Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В травні 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з даним позовом до відповідача Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва про виділення та виплату персоніфікованих часток пайового фонду орендного підприємства та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що вони працювали співробітниками лабораторії інженерних споруд і спеціальних будівельних робіт у відповідача на Орендному підприємстві Науково-дослідний інститут будівельного виробництва (ОП НДІБВ) та мали паї працівника орендного підприємства. Позивачі вказують, що відповідач є юридичною особою, створений у формі Орендного підприємства на добровільних засадах рішенням конференції трудового колективу Науково-дослідного інституту будівельного виробництва, заснованого на державній власності. Орендне підприємство діє на підставі Статуту та договору оренди до припинення строку дії останнього і є правонаступником державного або комунального підприємства, організації, на базі яких воно створене, або у частині прав та обов'язків, пов'язаних з діяльністю переданого в оренду структурного підрозділу. Як зазначають позивачі наказом № 87-К від 08.09.2009 року [PERSON] 09.09.2009 року був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням. Наказом № 96-К від 29.09.2009 року [PERSON] 30.09.2009 року був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпПУ у зв'язку із закінченням строку роботи. За Статутом Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва, у випадку звільнення працівників, їм передбачена виплата своєї частки дольового фонду. Нарахування сум пайових часток здійснювалося відповідачем персонально для кожного працівника у вигляді картки обліку паю працівника ОП НДІБВ. Облік паю здійснювався за роками, починаючи з другого року роботи працівника до його звільнення. Але на час звільнення позивачів, працівникам НДІБВ [PERSON] та [PERSON] пайові частки, починаючи з 2006 року до дати звільнення не нараховувалися, не визначалися та виплачені не були. Враховуючи вищевикладене, а також те, що невиконання умов по виплаті персоніфікованих часток пайового фонду врегулювати у позасудовому порядку не вдається, позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2013 року роз'єднано у самостійні провадження позовні вимоги [PERSON] до Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва про виділення та виплату персоніфікованих часток пайового фонду орендного підприємства та позовні вимоги [PERSON] до Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва про виділення та виплату персоніфікованих часток пайового фонду орендного підприємства (а.с. 1-2). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену суму персоніфікованої частки пайового фонду підприємства у розмірі 1968,53 грн., вказуючи на те, що позивач [PERSON] був звільнений із займаної посади 30.09.2009 року, на час звільнення позивачу пайові частки, починаючи з 2006 року до дати звільнення не нараховувалися, не визначалися та виплачені не були. Внаслідок порушення прав позивача йому із-за нездійснення своєчасного розрахунку було завдано моральну шкоду, яку оцінено у розмірі 5000 грн. Представник відповідача ОП НДІБВ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування своїх заперечень послався на те, що Орендне підприємство Науково-дослідний інститут будівельного виробництва є юридичною особою, яке здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України та Статуту підприємства, затвердженого Конференцією організації орендарів протокол № 8 від 23.02.1999 року. Відповідно до Статуту підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва є суб'єктом права колективної власності, який самостійно володіє, користується та розпоряджається колективною власністю, що йому належить. Порядок формування та розподілення (персоніфікації) колективної власності орендарів Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва здійснюється на підставі Положення, затвердженого радою Орендарів ОП НДІБВ (протокол № 35 від 01.03.1996 року). Радою орендарів було прийнято рішення, яке оформлено протоколом від 29.12.2008 року № 144, про тимчасове призупинення виплат персоніфікованих часток пайового фонду підприємства співробітникам інституту, що звільняються, в зв'язку із зменшенням прибутку підприємства. В подальшому, рішенням Ради орендарів від 24.03.2010 року (протокол № 153) та від 05.04.2011 року (протокол № 157 пунк 4) дію мораторію на виплату пайового фонду було продовжено, в зв'язку із важким фінансовим станом інституту до 05.04.2012 року. Таким чином, на час звільнення позивача з інституту, діяв мораторій на виплату пайового фонду підприємства. 25.08.2011 року Радою орендарів ОП НДІБВ було прийнято рішення (протокол № 161) про зняття мораторію на виплату персоніфікованих часток. Позивачу було направлено лист, яким проінформовано про зняття мораторію та зазначено, яка сума паю підлягає до виплати, а саме - 830,33 грн. Дану суму паю було розраховано на підставі Положення про формування та розподілення (персоніфікації) колективної власності орендарів ОП НДІБВ та рішення Ради орендарів від 25.08.2011 року з урахуванням амортизації основних засобів станом на 01.08.2011 року. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди з вини відповідача. На підставі наведеного, просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши та проаналізувавши наявні в справі докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 01.04.2009 року був прийнятий на посаду провідного інженера лабораторії інженерних споруд і спеціальних будівельних робіт до Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва та 30.09.2009 року був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України (наказ № 96-К від 29.09.2009 року) (а.с. 9). Орендне підприємство Науково-дослідний інститут будівельного виробництва є юридичною особою, яке здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України та Статуту підприємства, затвердженого Конференцією організації орендарів протокол №8 від 23.02.1999 року. Відповідно до п. 3.5 Статуту підприємства член організації орендарів має право на одержання відповідної частки доходу (прибутку), який розподіляється між членами організації орендарів згідно з рішенням загальних зборів (конференцій уповноважених) організацій орендарів або Ради орендного підприємства. Згідно п. 6.2 Статуту Орендне підприємство самостійно визначає структуру джерел фінансових коштів і вирішує питання їх розподілу і використання, згідно до умов Договору, даного Статуту і нормативів платежів і відрахувань, що установлені законодавством України. Пунктом 6.3 Статуту передбачено, що із доходів, одержаних підприємством, вноситься орендна плата, відшкодовуються матеріальні і подібні до них видатки, витрати на оплату праці, сплачуються проценти за кредит, страхові внески, податки, платежі по бюджету. Прибуток, який залишився у розпорядження підприємства, використовується в інтересах орендного підприємства для створення фондів науково-технічного та соціального розвитку, фондів споживання, резервного, дольового, страхового та інших. Створення і розподіл зазначених фондів проводиться за рішенням загальних зборів ( конференції ) організації орендарів, або Радою орендарів ( у разі делегування їй цих функцій загальними зборами) (п. 6.4 Статуту). Порядок формування та розподілення (персоніфікації) колективної власності орендарів Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва здійснюється на підставі Положення, затвердженого радою Орендарів ОП НДІБВ (протокол № 35 від 01.03.1996 року) Цим Положенням передбачено, що суб'єктом права колективної власності є ОП НДІБВ, як юридична особа, а його працівники є власниками Паю, який вони одержують при виході з інституту ( п. 2.2 Положення). ОП НДІБВ самостійно володіє, користується та розпоряджається колективною власністю, що йому належить (п. 2.3 Положення). Відповідно до п. 4 Положення про формування та розподілення (персоніфікацію) колективної власності орендарів Орендного підприємства НДІБВ пай працівника є частиною Часткового фонду підрозділу, яка відповідає трудовому внеску працівника в створенні цього фонду. Розмір паю працівника підрозділу визначається пропорційно нарахованому фонду зарплати по штатному розпису з урахуванням його коефіцієнту трудового внеску в створення Часткового фонду і стажу роботи в інституті. Згідно п. 3.1 Положення частковим фондом є основні виробничі засоби, що були набуті за період оренди. Оцінка вартості колективної власності ОП НДІБВ визначається: для основних фондів - за залишковою вартістю шляхом зменшення балансової вартості на суму зносу, що обчислений за нормами амортизації на повне поновлення основних засобів з урахуванням терміну їх експлуатації. Для обігових коштів та фінансових активів - за їх балансовою вартістю за мінусом зносу малоцінних речей та таких , що швидко зношуються( п. 2.4 Положення). На засіданні Ради орендарів ОП НДІБВ було прийнято рішення, яке оформлено протоколом від 29.12.2008 року № 144, про тимчасове призупинення виплат персоніфікованих часток пайового фонду підприємства співробітникам інституту, що звільняються, в зв'язку із зменшенням прибутку підприємства з грудня 2008 року. В подальшому, рішенням Ради орендарів від 24.03.2010 року (протокол № 153) та від 05.04.2011 року (протокол № 157 пункт 4) дію мораторію на виплату пайового фонду було продовжено, в зв'язку із важким фінансовим станом інституту до 05.04.2012 року. Таким чином, на час звільнення позивача з інституту, діяв мораторій на виплату пайового фонду підприємства. З протоколу спільного засідання Ради ОП НДІБВ та керівників ОП НДІБВ від 25.08.2011 року Радою орендарів ОП НДІБВ було прийнято рішення (протокол № 161) про скасування мораторію на виплату персоніфікованих часток паїв встановлений рішенням Ради орендарів (протокол №144 від 29.12.2008 року, протокол №153 від 24.03.2010 року, протокол № 157 від 05.04.2011 року) та доручено дирекції та бухгалтерії інституту визначити розмір паїв з урахуванням їх амортизації станом на 01.08.2011 року для працівників Орендного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» для осіб, які звільнилися з ОП НДІБВ, але знаходяться в списках осіб, яким нараховано пай станом на 01.01.2008 року та спадкоємцям осіб, які знаходяться в списках станом на 01.01.2008 року. Виплату паїв виконати з урахуванням «Положення про формування та розподілення (персоніфікацію) колективної власності орендарів Орендного підприємства НДІБВ» та Постанови Кабінету Міністрів України №1170 від 22.12.2010 року. Таке ж рішення було прийнято і Вищим органом управління орендним підприємством - Конференцією трудового колективу 08.09.2011 року (протокол №18) та доручено дирекції і бухгалтерії інституту визначити розмір паїв з урахуванням їх амортизації станом на 01.08.2011 року для працівників ОП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва», для осіб, які звільнилися з ОП НДІБВ, але знаходяться у списку осіб, яким нараховано пай станом на 01.01.2008 р. та спадкоємцям осіб, які знаходяться в списках станом на 01.01.2008 р. Згідно розрахунку дольового паю, проведеного Орендним підприємством, який міститься в матеріалах справи, [PERSON] сума паю за 2005 - 2007 роки складає 1968,53 грн., а сума дольового паю з урахуванням амортизації основних засобів станом на 01.08.2011 року складає 1968,53 х 0,4218 = 830,33 грн. Таким чином, сума дольового паю позивач була нарахована з урахуванням амортизації основних засобів станом на 01.08.2011 року, тобто відповідно до ухвалених рішень Ради орендарів Орендного підприємства «НДІБВ» від 25.08.2011 року та протоколу №17 зборів трудового колективу ОП НДІБВ від 13.04.2011 року, які містяться в матеріалах справи. Зазначені рішення в установленому законом порядку не скасовані та чинні, а тому підлягали виконанню. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд не погоджується з твердженнями позивача та його представника щодо неправомірних дій відповідача при проведенні розрахунку дольового паю з урахуванням амортизації основних засобів по нарахованим паям станом на 01.08.2011 року, оскільки їх доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягненню з відповідача на користь позивача персоніфікованої частки пайового фонду у розмірі 830,33 грн. Обговорюючи законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень, суд приходить до висновку, що вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженості честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Беручи до увагу те, що позивачем не надано будь-яких підтверджень факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, у стягненні на його користь моральної шкоди слід відмовити повністю за безпідставністю вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: partial