Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

В серпні [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа служба у справах дітей ВМР, та просила визнати після розірвання шлюбу місце проживання її неповнолітньої доньки колишнього подружжя - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що позивач з відповідачем з 24.10.2006 по 21.12.2011 перебувала у шлюбі, в якому народилася донька [PERSON] , після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з матір`ю. Позивач одружилася, на разі її сім`я є багатодітною, і при зверненні до Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення (Лівобережне) на предмет отримання посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» та посвідчення «Дитини з багатодітної сім`ї» позивач отримала відмову оскільки при повторній реєстрації шлюбу необхідно надати підтвердження факту виховання дитини одним із батьків, тобто із зазначенням місця проживання дитини одним із батьків після розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 11.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача до суду подав заяву відповідно до якої просив позов задовольнити, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник служби у справах дітей у судове засідання не з`явилася просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце належно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи міститься заява про визнання позову, та прохання слухати справу у його відсутність. Судом встановлено, що позивач з відповідачем з 24.10.2006 по 21.12.2011 перебували у шлюбі (а.с.10), в якому народилася донька [PERSON] [INFO] (а.с.9), під час розірвання шлюбу не було офіційно визначено місце проживання доньки. Згідно довідки виданої ВМР Департаменту адміністративних послуг про реєстрацію місця проживання [PERSON] з 14.02.2017 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до довідки виданої комітетом мікрорайону КК «Ясний», разом з [PERSON] зареєстрована та проживає [PERSON] ( а.с.8). 16.04.2021 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ( а.с. 11). [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.12-13). Відповідач надав нотаріально засвідчену заяву в якій він не заперечив щодо проживання його дочки [PERSON] з матір`ю, та просив слухати справу у його відсутність ( а.с. 18). Висновком про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з матір`ю, [PERSON] від 27.10.2021 виданого службою у справах дітей ВМР зазначено про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю, [PERSON] . Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав на те, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд встановив що батьки [PERSON] дійшли згоди у вирішені питання про встановлення місця проживання дитини, при цьому відсутність документального фіксування проживання дитини одним із батьків обмежує право дитини в статусі «Дитини з багатодітної сім`ї», так і її матері [PERSON] в статусі багатодітної матері. Тому враховуюче думку батьків, позицію органів опіки та піклування, та з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд проходить до висновку про задоволення позовних вимог. Беручи до уваги клопотання позивача, суд вважає за можливе задовольнити її клопотання та залишити судові витрати за нею. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved