Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

в травні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, від якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Зауважила, що з листопада 2013 року вона не проживає з відповідачем однією сім'єю, і весь цей час син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. При розірванні шлюбу між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди з приводу самостійної сплати відповідачем аліментів на утримання сина. В свою чергу, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, не регулярно сплачує кошти на утримання сина, не приймає участі у її матеріальному забезпеченні. Відсутність фінансової допомоги не дає можливості утримувати дитину належним чином у відповідності до її вікових потреб. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі з обставин, викладених в позові. Одночасно зазначила, що позивач взмозі сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, оскільки працює неофіційно та має добрі заробітки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що сплачувати аліменти на утримання дитини потрібно, проти стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не заперечував, однак, вважав достатнім суму в розмірі 600 грн., оскільки має нерегулярні та нестабільні заробітки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що з квітня 2011 року по грудень 2013 року сторони перебували в шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач самостійно несе витрати, пов'язані з утриманням дитини, її оздоровленням, проте її доходів не достатньо для забезпечення потреб сина, його розвитку. Доказів зворотного, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, в розпорядження суду, зокрема, з боку відповідача, не надано. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. ст. 181, 184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є обґрунтованими, оскільки в розпорядження суду не надано доказів щодо офіційного працевлаштування відповідача та розміру його постійного заробітку. Судом також встановлено, що домовленість між сторонами щодо утримання сина була досягнута, але не виконана, тому право позивача на отримання від відповідача аліментів підлягає захисту. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено у 2014 році прожитковий мінімум на дітей є 1286 гривень. При зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1200 гривень на місяць, це сума, яка іде на утримання дитини, на її харчування, речі першої необхідності, лікування. Визначаючи розмір аліментів на утримання [PERSON], [INFO], суд враховує обставини справи, положення вказаного Закону та СК України, матеріальне становище дитини, індивідуальні особливості її стану здоров'я та розвитку, наявність у відповідача та позивача на утриманні інших дітей, їх сімейні стани та стани здоров'я. Оскільки з боку позивача не надано достатніх та належних доказів на підтвердження розміру аліментів - 1200 грн., які вона просить стягнути з відповідача і витрат, які вона несе на утримання дитини, а також, враховуючи те, що батьки мають рівні обов'язки щодо утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення аліментів з моменту пред»явлення позову і до повноліття дитини в розмірі 1200 гривень підлягають частковому задоволенню в сумі 800 гривень. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним для забезпечення утримання неповнолітнього [PERSON], оскільки рівнозначний обов'язок щодо її утримання ст. 141 СК України покладається як на відповідача, так і на позивача по справі. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 180-183, 185, 191 СК України,

Outcome: partial