Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

до Голосіївського районного суду міста Києва звернувся позивач з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про стягнення моральної та майнової шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 10 березня 2015 року його було звільнено з посади головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Державної архітектурно-будівельної інспекції України у зв'язку з нібито порушенням присяги державного службовця в частині сумлінного виконання своїх обов'язків ст. 7 КЗпП України, ст. 30 ЗУ «Про державну службу». Після здійснення перевірки Нацдержслужбою рекомендовано керівництву Державної архітектурно-будівельної інспекції України вжити заходів щодо поновлення його на посаді головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Державної архітектурно-будівельної інспекції України. 25 травня 2015 року відповідно до наказу № 361«ОС» «Про поновлення [PERSON]» було скасовано наказ Держархбудінспекції від 10.03.2015 року № 167 «ОС» «Про звільнення [PERSON]» та поновлено на посаді головного спеціаліста з мобілізаційної роботи. 26 травня 2015 року відповідно до наказу № 363 «ОС» «Про звільнення [PERSON]» його було звільнено з посади головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Державної архітектурно-будівельної інспекції України 26 травня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Позивач зазначає, що у зв'язку з його незаконним звільненням, яке відбулося 10 березня 2015 року і до часу поновлення на посаді - 25 травня 2015 року, у зазначений період йому надійшло декілька пропозицій щодо подальшого працевлаштування, які залишилися нереалізованими у зв'язку з наявністю неправомірного формулювання причин звільнення в трудовій книжці. Також як зазначає позивач, він зазнав душевних страждань, сором та приниження, які відчував у повсякденному житті при спілкуванні з дружиною та дочкою, близькими, рідними та оточуючими. Позивач зазначає, що він втратив спокій психологічний стан погіршився, він постійно є пригніченим, хвилюється і постійно відчуває душевні страждання. Такі дії відповідача, щодо його незаконного звільнення вимагає від нього додаткових зусиль по організації життя, для того щоб гідно існувати, а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 4950 гривень. Крім того, йому було завдано майнової шкоди, яка складається з судового збору, який він сплатив при подачі попереднього позову до суду у розмірі 241 гривня, а також банківський збір у розмірі 214 гривень за перерахунок коштів, які він як працюючий пенсіонер поніс внаслідок необхідності усунути заборгованість перед Пенсійним фондом України. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити. Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 4950 гривень, майнову шкоду у розмірі 455 гривень, а також стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Просила суд ухвалити рішення. Яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 10 березня 2015 року [PERSON] було звільнено з посади головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Державної архітектурно-будівельної інспекції України у зв'язку з порушенням присяги державного службовця в частині сумлінного виконання своїх обов'язків ст. 7 КЗпП України, ст. 30 ЗУ «Про державну службу». Сторонами спору не заперечується, що після здійснення перевірки Нацдержслужбою, останньою було рекомендовано керівництву Державної архітектурно-будівельної інспекції України вжити заходів щодо поновлення [PERSON] на посаді головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Державної архітектурно-будівельної інспекції України. 25 травня 2015 року відповідно до наказу № 361«ОС» «Про поновлення [PERSON]» було скасовано наказ Держархбудінспекції від 10.03.2015 року № 167 «ОС» «Про звільнення [PERSON]» та поновлено на посаді головного спеціаліста з мобілізаційної роботи. 26 травня 2015 року відповідно до наказу № 363 «ОС» «Про звільнення [PERSON]» його було звільнено з посади головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Державної архітектурно-будівельної інспекції України 26 травня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Позивачем не доведено, що у зв'язку з його незаконним звільненням йому надійшло декілька пропозицій щодо подальшого працевлаштування, які залишилися нереалізованими у зв'язку з наявністю неправомірного формулювання причин звільнення в трудовій книжці. Доказів про наявність таких обставин, позивачем суду не надано. Також, суд вважає недоведеними обставини того, що [PERSON] зазнав душевних страждань, сором та приниження, які відчував у повсякденному житті при спілкуванні з дружиною та дочкою, близькими, рідними та оточуючими. Суду не надано доказів того, що його - [PERSON] стосунки у сім'ї та повсякденному спілкуванні погіршилися, і таке погіршення відбулося у зв'язку з будь-якими неправомірними діями відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про наявність у [PERSON] будь-яких негативних змін у житті, зміні стану здоров'я, ступінь страждань та докази наявності таких у позивача. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а тому вирішуючи позов в частині вимог, щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні факт спричинення моральної шкоди встановлено не було. Позивачем не доведено, що в зв'язку з обставинами на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог відбулись зміни в його житті, що виразились у вигляді переживань, погіршення його психологічного стану, втратою можливості вести звичайний для нього спосіб життя, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми заборгованості виплаченої позивачем Пенсійному фонду України, суд вважає необхідним зазначити наступне. Заборгованість перед Пенсійним фондом України виникла, оскільки позивача було поновлено на посаді, а отже у період з 01 квітня 2015 рку по 26 травня 2015 року [PERSON] працював в органі державної влади і отримував пенсію, що суперечить нормам законодавства яке регулює нарахування та виплати пенсій. В період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, в силу положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» пенсія працюючим пенсіонерам не виплачувалась, а оскільки позивача було поновлено на роботі та виплачено заробітну плату за період з 11 березня 2015 року по 26 травня 2015 року, то відповідно і матеріальної шкоди йому завдано не було, Щодо того, що [PERSON] було необхідно усунути заборгованість перед Пенсійним фондом України, то остання виникла не у зв'язку з будь-якими неправомірними діями відповідача - Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Вирішуючи позов в частині необхідності стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору за раніше поданий позов суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зміну підстав та формулювання звільнення, відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] стверджує, що ним за подачу такого позову було сплачено 243 гривні , які він просить стягнути з відповідача. Натомість суд не може погодитися з правомірністю таких вимог [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Позивачем в ході судового розгляду в обґрунтування позовних вимог в цій частині було зазначено, що ці витрати(судовий збір у розмірі 243 гривні) були здійснені ним у зв'язку з розглядом іншого спору за участю цих же сторін, а тому відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України зобов'язана відшкодувати зазначені витрати у повному обсязі. Суд не погоджується з доводами позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як зазначив в своїх поясненнях позивач, питання про такі судові витрати під час закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зміну підстав та формулювання звільнення, відшкодування моральної шкоди не вирішувались. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, в конкретному випадку, суд дійшов висновку, що позивачем порушено порядок звернення до суду в частині вирішення питання про судові витрати, оскільки таке питання повинно вирішуватись шляхом ухвалення відповідного додаткового процесуального рішення, після розгляду цього питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, що брали участь у справі і не може бути предметом розгляду в самостійному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed