Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської Ради, яким просив встановити факт його проживання з [PERSON], померлою [INFO], однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 1990 року по день її смерті. Визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В заяві [PERSON] зазначив, що з 1990 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], спочатку винаймаючи житло, а з 1992 року у квартирі [ADDRESS], яка належала на праві власності батьку [PERSON], [PERSON] З померлою вони вели спільне господарство та бюджет, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки подружжя. Шлюб не зареєстрували, оскільки, були уже у зрілому віці, та не вбачали в цьому потреби. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яку [PERSON] прийняла, оскільки фактично вступила в володіння майном, так як на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з ним за адресою спадкового майна, та звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, при цьому правовстановлюючі документи на спірну квартиру, у встановленому законом порядку не оформила. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] та грошових вкладів. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак Постановою нотаріуса від 06.05.2016 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено по причині відсутності документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем та оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, та у їх задоволені просив відмовити за необґрунтованістю, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання з померлою [PERSON] однією сім'єю, а як наслідок виникнення його права як спадкоємця. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON] дослідивши письмові матеріали справи, копію спадкової справи №07/2016, заведеної після смерті [PERSON] та спадкової справи №675/96 заведеної після смерті [PERSON], суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на праві власності, на підставі Договору купівлі-продажу №3-3461 від 17.06.1992 року належала квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтва про смерть [NUMBER] від 12.11.1996 року). [PERSON] є донькою померлого [PERSON], (Свідоцтва про народження [NUMBER] від 23.06.1953 року). На момент смерті батька [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала з ним у квартирі [ADDRESS], що підтверджується Довідкою Ф-3 №1079 від 03.04.2016 року. 24.12.1996 року [PERSON] звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що було заведено спадкову справу №675/96. Однак свідоцтво про право власності на спадщину не отримала. З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON], з урахуванням положень ст..549 ЦК УССР фактично прийняла спадщину, після смерті батька, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована з ним, а в подальшому володіла та користувалася спірною квартирою. Також судом встановлено, що [PERSON] став проживати з 1990 року однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство, спочатку винаймаючи житло, а з 1996 року у квартирі [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть [NUMBER] від [INFO]. Факт спільного проживання позивача з [PERSON] та ведення спільного господарства знайшов своє підтвердження, як показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] так і письмовими доказами - актами про проживання від 02.12.2015 року. Суд, згідно положень ст..256 ЦПК України розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями ст.3 ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до п.6 Прикінцевих положень СК України цей кодекс регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, тоб-то відносини, які виникли з 01 січня 2004 року. Сімейний кодекс України не має зворотної сили, тобто він не може поширюватись на відносини, які виникли до цього моменту. Приймаючи до уваги вищевикладене, надані [PERSON] докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання позивача однією сім'єю з [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак лише в частині визнання періоду проживання однією сім'єю з 01.01.2004 року по [INFO], оскільки за діючим законодавством України до 01.01.2004 року встановлення факту проживання однією сім'єю осіб без реєстрації шлюбу не передбачалось. Вирішуючи вимоги, щодо визнання права власності на спірну квартиру, суд виходить з наступного. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка фактично належала їй після смерті батька [PERSON]. Положеннями ст..1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п.21 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Таким чином, позивач набув право спадкування після смерті [PERSON], як спадкоємець за законом четвертої черги Відповідно до ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, у строк, передбачений ст..1270 ч.1 ЦК України [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було відмовлено, зокрема і по причині ненадання оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідно до положень ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Інші спадкоємці, після смерті [PERSON] відсутні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спадкові права позивача порушені та підлягають поновленню, шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: partial