Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

В червні 2020 року позивач звернулась до суду з вищевказаними позовом вказуючи на те, що Відповідно до свідоцтва про право власності від 18 липня 2018 року [PERSON] , володіє на праві власності Ѕ частиною квартири [ADDRESS] . Свідоцтво видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. на підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 09.07.2018 року затвердженого в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 09.07.2018 року. Підставою оформлення акту про передачу майна послужило та обставина, що торги з продажу Ѕ частини квартири не відбулись і [PERSON] , виявив бажання залишити за собою не реалізоване майно. Раніше вищезазначена частина квартири належала Позивачу на праві приватної власності. У постанові про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу вказано, що перші електронні торги які проводились 20.03.2017 року не відбулись, другі електронні торги які проводились 13.04.2017 року не відбулись, треті електронні торги які проводились 10.05.2017 року не відбулись у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів. В акті про передачу майна стягувачу є посилання, що реалізація майна проводилась Державним підприємством «СЕТАМ» відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року № 2710/5 який втратив на той час чинність. Позивач наголосила, що спірне свідоцтво про право власності Ѕ частини квартири оформлене приватним нотаріусом на підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 09.07.2018 року затвердженого в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві. Однак, такого документу як акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 09.07.2018 року не існує, натомість є акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18.07.2017 року затвердженого в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві Городенською Е.Л. 18.07.2017 року. Крім того, акт виданий на підставі постанови старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 18.07.2017року [PERSON] Позивач вважає, що підстав для посвідчення спірного свідоцтва про право власності від 18.07.2018 року на ім`я [PERSON] , на право власності Ѕ частини квартири [ADDRESS] у приватного нотаріуса не було і тому посилаючись на викладене просить суд: -визнати недійсним свідоцтво про право власності від 18 липня 2018 року на Ѕ частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] оформленого на ім`я [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. на підставі акту про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 09.07.2018 року затвердженого в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городенською Е.Л. 09.07.2018 року; -стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 17.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання з викликом сторін. 20.09.2019 року на адресу суду зі сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що в акті про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18.07.2017 року в мотивувальній частині було помилково зазначено,що акт складено відповідно до вимог Наказу Міністерства юстиції України від 22.10.2015 року № 2710/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», однак такого Наказу Міністерства юстиції України від 22.10.2015 року взагалі ніколи не існувало. Зазначена помилка у акті про передачу майна спростовується як вищенаведеними доказами,так і листом старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Черухи О.М. від 31.07.2020 року за № 33245976/9,який відповідач отримав на своє письмове звернення.В листі зазначається,що всі дії в ході примусового вико\-нання виконавчого документам в тому числі і проведення електронних торгів проводилися відповідно до положень ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» та до вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерстваюстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5. Також, в Свідоцтві пр о право власності від 18.07.2018 року на 1/2 частину квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрієвою Ю.П. помилково зазначено нотаріусом,що акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу «від 09.07.2018 року», замість «від 18.07.2017 року» та цей акт затверджений в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції м.Києва Городенською Е.Л. також «09.07.2018 року», а замість « [INFO] »,як це вбачається з самого акту про передачу майна стягувачу. Відповідач наголосив, що вказані помилки не є підставою для визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 18.07.2018 року, так як акт про передачу майна,а саме Ѕ частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , в рахунок погашення заборго\-ваності та електронні торги були проведені відповідно до вимог діючого законодавства. Протокольною ухвалою від 26.08.2020 року заяву [PERSON] задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Якобчук О.М. позовні вимоги підтримали з підстав викладених в ньому, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, представник відповідача [PERSON] просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказувала на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не доведеними належними доказами по справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Ю.П. та Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду від 12.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Протягом розгляду справи по суті сторона позивача підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити. Сторона відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Ю.П. та Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, ретельно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . З матеріалів справи, які були направлені до суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. та Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається наступне. На виконанні у Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження №33804400 до складу якого входить ВП № 33245976 з примусового виконання виконавчого листа № 2-248 виданого 19.06.2012 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з Позивача на користь Відповідача боргу у розмірі 390389 грн. 59 коп. В ході примусового виконання виконавчого документа виставлено на електронні торги ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України майно, що зареєстровано за Позивачем, а саме: Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Листом ДП «СЕТАМ» філія у м. Києві та Київській обл. від 12.05.2017 № 821-17/ПР повідомлено відділ, що 10.05.2017 не відбулися електронні торги по лоту № 211923, про що Системою сформовано протокол № 254737 від 10.05.2017. 09.07.2018 року Деснянським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві було направлено на адресу Позивача Акт та Постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 09.07.2018 року. Згідно Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. на підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 09.07.2018 року затвердженого в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 09.07.2018 року Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Стаття 48 ЗУ«Про виконавче провадження» визначає, що порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Згідно із ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Порядком реалізації майна шляхом проведення електроних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2710/5 від 22.10.2015 року визначено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 02.09.1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Кожна особа у відповідності до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦК України може звертатися до суду за захистом свої порушених прав. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено умов, а позивачем не доведено, що Ѕ частка квартири посвідчена безпідставно, що свідчить про відсутність обставин для захисту цивільного права або інтересу позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір не підлягає поверненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed