Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON], який помер 14 листопада 2016 року. 12 лютого 2012 року у них народилася донька, однак у свідоцтві про народження записано, що батьком є [PERSON], хоча батьком являвся [PERSON] Тому прохала визнати [PERSON] батьком [PERSON] та зобовязати Шевченківський відділ реєстрації актів громадського стану внести зміни в Книгу реєстрації народжень. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2017 року визнано [PERSON], який помер 14 листопада 2016 року, батьком [PERSON], [INFO]. Зобовязано Шевченківський відділ реєстрації цивільного стану Полтавського міського управління юстиції внести зміни в Книгу реєстрації народжень, актовий запис №228 від 29 лютого 2012 року, про народження дитини [PERSON], змінивши в графі батько - «Муштанов Сергій Павлович» на «Шикимака Сергій Павлович» та змінивши в графі прізвище дитини «»Муштанова» на «Шикимака». В апеляційній скарзі [PERSON], яка не брала участі у справі, прохала рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказувала, що рішенням суду порушуються її права, вона є офіційної дружиною померлого [PERSON], після якого відкрилася спадщина, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину в звязку наявністю інших спадкоємців, зокрема [PERSON], батьківство якої було встановлено оскаржуваним рішенням. Вказувала, що Шевченківський відділ РАЦС Полтавського міського управління юстиції не є належним відповідачем у справі, а вона, як спадкоємець першої черги, умисно не була залучена до участі в справі, що позбавило її право на справедливий суд, задавати питання свідкам , подавати свої докази заперечувати батьківство. Не враховано судом, що позивачка мала статус одинокої матері та отримувала соціальну допомогу як одинока матір. Заслухавши доповідь судді-доповідача, беручи до уваги межі перегляду справи, перевіривши зазначені апелянтом обставини апеляційний суд вважає, що скаргу належить задовольнити, зважаючи на таке. У відповідності з вимогами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. За змістом частини 1 статті 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках. Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2016 року помер [PERSON], який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно: грошові кошти на банківських рахунках та транспортні засоби. Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.07.2017 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про спадщину, оскільки наявний спір щодо спадкового майна між [PERSON] та матірю малолітньої [PERSON]С ( визнано батьківство за оскаржуваним судовим рішенням) - [PERSON]. Таким чином визнання батьківства за судовим рішенням впливає на обсяг прав та обовязків апелянта у справі. У відповідності з вимогами ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. З поданої позовної заяви вбачається, що відповідачем визначено Шевченківський відділ РАЦС Полтавського міського управління юстиції. Однак у відповідності з типовим положенням про відділи державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.04.2016\~ № 1079/5 відділи РАЦС не можуть бути відповідачами у справах про встановлення факту батьківства оскільки вони лише вчиняють реєстраційні дії. Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що Шевченківський відділ РАЦС Полтавського міського управління юстиції порушував права позивачки. В даному випадку належним відповідачем у справі є спадкоємці померлого [PERSON] оскільки судове рішення прямо впливає на обсяг їх прав та обовязків. Визнання батьківства позивачка мотивувала необхідністю оформлення пенсії у звязку з втратою годувальника. Разом з тим відповідні органи Пенсійного фонду чи органи соціального захисту населення до участі в справі взагалі не залучалися жодних позовних вимог до них не заявлялося. Позивачем не доведено ту обставину, що встановлення факту батьківства необхідно саме для отримання соціальних допомог, а апелянтом, шляхом надання належних доказів ( постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії) доведено той факт, що встановлення факту батьківства необхідно було саме для отримання спадщини. У відповідності з вимогами ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні питання про його цивільні права та обовязки має право на справедливий суд. Цивільно процесуальним Кодексом України визначено обсяг процесуальних прав та обовязків сторін. Цей обсяг при розгляді справи в місцевому суді є більш ширшим чим в суді апеляційної інстанції. Ефективним способом захисту цивільних прав та обовязків апелянта є можливість прийняти участь при розгляді справи в місцевому суді. Предявивши позов до неналежних відповідачів позивач диспозитивно розпорядився своїми правами , взявши на себе всі ризики при розгляді питання щодо захисту своїх порушених чи оспорюваних прав. З врахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, так як позов предявлений не до належного відповідача, що не позбавляє можливості позивачку повторно звернутися до суду до належних відповідачів з даним позовом. Задовольняючи позовну заяву та визнаючи [PERSON] батьком [PERSON] місцевий суд при вирішенні спору керувався вимогами с т. 125,128, 135 СК України при цьому взагалі не звернув увагу , що згідно із ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства, а не визнання живої особи батьком ( ст. 128 СК ), може бути встановлений за рішенням суду. Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для оцінки судом апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги щодо достатності доказів для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed