Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач з 21.11.2013 по 15.10.2014 перебував у трудив відносинах із відповідачем. Наказом №79-К його було звільнено відповідно до п.1 ст.36 КЗпПУ за угодою сторін. В той же час, наполягає позивач, в порушення норм діючого законодавства з ним не було проведено повний розрахунок при звільненні. Так, з 16.05.2014 по 15.10.2014 взагалі не виплачувалася заробітна плата, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в розмірі 39 946,29 грн. Також, при звільненні не виплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1 603,67 грн. Всупереч ст.121 КЗпПУ не виплачена компенсація витрат на службове відрядження в розмірі 10 742,73 грн., яке мало місце в 2014 році. Застосовуючи положення ст.117 КЗпПУ, п.20 ППВСУ «Про практику застосуванні судами законодавства про оплату праці» просить стягнути з відповідача і середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення у справі. Застосовуючи положення ст.34 Закону України «Про оплату праці», ст.3 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» просить стягнути і компенсацію втрати частини доходів, яку розраховую відповідно до п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, в сумі 21 201,24 грн. Розрахунок середньої заробітної плати проводить на підстави Постанови КМУ від 08.02.1995 року №100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Оскільки період з 16.05.2014 по 15.10.2014 складає 229 календарних днів, останні ж два місяці роботи, що передували звільненню, заробітна плата відповідно складала 9 564,48 грн. та 4 039,83 грн., то середньоденна заробітна плата за вирахуванням утримання прибуткового податку та військового збору складає 391,70 грн., пр. помноженні на кількість днів прострочки - сума заборгованості складає 89 699,30 грн. Також просить зобов`язати відповідача перерахувати вищезазначені кошти на картковий рахунок позивача в банку та допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць (а.с.2-8) В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.56-57, 60) 04.09.2015 позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Наголосив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.61) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин сторін, суд на місці ухвалив розглядати справи в порядку заочного провадження, оскільки позивач проти цього не заперечує і двічі належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 21.11.2013 по 15.10.2014 перебував у трудив відносинах із відповідачем (а.с.15-23) Наказом №79-К його було звільнено відповідно до п.1 ст.36 КЗпПУ за угодою сторін (а.с.25) Згідно довідки ДП «ДЕРЖЕКОІНВЕСТ» від 24.06.2015 №01-275/06 станом на 24 червня 2015 року заборгованість по заробітній платі позивача становить 41 549,96 грн. (з урахуванням 1 603,67 грн. - компенсації за невикористану відпустку). Заробітна плата не виплачувалася з травня 2014 року (а.с.48) Відповідно до ст.115 КЗпПУ заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.47 КЗпПУ роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації в строки, зазначені в ст.116 КЗпПУ , а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився і не навів даних на підтвердження того, що вищезазначена заборгованість перед позивачем погашена, вищезазначені суми підлягають стягненню з нього в судовому порядку. Згідно довідки ДП «ДЕРЖЕКОІНВЕСТ» від 24.06.2015 №01-276/06 станом на 24.06.2015 заборгованість по відрядженням згідно звітів становить 10 649,93 грн. (а.с.51) Відповідно до ст.121 КЗпПУ зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми підлягають виплаті не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Право на працю, що включає можливість людини заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується, передбачено ч.1 ст.43 Конституції України. Ч.7 ст.43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю. Судовим розглядом встановлено, що відповідач порушив права позивача невиплатою вищезазначених сум при звільненні. Відповідно до ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпПУ , при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п.20 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж цей працівник у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по середньому заробітку з травня 2014 року по день винесення даного рішення, виходячи із наступного розрахунку. Так, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядку) розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих дні/годин, а у випадках, передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середеньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дня на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Період затримки складає 323 робочих дня. Середньоденна заробітна плата за представленим позивачем розрахунком, із яким суд погоджується, складає 469,11 грн. (без вирахування обов`язкових платежів) Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 151 522,53 грн. середнього заробітку за час затримки при звільненні із вирахуванням обов`язкових платежів. Також є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 21 201,24 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, виходячи з розрахунку, наданого позивачем згідно п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем доведено належними та допустимим доказами згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України свої позовні вимоги, відтак суд їх задовольняє в повному обсязі. Щодо необхідності зобов`язання відповідача здійснити таке перерахування саме на картковий рахунок позивача, то суд вважає, що позивачем зазначено нналежний спосіб виконання рішення. Відповідно до п.2 ст.367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за оди місяць в сумі 7 641,80 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved