Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 20.07.2007 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис № 1655. Свої вимоги мотивує тим, що 20.07.2007 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з протилежними поглядами на сімейне життя, різним відношенням до сім'ї та подружніх обов'язків. В даний час сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться. Примирення не є можливим, тому посилаючись на ст.ст. 105, 110, 112 СК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши при цьому, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні 10.10.2018 року позов визнала повністю, вказувала суду на те, що дійсно з серпня 2017 р. вони з позивачем проживають окремо. Після розірвання шлюбу не виявила бажання змінити своє прізвище на дошлюбне. Суд вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі 20.07.2007 року, про що є актовий запис № 1655 (а.с. 9 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з матеріалів справи, сторони від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] (а.с. 10 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України не допускається примушування до збереження шлюбних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved