ЦК України і Закону України «Про страхування» випливає, що якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, у відповідності з лімітами відповідальності страховика, відшкодовує в установленому даним Законом порядку оцінену шкоду, спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. ст. 28, 29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованим в порядку, встановленому законодавством. Пунктом 13 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата)здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування). За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON], яка володіла транспортним засобом на підставі оперативного управління - довіреності, має право на захист права власності - відшкодування страхових виплат. При цьому власник майна - третя особа [PERSON] не заперечує проти задоволення таких вимог. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 7191,64 грн. на користь позивачки підлягають задоволенню. У зв'язку із тим, що відповідачем не були сплачені страхові виплати протягом 90 днів з моменту звернення позивачки із заявою про настання страхового випадку 29.08.2013р. також підлягає стягненню пеня за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування. Відповідачем заперечень проти розміру пені, який надала позивачка , суду не надано, суд погоджується із наданим розрахунком у розмірі 532,76 грн. та стягує його з відповідача на користь позивачки. Позовні вимог щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягають. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із матеріалів справи вбачається, що стосунки між сторонами регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який не передбачає стягнення три проценти річних від простроченої суми, крім того будь-яких договірних відносин між позивачем та відповідачем судом не встановлено, тому не підлягає застосуванню вимог ст. 625 ЦК України до цих правовідносин. Також не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою не надано відповідних до закону доказів на підтвердження сплати послуг адвоката: квитанції адвоката про отримання вищевказаних грошей, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволених вимог, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,6 грн.

Outcome: partial