Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що 29.08.1999 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS]. Дана квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача і позивач бажає провести її поділ. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про поділ спільно придбаного під час шлюбу майна, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частці на квартиру [ADDRESS]. Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Позивачем надано суду заяву про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представником відповідача, також, подано заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача із зазначенням, що відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серії І-АМ № 037633, виданого 29.08.1999 року виконкомом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 29.08.1999 року, запис № 17. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу Герус. (а.с. 5) Судом встановлено, що позивач з відповідачем мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 4) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 69834 на обєкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], що в м. Вінниці. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], що в м. Вінниці належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.09.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5307. (а.с. 6-7) Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 \~ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, \~якщо інше не\~встановлено договором \~або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності пожружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також, ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбний договір між подружжям не укладався, за час перебування сторонами в шлюбі ними набуто, зокрема, квартиру [ADDRESS], що є предметом спору, і яка згідно ч. 3 \~ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, судом встановлено, що згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власностю подружжя, між ними не було досягнуто, а тому частки майна, що є спільною сумісною власністю дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем та його представником є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дії представника відповідача не суперечать інтересам особи, яку він представляє, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, враховуючи безумовне визнання відповідачем та його представником позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Тому, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] права власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці та визнання за [PERSON] права власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи положення ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 477, 13 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved