Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

В серпні\~2017\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просила стягнути\~з [PERSON]\~та [PERSON]\~на її\~користь грошові\~кошти в\~національній валюті\~України у\~сумі 1967200,88\~грн.\~з кожної\~з них,\~а також\~стягнути з\~них судові\~витрати.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказала\~на те,\~що 18\~вересня 2015\~року Красногвардійським\~районним судом\~м.\~Дніпропетровська було\~ухвалено рішення\~у справі\~№ 204/1437/15-ц, яке набрало законної сили, і яким з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] - 3934401,76 грн. На підставі виконавчого листа № 204/1437/15-ц від 07.12.2015, заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] 21.12.2015 року було відкрите виконавче провадження по стягненню 3934401,76 грн. Разом з тим, 22 листопада 2016 року боржник, [PERSON], помер. На виконання п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження № 49699792 було закінчене, у звязку із смертю боржника. Таким чином, примусове стягнення боргу з [PERSON] здійснено не було. Загальна сума боргу на теперішній час складає 3934401,76 грн., з яких: 3240000,00 грн. - сума основного боргу; 655726,18 грн. - пеня; 35021,58 грн. -3%; 3654,00 грн. - судовий збір. В той же час, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому, повернення боргу має бути здійснене спадкоємцями боржника, його дружиною - [PERSON], а також дочкою - [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги останньої та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відзиву на позов не подали. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у цивільній справі № 204/1437/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, - було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 3240000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 655726 грн. 18 коп., три проценти річних в розмірі 35021 грн. 58 коп. та судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп., а всього 3934401 грн. 76 коп. (а.с.5-6). При цьому, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у цивільній справі № 204/1437/15-ц було залишено без змін (а.с.7-8). Таким чином, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у цивільній справі № 204/1437/15-ц набрало законної сили 19 листопада 2015 року. На підставі зазначено рішення, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 07.12.2015 року був виданий відповідний виконавчий лист № 204/1437/15-ц, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми основного боргу в розмірі 3240000 грн. 00 коп., пені в розмірі 655726 грн. 18 коп., три проценти річних в розмірі 35021 грн. 58 коп. та судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп., а всього 3934401 грн. 76 коп., який (виконавчий лист) перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за ВП № 49699792. Разом з тим, постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 03.01.2017 року було закінчене виконавче провадження № 49699792 (а.с.9). Підставою для винесення такої постанови стала та обставина, що [PERSON] помер 22 листопада 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть [PERSON] І-КИ № 719910 від 23.11.2016 року, актовий запис № 2445, про що зазначено в самій постанові начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 03.01.2017 року. З урахуванням вищевказаного, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у цивільній справі № 204/1437/15-ц станом на теперішній час не виконано. Позивач звернулася до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відповідачі у даній справі, [PERSON] та [PERSON], є дружиною (вдовою) та дочкою померлого боржника, які прийняла спадщину після його смерті, у звязку з чим, вони повинні виконати боргові зобовязання померлого, як його спадкоємці. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Єдиним доказом, на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем надано суду ксерокопію паспорта громадянина України - боржника, [PERSON], яка (ксерокопія) належним чином не завірена, і в якій мається напис про те, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 12.01.1993 року (а.с.110). В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Але ж, позивачем не було доведено суду належними та допустимими доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, що відповідачі, дійсно, є дружиною (вдовою) та дочкою відповідно померлого боржника - [PERSON], померлого 22 листопада 2016 року. Зокрема,\~суду не\~надані відповідні\~свідоцтва про\~шлюб/народження,\~або копії\~актових записів\~тощо. При цьому, стороною позивача не заявлено про виниклі труднощі в отриманні таких доказів та не заявлено в суді клопотання про витребування чи забезпечення таких доказів. В свою чергу, положеннями ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином, з урахуванням чинної на момент розгляду справи норми закону щодо диспозитивності цивільного судочинства, судом було вжито всіх допустимих способів захисту прав позивача, а позивач, в свою чергу, розпорядився своїми правами на власний розсуд. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду\~на вищевказані\~положення чинного\~законодавства,\~позивачем не\~доведені суду\~належними та\~допустимими доказами\~факти,\~які викладені\~нею в\~її позовній\~заяві,\~зокрема,\~що [PERSON]\~та [PERSON],\~є дружиною\~(вдовою)\~та дочкою\~померлого боржника\~-\~[PERSON], померлого 22 листопада 2016 року. А також, окрім всього вищевказаного, з відповіді приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.10.2017 року за вих. № 84/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 22 листопада 2016 року, 13.04.2017 року була заведена спадкова справа № 5/2017 на підставі заяви (вимоги кредитора) [PERSON] до спадкоємців померлого, про що було видано витяг за № 47432466. При цьому, зазначено, що заяв від спадкоємців [PERSON], померлого 22 листопада 2016 року, не надходило (а.с.66). Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суду не доведено, що відповідачі є спадкоємцями померлого боржника, крім того, з відповіді нотаріуса вбачається, що відповідачі не приймали спадщину після смерті [PERSON], померлого 22 листопада 2016 року, а зворотного позивачем не доведено, як не доведено й того, що відповідачі отримували якесь майно після померлого у натурі. Тому, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на самих лише припущеннях та відповідних доказів суду надано не було. А як було зазначено вище, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких\~обставин,\~з урахуванням\~всього вищевказаного,\~дослідивши наявні\~в матеріалах\~справи докази,\~суд вважає\~необхідним відмовити\~позивачеві в\~задоволенні її\~позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] повністю. Крім того, оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення заборгованості із спадкоємців боржника, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на її користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed