overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В позові позивач вказує, що вона проживала однією сім'єю з [PERSON], хоча і не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. У сторін народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. На даний час син повнолітній, є студентом ІІ курсу 21 - ін групи інженерно - технологічного факультету Уманського національного університету садівництва ІV рівня акредитації , денної форми навчання , термін навчання закінчується 30.06.2018 року. [PERSON] , знаходиться на утриманні позивачки, в зв'язку з чим остання несе великі матеріальні затрати. Відповідач, будучи батьком, у добровільному порядку належної допомоги надавати не бажає, тому вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина на період навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, до закінчення ним навчання по 30.06. 2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась надавши попередньо заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Сторони мають сина [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 19.09. 2008 року, а.с.- 3). [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері, є студентом ІІ курсу 21 - ін групи інженерно - технологічного факультету Уманського національного університету садівництва ІV рівня акредитації , денної форми навчання, термін навчання закінчується 30.06.2018 року. ( довідка № 15-12/885 від 24.12.2015 року, а.с.- 4). Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення дітьми 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на отримання припиняється у разі припинення навчання. Позивачка вказує на те, що у зв'язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги. Відповідач не заперечує проти позову і має можливість надавати сину, який навчається, матеріальну допомогу. Таким чином суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , оскільки відповідач може надавати таку допомогу. Згідно довідки № 15-12/885 від 24.12.2015 року Уманського національного університету садівництва ІV рівня акредитації навчання [PERSON] , [INFO], закінчується - 30 червня 2018 року, тому аліменти повинні стягуватися до закінчення навчання , а саме до 30.06.2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася і поновлена бути не може. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність (а.с.24). Відповідач подав до канцелярії суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення (а. с. 19, 20). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 31 серпня 1996 року, місце реєстрації: Виконавчий комітет Перещепинської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [INFO] (а.с. 6). Позивач та відповідач по справі заяв, клопотань щодо примирення до суду не подали. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу, право на що передбачене ст. 113 СК України (а.с. 2, 24). Оскільки позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 15 листопада 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем. 29.12.2009 року у них народився син [PERSON]. Позивач, посилаючись на те, що у неї та відповідача різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, просила шлюб розірвати. В заяві, направленій до суду позивач свою вимогу підтримала в повному обсязі та просила суд слухати справу у її відсутність(а.с.21). Відповідач позов визнав у повному обсязі та просив суд слухати справу у його відсутність (а.с.20). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Сторони практично сумісне життя припинили, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити\~ інтересам сторін та дитини. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалася повністю і зберегти її неможливо. Суд також вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з [PERSON] має малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Батько дитини ніякої допомоги не надає, аліменти не сплачує, протягом двох останніх років не приймає участі у її вихованні, до дитини не приїздить і фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Тому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім'ї Бородянської районної державної адміністрації [PERSON], в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). З копій довідок-розрахунків вбачається, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] (а.с.13-16). З висновку затвердженого розпорядженням голови Бородянської районної державної адміністрації вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] (а.с.12), оскільки він фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно цієї дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути понесені нею судові витрати в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що являється власником житлового будинку №18 по вулиці Чубаря в с.Дружня Бородянського району Київської області, де зареєстрований [PERSON], який з кінця грудня 2006 року за вказаною адресою не проживає і не має особистих речей. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, просила визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, просила слухати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] являється власницею житлового будинку № 18 по вулиці Чубаря с.Дружня Бородянського району Київської області, в якому зареєстрований [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7), довідкою Дружнянської сільської ради про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №1104 від 21 грудня 2015 року (а.с.8) та копією будинкової книги (а.с.9-13). Протягом тривалого часу, з 2006 року відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов складеного депутатом Дружнянської сільської ради 29 грудня 2015 року (а.с.14). Оскільки відповідач без поважних причин більше року не користується і не проживає в [INFO], то суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 30 жовтня 2010 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 930 - розірвати, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами на теперішній час припинені. Причиною розпаду сім'ї є психологічна несумісність між ними, яка негативно вплинула на подружні стосунки та призвела до непорозумінь та втрати моральної рівноваги в сім'ї. До теперішнього часу поліпшення у їх стосунках не відбулося, так як кожен з них продовжує жити окремим життям. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх. Вказала, що не підтримує з чоловіком шлюбних відносин з квітня 2013 року. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити без змін та розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Вказав, що не підтримує з дружиною шлюбних відносин з квітня 2013 року. Справу просив розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні було встановлено, що 30 жовтня 2010 року [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON] уклали шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 930. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2013 року, шлюб носить формальний характер. З урахуванням вказаних позивачкою обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити її (дружини) інтересам, що має істотне значення. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, суд вважає необхідним задовольнити даний позов та розірвати шлюб між сторонами. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2005 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок, яка проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на дітей не надає, тому вона вимушена звернутись до суду. Позивачка звернулась до суду з заявою зі зміною позовних вимог, в зв'язку з тим, що відповідач зобов'язується переписати нерухоме майно на дітей, просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) та просить розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач змінені позовні вимоги, визнав не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу), просив розглядати справу за його відсутності, про що подав заяву. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 23 вересня 2005 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №817. Від сумісного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] матір'ю дитини є позивачка - [PERSON], батьком - відповідач - [PERSON]. Діти проживають з матір'ю, яка не має можливості утримувати дітей самостійно, коштів на утримання дітей не вистачає, вони потребують матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують допомоги. Відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі або в долі від заробітку. Оскільки діти, що потребує матеріальної допомоги, проживають з матір'ю, відповідач зобов'язаний виплачувати на утримання дітей аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач працює, має дохід, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має та вимогу позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), з якою відповідач погодився, тому можливим стягнути аліменти вищезазначеному розмірі. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до закінчення навчання, тобто до 28.06.2016. На підтвердження вимог вказала, що син навчається в Криворізькому професійному гірничо - технологічному ліцеї ІІ рівня акредитації, на 3 курсі денної форми навчання, строк закінчення навчання - 28 червня 2016 року. Зазначила, що повнолітня дитина не працює, отримує стипендію. На сьогоднішній день, син перебуває на її утриманні, при цьому відповідач має дохід, однак допомоги дитині добровільно не надає. Вона самостійно утримувати дитину не має змоги. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач визнав позовні вимоги, не заперечував проти стягнення з нього аліментів, просив розглядати справу за його відсутності, про що подав заяву. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON]є рідним батьком [PERSON], [INFO], який навчається в Криворізькому професійному гірничо - технологічному ліцеї ІІ рівня акредитації, на 3 курсі денної форми навчання, строк закінчення навчання - 28 червня 2016 року. Повнолітній син [PERSON]не працює, отримує стипендію, інших джерел для існування не має, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, однак батько матеріальної допомоги сину не надає. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої дитини в період її навчання. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу) на утримання повнолітньої дитини на термін її навчання, і аліменти у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на час навчання повнолітнього сина, але не більше, ніж до досягнення дитиною віку 23 років. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка посилалася на те, що 01 жовтня 1996 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб виконкомом Чаплинської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області 01.10.1996 року, за актовим записом № 31. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Разом з відповідачем проживали однією сім'єю до травня 2014 року, після чого подружні відносини між ними припинилися. Основні причини розпаду сім'ї це зловживання відповідачем спиртними напоями, різниця характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, втрата почуттів взаємної любові та поваги. Спір про місце проживання дітей та поділ майна відсутній. Просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. У судовому засіданні позивач позов підтримала, на задоволенні позовних вимог наполягала. Після розірвання шлюбу просила прізвище змінити на дошлюбне [PERSON]. Відповідач в судове засідання з'явився. Позовні вимоги визнав. Вказав, що дійсно сім'я розпалася в травні 2014 року. Примирення між ними неможливе. Спору щодо поділу спільного майна та проживання дітей не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що між сторонами 01 жовтня 1996 року виконкомом Чаплинської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 31, був зареєстрований шлюб. В шлюбі народилися двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони з травня 2014 року мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе. Спори між сторонами щодо місця проживання дітей та поділу майна відсутні. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення, суд враховує те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на його користь у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати, присвоїти їй дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав та пояснив, що подальший шлюб із позивачкою є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 березня 2002 року. Шлюб другий, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В даний час сторони не проживають разом, не бажають збереження сім'ї та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved