Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що в період часу з 7 серпня 1984 року до 2 вересня 2013 року він проходив військо-ву службу, під час якої на підставі наказу Міністра оборони України №600 від 19 жовтня 1999 року позивач був відряджений до ДП «Украерорух» із залишенням його на військовій службі. Наказом Міністра оборони України №261 від 2 серпня 2013 року [PERSON] був звільнений з військової служби у запас на підставі п. «б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». Наказом ДП «Украерорух» №452/о від 29 серпня 2013 року позивач був звільнений з роботи з 2 вересня 2013 року. Відповідач відмовився добровільно виплатити [PERSON] грошову допомогу при звільненні зі служби. Постано-вою Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2015 року на ДП «Украерорух» було покладено зобов'язання примусово виплатити позивачу грошову допомогу при звіль-ненні зі служби в розмірі 294959 гривень. 16 березня 2015 року відповідач виплатив [PERSON] ці грошові кошти. У зв'язку зі значним порушенням строку виплати грошової допомоги при звільненні зі служби у ДП «Украерорух» виник обов'язок додатково виплатити пози-вачу компенсацію втрати частини його доходу в розмірі 161198 гривень 4 копійок. Відпо-відач відмовляється добровільно сплатити [PERSON] ці грошові кошти. Тому позивач про-сить суд примусово стягнути з ДП «Украерорух» на його користь компенсацію втрати части-ни доходу у зв'язку з порушенням строку виплати грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 161198 гривень 4 копійок. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують по-зов та просять суд задовольнити його. Представники відповідача Бохан О.Г. та Парикожка О.І. не визнають позов та запере-чують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на не-однозначну судову практику, згідно з якою в 2013 році грошова допомога військовослужбов-цям при їх звільненні зі служби стягувалась з Міністерства оборони України. Крім того, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушен-ням строків їх виплати» не поширюється на спірні правовідносини. Тому представники від-повідача Бохан О.Г. та Парикожка О.І. просять суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що в період часу з 7 серпня 1984 року до 2 вересня 2013 року [PERSON] проходив військову службу, під час якої на підставі наказу Міністра оборони України №600 від 19 жовтня 1999 року він був відряджений до ДП «Украерорух» із залишенням його на військовій службі. Наказом Міністра оборони України №261 від 2 серпня 2013 року позивач був звільнений з військової служби у запас на підставі п. «б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». Наказом ДП «Украерорух» №452/о від 29 серпня 2013 року позивач був звільнений з роботи з 2 вересня 2013 року. Ці обставини встановлені постановою Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2015 року (а.с.2-4). На під-ставі ч.3 ст.61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно зі ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Встановлено, що в день звільнення позивача з роботи ДП «Украерорух» не виплатив йому грошову допомогу при звільненні зі служби. Постановою Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2015 року (а.с.2-4) з відповідача на користь [PERSON] стягнута грошова допомога при звільненні зі служби в розмірі 294959 гривень. З виписки по картково-му рахунку, відкритому на ім'я позивача (а.с.5), вбачається, що 16 березня 2015 року ДП «Украерорух» виконав судове рішення: перерахував на картковий рахунок [PERSON] гро-шову допомогу при звільненні зі служби. У зв'язку з простроченням виплати цієї грошової допомоги, що тривало з 2 вересня 2013 року до 16 березня 2015 року, у відповідача виник обов'язок додатково виплатити [PERSON] втрату частини його доходу в розмірі 161198 гривень 4 копійок. Ця обставина під-тверджується письмовим розрахунком, приєднаним до позову (а.с.7). Представники відпо-відача Бохан О.Г. та Парикожка О.І. не надали суду жодного доказу, який спростовує досто-вірність цього доказу. ДП «Украерорух» відмовляється добровільно виплатити позивачу вказані вище грошові кошти. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить при-мусово стягнути втрату частини його доходу у зв'язку з порушенням строку виплати грошо-вої допомоги при звільненні зі служби в розмірі 161198 гривень 4 копійок. Відповідно до ст.5 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини дохо-дів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» не підлягає компенсації дохід, який був не-своєчасно отриманий виключно з вини громадянина. Тому суд критично оцінює посилання представників відповідача Бохана О.Г. та Парикожки О.І. на неоднозначну судову практику, як підставу для звільнення їх довірителя від обов'язку компенсувати позивачу втрату части-ни його доходу у зв'язку з порушенням строку виплати грошової допомоги при звільненні зі служби. Крім того, згідно з ч.2 ст.2 цього ж Закону під доходами розуміється грошове забез-печення. Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (а.с.19-21) та постанови Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2015 року (а.с.2-4), грошова допомога при звільненні зі служби відноситься до грошового забезпечення військовослужбовця. З огляду на це суд критично оцінює доводи представників відповідача Бохана О.Г. та Парикожки О.І. про те, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» не поширюється на спір-ні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судо-вому рішенні. Встановлено, що [PERSON] витратив грошові кошти в розмірі 6000 гривень на право-ву допомогу. Ця обставина підтверджується копією квитанції (а.с.23). Пред'явлений ним по-зов задоволений в повному обсязі. Станом на день ухвалення рішення суду мінімальна заро-бітна плата становить 1218 гривень. 40% цього розміру складає 487 гривень 20 копійок (1218 : 100% * 40%). З акту здачі-приймання юридичних послуг від 16 вересня 2015 року вбачаєть-ся, що на складання процесуальних документів представник позивача [PERSON] витра-тив 4 години. Крім того, він перебував у судових засіданнях понад 2 повних години. Ця об-ставина підтверджується журналами судових засідань. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача належить стяг-нути витрати на правову допомогу в розмірі 2923 гривень 20 копійок (487,2 * 4 + 487,2 * 2). З акту здачі-приймання юридичних послуг від 16 вересня 2015 року вбачається, що представник позивача [PERSON] витратив 8 годин на виїзні консультації та підготовку його довірителя до судових засідань. Однак такі заходи не відносяться до процесуальних дій поза судовим засіданням. Компенсування витрат на вжиття цих заходів чинним законодав-ством не передбачено. Крім того, згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Встановлено, що на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звіль-нений від сплати судового збору в розмірі 1611 гривень 98 копійок (161198,04 : 100%). Як за-значено вище, пред'явлений ним позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1611 гривень 98 копійок.

Outcome: approved