Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 29.05.2017\~р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд стягнути на свою користь з Відповідача заборгованість за кредитним договором від 15.12.2011\~р. №\~б/н у розмірі 11\~803\~грн. 91\~коп., яка складається з такого: 5\~754,00\~грн. заборгованість за кредитом; 418,78\~грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4\~592,85\~грн. заборгованість за пенею; 500,00\~грн. штраф (фіксована частина); 538,28\~грн. штраф (процентна складова). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 15.12.2011\~р. №\~б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 900,00\~грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за зазначеним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого ліміту. Проте Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за зобовязаннями, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором. У звязку з цим Відповідач за станом на 23.04.2017\~р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 11\~803,91\~грн., що складається з наведених вище сум заборгованості за кредитом, відсотками, пенею і штрафом. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 06.06.2017\~р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом та призначено справу до слухання у попередньому судовому засіданні на 22.06.2017\~р., відкладене на 17.07.2017\~р. через неявку сторін. Ухвалою суду від 17.07.2017\~р. справу було призначено до судового розгляду в судовому засіданні на 03.08.2017\~р., відкладене на 31.08.2017\~р., 02.10.2017\~р. та 23.10.2017\~р. за клопотаннями представника Позивача. У судовому засіданні 23.10.2017\~р. представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, додатково пояснивши розрахунок заборгованості, умови кредитування по картці «Універсальна, 55\~днів пільгового періоду» та зазначивши про неможливість надання оригіналів документів, які містяться в кредитній справі Відповідача, для дослідження їх в судовому засіданні з підстав, наведених у надісланому суду засобами електронної пошти листі Позивача від 12.10.2017\~р. Відповідач у судові засідання повторно не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в порядку частини пятої статті\~74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), відповідно до приписів якої в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, зокрема за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Підтвердження надсилання судових повісток та ухвал суду містяться в матеріалах справи. Відповідно до частини четвертої статті\~169, частини першої статті\~224 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві і клопотанні (а.с.\~3, 28), та згодою представника Позивача, наданою в судовому засіданні 23.10.2017\~р., вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, інші матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану цивільну справу, виходить з такого. Відповідно до статей\~1054, 1055 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті\~10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як наведено у позовній заяві, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки сторонами 15.12.2011\~р. було укладено кредитний договір шляхом підписання Відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Через невиконання Відповідачем своїх зобовязань станом на 23.04.2017\~р. виникла заборгованість Відповідача на загальну суму 11\~803,91\~грн., що включає, зокрема, 5\~754,00\~грн. заборгованості за кредитом та 418,78\~грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом. Разом з тим, на відміну від прохальної частини позовної заяви в обґрунтуванні цих вимог Позивач у заяві вказав про надання Відповідачу кредиту в розмірі лише 900\~грн. (а.с.\~1), хоча просить стягнути за «тілом» кредиту 5\~754\~грн. (а.с.\~2), не вказуючи при цьому ані про зміну кредитного ліміту, ані про жодні інші для цього підстави. Згадана вище анкета-заява також не містить даних про суму одержаного Відповідачем кредиту. До того ж з цієї анкети-заяви вбачається, що Відповідач отримав не кредитну, а дебетову особисту карту (а.с.\~5). Крім того, в позовній заяві та в згаданій анкеті-заяві відсутнє будь-яке зазначення процентної ставки за наданим Відповідачеві кредитом. Водночас до позовної заяви Позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з різними процентними (відсотковими) ставками за цими картами, а саме: за картами «Универсальная, 30\~дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 3,0\~% на місяць), «Универсальная, 55\~дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 2,5\~% на місяць), «Универсальная Contract» (з відсотковою ставкою 1,7\~% на місяць) та «Универсальная Gold» (з відсотковою ставкою 2,5\~% на місяць), жодні з наведених умов кредитування не містять підпису Відповідача про ознайомлення його з цими умовами (а.с.\~6). Так само із цього витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що ці карти різняться за розміром пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. Крім того, доданий до позовної заяви Розрахунок заборгованості Відповідача за договором від 15.12.2011\~р. б/н починається не з дати кредитування (15.12.2011\~р.), а з 27.04.2016\~р., тобто більш ніж через чотири роки після дати надання Відповідачу кредитних коштів. Ухвалою суду від 06.06.2017\~р. про відкриття провадження у справі сторонам, зокрема Позивачеві, було розяснення, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (стаття\~10, 60 ЦПК України). Ухвалою суду від 17.07.2017\~р. про призначення справи до судового розгляду визнано обовязковою явку представника Позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як для дачі особистих пояснень, так і для надання оригіналів документів, які містяться в кредитній справі Відповідача, з метою їх дослідження в судовому засіданні. Натомість Позивач листом від 12.10.2017\~р. №\~10303, що надійшов до суду засобами електронної пошти 17.10.2017\~р. (а.с.\~77, 78), відмовився надавати суду оригінали документів кредитної справи Відповідача з посиланням на банківську таємницю, в тому числі тих документів, копії яких ним було додано до позовної заяви, насамперед і анкети-заяви Відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг як одного із основних доказів у справі. На переконання суду надані завірені Позивачем копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», враховуючи відповідь Позивача про відмову в наданні оригіналів документів кредитної справи Відповідача, включаючи й названої анкети-заяви, є копіями невідомого походження, а відтак не є належними та допустимими доказами у справі згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства України. При цьому суд бере до уваги правові позиції судів вищих інстанцій про те, що копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом. Як зазначено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 30.03.2011\~р. у справі №\~6-29420св10, від 30.06.2011\~р. у справі №\~6-57743св10, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015\~р. у справі №\~6-47120св14 відповідно до частини третьої статті\~10, частини першої статті\~60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; суд у разі недостатності доказів відповідно до вимог статей\~10, 31, 137 ЦПК України повинен вжити заходів та сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного зясування обставин справи. При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Нормами статті\~64 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі; якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу (частина друга статті\~64 ЦПК України). Оригінали письмових доказів, як зазначено у статті\~138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи; у справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. На підставі наведених норм вищими судами було зроблено висновок про недотримання судами першої й апеляційної інстанцій законодавчих вимог, оскільки ними не звернуто уваги на те, що в матеріалах справи знаходиться не засвідчена суддею ксерокопія документу, який є основним доказом, поданим позивачем для підтвердження своїх вимог, та не було зясовано питання дослідження оригіналу цього документу. З огляду на це та зважаючи на ненадання Позивачем суду оригіналу анкети-заяви на імя Відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка до того ж свідчить про отримання Відповідачем не кредитної, а дебетової карти), відсутність підпису Відповідача на жодних із доданих до позовної заяви умовах кредитування за різними кредитними картами, а також суперечність даних щодо розміру наданого Відповідачеві кредиту (за змістом позовної заяви надано 900\~грн., а заявляється до стягнення 5\~754\~грн.), який також не підтверджений жодними доданими до позову доказами, суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до частини четвертої статті\~60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні правові позиції неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11.02.2015\~р. у справі №\~6-240цс14, від 11.03.2015\~р. у справі №\~6-16цс15, від 22.03.2017\~р. у справі №\~6-2320цс16, де Верховний Суд України зазначив, що непідписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. З огляду на викладене і наведені позиції Верховного Суду України, які є обовязковими для врахування іншими судами (стаття\~3607 ЦПК України), суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed