Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі крім неї зареєстрований колишній власник вказаної квартири. Всі обов`язки щодо утримання квартири та сплати комунальних платежів, вона несе самостійно, як законний власник, а зареєстрована особа, яка не проживає, є перешкодою і відповідно це порушення її прав, як власника щодо користування майном, його розпорядженням. Тому вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою, у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин, оскільки вважає, що діями відповідача створюються перешкоди у користуванні належною їй квартирою, в тому числі і щодо оплати вартості комунальних послуг. На її неодноразові звернення відповідач не знімається з реєстрації, тобто вона вжила всі заходи щодо досудового врегулювання спору. Тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №189365056 від 19.11.2019 року; технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] ; свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. від 19.11.2019 року. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації ХМР №К-03-1768 від 10.01.2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (власник); [PERSON] , [INFO] (колишній власник). Відповідно до акту від 08.01.2020 року, сусіди [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше 1 року. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідач не являється членом сім`ї позивача, між власником квартири і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою, відповідач в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше одного року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , а вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судовий збір в сумі 840,80 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved