Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

В червні 2020 року позивач - [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування в розмірі 11 130,56 грн., а також витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її матір - [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON] , та рідний брат позивача - [PERSON] . З результатом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері, позивачем було отримано свідоцтво про право на 1/2 частину спадщини за законом. [PERSON] , в свою чергу, фактично прийняв 1/2 частину спадщини після померлої матері - [PERSON] , однак, оформити спадкові права в установленому законом порядку не встиг, оскільки [INFO] помер. За результатами звернення до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини після померлого брата, позивачем було отримано свідоцтво про право на 1/2 частину недоотриманої пенсії [PERSON] в сумі 11 130,56 грн., що зберігається в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України. Однак, в результаті подальшого звернення позивача до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про виплату недоотриманої матір`ю - [PERSON] , пенсії в сумі 11 130 грн. 56 коп., позивачеві було відмовлено, оскільки заява про виплату позивачеві недоотриманої суми пенсії за період з 01.10.2014 року по 29.02.2016 року , яка належала [PERSON] , подана позивачем 13.12.2019 року, тобто за спливом трьох років після смерті спадкодавця. Наведене стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 03.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В свою чергу, ухвалою суду від 13.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 21.09.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим в задоволенні останніх просить відмовити, розглянувши справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, судом встановлено наступне: між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ст. 5, ст. 12 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю позивача, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, реєстровий №2074 від 12.10.2016 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в м. Донецьк Донецької області, Україна. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії за період з 01.10.2014 року по 29.04.2016 року в загальному розмірі 22 261 грн. 12 коп., яка зберігається в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є дочка - [PERSON] , та син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, реєстровий № 2074 від 12.10.2016 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в м. Торецьк Донецької області, Україна. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 13.12.2019 року, виданого приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 5796, спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається з 1/2 частки недоотриманої пенсії за період з 01.10.2014 року по 29.04.2016 року, яка зберігається в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та, відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України від 11.10.2016 року № 7643/03, належить [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем після смерті якої був її син - [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, але не оформив своїх спадкових прав. Згідно даної довідки, сума 1/2 частки недоотриманої пенсії складає 11 130,56 грн. 13.12.2019 року позивач звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з письмовою заявою про виплату недоотриманої пенсії, що належить [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем після смерті якої був її син - [PERSON] . Однак, рішенням Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 856 від 13.12.2019 року [PERSON] в задоволенні даної заяви було відмовлено у зв`язку з поданням останньої за спливом трьох років після смерті спадкодавця. Наведене, на думку відповідача, суперечить вимогам ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до ст. ст. 8, 41 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таке ж саме право непорушності передбачено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В свою чергу, принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, тощо визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями (надалі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 46 згаданого вище Закону, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більше як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Окрім того, за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 52 цього Закону, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. При цьому, члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За приписами ст.ст. 1216, 1217, 1218, ч. 1 ст. 1227 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. З огляду на наведене, зміст ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України. Крім того, зміст зазначених вище норм Закону узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме із ч. 1 ст. 91, відповідно до якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. При цьому, суд зауважує на тому, що Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання платежів. Положення ч.ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, також не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Зазначені положення лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Тобто, з системного аналізу наведених вище норм права вбачається, що суми пенсії, неодержані померлим за життя, підлягають виплаті членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини, у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Таким чином, ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регулює виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до складу спадщини, не розповсюджуються. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, сума недоотриманої [PERSON] пенсії, що належала їй за життя і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, увійшла до складу спадщини. У зв`язку з наведеним, прийнявши спадщину від померлої матері та брата, позивач набув право на отримання суми недоотриманої пенсії у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, а отже позовні вимоги в цій частині слід визнати обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що, застосовуючи до спірних правовідносин ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця померлого пенсіонера, на отримання невиплаченої йому за життя пенсії. Враховуючи результат вирішення спору, сплачений позивачем при поданні позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. В свою чергу, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді правничої допомоги в сумі 1500,00 грн., суд виходив знаступного: відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Натомість доказів понесених витрат на правничу допомогу (договорів, платіжних документів, актів приймання-передання послуг тощо)позивачем суду надано не було. До закінчення судових дебатів заява про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесення витрат на правничу допомогу позивачем також не надавалась. З огляду на наведене, в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial