overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду, з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.11.2005р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №40, посилаючись на те, що від даного шлюбу вони мають двоє дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO]., які на теперішній час проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. За твердженням позивачки, спільне життя між нею та відповідачем [PERSON] не склалося, у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого у них відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини між ними припинилися з 2016 року, спільне господарство не ведеться, спорів про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя немає. На переконання позивачки, збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам, а тому вона просила розірвати шлюб, залишивши їй післяшлюбне прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка, разом зі своїм представником, наполягали на розірванні шлюбу, стверджуючи, що відповідач із сім'єю фактично не проживає з 2009 року, а тому збереження шлюбу є неможливим і спорів щодо місця проживання їхніх дітей немає. Відповідач, в судовому засіданні, з позовними вимогами повністю погодився та просив суд розірвати шлюб, залишивши позивачці дошлюбне прізвище, пояснюючи, що його періодичне відвідування сім'ї пов'язане із його специфікою роботи у м.Одесі. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяви про розірвання шлюбу відповідають дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх особисті немайнові та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112, 113 Сімейного кодексу України. При вирішенні питання, щодо прізвища позивачки після розірвання шлюбу, суд погоджується з позицією сторони позивача, про залишення їй прізвища «[PERSON]», виходячи з того, що, відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, вибір прізвища тим з подружжя, який змінив його під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, є правом позивачки, і згода на це іншої сторони законодавцем не передбачена. На підставі ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2014 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнав та пояснив, що подальший шлюб з позивачкою є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2005 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час сторони фактично припинили подружні відносини, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2014 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2001 року. Шлюб перший, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час сторони фактично припинили подружні відносини, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2017 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2009 року. Шлюб повторний, від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сімї та наполягають на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та з січня 2017 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов не визнав та пояснив, що бажає зберегти сім'ю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2001 року. Шлюб перший, від шлюбу мають четверо дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час сторони фактично припинили подружні відносини, позивачка не бажає зберегти сім'ю та наполягає на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. Зважаючи на те, що позивачку було звільнено від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір має бути стягнуто на користь держави з відповідача. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнав та пояснив, що відповідачка знайшла іншого чоловіка, а тому він вважає, що подальший шлюб із нею є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1999 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час сторони фактично припинили подружні відносини, не бажають зберегти сім'ю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу відповідач не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з моменті звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивачка надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6) та [PERSON], [INFO] (а.с.7), які проживають разом з позивачкою (а.с.8) та знаходяться на її повному утриманні. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак відповідач проживає окремо від дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач офіційно працює експедитором у АБ «Славутич», має стабільний заробіток, інших утриманців не має, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, в подальшому стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], починаючи з 07 червня 2017 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її мати, [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] фактично прийняла спадщину у вигляді будинку по вулиці Шевченка, 41 (78) в с.Діброво-Ленінське Бородянського району Київської області, але юридично спадщину не оформила. 01 грудня 2014 року [PERSON] померла. Протягом шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулася, оскільки вважала, що якщо матері на праві власності нічого не належить, то спадщини немає. В подальшому їй було роз'яснено про необхідність звернення до нотаріуса для з'ясування питань по спадщині. Коли вона 17 червня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини отримала відмову, оскільки пропустила строк для прийняття спадщини. Вважала, що строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин, тому просила визначити їй додатковий двомісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої 01 грудня 2014 року [PERSON] Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідач Козинцівська сільська рада Бородянського району Київської області в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 грудня 2014 року померла мати позивачки [PERSON], яка на день смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним та вела спільне господарство за адресою: с.Діброва Бородянського району Київської області, вул. Шевченка, 41 і фактично вступила в право володіння та користування даним будинком, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу, смерть, народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.5, 6, 7, 8), довідкою сільської ради від 31 травня 2017 року (а.с.10). З копії інформаційного листа приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлої 01 грудня 2014 року [PERSON], спадкова справа не може бути заведена, оскільки подана після 6-ти місячного строку з дня відкриття спадщини (а.с.12). Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що позивачкою пропущено строк звернення до нотаріальної контори з поважних причин, відповідач заперечень з приводу обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не надав, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

В червні 2017 року ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до суду з вказаною заявою, якою просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] грошові кошти, сплачені позивачем за публікацію оголошення про виклик у судове засідання у розмірі 400 гривень. В обґрунтування даної заяви представник позивача вказав на те, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року задоволено позов ПрАТ «СК «УСГ» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Проте, судом не вирішено питання про стягнення з відповідача суми коштів сплачених позивачем за публікацію оголошення про виклик у розмірі 400 гривень. Тому ПрАТ «СК «УСГ» просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити дане питання. У судове засідання учасники цивільного процесу не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. У відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року позовні вимоги ПрАТ «СК «УСГ» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 78143 гривень 93 копійки та витрати на оплату судового збору у розмірі 1378 гривень (а.с.49-51). Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. З рахунку на оплату №241 від 24 лютого 2017 року та платіжного доручення №19292 від 02 березня 2017 року вбачається, що ПрАТ «СК «УСГ» здійснило оплату за публікацію оголошення в газеті «Час Київщини» про виклик у судове засідання [PERSON] (а.с.60,61). Разом з тим, заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року не вирішено питання про розподіл вказаних судових витрат. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК Україні стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне ухвалити у даній справі додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати, повязані із публікацією в пресі оголошення про виклик, у розмірі 400 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved