Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

В у вересні 2016 року [PERSON] (далі- Кошеленко С.О.) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування вказаного позову [PERSON] зазначив, що 02 січня 2014 року його на підставі наказу №3603/К від 26 грудня 2013 року прийнято на посаду головного юрисконсульта служби по роботі з проблемними активами ТВБВ №10003/0407 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». 01 грудня 2014 року на підставі наказу № 2534/К від 01 грудня 2014 року його переведено на посаду головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». 30 вересня 2015 року [PERSON] на підставі наказу №2629/К від 28 вересня 2015 року звільнено з посади головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. При прийнятті його на роботу він написав заяву про самостійний вибір місця застосування податкової соціальної пільги, долучив свідоцтва про народження трьох дітей, написав та долучив до кадрової справи автобіографію, в якій вказано сімейний стан, діти, та відомості про те, що дружина не працює. У звязку з тим, що табелеграми по заробітній платі не надавалися, тільки в січні 2015 року йому стало відомо про незастосування податкової соціальної пільги до нього. У звязку з чим останній звернувся з заявою до начальника філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» про повернення заробітної плати, тобто грошей, які незаконно з нього були стягнені та їм не отримані. Однак вказана заява була проігнорована. Так, невиплачена заробітна плата за 2014 рік, яку він не отримав, складає 3\~014, 55 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», управління Державного казначейства в Жовтневому районі міста Дніпропетровська, третя особа Державна податкова інспекція в Жовтневому районі міста Дніпропетровська про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та штрафних санкцій задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] суму податкової соціальної пільги в розмірі 3014,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 1248,02 грн., середню заробітну плату за час затримку розрахунку в розмірі 3014,55 грн., а всього 7277,12 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2016 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року залишено без змін. У звязку з невиплатою заробітної плати та порушенням законодавства про працю працівниками філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», позивачу спричинена велика моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього. Ураховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Державний щадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» на свою користь моральної шкоди у сумі 43\~500 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 02 січня 2014 року його на підставі наказу №3603/К від 26 грудня 2013 року прийнято на посаду головного юрисконсульту служби по роботі з проблемними активами ТВБВ №10003/0407 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». 01 грудня 2014 року на підставі наказу № 2534/К від 01 грудня 2014 року його переведено на посаду головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». 30 вересня 2015 року [PERSON] на підставі наказу №2629/К від 28 вересня 2015 року звільнено із посади головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. При прийнятті його на роботу він написав заяву про самостійний вибір місця застосування податкової соціальної пільги, долучив свідоцтва про народження трьох дітей, написав та долучив до кадрової справи автобіографію, в якій вказано сімейний стан, дітей, та відомості про те, що дружина не працює. У звязку з тим, що телеграми по заробітній платі не надавалися, тільки в січні 2015 року йому стало відомо про незастосування податкової соціальної пільги до нього. У звязку з чим, останній звернувся з заявою до начальника філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» про повернення заробітної плати, тобто грошей, які з нього були стягнені та не отримані. Невиплачена заробітна плата за 2014 рік, яку він не отримав, складає 3\~014, 55 грн. Судом також установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», управління Державного казначейства в Жовтневому районі міста Дніпропетровська, третя особа Державна податкова інспекція в Жовтневому районі міста Дніпропетровська про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та штрафних санкцій задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] суму податкової соціальної пільги в розмірі 3014,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 1248,02 грн., середню заробітну плату за час затримку розрахунку в розмірі 3014,55 грн., а всього 7277,12 грн. (а.с. 5-6). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року залишено без змін (а.с. 7-9). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2016 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року залишено без змін (а.с. 10-11) Як визначено у ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.3\~постанови Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до абз. 2 п. 5 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3 січня 1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У п.9 цієї\~постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ураховуючи вищевикладене, чуд вважає, що оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, тому розмір моральної шкоди може мати умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, проте суд не погоджується з розміром моральної шкоди, яку позивач просить стягнути із відповідача, вважаючи цей розмір занадто великим. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 500,00 грн. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial