Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

В червні 2015 року в суд надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав щодо дитини та збільшення розміру аліментів. В позовній заяві зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до лютого 2014 року, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.02.2014 року. Від шлюбу народилась неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. З моменту народження дитини Відповідач постійно нехтував своїми батьківськими обов'язками. Рішенням Рівненського міського суду від 20 травня 2014 року з відповідача на користь позивача, починаючи з 08 липня 2013 року, стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку) але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Починаючи з квітня 2012 року і до теперішнього часу відповідач не піклується про здоров'я дитини, її фізичний розвиток, її підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не забезпечує її матеріально. Таким чином, відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дочки, свідомо нехтуючи такими обов'язками. Має заборгованість та добровільно не сплачував протягом двох років стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання дитини. Вважає, що на сьогоднішній день, внаслідок погіршення матеріального стану дитини, підвищення цін та прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, розмір стягнутих аліментів є недостатнім для матеріального утримання дитини, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду. Зважаючи на викладене просить позовні вимоги задоволити. Заперечень до позовної заяви відповідачем [PERSON] не було надано. Відповідно до отриманого судом 16 січня 2016 року підтвердження про вручення документів та протоколу судового засідання від 24.11.2015 року на виконання судом Російської Федерації судового доручення про виконання окремих процесуальних дій відносно відповідача, згідно положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки виїзд позивача та доньки із Російської Федерації в Україну зроблений обманним шляхом після отримання материнського капіталу. Через 1 рік та 5 місяців він отримав повістку про виклик до суду про розлучення. Після цього він перестав бачити свою дитину. На контакт позивач не виходив, подальше місце перебування позивача [PERSON] йому невідоме. Не заперечував проведення судового засідання без його участі, заяв та клопотань не надав. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю. Додатково пояснила стосовно того, що дочка не пам'ятає батька, не підтримує відносини зі своїм батьком. Вона з дитиною із квітня 2014 року перебуває на території України, приїхали в Україну із відповідачем, проте він залишив сім»ю і повернувся в РФ. З того часу відповідач не спілкується з ними та матеріально не забезпечує, в запереченні на позовну заяву про стягнення аліментів стверджував, що це не його дитина. Тривалий час аліменти не стягувались, із листопада 2015 року отримує аліменти з місяця роботи відповідача. Вважає наявними передбачені законом підстави для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Донька [PERSON] на даний час відвідує дошкільний навчальний заклад, що в свою чергу потягло за собою збільшення матеріальних витрат. Крім цього, з 01.01.2015 року змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який становить 1 032 грн. Із урахуванням тяжкого матеріального становища та наявності висновку органу опіки та піклування просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Абдуліна Т.Г. із урахуванням досліджених судом доказів підтримала висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача в інтересах дитини. Вимогу про збільшення розміру аліментів залишає на розгляд суду. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено на підставі дослідженого судом Свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], виданого Управлінням РАГС Альметьєвського муніципального району Татарстану 22.09.2011 року на актовий запис №1901 від 22.09.2011 року ([NUMBER]), рішення Рівненського міського суду №569/6447/13ц від 20.02.2014 року, рішення Рівненського міського суду №569/12670/13ц від 20.03.2014 року та пояснень сторін, що відповідач [PERSON], громадянин РФ, татарин, записаний батьком неповнолітньої дитини, народженої в шлюбі із позивачкою [PERSON] Шлюб між сторонами розірваний за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.02.2014 року. Неповнолітня дитина після розірвання шлюбу залишена на проживання і фактично проживає із матір»ю, що підтвенерджується Довідкою №751 про реєстрацію особи громадянином України, згідно якого [PERSON], уродженка м. Альметьєвськ РФ, за рішенням УМВСУ в Рівненській області від 03.05.2012 року №4260 набула громадянство України, згідно Закону України «Про громадянство України». Дослідженим Типовим договором від 01.09.2013 року між ДНЗ №56 м. Рівне та [PERSON] підтверджується відвідування дитиною ДНЗ м. Рівне та здобуття нею дошкільної освіти. Рішенням Рівненського міського суду від 20 травня 2014 року з відповідача на користь позивача, починаючи з 08 липня 2013 року, стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку) але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі доводів позивача, які не спростовані відповідачем та Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської Ради №08-1020 від 20.05.2016 року встановлено, що з квітня 2012 року до теперішнього часу відповідач не піклується про здоров'я дитини, її фізичний розвиток, її підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не забезпечує її матеріально. За період перебування дитини в дитячому дошкільному закладі вихованням дитини займалась тільки мати. Малолітня [PERSON] свого батька не знає. Із дослідженого судом в матеріалах цивільної справи №569/12670/13ц заперечення відповідача на позовну заяву про стягнення з нього на утримання дитини аліментів вбачається, що відповідач висловлював сумнів щодо свого батьківства відносно дитини та ставив питання про призначення експертизи на предмет батьківства і походження дитини. Таким чином, сукупністю належних допустимих доказів в справі підтверджується повне невиконання батьківських обов'язків відповідачем більше трьох років. На підставі вищенаведених доказів встановлено, що відповідач з квітня 2012 року самоусунувся від виховання та утримання своєї дочки, свідомо нехтуючи батьківськими обов'язками, має заборгованість по аліментах, тривалий час не сплачував призначені рішенням суду аліменти на утримання дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлені судом на підставі сукупності досліджених доказів вищенаведені обставини не заперечені, не спростовані з боку відповідача та оцінені судом у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України достатньою підставою для задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. За наведених обставин, позовні вимоги в цій частині знайшли доказове підтвердження в суді, вважаються доведеними доказами, обґрунтованими, правомірними, такими що відповідають інтересам неповнолітньої дитини, підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 166 ч.2 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Судом досліджені надані позивачем докази зміни матеріального стану позивачки і дитини, зокрема Типовий Договір б/н від 01.09.2013 року, укладений з ДНЗ № 56 про перебування [PERSON] на обліку в ДНЗ № 56 для здобуття нею дошкільної освіти, з якого не можна зробити висновок про суму плати за навчання, довідка Рівненського МЦЗ від 29.12.2015 року №01-40/9830, відповідно до якої [PERSON]Я отримала дохід у виді допомоги за період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року на загальну суму 6 657,57 грн., що відповідає розміру мінімальної заробітної плати. Будь-які нші докази щодо обов'язкових витрат на навчання чи утримання дитини чи інше, які вказують на зміну майнового стану сторони позивача суду не надані. На підставі встановлених обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, в тому числі неповнолітньої дитини, які можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в частині зміни розміру аліментів, стороною позивача не надано і таких обставин не встановлено. Відтак, правові підстави для зміни розміру аліментів на утримання дитини, відповідно ст. 192 СК України, відсутні. Відповідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати в справі покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 164,166,192 СК України,

Outcome: partial