Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

В червні 2016 року заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що в 1989 році виконкому Білоцерківської міської ради було надано акт на право користування земельною ділянкою площею 0,7 га та відповідно до постанови Верховної Ради України від 30.01.1992 року № 2072-ХІІ було вилучено в радгоспу «Білоцерківський» 20 га земель і надано в постійне користування виконкому Білоцерківської міської ради під будівництво житлового масиву, а рішенням виконавчого комітету від 24.01.2012 року № 4 затверджено проектно-кошторисну документацію на будівництво дошкільного навчального закладу на 220 місць в мікрорайоні «Піщаний», загальною сумою 18 951,619 тис. грн. Зазначав, що під час проведення перевірки прокуратурою було встановлено, що в межах цієї земельної ділянки знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], яка передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства з порушенням вимог земельного законодавства, що становить перешкоду для початку запланованого будівництва. Посилаючись на ст.ст. 116, 122, 149 ЗК України, ст.ст. 21, 387, 388 ЦК України, позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Київській області № 10-4468/15-14-сг від 14.08.2014 року, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 0,3 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Київській області за №10-5434/15-14-сг від 17.09.2014 року, яким затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та надано [PERSON] у власність земельну ділянку, загальною площею 0,3 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER], що видано 28.10.2014 року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га; витребувати з володіння [PERSON] на користь Білоцерківської міської ради земельну ділянку площею 0,3 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір в розмірі 5 512 грн. В судовому засіданні прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області підтримав позовні вимоги та просивих їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], надавши письмові заперечення проти позову, в судовому засіданні просив відмовити в його задоволенні. Представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області надіслав письмові заперечення проти позову в яких в задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно державного акту на право користування землею серії [NUMBER] від 1989 року, Білоцерківському міськвиконкому надано земельну ділянку площею 0,7 га в межах згідно з планом землекористування для будівництва 233-х квартирного житлового будинку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією цього акту. Постановою Верховної Ради України № 2072-ХІІ від 30.01.1992 року вилучено і надано в постійне користування землі, зокрема, від радгоспу «Білоцерківський» Білоцерківського району Київської області (20 га земель, з них 19,4 ріллі) під будівництво житлового масиву виконкому Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області. Вказаний державний акт серії [NUMBER] було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею - № 109, містить опис суміжних землекористувачів та запис про внесення змін на підставі постанови Верховної Ради України за № 2072-ХІІ від 30.01.1992 року. 28.04.1992 року рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів «Про надання земельних ділянок та дозвіл на будівництво підприємствам та організаціям міста» було надано відділу капітального будівництва міськвиконкому, згідно постанови Верховної Ради України № 2072-ХІІ від 30.01.1992 року, земельну ділянку площею 20 га під будівництво житлового масиву по вул. Піщаній за рахунок земель радгоспу «Білоцерківський». 24.01.2012 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради прийнято рішення № 4 «Про затвердження проектно-кошторисної документації на будівництво дошкільного навчального закладу на 220 місць в мікрорайоні «Піщаний» в м. Біла Церква». Разом з цим, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області № 10-4468/15-14-сг від 14.08.2014 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 0,3 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, а наказом Головного управління Держземагентства у Київській області за №10-5434/15-14-сг від 17.09.2014 року затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області» та надано [PERSON] у власність земельну ділянку, загальною площею 0,3 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER], що видано 28.10.2014 року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив про наявність у [PERSON] вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка площею 0,3 га з кадастровим номером [NUMBER] входить в межі земельної ділянки площею 20,7 га, що належить Білоцерківській міській раді відповідно до державного акту на право користування землею серії [NUMBER], що підтверджується викопіюванням з публічної кадастрової карти міста Біла Церква, житловий масив «Піщаний». Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України). В силу вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Підстави припинення права користування земельною ділянкою та порядок вилучення земельних ділянок врегульовано ст.ст. 141, 149 ЗК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 186-1 ЗК України). Правилами ст. 20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Погодження матеріалів місця розташування об'єкта, що передбачається розмістити на земельній ділянці особливо цінних земель державної чи комунальної власності із зміною її цільового призначення, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України в порядку, визначеному статтею 151 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (ч. 6 ст. 26 Закону № 3613-VI). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України закріплено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. В силу вимог ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,3 га для ведення особистого селянського господарства всупереч вимог ст.ст. 20, 116, 122, 149 ЗК України, ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр», а також без з'ясування необхідної інформації для реєстрації прав та їх обтяжень, що призвело до порушення прав Білоцерківської міської ради як постійного користувача вказаної земельної ділянки, тому заявлені позивачем вимоги в частині визнання недійсними наказів ГУ Держземагенства у Київській області, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності з витребуванням земельної ділянки в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача [PERSON] на ту обставину, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами міста Біла Церква, що не заперечувалось в судовому засіданні представниками позивача та третьої особи, так само як і доводи письмових заперечень Головного управління Держгеокадастру в Київській області про відсутність інформації на момент надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою про наявність вищевказаного державного акта, суд вважає безпідставними та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду у даній справі в частині порушення порядку надання у власність відповідачу цієї земельної ділянки. Враховуючи ту обставину, що за змістом ч. 3 ст. 152 та ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України не передбачений спосіб захисту порушеного права шляхом скасування акту органу виконавчої влади та, одночасно, визнання його недійсним, суд вважає за необхідне в частині вимог саме про скасування оспорюваних наказів Головного управління Держземагенства у Київській області відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 5 512 грн. сплаченого прокуратурою Київської області судового збору відповідно до платіжного доручення № 1036 від 07.06.2016 року, стягнувши з кожного з відповідачів по 2756 грн.

Outcome: partial