Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] разом із донькою проживали в [ADDRESS]. Дана квартира була надана [PERSON] відповідно до ордера № 4567/65, виданного на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 457 від 22.07.1982 року. До складу вказаної квартири входять: 1 кімната площею 17,3 кв. м., кухня, площею 7,3 кв. м., вбиральня (сполучена) площею 3,2 кв. м., коридор площею 4,0 кв. м., кладова площею 1,4 кв. м. Станом на теперішній час вартість даної квартири становить 52 537,00 гривень. На випадок своєї смерті [PERSON] не залишив заповіт, а тому після його смерті відкрилась спадщина за законом. Після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, в строк передбачений ст. 1270 ЦК України, а саме 16.04.2013 року з метою оформлення права на спадщину звернулась до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33774010 від 16.04.2013 року. Крім позивача, єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, є [PERSON], яка відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, що підтверджується довідкою № 1044 від 28.08.2013 року. Згідно листа № 849/02-31 від 05.08.2013 року позивачеві було відмовлено у видачі сідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась та зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена, питання визнання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішувати в судовому порядку. [PERSON] за час свого життя повністю вніс пай в сумі 4 600,25 карб. за однокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS], що підтверджується довідкою МКП «ЖЕК № 6». Тому озивач ввжає, що має законне право на отримання у спадщину майна, що належало її чоловікові - [PERSON] Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за [PERSON] права власності в прядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, на квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,2 кв.м., до складу якої входять: кімната площею 17,3 кв.м., кухня площею 7,3 кв.м., вбиральня (сполучена) площею 3,2 кв.м., коридор площею 4,0 кв.м., кладова площею 1,4 кв.м В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просила суд вимоги задовольнити. Представник відповідача при вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 03.10.1982 року Пиківською сільською радою Калинівського району Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 03.10.1982 року, запис № 41. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] помер [INFO] року в м. Вінниці, про що 29.01.2013 року складено відповідний актовий запис № 294. (а.с. 5) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS]. Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась. (а.с. 20) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 172/2013 до майна померлого [INFO] року [PERSON]. Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до Третьої вінницької державної нотаріальної контори звернулись: [PERSON] (дружина) із заявою про прийняття спадщини та [PERSON] (дочка), яка подала заяву про відмову від прийняття належної їй частки спадщини на користь [PERSON] (а.с. 52-65) Судом встановлено, що 22.07.1982 року виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Вінниці було видано ордер № 4567/65 [PERSON], сім'я якого складається з одного чоловіка, на право зайняття квартири [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення виконкому м. Вінниці № 457 від 22.07.1982 року. (а.с. 8-15) Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 200 від 04.06.1987 року змінено нумерацію будинку по [ADDRESS]. (а.с. 25-27) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 80110 на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки № 2672 та копії особового рахунку № [NUMBER], виданих МКП «ЖЕК № 6» 17.09.2013 року, в квартирі [ADDRESS] проживають: квартиронаймач - [PERSON] (вибув 06.03.2013 року), дружина - [PERSON] (з 02.02.1983 року), дочка - [PERSON] (з 02.11.1989 року). (а.с. 7, 24) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] будучи членом житлово-будівельного кооперативу здійснював паєнагромадження, і згідно довідки, виданої МКП «ЖЕК № 6», повністю вніс пай за однокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS]. (а.с. 23) Однак, як вбачається з матеріалів справи, право власності на дану квартиру [PERSON] не зареєстрував. На момент здійснення паєнагромадження правовідносини регулювалися Законом України «Про власність». Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Згідно п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Суд звертає увагу на той значний факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також, звернув увагу на те, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини (інформаційний лист № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлим [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки позивач є тою з подружжя, що пережила померлого, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України, має право на спадкування за законом у першу чергу. Судом встановлено, що [PERSON] - дочка спадкодавця, скориставшись своїм правом, відмовилась від прийняття спадщини на користь спадкоємиці [PERSON], звернувшись до нотаріуса протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Судом у відповідності до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що [PERSON] не відкликала своєї заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за [PERSON] права власності в прядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в м. Вінниці, на квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,2 кв.м., до складу якої входять: кімната площею 17,3 кв.м., кухня площею 7,3 кв.м., вбиральня (сполучена) площею 3,2 кв.м., коридор площею 4,0 кв.м., кладова площею 1,4 кв.м. Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved