Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Позов мотивовано тим, що 27.06.2017 року [PERSON] взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 67000,00 (шістдесят сім тисяч) російських рублів зі строком повернення - 15.07.2017 року. 08.08.2017 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) російських рублів зі строком повернення - 29.08.2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів, відповідачем власноруч складено та підписано відповідні розписки. Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути борг в добровільному порядку. Однак, відповідач ігнорує вимоги щодо повернення боргу і як наслідок, врегулювання спору в позасудовому порядку не виявилось можливим. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг згідно розписки від 08.08.2017 року у розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) російських рублів, що становить 33 976,00 (тридцять три тисячі дев'ятсот сімдесят шість) грн. за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.04.2018 року; три проценти річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 30.08.2017 року по 19.04.2018 року у сумі 1532,03 (одну тисячу п'ятсот тридцять два) російських рублі. 05 коп., що становить 650 (шістсот п'ятдесят) грн. 66 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.04.2018 року; проценти за користування коштами з 08.08.2017 по 19.04.2018 року в сумі 8029 ( вісім тисяч двадцять дев'ять) російських рублів 17 коп. що становить 3409 (три тисячі чотириста дев'ять) грн. 99 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.04.2018 року. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу, що виникла за розпискою від 27.06.2017 року у розмірі 67000 (шістдесят сім тисяч) російських рублів, що становить 28454 (двадцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят чотири) грн. 90 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.04.2018 року; три проценти річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 16.07.2017 року по 19.04.2018 року у сумі 1530 (одну тисячу п'ятсот тридцять) російських рублів 89 коп., що становить 650 (шістсот п'ятдесят) грн. 17 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.04.2018 року; проценти за користування коштами з 27.06.2017 по 19.04.2018 року в сумі 7688 ( сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) російських рублів 39 коп. що становить 3265 (три тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 26 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.04.2018 року. Стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Позивач до судового засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, не подав до суду відзив. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.06.2017 року [PERSON] взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 67000,00 (шістдесят сім тисяч) російських рублів зі строком повернення - 15.07.2017 року. 08.08.2017 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) російських рублів зі строком повернення - 29.08.2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів, відповідачем власноруч складено та підписано відповідні розписки ,копії яких долучено позивачем до матеріалів справи. Однак, взяте на себе зобов'язання відповідач в обумовлений строк не виконав, грошові кошти, отримані в позику, позивачу не повернув. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, визначеного договорами позики б/н від 27.06.2017 року та 08.08.2017 року. Дослідивши розрахунок, здійснений позивачем, суд прийшов до висновку, що розрахунок відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з огляду на те, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved