Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] борг в сумі 411 224,05 грн та судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.12.2012 між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг 5000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.05.2013 року. Також, 04.01.2013 було укладено ще другий договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов'язався повернути до 04.04.2013 . Свої зобов'язання по двох договорах відповідач виконав лише частково, тому [PERSON] і звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути суму позики, проценти, пеню з врахуванням індексу інфляції. Крім цих позовних вимог, [PERSON] заявлялися вимоги про відшкодування моральної шкоди. В свою чергу [PERSON] був пред'явлений зустрічний позов про визнання правочинів недійсними. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 серпня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 411 224 грн. 05 коп. боргу. Крім того, стягнуто1000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні зустрічного позову - відмовлено . Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог [PERSON] скасовано. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 327 408 грн. в рахунок погашення боргу. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди та інфляційних нарахувань на суму боргу відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Відповідно до ст.338 ч.4 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В апеляційній скарзі [PERSON] просив рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] Доводи апеляційної скарги (в частині, що є предметом розгляду даної справи) зводяться до того, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. В скарзі апелянт зазначає, що норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. А оскільки борг брався у доларах, то суд не мав права стягувати інфляцію. Також, апелянт звертає увагу суду на те, що одне й те саме зобов'язання не може бути двічі стягнуто. Частина 2 статті 550 ЦК України прямо вказує, що проценти на неустойку не нараховуються. У розписках не вказано, що саме на пеню має нараховуватись 180% річних. За таких обставин ставка у 180% річних не може бути використана при визначенні суми боргу. В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні послалась на безпідставність апеляційної скарги і просила відмовити в її задоволенні, надавши письмові заперечення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом по справі встановлено наступне. 23.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у вигляді письмової розписки, написаної власноруч [PERSON] (надалі - договір №1), відповідно до якої останній отримав в борг 5 000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01.05.2013 року. Згідно з вказаною розпискою [PERSON] взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти у розмірі 5% від суми позики щомісячно 23 числа кожного місяця. За кожен день прострочення виплати відсотків нараховується пеня з розрахунку 5% на місяць на фактичне число прострочених днів. У разі не повернення грошей з відсотками до 01.05.2013 року за кожен день прострочення відповідач зобов'язався сплатити пеню з розрахунку 15% на місяць прострочення (а.с.24). 04.01.2013 року між сторонами був укладений другий договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав в борг від позивача 5 000 дол. США, які зобов'язувався повернути до 04.04.2013 року (надалі - договір №2). Факт укладання договору підтверджується розпискою, написаної відповідачем власноруч. Згідно з вказаною розпискою [PERSON] взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти у розмірі 5% від суми позики щомісячно 04 числа кожного місяця. За кожен день прострочення виплати відсотків нараховується пеня з розрахунку 5% на місяць на фактичне число прострочених днів. У разі не повернення грошей з відсотками до 04.04.2013 року за кожен день прострочення відповідач зобов'язався сплатити пеню з розрахунку 15% на місяць прострочення (а.с.25). Факт укладення двох договорів позики відповідачем не оспорюється. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розписками, наданими позивачем, засвідчено та підтверджено укладення між сторонами двох договорів позики, які відповідач виконав частково. В зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань суд стягнув з відповідача на користь [PERSON] борг з урахуванням індексу інфляції та відсотків в сумі 411224 грн. 05 коп. Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині визначення суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача та в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.1046 - 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статті 625 ЦК, підлягають стягненню при наявності протиправного невиконання або неналежного виконання грошового зобов'язання. Після повернення позики в повній сумі, кредитор повинен повернути боржнику розписку. У разі неможливості повернення розписки кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст.1049 ч.3 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Розписки від 23.12.2012 та 04.01.2013 на час звернення до суду знаходилися у позивача. Крім розписок в матеріалах справи містяться дві таблиці погашення позики, з підписами позикодавця (а.с.35,37). Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявний у справі розрахунок боргу, за договорами позики №1 та №2, що складений позивачем, не може бути взятий в повному обсязі до уваги, оскільки [PERSON] нараховує суму пені як на залишок суми боргу з відсотками, так і на щомісячно нараховану пеню, що суперечить ст.550 ч.2 ЦК України. Розрахунки відповідача також не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в цих розрахунках відсутні дані щодо залишку заборгованості по сумі позики та відсотках на момент повернення позики, відсутні і дані щодо нарахування пені в зв'язку з порушенням термінів внесення відсотків за користування позикою. Сторонам, на виконання ухвали ВССУ від 21.01.2013, була роз'яснена частина 4 статті 10 ЦПК України, однак клопотання про призначення експертизи сторонами заявлено не було. Колегією суддів апеляційного суду проведений розрахунок суми боргу за договором №1 та договором №2. Оскільки розрахунок суми боргу за договором №1 прямо пов'язаний з виконанням зобов'язань за договором №2, спочатку наводиться розрахунок за договором №2. Як зазначалося вище, сума позики за договором №2 становила 5000 доларів США. Строк дії договору з 04.01.2013 по 04.04.2013 зі сплатою процентів щомісячно в розмірі 5% (60% річних) до 04 числа кожного місяця. При несплаті процентів у вказаний строк, нараховується пеня 5% в місяць за фактичне число прострочених днів. У разі невиконання зобов'язань 04.04.2013 відсоткова ставка встановлюється на рівні 180% річних (15% на місяць) на всю суму боргу, включаючи несплачені відсотки. З огляду на умови договору, розмір процентів, що повинен вноситися щомісяця позичальником до 04 числа становить 250 доларів США (5000 х 5 : 100 = 250). Щоденний розмір пені за прострочення сплати процентів - 0,17% (5% : 30 днів = 0,17%), чи 8,5 доларів США (5000 $ х 0,17 : 100 = 8,5 $). Оскільки розрахунок заборгованості, що складений позивачем [PERSON] містить дані щодо суми боргу за договором №2 з 18.10.2013 і не містить розрахунків з часу укладення правочину, суд приймає до уваги умови укладеного договору та таблицю погашення заборгованості на а.с.36, що містять підпис позикодавця. Тільки порахувавши суму сплаченої позики, суму процентів та пені за весь період, можна робити висновок про наявність чи відсутність заборгованості. З таблиці погашення заборгованості вбачається, що позичальником [PERSON] сплачено за договором позики №2 - 07.02.2013 - 250 доларів США процентів (прострочення 3 дні. Розрахунок пені 3 дні х 8,5 $ = 25,5$). 13.02.2013 позичальником [PERSON] сплачується частина тіла позики - 500 $, що зменшує суму основного боргу до 4500 $ та розмір щомісячних процентів до 225 $ (4500 $ х 5 : 100 = 225). Щоденний розмір пені 0,17% (5% : 30 днів = 0,17%), чи 7,65 доларів США (4500 $ х 0,17 : 100 = 7,65 $). 05.03.2013 позичальником [PERSON] сплачуються проценти 213,7 $, що на 11,3 $ менше ніж за договором (225 $ - 213,7 $ = 11,3 $) і один день прострочення - пеня 7,65 $. 22.04.2013 - з простроченням на 18 днів позичальником [PERSON] сплачуються проценти 225 $. Пеня 137,7 $ (7,65 $ х 18 днів = 137,7 $). Станом на 04.04.2013 (кінцева дата повернення позики), сума боргу [PERSON] становить 4500 $ - сума позики та 11,3 $ процентів (недоплата 05.03.2013). Всього 4511,3 $. Пеня 170,85 $ (25,5+7,65+137,7 = 170,85). Пеня в розмірі 15 процентів (що за умовами договору нараховується на тіло позики та проценти за договором №2) становить 676,7 $ на місяць (4511,3 $ х 15% : 100 = 676,7 $). Щоденна пеня 22,56 $ (676,7 $ : 30 днів = 22,56 $). Пеня з 05.04.2013 по 18.10.2013 (всього 6 місяців та 13 днів) становить 4353,48 $ (за 6 місяців - 4060,2 $ (6 місяців х 676,7 $ = 4060,2) та за 13 днів - 293,28 $ (13 днів х 22,56 = 293,28), 4060,2 + 293,28 = 4353,48 $). З таблиці погашення заборгованості вбачається, що позичальником [PERSON] сплачено за договором №2 такі суми: 22.04.2013 (другий платіж цього дня) - 275 $, 30.04.2013 - 333 $, а 18.10.2013 - 9074 $, з яких 4500 - тіло позики та 4574 - пеня (зазначено як «відсотки»). Всього позичальником [PERSON] сплачено позикодавцю [PERSON] пені в період після 04.04.2013 - 5182 $ (275 +333+4574 = 5182 $), що на 828,52 $ більше, ніж передбачено умовами договору позики (5182 - 4353,48 = 828,52 $). Таким чином, боргові зобов'язання позичальника [PERSON] перед позикодавцем [PERSON] за договором №2 - відсутні, тому сума переплати в розмірі 828,52 долари США, повинна бути зарахована в погашення заборгованості за договором №1. Розрахунок боргових зобов'язань за договором №1 виглядає наступним чином. Як зазначалося вище, сума позики за договором №1 становила 5000 доларів США. Строк дії договору з 23.12.2012 по 01.05.2013 зі сплатою процентів щомісячно в розмірі 5% (60% річних) до 23 числа кожного місяця. При несплаті процентів у вказаний строк, нараховується пеня 5% в місяць за фактичне число прострочених днів. У разі невиконання зобов'язань 01.05.2013 відсоткова ставка встановлюється на рівні 180% річних (15% на місяць) на всю суму боргу, включаючи несплачені відсотки. З огляду на умови договору №1, розмір процентів, що повинний вноситися щомісяця позичальником до 23 числа становить 250 доларів США (5000 х 5 : 100 = 250). Щоденний розмір пені 0,17% (5% : 30 днів = 0,17%), чи 8,5 доларів США (5000 $ х 0,17 : 100 = 8,5 $). З таблиці погашення заборгованості (а.с.37) вбачається, що позичальником [PERSON] сплачено процентів за договором позики 07.02.2013 - 250 доларів США (прострочення 15 днів. Пеня 127,5 $. Розрахунок пені: 15 днів х 8,5 $ = 127,5 $); 23.02.2013 сплачені проценти в розмірі 250 $ (прострочення відсутнє); 25.03.2013 сплачені проценти 250 $ (прострочення 2 дні. Пеня 17 $. Розрахунок: 2 дні х 8,5 = 17). В квітні проценти не вносилися, тому за умовами договору розмір боргу становить 5250 доларів США (тіло позики 5000 плюс несплачені проценти в квітні - 250 доларів, дорівнює 5250 $). Щоденний розмір пені залишається 0,17% (5% : 30 днів = 0,17%), а щоденна сума пені збільшується з 8,5 доларів США до 8,93 $ (5250 $ х 0,17 : 100 = 8,93 $) через збільшення суми боргу з 5000 до 5250 доларів США. Пеня з 23.04.13 по 01.05.2013 складає 71,44 $ за 8 днів (8 днів х 8,93 $ = 71,44). Станом на день повернення позики за договором №1, тобто на 01.05.2013, сума боргу складала тіло позики 5000 доларів США, проценти 318 доларів США (250 $ - несплачені з 24 березня по 23 квітня та 68 $ за 7 днів квітня ). На цю суму повинна нараховуватися пеня, оскільки умови договору в повному обсязі виконані позичальником [PERSON] не були. Проте, з розрахунку, що зазначений позивачем в позовній заяві, вбачається, що ним розраховується пеня, виходячи з суми боргу станом на 01.05.2013 - 5308,33 долари США. З огляду на принцип диспозитивності, що викладений в ч.1ст.11 ЦПК України, суд не може виходити за межі позовних вимог, тому при подальшому розрахунку використовується початкова розрахункова сума боргу, яка визначена позивачем, а саме 5308,33 долари США. Щомісячна пеня, виходячи з суми боргу, складає 796,25 $ (5308,33 х 15 : 100 = 796,25). Щоденна - 26,54 $ (796,25: 30 днів = 26,54). Розмір пені з 01.05.2013 по 18.10.2013 (дата сплати частини боргу) становить 4432,18 $ (за п'ять місяців з 01.05.2013 по 30.09.2013 дорівнює 3981 $ (5 х 796,25 = 3981), за 17 днів жовтня - 451,18 $ (26,54 х 17 = 451,18), 3981 + 451,18 = 4432,18 $). Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З огляду на наявність переплати позичальником [PERSON] за договором №2 суми 828,52 $, ця сума 18.10.2013 зараховується на погашення боргу за договором №1. Крім того, з таблиці погашення заборгованості (а.с.37) вбачається, що позичальником [PERSON] сплачено 18.10.2013 пені за договором позики №1 - 926 доларів США. Згідно з ст. 534 ЦК України, (за відсутність першої черги) в другу чергу погашаються вимоги кредитора за процентами. З огляду на цю норму Закону, розмір суми, на яку нараховується пеня зменшується за рахунок погашених процентів (308,33 $), які слід вирахувати зі сплаченої 18.10.2013 суми переплати за договором №2 . Залишок переплати в цьому випадку зменшується до 520,19 доларів США (828,52 - 308,33 = 520,19 $) . Ця сума, а також сума сплачена за договором №1 - 926 доларів США 18.10.2013 буде врахована далі. Оскільки сума боргу зменшилася з 5308,33 $ до 5000 $ (тіло позики), сума щомісячної пені також зменшується з 796,2 доларів США до 750 доларів США (5000 х 15 : 100 = 750 $), а щоденна пеня до 25 $ (750 : 30 = 25). За період з 19.10.2013 до 13.05.2014 (час по який [PERSON] просив стягнути пеню) розмір пені становить за 6 місяців та 23 дні - 5075 доларів США (за 6 місяців - 4500 $ (750 х 6 = 4500) , за 23 дні - 575 $ (23 х 25 $ = 575). Разом : 4500 +575 = 5075 $). Всього за період з 01.05.2013 по 13.05.2014 загальна сума пені становить 9507,18 доларів США (4432,18 пеня з 01.05.13 по 18.10.2013 + пеня 5075 $ з 19.10.2013 по 13.05.2014). Сплачено позичальником [PERSON] пені з врахуванням суми переплати за договором №2 та сумою сплаченою 18.10.2013 всього 1446,19 $ (520,19 +926 = 1446,19). Загальна сума залишку несплаченої пені становить 8060,99 $ (9507,18 - 1446,19 = 8060,99). Застосування наслідків спливу позовної давності, на що звернув увагу ВССУ в своїй ухвалі від 21.01.2015, не є можливим, оскільки про це заяви сторонами у спорі в суді першої інстанції не подавалися. Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Застосування ст. 616 ЦК України, про яку вказав в своїй ухвалі від 21.01.2015, є неможливим, оскільки вини кредитора у порушенні зобов'язання встановлено не було. Як зазначено вище, сума неустойки (пені) значно перевищує суму позики, що дорівнює 5000 доларів США, тому з врахуванням вимог ст.551 ч.3 ЦК України, з врахуванням відсутності негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру суми боргу, а саме до суми еквівалентній 5000 доларів США. Таким чином, разом із сумою боргу за тілом позики (5000 $), загальна сума боргу становить 10 000 доларів США (5000 +5000 = 10 000). Оскільки положення ст.625 ЦК України передбачають відповідальність боржника щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за грошовими зобов'язаннями у національній валюті, якою є гривня, законні підстави для застосування цього положення у спорі, де [PERSON] надав позику [PERSON] у доларах США, відсутні. Тому до вказаної вище суми індекс інфляції, встановлений для національної валюти не застосовується. В цій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. За правилами ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, також сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до правил ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. З огляду на ст. 533 ЦК України, сума боргу підлягає стягненню у гривневому еквіваленті, оскільки грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях. Позивач розраховував суму боргу виходячи з курсу 11,605 грн за 1 долар США. Виходячи з принципу диспозитивності, колегія суддів також використовує саме цей офіційний курс гривні до долара, що діяв станом на 12.05.2013. З врахуванням даного курсу сума боргу становить 116 050 грн (10 000 х 11,605 = 116 050 грн). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, апеляційна скарга відповідача [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Рішення суду в частині стягнення боргу підлягає скасуванню. За договором №1 слід стягнути, як зазначалося вище 116 050 грн (без врахування індексу інфляції), в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором №2 слід відмовити, оскільки позивач не довів наявності заборгованості за даним договором. Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає з огляду на викладені вище мотиви ухвалення нового рішення. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1160,5 грн.

Outcome: partial