Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В суд звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову і до повноліття дітей. Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст.ст. 180, 183 СК України та ст. ст. 3, 5, 118-120 ЦПК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на документи, а саме: паспорт громадянина України з дублікатом картки фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON] (а.с.4), паспорт громадянина України з дублікатом картки фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON] (а.с.5), свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.6), свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.7), довідка Бабайківської сільської ради №691 від 19.06.2015 року (а.с.8). На обґрунтування заявлених вимог вказала на те, що 01.08.1998 року вона уклала шлюб з [PERSON] і за своїм бажанням змінила прізвище на [PERSON]. За час спільного життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час вона з дітьми проживає окремо від відповідача. Відповідач пішов до іншої жінки і їхні відносини фактично припинені. Матеріально відповідач їм не допомагає, але має дохід, адже утримує зовсім іншу жінку. Крім того, він є власником земельної частки (паю) на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яку здає в оренду. Таким чином вважає, що чоловік має достатній дохід і має змогу сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом, предмет якого складають вимоги: 1) виключити відомості про його батьківство з актового запису № 05 від 15 січня 2015 року про народження [PERSON], зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області; 2) зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON] та видати нове свідоцтво про його народження; 3) стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст. 136 СК України та ст. ст. 88 ч.1, 118-120, 130 ч.6 п.5, 137 ч.1, 123 ЦПК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на документи, а саме: свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.15), свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.17), паспорт громадянина України з дублікатом картки фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON] (а.с.21). На обґрунтування заявлених вимог у заяві вказав на те, що 01 серпня 1998 року він уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Бабайківської сільської ради. Спільно вони прожили декілька років. За час спільного проживання, а саме [INFO] у них народилася спільна дитина - [PERSON]. Він не має ніяких заперечень щодо сплати аліментів на його утримання. Спільне життя у них не склалося, у зв'язку з чим вони почали жити окремо. [INFO] відповідачка народила дитину - [PERSON], 15 січня 2015 року зареєструвала його у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції, актовий запис №05 та 09.02.2015 року, зареєструвала його місце проживання за адресою його батьків, хоча має окреме житло, де і проживає, не вважаючи за потрібне навіть повідомити його та його батьків. І про це він дізнався лише з позовної заяви, яка була додана до повістки про виклик до суду по справі про стягнення аліментів. Батьком дитини було записано його, оскільки до цього часу вони перебувають в шлюбі. Однак з вказаним він не згідний за таких підстав. Бути батьком дитини він не може, оскільки на час її ймовірного зачаття він перебував у період з 25 грудня 2013 року по 14 квітня 2014 року в місті Казань разом зі своєю нині покійною матір'ю. У зазначений період часу він з відповідачкою не бачився та не мав інтимних стосунків. Відповідно на час ймовірного зачаття він перебував в іншому місті іншої держави. В зв'язку з викладеним та відповідно до ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, а проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої зустрічні позовні вимоги підтримав, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] просив відмовити. При цьому зазначив, що батьки мають рівні обов'язки щодо утримання власних дітей. Вважає, що позивач [PERSON], обґрунтовуючи розмір аліментів, повинна була надати судові докази власного майнового стану, розміру отримуваних нею соціальних виплат, факту знаходження в відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також, вона повинна надати судові докази його майнового стану. Відповідач [PERSON] переконаний, що позивач бажає перекласти фактично на нього весь тягар утримання їхніх дітей, що суперечить принципу рівності обов'язків батьків стосовно дітей. Вважає, що позивач не позбавлений можливості працювати, чим може покращити стан матеріального забезпечення дітей і свій особисто. Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру аліментів, звернув увагу суду на те, що стала практика місцевих загальних та апеляційного судів Дніпропетровської області виходить з того, що в разі стягнення аліментів на утримання двох дітей, задовольняються вимоги в частині стягнення 1/3 заробітку або по 1/6 заробітку на кожну дитину. Таке є справедливим і розумним. Висловив свою готовність і бажання платити аліменти у розмірі по 1/6 від його заробітку та інших доходів на утримання кожної їхньої спільної дитини, але в будь-якому разі щоб їх розмір не був нижчим мінімуму, встановленого ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши їх правові позиці, перевіривши їх доводи, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повністю. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити. При цьому суд виходив з такого. Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статі 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що мають місце такі обставини, які підтверджується належними і допустимими доказами. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26 жовтня 2000 року (а.с.4) позивачем за первісним позовом є [PERSON], [INFO]. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 19 квітня 2002 року (а.с.5) відповідачем за первісним позовом є [PERSON], [INFO]. Та обставина, що неповнолітній [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], сторонами визнана під час судового розгляду справи, а тому звільняється від доказування. За клопотанням позивача за зустрічним позовом [PERSON] було проведено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання, чи є [PERSON], [INFO], уродженець села Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області, біологічним батьком малолітнього [PERSON], [INFO], матір'ю якого є [PERSON], [INFO], уродженка міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області. Згідно висновку експерта №54-2016 від 12.02.2016 року (а.с.33-36) вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999%. Оцінюючи вказаний доказ з точки зору належності та допустимості, суд дійшов висновку, що він є достатнім для підтвердження існування оспорюваної обставини. Дійшовши висновку, що [PERSON] є батьком [PERSON], суд керувався ще й встановленою під час судового розгляду обставиною, що сторони проживали однією сім'єю більше шістнадцяти років до грудня 2014 року. Таке підтверджується як показаннями позивача [PERSON], яка була допитана за її клопотанням як свідок, а також показаннями свідка [PERSON], які узгоджуються з іншими дослідженими доказами. Суд критично оцінює в якості доказу на підтвердження реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про одруження серії [NUMBER], в якому зазначено, зо 01.08.1998 одружились [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження 1998 року 08 місяця 01 числа зроблено запис №7 (а.с.15). Документів на підтвердження державної реєстрації шлюбу між сторонами суду не надано. З грудня 2014 року батьки дітей проживають окремо. Діти проживають з матір'ю. Домовленості батьків про порядок і форми участі в утриманні дітей не досягнуто. Батько дітей має постійну роботу та стабільний дохід. Підстав для звільнення батька дітей від обов'язку утримувати їх не виявлено. Про існування підстав для стягнення аліментів за минулий час позивачем не заявлено. До правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, підлягають застосуванню норми права, які містяться в ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно частини другої статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на її утримання, яка буде стягуватися до досягнення повноліття. Відповідно до частини третьої статті 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] повністю, суд враховував і приписи статті 128 КЗпП України. Відповідно до статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцять процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України - п'ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові (ч.1). При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку (ч.2). Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесят відсотків (ч.3). Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд виходив з того, що належними і допустимими доказами підтверджено його батьківство відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] в дохід держави судового збору в розмірі 551,20 грн. на підставі ст. 88 ч.3 ЦПК України. У зв'язку з відмовою в задоволенні зкстрічного позову понесені [PERSON] судові витрати не відлягають відшкодуванню відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved