Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 20.11.2015 року відповідачам було дано у борг грошові кошти у розмірі 110 478,90грн., що еквівалентно 4 200 доларам США зі сплатою 3 682,56грн.. що еквівалентно 140 доларам США щомісячно за користування коштами на строк 3 місяці. і позичив під розписку кошти у позивача у розмірі 250 000,00грн. строком до 01.03.2017 року та станом на момент подачі позову відповідачі ухиляються від повернення суми боргу. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та дату засідання була повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить стягнути суму боргу за розпискою з урахуванням щомісячних виплат з березня 2016 року по квітень 2018 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та дату слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] отримали у [PERSON] 4 200 доларів США зі сплатою 140 доларів США щомісячно на строк три місці, що підтверджується копією розписки, яка була підписана відповідачами особисто. Відповідач в свою чергу взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість, яка станом на момент подачі позову становить 7 840,00 доларів США, яка складається з наступного: 4 200, 00 доларів США за кредитом, та 3 640,00 доларів США щомісячних виплат з березня 2016 року по квітень 2018 року. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 03.10.2018 року курс долара США складає 28,27 гривень, тобто заборгованість відповідачів складає 221 636,8грн. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 207ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини третьої статті 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки оригінал боргової розписки був наданий позивачем, підтверджується факт неповернення боргу відповідачем. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою ст. 612ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, що забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому, якщо інше не встановлено договором Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

Outcome: approved