Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та стягнення моральної шкоди в якому просила ухвалити рішення, яким зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Комсомольська правда - Україна» у газеті «Комсомольська правда в Україні» на протязі місяця з дня набрання рішенням законної сили, в розділі «Особый случай» на сторінці № 7, здійснити спростування інформації, яка викладена у статті під назвою «Папа, а для чего я живу? Чтобы меня били? Я не хочу ходить в школу!» щодо дій [PERSON], яка не відповідає дійсності, а саме (російською мовою): - [PERSON] схватила его за шею, ругалась, тряхнула ним, ударила о шкаф затылком, потом потащила в соседний кабинет, ударила рукой по лбу, потом за шею приволокла обратно и усадила на место, - рассказывает [PERSON](отец [PERSON]). Ребенок рыдал, она его еще и по губам треснула, обозвала и сказала мальчику, с которым они ссорились, ударыть Илью. Ну и тот при всем классе дал ему по голове. В конце урока классный руководитель пригрозила ученикам, мол, если кто родителям расскажет - будет переведен в интернат.», тим самим шрифтом, що опублікована стаття під назвою «Папа, а для чего я живу? Чтобы меня били? Я не хочу ходить в школу!» в номері газети № 61 від 21.03.2015 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Комсомольська правда - Україна» на її, [PERSON] користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що засновником Газети «Комсомольська правда в Україні» є Приватне акціонерне товариство «Комсомольська правда-Україна». 21.03.2015 року Газета «Комсомольська правда в Україні» надрукувала статтю «Папа, а для чего я живу? Чтобы меня били? Я не хочу ходить в школу!». Автор цієї статі [PERSON]. В даній статі, яка написана російською мовою, йде мова про наступне: - [PERSON] схватила его за шею, ругалась, тряхнула ним, ударила о шкаф затылком, потом потащила в соседний кабинет, ударила рукой по лбу, потом за шею приволокла обратно и усадила на место, - рассказывает [PERSON] (отец [PERSON]). - Ребенок рыдал, она его еще и по губам треснула, обозвала и сказала мальчику, с которым они ссорились, ударить Илью. Ну и тот при всем классе дал ему по голове. В конце урока классный руководитель пригрозила ученикам, мол, если кто родителям расскажет- будет переведен в интернат.». У статті [PERSON] зі слів [PERSON], фактично звинуватила її у злочині проти малолітньої дитини, а саме нанесення легких тілесних ушкоджень. На підтвердження даних викладених у статті [PERSON] не посилається на жодний доказ, крім показань зацікавленої особи, а саме [PERSON]. У свою чергу [PERSON] та [PERSON] (батьки [PERSON]) звернулись до управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради з заявами з проханням розібратись у ситуації, яка виникла 26.02.2015 року. На підставі заяв батьків 13.03.2015 року була створена комісія щодо розгляду звернень батьків. Згідно акту № 1 від 20.03.2015 року комісії було встановлено наступне: «26 лютого 2015 року під час проведення уроку з природознавства в 1-в класі вчитель [PERSON], розмовляючи по телефону, відволіклась від навчального процесу і в цей час між учнями першого класу сталася бійка, під час якої [PERSON] вдарив пеналом по голові [PERSON] на очах у вчителя. Вчитель зробила зауваження [PERSON], зажадала, щоб він підвівся. [PERSON] не відреагував на зауваження вчителя [PERSON] і тоді вчитель, схопивши [PERSON] за руку, підвела його та відвела у куток. [PERSON] став кричати, плакати. Вчитель запропонувала йому зайти до спальні та заспокоїтися. Хлопець послухався, пішов до спальні, де знаходився декілька секунд, заспокоївся і за порадою вчителя зайняв своє місце за партою, повернувся і продовжив працювати на уроці.». Зі змісту вищезазначеного акту вбачається, що ніяких тілесних ушкоджень [PERSON] не наносила. Данні опубліковані в газеті не відповідають дійсності, принижують її честь та гідність і спричинили їй моральну шкоду. У школі вона працює з 1981 року, дуже любить свою роботу. Виховання дітей це її призвання, за весь час своєї роботи вона виховала не одне покоління дітей і ці діти з задоволенням приводять до школи вже своїх дітей і бажають, щоб їх вчила саме вона. Після даної статті її репутація, як вчителя, у очах батьків фактично порушена. Вона постійно змушена виправдовуватись перед батьками і своїми колишніми учнями, що вона не той «монстр», який може підняти руку на дитину, а нормальний і адекватний вчитель, який ні за якої обставини не підніме руку на дитину. Тираж газети становить 93200 екземплярів. Дана газета розповсюджується по всієї Україні. Моральну шкоду вона оцінює у 10000 грн., у звязку з вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] та його адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник [PERSON] «Комсомольська правда-Україна» у судове засідання не зявився. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін та їх представників, малолітніх свідків [PERSON] та [PERSON] допитаних в присутності своїх матерів, малолітнього свідка [PERSON] допитаного в присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно діючого законодавства захист прав честі, гідності та ділової репутації, здійснюється цивільно-правовими засобами. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі та гідності (ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Окремі нормативні акти також розглядають честь, гідність та ділову репутацію як обєкт охорони та захисту. У статті 47 Закону України «Про інформацію» зазначено, що відповідальність за порушення законодавства про інформацію несе особа, винна в розповсюдженні відомостей, які не відповідають дійсності, принижуючи честь та гідність особи. Стаття 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації України», надає громадянам, юридичним особам і державним органам, а також законним представникам право вимагати від редакції засобу масової інформації опублікування ним спростування цих відомостей, які не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. На підставі ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 даної статті, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що дійсно 21 травня 2015 року у друкованому засобі масової інформації Газеті «Комсомольська правда-Україна» була надрукована стаття російською мовою під назвою: «Папа, а для чего я живу? Чтобы меня били? Я не хочу ходить в школу!». В позовній заяві позивачка вказує, що в даній статі, яка написана російською мовою, йде мова про наступне: - [PERSON] схватила его за шею, ругалась, тряхнула ним, ударила о шкаф затылком, потом потащила в соседний кабинет, ударила рукой по лбу, потом за шею приволокла обратно и усадила на место, - рассказывает [PERSON] (отец [PERSON]). - Ребенок рыдал, она его еще и по губам треснула, обозвала и сказала мальчику, с которым они ссорились, ударить Илью. Ну и тот при всем классе дал ему по голове. В конце урока классный руководитель пригрозила ученикам, мол, если кто родителям расскажет -будет переведен в интернат.». Дані опубліковані в газеті не відповідають дійсності, принижують її честь та гідність і спричинили їй моральну шкоду, оскільки вона змушена виправдовуватися перед батьками та своїми колишніми учнями, що вона не той «монстр», який може підняти руку на дитину, а нормальний і адекватний вчитель, який ні за яких обставин не підніме руку на дитину. Разом з тим, факт нанесення тілесних ушкоджень дитині підтверджується довідкою територіального медичного об'єднання № 12 поліклініки № 1 від 26 лютого 2015 року, в якій зазначено (російською мовою): «Жалобы на побои, полученные в школе на уроке от учителя. При осмотре: на нижней губе раны, синяк на лбу, ссадина на шее справа.» А також, висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 842 [PERSON] від 02 березня 2015 року, в якому значено, що у дитини виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани нижньої губи, синця лобної області по центру, садна задньої поверхні шиї, більше праворуч, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) можливо в термін на який вказує обстежений, за своїм характером виявлені у дитини тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки на підставі пункту 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.». З метою недопущення у майбутньому таких противоправних дій, повного та всебічного розгляду та притягання винуватих осіб до відповідальності, та з проханням провести службове розслідування за фактом даного кримінального правопорушення, дружина відповідача [PERSON] зверталася з заявами про розгляд цього правопорушення до управлінь освіти та науки різного рівня. Згідно відповіді Управління науки та освіти № 103 від 20 березня 2015 року, Управлінням освіти та науки Дніпропетровської міської ради спільно з відділом освіти Самарської районної у місці ради, у підпорядкуванні якого знаходиться К3О «СШ № 129» ДМР 19 березня 2015 року комісійно вивчено питання, порушене у зверненні. Так, за результатами розгляду комісія, зустрівшись з учителем початкових класів [PERSON], прийшла до висновків: 26 лютого 2015 року під час проведення уроку з природознавства в 1-В класі вчитель початкових класів [PERSON], розмовляючи по мобільному телефону, відволіклася від навчального процесу і в цей час між учнями першого класу сталася бійка, під час якої [PERSON], вдарив пеналом по голові учня [PERSON] на очах у вчителя. Вчитель зробила зауваження [PERSON], зажадала, щоб він підвівся. [PERSON] не відреагував на зауваження вчителя [PERSON] і тоді вчитель, схопивши [PERSON] за руку, підвела його та відвела в куток. [PERSON] став кричати, плакати. Вчитель запропонувала [PERSON] зайти до спальні та заспокоїтися. Хлопець послухався, пішов до спальні, де знаходився декілька секунд, заспокоївся і за порадою вчителя зайняти своє місце за партою, повернувся і продовжив працювати на уроці. За фактом нещасного випадку 26 лютого 2015 року з учнем 1-В класу [PERSON] керівником КЗО СШ № 129 ДМР [PERSON] порушено вимоги ст. 26, 56 Закону України «Про освіту», ст. 39 Закону України «Про загальну середню освіту». Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 2.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.5 Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу в навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України від 29.12.2001 року № 616 зі змінами, внесеними наказом Міністерства освіти та науки України від 07.10.2013 року № 1365. Окрім цього комісією з'ясовано, що директором [PERSON] не проведено розслідування нещасного випадку 26 лютого 2015 року з учнем 1-В класу [PERSON], учасником навчально-виховного процесу, не складено акт за фактом нанесення тілесних ушкоджень у визначений законом термін, не направлено повідомлення про злочин до правоохоронних органів, не вжито заходів щодо гарантування безпечних умов навчання учням у майбутньому на території загальноосвітнього навчального закладу, чим порушено вимоги законодавства про охорону дитинства. Зазначені порушення стали можливими внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх посадових обов'язків керівника загальноосвітнього навчального закладу [PERSON] та відповідального фахівця відділу освіти Самарської районної у місці ради в частині здійснення відомчого контролю за діяльністю підпорядкованих закладів. Через допущення усіх вищезазначених порушень вимог законодавства щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов навчання і виховання учнів не досягнуто головної мети-забезпечення високого рівня безпеки учнів, учасників навчально-виховного процесу. З метою недопущення подібних фактів у подальшій роботі управлінням освіти та науки Дніпропетровської міської ради, відділом освіти Самарської районної у місці ради вжито наступні заходи реагування, а саме: по відділу освіти Самарської районної у місці ради видано накази: від 10.03.2015 року № 56 «Про винесення догани [PERSON] КЗО «СШ № 129 ФМП» ДМР за порушення вимог ст. 56 Закону України «Про освіту», а саме: «додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, захищати дітей, молодь від будь яких форм фізичного або психічного насильства», та від 19.03.2015 року № 65 «Про дисциплінарне стягнення [PERSON], яким оголошено догану заступнику директора виховної роботи КЗО «СШ № 129 ФМП» [PERSON] за допущені порушення функціональних обов'язків по оформленню документації з охорони праці та безпеки життєдіяльності дітей, учасників навчально-виховного процесу». Разом з тим, 19.03.2015 року заява [PERSON] була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно витягу з кримінального провадження № 12015040700000556 про те, що [PERSON] [INFO], знаходячись у приміщенні КЗО «СЗШ № 129 ФМП», яка розташована по вул. Космонавтів, 12 в м. Дніпропетровську, спричинила сину заявниці [PERSON] [INFO] тілесні ушкодження. Правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України. Так, 03.06.2015 року слідчим СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції [PERSON] від батька [PERSON] - [PERSON] отримане клопотання про залучення його, згідно ст. 59 КПК України, до провадження в якості законного представника потерпілого [PERSON] та надання можливості ознайомитись з матеріалами кримінального провадження № 12015040700000556. До наступного часу слідство по вказаній справі триває. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ст. 57-58 ЦПК України. Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову в частині зобов'язання [PERSON] «Комсомольська правда - Україна» у газеті «Комсомольська правда в Україні» на протязі місяця з дня набрання рішенням законної сили, в розділі «Особый случай» на сторінці № 7, здійснити спростування інформації, яка викладена у статті під назвою «Папа, а для чего я живу? Чтобы меня били? Я не хочу ходить в школу!» щодо її, [PERSON] дій. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~\~майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В поданому позові та в ході судового розгляду справи позивачка доводила той факт, що відповідачі завдали їй моральних страждань. Однак, дане твердження не знайшло свого обєктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.\~\~ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між тим, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивачки про захист честі, гідності та ділової репутації, а, як зазначено вище, в процесі розгляду справи факти, викладені позивачкою в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження. Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини відповідача [PERSON] «Комсомольська правда-Україна» у завданні моральної шкоди позивачці, не доведена наявність причинного зв'язку між нанесеною позивачу шкодою та протиправними діями відповідача [PERSON] «Комсомольська правда-Україна», не визначено чим підтверджуються моральні страждання та з якого розрахунку виходила позивачка, визначаючи розмір моральної шкоди у 10000 грн. В судовому засіданні позивачкою не доведений належними доказами факт завдання їй моральної шкоди відповідачем, оскільки відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні, а надані позивачкою та досліджені судом докази не є\~достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення на підставі ст. 1167 ЦК України із відповідача [PERSON] «Комсомольська правда-Україна» 10000 грн. моральної шкоди, а тому відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки коштів у відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] В?ячеслава Ігоровича, Приватного акціонерного товариства «Комсомольська Правда-Україна» про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed