Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

В січні 2017 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 69 170 грн. 98 коп., судових витрат у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 березня 2011 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого було надано кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, кредит у визначені договором строки не повертає і станом на 30 листопада 2016 року має заборгованість, яка складається з 5967 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом, 56433 грн. 45 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штраф(фіксована частина), 3270 грн. 05 коп. штраф(процентна складова). В судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 26 грудня 2016 року, не зявився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про стягнення заборгованості підтримує, просить винести у справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Подав заяву про застосування строку позовної давності. Пояснив, що на момент отримання банківської картки, брав її щоб використовувати для отримання грошових коштів за продаж товару. Гроші, які йому перераховували клієнти знімав. Вважає, що він знімав кошти особисті так, як не знав що на картковому рахунку є банківські кошти у вигляді кредиту. Банк не повідомляв його про виникнення у нього заборгованості по кредиту. Якби повідомив, то він би одразу сплатив заборгованість. А тому просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Позивачем надано суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем [PERSON] 31 березня 2011 року, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» що складає договір між банком та відповідачем. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього кодексу, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 зазначеної вище глави ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності ч. 1 ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Факт отримання кредитної картки відповідачем та відкриття на його імя відповідного карткового рахунку за договором № б/н від 31.03.2011 не заперечується сторонами. З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5967 грн. 48 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Із розрахунку заборгованості за договором(а. с. 6-7) вбачається, що процентна ставка за користування кредитом змінена банком в порядку, визначеному Умовами та Правилами надання банківських послуг(п. 1.1.3.2.3.), а саме збільшена з 1 вересня 2014 року до 34,80%, а з 1 квітня 2015 року - до 43,20%. Проте, позивачем не надано доказів щодо домовленості сторін з приводу такої зміни процентної ставки за користування кредитом. Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними, в звязку з чим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку в розмірі 30% річних. Таким чином, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних за весь період, що було погоджено сторонами під час укладення договору. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором(а.с. 6-7), заборгованість за процентами на суму боргу 5967 грн. 48 коп. нарахована банком за період з 31 березня 2011 року по 30 листопада 2016 року. Виходячи із розміру процентної ставки 30% річних, за період з 31 березня 2011 року по 30 листопада 2016 року до стягнення підлягають проценти на прострочену заборгованість в сумі 10144 грн. 71 коп. (2040 днів прострочення(з 31 березня 2011 року по 30 листопада 2016 року) х 5967 грн. 48 коп.(заборгованість за кредитом) х 30% (річна процентна ставка) : 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 10144 грн. 71 коп.). Оскільки, із розрахунку заборгованості(а.с. 6-7) вбачається, що станом на 30 листопада 2016 року борг за нарахованими процентами на поточну заборгованість становив 173 грн. 01 коп., тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість по процентам в розмірі 10317 грн. 72 коп.(10144 грн. 71 коп. + 173 грн. 01 коп.). При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави нарахування розміру процентів, які відповідно до поданого розрахунку(а.с. 6-7) становлять від 205,98 грн. до 56433 грн. 45 коп. за один місяць. Так, наприклад, згідно поданого розрахунку заборгованість за процентами на 30 вересня 2016 року складала 51913 грн. 77 коп., а вже на 31 жовтня 2016 року складала 56 291 грн. 59 коп.(+4377 грн. 82 коп. за місяць), а на 30 листопада 2016 року 56433 грн. 45 коп.(+141 грн. 86 коп. за місяць). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Із розрахунку заборгованості за договором (а.с. 6-7) вбачається, що банком нарахована до стягнення з відповідача комісія та пеня однією сумою (колонки 13, 14) в загальній сумі 3 000 грн. 00 коп., при цьому суми одноразових нарахувань складає з 05 лютого 2013 року - по 50 грн. щомісячно, а з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2016 року по 100 грн. щомісячно. Таким чином, із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити окремі суми комісії та пені, а відтак перевірити, чи нараховані вони відповідно до умов договору. Крім того, нарахування пені та комісії разом не узгоджується із нормами цивільного законодавства України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки підстави для нарахування пені та комісії різні, пеня та комісія мають різну правову природу. За наведених обставин суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідача пені та комісії. Щодо вимог про стягнення штрафів, то суд виходить з того, що пунктом 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Враховуючи розмір заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача 16285 грн. 20 коп. (5967 грн. 48 коп.(заборгованість за кредитом) + 10317 грн. 72 коп.(заборгованість за процентами), сума штрафу (процентної складової) за порушення строків платежів складає 814 грн. 26 коп.(16285,20 х 5%), а тому штраф має бути стягнутий з відповідача в розмірі 1314 грн. 26 коп. (500 грн.(фіксована частина) + 814 грн. 26 коп.(процентна складова)). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість, яка складається з 5967 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом, 10317 грн. 72 коп. процентів за користування кредитом та 1314 грн. 26 коп. штрафів, а всього 17599 грн. 46 коп.(5967 грн. 48 коп. + 10317 грн. 72 коп. + 1314 грн. 26 коп.). Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності то суд виходить із такого. Так останній платіж відповідачем по кредиту було зроблено у 30.05.2014, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 31.03.2011, укладеною між ПАТ КБ «Приват - Банк» та відповідачем [PERSON], тому у ПАТ «Приват-Банк» виникло право пред'явити вимогу до боржника про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з червня 2014 року(з моменту останнього платежу за кредитом відповідно наданого позивачем розрахунку) протягом наступних трьох років. Позов пред'явлено в січні 2017 року, тобто до спливу строків позовної давності. Крім того, у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Щодо судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1\~600 грн., які були понесені позивачем та документально підтверджені(а.с. 1), то вони відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем було заявлено до стягнення 69170 грн. 98 коп., а до задоволення підлягає сума боргу в розмірі 17599 грн. 46 коп., що становить 25,44% (17599,46 х 100% : 69170,98) від заявлених вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 407 грн. 04 коп.(1 600 грн. х 25,44%), які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial