Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

в травні 2021 року позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються із відповідача на користь позивача за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2020 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , визначивши аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2020 року у справі № 753/7186/19, з відповідача на користь позивача присуджено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 03.04.2019 р. та до досягнення дитиною повноліття, а також присуджено стягнення на користь позивача на її утримання аліменти до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/8 частини заробітку, щомісячно, починаючи із 03.04.2019 р. і до [INFO]. Позивач зазначає, що у зв`язку із досягненням дитиною трьох років, закінченням у позивача відпустки по догляду за сином до досягненням ним трирічного віку та припиненням стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/8 частини заробітку відповідача, щомісячно, розмір аліментів на утримання дитини має бути збільшено. Так, дитині має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного та морального розвитку, який у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач вказує, що такий рівень вона не зможе забезпечити. На даний час змінились істотні обставини, дитина має хронічні захворювання. Відповідач, в свою чергу, працює, веде активну господарську діяльність, має у власності нерухомість, виїжджає на відпочинок за кордон, та може сплачувати аліменти на рівні ј частини з усіх видів його заробітку (доходів). З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, а відтак позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31.05.2021 року, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 23.06.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись, зокрема, на те, що під час розгляду справи № 753/7186/19 про стягнення аліментів в Києво-Святошинському районному суді Київської області судом було досліджено докази, надані сторонами, на які і в даній позовній заяві посилається позивач, та визначено аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача. Позивачем не доведено, що з дня ухвалення рішення у вказаній справі змінилось сімейне становище та матеріальний стан як платника аліментів, так і одержувача, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача, чи їх спільної дитини, які можуть бути підставами для збільшення розміру аліментів. 01.07.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи про наявність на утриманні позивача двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від попереднього шлюбу, а також позивач є опікуном свого батька [PERSON] , який є особою похилого віку та інвалідом першої групи. Спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, та, остання, безумовно несе більші витрати на дитину, а відповідач самоусунувся від обов`язку забезпечення дитини, в зв`язку з чим в умовах підвищення витрат на життя через зростання цін, потреб дитини за її віком, та зниженням рівня заробітку позивача, можливості покрити всі витрати на дитину у позивача відсутні, а відтак наявні підстави для збільшення розміру аліментів, які має сплачувати відповідач на користь позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року, було вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 19.12.2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2019 року у справі № 369/12006/19. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2020 року у справі № 753/7186/19, було вирішено стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 03.04.2019 р. та до досягнення дитиною повноліття, а також присуджено стягнення на користь позивача на її утримання аліменти до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/8 частини заробітку, щомісячно, починаючи із 03.04.2019 р. і до [INFO]. Зазначене рішення сторонами оскаржено не було, та доказів зворотному матеріали справи не містять. З мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що судом в 2020 році при вирішенні спору між сторонами про стягнення аліментів та визначенні аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини були досліджені докази, надані сторонами щодо сімейного стану сторін, наявності інших утриманців, а також матеріального стану сторін. Відповідно до постанови державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.03.2021 року, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 753/7186/19, виданого 17.03.2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини доходу, починаючи із 03.04.2019 р. Доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача на її утримання аліментів до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/8 частини заробітку, щомісячно, починаючи із 03.04.2019 р. і до [INFO]., - матеріали справи не містять. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, загальний розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів станом на 31.08.2021 року склав суму в розмірі 7845,73 грн. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2020 року у справі № 369/5788/19, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.06.2021 року, - було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] . В матеріалах справи наявні докази того, що на даний час дитина сторін проживає разом із позивачем. Крім того, відповідно до довідки ТОВ «Контроль-Аудит» від 11.03.2021 року № 1/03, було встановлено, що [PERSON] працює в товаристві на посаді головного юриста із 25.02.2021 року. Відповідно до довідки ТОВ «Контроль-Аудит» від 25.06.2021 року № 1, було встановлено, що [PERSON] працює на посаді головного юриста, та за період із 25.02.2021 р. по 31.05.2021 р. отримала дохід в сумі 43400,00 грн. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2016 року у справі № 753/3452/16-ц, було призначено опікуном над [PERSON] його дружину [PERSON] та доньку [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює на посаді директора в ТОВ «Торгові системи» та сума його доходу до виплати за період із квітня 2019 р. по травень 2021 року становила - 1057126,00 грн. Пред`являючи позов, стороною позивача було вказано, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату на посаді керівника, має стабільний дохід, нерухомість, відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, а тому позивач вважає, що з огляду на досягнення дитиною трьох років, зростання споживчих цін та потреб дитини, закінчення у позивача відпустки по догляду за сином до досягненням ним трирічного віку та припиненням стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/8 частини заробітку відповідача, щомісячно, - розмір аліментів на утримання дитини має бути збільшено. В обґрунтування заперечень на позов стороною відповідача вказувалось на те, що дійсно відповідач офіційно працевлаштований, має нерухомість, однак, ці обставини вже досліджувались судом при вирішення спору про стягнення аліментів, доказів значного покращення майнового стану відповідача з часу ухвалення в 2020 році рішення суду про стягнення аліментів та/або інших обставин, які б свідчили про необхідність збільшення розміру аліментів встановленого судом, - стороною позивача не надано, а відтак відсутні підстави для збільшення розміру аліментів. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цимКодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що стороною позивача не надано переконливих доказів того, що обставини щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини змінилися з часу рішення суду про встановлення аліментів в розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) відповідача, позивачем не доведено погіршення її матеріального чи сімейного становища, та/або покращення матеріального становища відповідача, які б поза розумним сумнівом свідчили про необхідність збільшення розміру раніше присуджених аліментів за рішенням суду від 28.09.2020 року. Твердження позивача про те, що відповідач офіційно працевлаштований та має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, суд відкидає, оскільки законодавець не пов`язує працездатність платника аліментів та його можливість сплачувати аліменти із підставами для збільшення розміру аліментів, а відтак наведені твердження сторони позивача є хибними. Слід також зазначити про те, що з тексту позову та доданих до нього документів не вбачається наявність достатніх обставин, які в силу закону можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів, а пред`явлення позову, на переконання суду, є бажанням позивача отримувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлені судом в 2020 році, рішення якого стороною позивача не оскаржувалось. Твердження позивача про те, що із досягненням дитиною трьох років, закінченням у позивача відпустки по догляду за сином до досягненням ним трирічного віку та припиненням стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/8 частини заробітку відповідача, щомісячно, розмір аліментів на утримання дитини має бути збільшено, суд до уваги також не приймає, оскільки в розумінні вимог закону наведені підстави не є такими, з якими закон пов`язує можливість збільшення розміру аліментів, а докази зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші обставини, передбачені кодексом, стороною позивача в ході розгляду суду надано не було. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та їх взаємний зв`язок, суд вважає, що доводи позову не ґрунтуються на законі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та достатніх обставин, з якими закон пов`язує можливість збільшення розміру аліментів, не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed