Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

В червні 2016 року до суду звернувся [PERSON] з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18 лютого 2012 року. В період шлюбу відповідач за її особисті кошти придбала земельну ділянку, розташовану за адресою: смт.Варва, вул.\~Зоряна, 11 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У період шлюбу, за спільні кошти подружжям на вказаній земельній ділянці було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір про право власності на вказаний будинок. Зважаючи на це, позивач просив суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд розташований за адресою : смт.Варва, вул.\~Зоряна 11 та право власності на ? частину земельної ділянки за вказаною адресою. Ухвалою суду від 09 вересня 2016 року частина позовних вимог щодо визнання права власності на ? частину земельної ділянки була залишена без розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що земельна ділянка для будівництва була придбана відповідачем під час шлюбу за її особисті кошти. На вказаній земельній ділянці знаходились будівельні матеріали. Вказане майно було придбано за 10000 євро, і це були спільні кошти подружжя, подаровані їм на весілля. Сторони проводили будівництво під час шлюбу за спільні кошти для проживання сім»ї, адже позивач працював. Частки у спільному майні подружжя є рівними. Вартість домоволодіння на час розгляду справи, встановлену експертом визнав. Пояснив, що відповідач не укладала договору купівлі продажу нерухомого майна, оскільки на той момент прийняття в експлуатацію домоволодіння не відбувалось. Застереження у договорі купівлі продажу земельної ділянки у п 5.13 є опискою, а усунути її можливо лише за звернення сторін договору, втім, вони не звертались до нотаріуса з цього питання. Оскільки майно було набуте подружжям під час шлюбу, за спільні сумісні кошти, частки у майні подружжя є рівними, тому просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що під час перебування у шлюбі вона за особисті кошти придбала земельну ділянку, на якій розташовувались будівлі - літня кухня, гараж, 2 сараї погріб та вбиральня. Купівля продаж земельної ділянки відбувалась шляхом укладання договору купівлі продажу, посвідченого у нотаріуса. Ії чоловік був присутній при укладанні цього договору та нотаріус посвідчував його заяву, щодо підтвердження факту, що ділянка купується за особисті кошти відповідача. При цьому, дійсна вартість купівлі-продажу земельної ділянки та споруд на ній становили 10000 євро, які були її особистими коштами. Під час купівлі продажу земельної ділянки колишня власниця споруд передала відповідачу технічний паспорт, станом на 2008 рік та договори на електро-, водо-, газо- постачання. В подальшому разом із чоловіком вони збудували 2-й поверх будинку (над літньою кухнею), та вона оформила документи на будинок. Кошти під час будівництва були надані її батьками, оскільки позивач працював, виплачував кредит та аліменти на дітей від попереднього шлюбу, вона ж знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною. Будівництво здійснювали особи, яких наймали для виконання будівельних робіт. Пояснити, яка кількість та вартість будівельних робіт та здійсненої добудови відповідач не змогла, пославшись на складність у обрахунках, пояснити, чи укладався договір купівлі продажу нерухомого майна не змогла, оскільки не памятає цих обставин. Представник відповідача пояснила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. Подружжя має спільну неповнолітню доньку. Земельна ділянка була придбана за особисті кошти відповідача, що під час купівлі-продажу підтвердив позивач. Вказаний договір містить пункт 5.13 в якому вказано, що разом із договором укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Будинок було введено в експлуатацію відповідачем та отримано свідоцтво про право власності на імя відповідача. Технічний паспорт на будинок складений у 2008 року вважає доказом того, що майно набуло статусу обєкта нерухомості. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, експерта, дослідивши матеріали справи, та витребувані для огляду документи встановив наступне. 18 лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Варвинського районного управління юстиції, актовий запис №08 (а.с. 7, 37). Від шлюбних стосунків у сторін народилась дитина - [PERSON], 09 серпня 2012 року (а.с. 34, 37). Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 37). 25 липня 2012 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 15-16), розташованої за адресою: смт.Варва Чернігівської області вулиця Зоряна, 11, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, кадастровий номер 7421155100:01:006:0684 за 14174,00 гривні. У п.5.1 міститься умова, про те, що на момент укладання договору покупець перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який своєю заявою від 25 липня 2012 року, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом, дає свою згоду на купівлю вказаної земельної ділянки за її особисті кошти. П. 2.2. передбачено, що сторони підтвердили факт повного розрахунку за договором. У відповідності до п.5.13. договору одночасно з укладанням цього договору було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого на відчужуваній земельній ділянці. У відповідності до довідки, виданої 04 липня 2012 року виконавчим комітетом Варвинської селищної ради [PERSON] земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в смт.Варва по вул. Зоряна, 11 вільна від забудови (а.с. 114). Як вбачається із відповіді на адвокатський запит від 19 вересня 2016 року, наданої архівним відділом Варвинської РДА Чернігівської області, в архівних фондах відділу за 2003-2012 роки не виявлено рішення про видачу гр..[PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок або літню кухню, розташовані за адресою: Чернігівська область, смт.Варва, вул.\~Зоряна, буд.11. Із оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на нерухоме майно будинок 11 по вул.\~Зоряній в смт.Варва вбачається наступне. Згідно до будівельного паспорту на будівництво житлового будинку та господарсько-побутових будівель за адресою смт.Варва, вул.\~Зоряна, 11, отриманого забудовником - [PERSON], існував проект забудови земельної ділянки, і будівництво дозволено рішенням виконкому Варвинської селищної ради №104 від 01.06.1995 року. Згідно до експлікації передбачалось зведення житлового будинку, господарської будівлі та гаражу. 25 січня 1995 року відбулось встановлення межі земельної ділянки в натурі, що підтверджується відповідним актом. Первинна технічна інвентаризація та оцінка відбулась на замовлення [PERSON] для підключення до газопроводу літньої кухні, що підтверджується замовленням [PERSON]М, №8864. Відповідно до технічного паспорту на господарсько-побутові будівлі (л.кухня) на вказаній земельній ділянці станом на 11 червня 2008 року знаходились літня кухня під літ Б-1, гараж літ. Б1-1, сарай літ. Б11-1, погріб під Б1-1. Роками побудови вказаних споруд зазначено 2003 рік. Вартість вказаного майна визначена в розмірі 140882 грн. 16 жовтня 2012 року [PERSON] отримала будівельний паспорт на будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд в смт.\~Варва, вул.\~Зоряна, 11. У відповідності до декларації про готовність обєкта до експлуатації від 29 травня 2014 року, [PERSON] подала вказану декларацію зареєстровану інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області, на будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, смт.Варва, вулиця Зоряна, 11, код 1110.3, ІІ категорії складності. Повідомлення про початок виконання будівельних робіт зареєстровано інспекцією ДАБК у Чернігівській області у грудні 2012 року серія ЧГ номер 06212502115. Датою закінчення будівництва є лютий 2014 року. Строк введення обєкта в експлуатацію травень 2014 року (а.с. 116-118). Вказана інформаціє є загальнодоступною та міститься на офіційному сайті ДАБК. Станом на 21 лютого 2014 року КП Прилуцьке міжміське БТІ виготовило технічний паспорт на спірний житловий будинок, за замовленням [PERSON] відповідно до якого на земельній ділянці розташовані будинок літ. А-2 рік побудови 2003-2013, гараж літ. Б-1 2003 р.п., погріб літ. Пг1 2003 р.п., сарай літ. Б-1 2003 р.п., вбиральня літ. У1 2013 р.п., огорожа літ. N1, ворота літ. N2 (а.с. 11-13). Згідно із планом будинку (а.с. 12) будинок має 2 поверхи. Із акту поточних змін, що міститься у матеріалах інвентаризаційної справи вбачається, що 21.02.2014 року при виході на ділянку було проведено обстеження господарських будівель: літня кухня Б-1, переобладнано під будинок згідно будівельного паспорту. Рішенням виконавчого комітету Варвинської селищної ради від 24 червня 2014 року №76 присвоєно поштову адресу житловому будинку загальною площею 91.2 кв.м. житловою 33.3 кв.м. та господарських будівель і споруд, гр.. [PERSON] закінченого будівництвом готовим до експлуатації у відповідності до декларації про готовність обєкта до експлуатації від 29.05.2014 Чернігівська область, смт.Варва, вул.\~Зоряна 11 (а.с. 115). Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано право власності на спірний будинок реєстраційною службою Варвинського РУЮ Чернігівської області (а.с. 35). Державна реєстрація відбулась 07 серпня 2014 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) №14977492, що вбачається із витягу №25269478 (а.с. 36). Аналогічна інформація підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 15). Згідно до висновку експерта [PERSON] від 29.07.2016 року (а.с. 60 93), ринкова вартість обєкта оцінки становить 493991 грн.; ринкова вартість будівель літньої кухні (Б-1), сараю (Б11-1), гаражу (Б1-1), розташованих за адресою Чернігівська область, Варвинський район, смт.Варва, вул.\~Зоряна, 11 станом на 05 липня 2012 року становить 124400 грн. В судовому засіданні експерт [PERSON] надаючи пояснення по наданому ним висновку на питання представника позивача пояснив, що при виконанні висновку за другим запитанням, він визначав рік побудови та момент введення в експлуатацію літньої кухні та інших господарських будівель за матеріалами інвентаризаційної справи. Актів введення в експлуатацію згадуваних будівель та декларації про закінчення будівництва інвентаризаційна справа не містила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що будівництво за адресою: смт.\~Варва, вул.\~Зоряна, 11 відбувалось з метою спорудження житла для її сина, однак, після його смерті вона вирішила продати це майно. Земельна ділянка була приватизована, на ній будувалась одна будівля, що складалась з літньої кухні, гаражу, сараю під одним дахом. Ці будівлі були господарськими будівлями, до будинку, який планувалось побудувати поряд. До експлуатації будівлі здані не були. Однак, за умови добудови літньої кухні, встановлення опалення, виконання інших необхідних робіт, вона могла слугувати тимчасовим помешканням. До будівлі були підключені газ, світло та вода. Земельну ділянку перед купівлею оглядала відповідач [PERSON], її батьки та позивач по справі. Під час оформлення документів у нотаріуса були присутні свідок, її чоловік, [PERSON], її батьки, [PERSON] Чи укладався договір купівлі-продажу будівель свідок пояснити не змогла, оскільки юридичною стороною будівництва і купівлі-продажу займався її чоловік, а вона лише підписувала необхідні папери. Пояснила, що розрахунок за купівлю-продаж здійснював її чоловік та батько [PERSON] Ціна купівлі продажу землі та будівництва становила близько 82-83 тисяч гривень. Зважаючи на встановлені судом факти, усні пояснення сторін та обставини, викладені у позовній заяві, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір щодо визнання права власності на майно, що є спільною власністю подружжя. Означені правовідносини регулюються зокрема відповідними статтями Сімейного Кодексу України. Так, ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зважаючи на характер спору, окремим питання є момент набуття спірного майна. Досліджуючи вказані обставини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Стаття 379 ЦК визначає, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з положеннями ст.380 ЦК житловий будинок як обєкт права власності це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно повязаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного обєкта. Згідно до ч.5 ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 19.04.2014 року, проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Аналізуючи заперечення сторони відповідача вбачається, що основним аргументом невизнання позову є те, що відповідачем разом із земельною ділянкою було за особисті кошти придбано обєкт нерухомості, який в подальшому було добудовано, і відповідно, позивач не має права на вказане майно. Однак, із вказаною позицією відповідача погодитись не можливо. Так, для попереднього забудовника [PERSON] у відповідності до діючих нормативних актів існувала необхідність вжити заходів для прийняття обєкта будівництва до експлуатації та оформлення права власності на житловий будинок або оформлення права власності на обєкт незавершеного будівництва. Втім, як вбачається з досліджених в судовому засіданні документів, попередній забудовник таких дій не вчинила, що підтвердила в судовому засіданні. За таких умов, обєкти, що не набули відповідного статусу, та будувались на земельній ділянці суд сприймає як сукупність будівельних матеріалів, а не як обєкт незавершеного будівництва або обєкт нерухомості. Крім того, досліджуючи характер згадуваного будівництва можливо зробити висновок, що на земельній ділянці будувались господарсько-побутові будівлі, а не житловий будинок, що підтверджувала свідок [PERSON] та відображено у технічному паспорті від 2008 року. Навпроти, відсутність будь-яких документів про підтвердження права власності на нерухоме майно попередньому власнику земельної ділянки [PERSON], оформлення відповідачем під час шлюбу нового будівельного паспорту, повідомлення про початок будівництва у грудні 2012 року, подання декларації про завершення будівництва у 2014 році та отримання свідоцтва про право власності та відповідна його реєстрація, дає підстави вважати, що будівництво обєкту нерухомості житлового будинку розпочато та завершено під час перебування сторін у шлюбі. За цих обставин, суд критично сприймає як висновок експерта в частині встановлення вартості обєкта нерухомості станом на 2012 рік, пояснення відповідача та застереження щодо укладання договору купівлі продажу житлового будинку у договорі купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки вони суперечать встановленим обставинам справи. Досліджуючи мету створення спірного майна, суд вказує, що як представником позивача так і відповідачем зазначалось, що будівництво житлового будинку відбувалось для спільного проживання сторін. Більш того, сторонами не оспорювався той факт, що з моменту укладання шлюбу до 2014 року вони спільно, разом із дитиною проживали у батьків позивача в с.Озеряни, а з 2014 року почали поживати у спірному будинку. При цьому, відповідач вказала, що сторони не проживали у спірному будинку через здійснення у ньому ремонтних робіт. Що дає підстави вважати встановленими саме такі обставини справи. Вирішуючи питання щодо того, чи є спірне майно спільним майном подружжя суд зазначає наступне. Із змісту ст. 60 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). А кожна річ, набута за час шлюбу, крім передбачених випадків, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином Закон встановлює приюдицію режиму майна, набутого за час шлюбу. Однак, ст. 57 СК України визначає види майна, що є особистим майном подружжя. Так, доводи відповідача ґрунтуються на тому, що вказане майно було придбано за її особисті кошти, і на підтвердження цього суду було надано договір про купівлю-продаж за особисті кошти земельної ділянки, однак предметом спору є житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, який як встановлено судом, був збудований за час шлюбу, і будь-яких доказів на обґрунтування того, що це майно набуте відповідачем за її особисті кошти суду не надано. Більш того, із усних пояснень сторін вбачається, що позивач працював та отримував дохід, відповідач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, будівництво житлового будинку відбувалось протягом двох років перебування подружжя у шлюбі. За таких обставин, суд вважає, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя. Аналізуючи розмір часток, сторін у спільному майні суд вважає їх рівними, оскільки відповідач не надала належних доказів того, що разом із придбаною за її особисті кошти земельною ділянкою, вона саме за її особисті кошти придбала будівельні матеріали, які знаходились на вказаній земельній ділянці, а частка цих матеріалів з врахуванням вартості виконаних робіт суттєво вплинула на розмір часток у праві спільної сумісної власності. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат,

Outcome: approved