Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

В травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Володимирівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ у Казанківському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту, що має юридичне значення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати позивача - [PERSON] , яка походить від батьків: [PERSON] та [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Про той фат, що у матері був рідний брат та він є племінником [PERSON] , який помер [INFO] , позивач обізнаним не був, оскільки за життя матері, остання не спілкувалась із братом. Про наявність родинних відносин із [PERSON] позивач довідався випадково в липні 2020 року, під час виконання будівельних робіт в с. Скобелеве, Баштанського району Миколаївської області в приміщенні фермерського господарства належного громадянину [PERSON] , під час спілкування з яким він довідався, що [PERSON] народився в одному селі із його матір`ю та знає, що його матір була не єдиною дитиною в сім`ї та мала молодшого брата - [PERSON] . Як повідомив позивачу громадянин [PERSON] , то з березня 2011 року він використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка належить його дядькові - [PERSON] , площею 11,89 га, який тривалий час працював в господарстві трактористом, але з невідомих причин [PERSON] в селі перестав проживати та його місце знаходження не відоме. Повідомивши наведені обставини, [PERSON] віддав Державний акт на право приватної власності на землю позивачу, як родичу [PERSON] та просив передати вказаний документ своєму дядькові при зустрічі. Довідавшись про наявність рідного дядька, позивач намагався розшукати [PERSON] та в січні 2021 року отримав інформацію про те, що останній помер. Маючи намір знайти родичів померлого дядька, позивач дізнався, що його єдиний син також помер, а інших родичів у померлого дядьки не має. Відтак, встановивши наявність рідного дядька та отримавши інформацію про його смерть, відсутність інших спадкоємців та наявність спадщини, позивач як єдиний спадкоємець померлого, звернувся до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини. Постановою від 06.04.2021 року за № 71/02-31 позивачу було відмовлено у вчинені вказаної нотаріальної дії з посиланням на пропуск установленого законом строку для прийняття спадщини та відсутності документів, які підтверджують належність Державного акту виданого на ім`я померлого спадкодавця, оскільки прізвище спадкодавця, що міститься в Державному акті вказується як « [PERSON] » та не збігається із прізвищем « [PERSON] », що значиться в актовому записі про смерть. З огляду на наведені обставини, позивач просив суд: визначити йому - спадкоємцю за законом [PERSON] , [INFO] , додатковий строк, терміном в один місяць з часу набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 007121, виданого 26.03.2001 року громадянину [PERSON] . Ухвалою суду від 03.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса належним чином посвідчену копію спадкової справи № 67338400 (22/2021), яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 29.06.2021 року було замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з: Відділу у Казанківському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Ухвалою суду від 22.07.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав, просив їх задовольнити. Інші учасники справи до суду не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної та спадкової справи, суд приходить такого висновку. Як встановлено судом, позивач [PERSON] походить від батьків: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.04.1975 року. [PERSON] народилася в с. Скобелеве Казанківського (Баштанського) району Миколаївської області, є матір`ю позивача, мала дошлюбне прізвище « [PERSON] » та походила від батьків: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 29.01.2021 року № 00029376819. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України від 24.07.2020 року № 00027159646, [PERSON] також походить від батьків: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 18.06.2020 року, громадянка [PERSON] померла [INFO] . Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 10.04.2021 року № 00030302706, [PERSON] помер [INFO] . З дослідженої судом спадкової справи вбачається, що 12 березня 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12.03.2021 року № 00029910142, приватним нотаріусом встановлено походження [PERSON] та [PERSON] від батьків: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 12.03.2021 року № 00029910099 [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з довідки Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 19.02.2021 року № 29 [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований в с. Скобелеве, Казанківського району Миколаївської області та проживав один. Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 10.04.2021 року № 00030302706 син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Після смерті дядька позивача - спадкодавця [PERSON] спадкова справа була заведена 12.03.2021 року за заявою позивача. Відповідно до постанови приватного нотаріуса від 06.04.2021 року № 71/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого його дядька [PERSON] через пропуск строку для прийняття спадщини та відсутності документа про належність правовстановлюючого документа на ім`я померлого. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] пояснив, що проживає в с. Скобелеве, де працює головою ФГ «Марко». Він особисто був знайомий із [PERSON] , який працював в його господарстві трактористом та у якого він орендує земельну ділянку. В минулому році під час проведення будівельних робіт на даху його господарських приміщень він познайомився із родичем [PERSON] , а саме - [PERSON] , якому розповів, що використовує земельну ділянку, яка належить його дядькові. Відтак, свідок засвідчив, що саме від нього позивач довідався про наявність родича - рідного дядька [PERSON] . Оскільки позивач виявив бажання відшукати дядька, то свідок передав йому оригінал Державного акту про право власності [PERSON] на землю, для повернення родичу. Допитаний свідок [PERSON] пояснив суду, що працював із [PERSON] в с. Скобелеве з часів існування колгоспів. Вони разом в ході розпаювання земель колгоспу отримали земельні ділянки. Йому особисто відомо, що [PERSON] надав власну земельну ділянку в користування [PERSON] . Оцінюючи досліджені докази та покази свідків, суд приходить до наступного висновку. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено Верховним Судом України у пункті 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до роз`яснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17 роз`яснив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №478/1804/17-ц, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Оцінюючи обставини даної цивільної справи в сукупності із дослідженими доказами та показами свідка [PERSON] , суд приходить до висновку, що необізнаність позивача про наявність родинних відносин із спадкодавцем - [PERSON] є об`єктивно поважною причиною для пропуску ним строку для прийняття спадщини. За таких обставин, позовні вимоги в частині визначення позивачу додаткового строку терміном в один місяць з часу набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , підлягають задоволенню. Щодо встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 007121, виданого 26.03.2001 року громадянину [PERSON] , то судом встановлено наступне. На момент смерті, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 007121, [PERSON] , який мешкав в с. Скобелеве, належала земельна ділянка площею 11,89 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Скобелівської сільської ради. Державний акт виданий на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Скобелівської Ради народних депутатів від 30.01.2001 року № 22/3. З досліджуваної в судовому засіданні копії рішення № 22/3 Скобелівської Ради народних депутатів від 30.01.2001 року вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 11,89 га. проте, замість вірного прізвища « [PERSON] » в рішенні, на підставі якого був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 007121 було зазначено прізвище « [PERSON] », тобто допущена помилка при написанні однієї букви в прізвищі. Інші дані особи збігаються. З показів свідка [PERSON] суд переконався, що останньому особисто відомо той факт, що земельна ділянка площею 11,89 га видавалась [PERSON] та належить останньому. Проте в ході розпаювання випадки помилок у прізвищах або інших ініціалах громадян в той час були непоодинокими. Встановлення факту належності Державного акту має юридичне значення для позивача, оскільки від його встановлення залежить реалізація його права на спадщину, а встановити даний факт іншим чином неможливо. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 007121, виданого 26.03.2001 року громадянину [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи те, що позивач [PERSON] був необізнаний про наявність родинних відносин із [PERSON] та про наявність заповіту дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, а також, що Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-МК № 007121 виданий 26.03.2001 року громадянину [PERSON] містить помилку в прізвище « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved