Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до відповідачів про звернення стягнення на квартиру та виселення з неї. У позові посилався на те, що згідно кредитного договору №001/1323 від 14 вересня 2006 року кредитна спілка «Буковина» надала [PERSON] кредит в розмірі 100 000 грн. зі строком погашення - 14 вересня 2016 року на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитом та часткового погашення основної суми кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, Кредитна спілка «Буковина» уклала іпотечний договір від 14 вересня 2006 року з [PERSON] За умовами вказаного договору предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.1991 року. Крім цього, 28 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений і договір поруки №005/1909. У зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань відповідачем [PERSON] та його поручителем [PERSON], рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 червня 2012 року було задоволено позов Спілки та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 93 539 грн. 90 коп. Постановою ВДВС Першотравневого МУЮ від 04 липня 2012 року відкрите виконавче провадження по стягненню з [PERSON] та [PERSON] заборгованості. На сьогоднішній день виконавче провадження триває, Спілка не має можливості реалізувати заставне майно для погашення заборгованості [PERSON] Враховуючи відсутність з боку боржників наміру добровільно вирішити питання щодо погашення заборгованості, Спілка як іпотеко держатель, попередила відповідачів про необхідність добровільного звільнення квартири [ADDRESS] та надала термін для добровільного виселення з неї. Оскільки відповідачі добровільно відмовляються виселятися зі спірного житла, посилаючись на норми матеріального права, збільшивши у ході розгляду справи позовні вимоги, просили позов задовольнити та ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 285 381 грн. 63 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеку на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. У примусовому порядку виселити відповідачів із вказаної квартири та стягнути із них судові витрати. У свою чергу, відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Кредитної спілки «Буковина» про визнання договору іпотеки припиненим. У позові посилалась на те, що оскільки кінцевий строк виконання зобов'язань за кредитним договором (14.09.2016) ще не настав, дострокова вимога про повернення всієї суми кредиту можлива лише після розірвання кредитного договору. У кредитному договорі відсутнє посилання на спосіб погашення заборгованості, а саме - графік погашення заборгованості, який є складовою частиною договору, що на її думку, дає підстави для сумніву у правильності визначення заборгованості по кредиту. Крім того, вважає, що в іпотечному договорі відсутні посилання на зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, а також посилання на правочин, на якому встановлене основне зобов'язання. Вказані вище обставини свідчать про те, що договорі іпотеки №001/1323 слід визнати припиненим. В судовому засіданні представник позивача Андрушак А.О., позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. просив задовольнити його у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав, про що надав свої письмові заперечення. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] первісний позов не визнав, посилаючись на те що не погоджується з розрахунком заборгованості , а також тим, що відповідачі підлягають виселенню з займаного приміщення, оскільки в приміщенні в яке пропонується вселити відповідачів проживає ще одна людина і в даному приміщенні є приміщення спільного користування. Погодився сплатити суму заборгованості , визначену експертом. Просив у задоволенні позову Кредитної спілки відмовити. Поряд із цим підтримав зустрічні позовні вимоги своєї довірительки [PERSON] та просив їх задовольнити. Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином повідомлялися судом про місце та час слухання справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки «Буковина» обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що згідно кредитного договору №001/1323 від 14 вересня 2006 року кредитна спілка «Буковина» надала [PERSON] кредит в розмірі 100 000 грн. зі строком погашення - 14 вересня 2016 року на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитом та часткового погашення основної суми кредиту (том 1 а.с.5-6). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, Кредитна спілка «Буковина» уклала іпотечний договір від 14 вересня 2006 року з [PERSON] За умовами вказаного договору предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.1991 року (том 1 а.с.5-9). Крім цього, 28 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений і договір поруки №005/1909, за умовами якого сторони визначились, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. А у разі невиконання умов кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитодавцем всім належним йому майном за зобов'язаннями боржника у повному обсязі (том 1 а.с.10) У зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань відповідачем [PERSON] та його поручителем [PERSON], рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 червня 2012 року було задоволено позов Спілки та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 93 539 грн. 90 коп. (том 1 а.с.11-12). Постановою ВДВС Першотравневого МУЮ від 04 липня 2012 року відкрите виконавче провадження по стягненню з [PERSON] та [PERSON] заборгованості (том 1 а.с.13,14). Втім, рішення суду відповідачами добровільно не виконано, у зв'язку із чим, відповідачів неодноразово було попереджено про необхідність добровільного виселення із займаного житла - квартири [ADDRESS] (том 1 а.с.20-22, 23-25,26-28). За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 вказаного Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як було встановлено судом, відповідачі в'язі на себе зобов'язання за договором кредиту не виконали та не сплатили існуючу заборгованість за рішенням суду від 08.06.2012 року. Таким чином, у позивача, як у іпотекодержателя, виникло право звернення стягнення на іпотечне майно, у зв'язку із чим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги Кредитної спілки «Буковина» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS]. Однак суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Кредитної спілки в частині примусового виселення відповідачів зі спірного житла. При цьому суд виходить з наступного: Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону. Так, згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 вказаного вище Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Так, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-447/цс15. Як вбачається з письмових доказів, квартира [ADDRESS], яка була передана за договором іпотеки від 14 вересня 2006 року, належить відповідачці [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.1991 року. Таким чином, виходячи із наведених вище положень судової практики, а також зважаючи на те, що передана в іпотеку квартира придбана не за рахунок отриманих відповідачами кредитних коштів, відсутні будь-які правові підстави для виселення відповідачів з квартири [ADDRESS], що є предметом іпотеки. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги Кредитної спілки «Буковина» про примусове виселення відповідачів з наданням їм іншого житла, суд виходить з наступного. Так позивач як на підставу для задоволення вищевказаної позовної вимоги посилається на те, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, враховуючи вимоги ст. 109 ЖК України. При цьому, як установлено судом Кредитна спілка «Буковина» просить надати відповідачам інше житлове приміщення, яке перебуває у власності КС «Буковина», а саме: нерухоме майно, приміщення в житловому будинку літ.А, коридор 1-1 площею 10,30 кв.м., комора 1-3 площею 3,60 кв.м., кімната 1-5 площею 36,40 кв.м., кімната 1-6 площею 17,70 кв.м., сараї літ.літ. В, Г, Д, Ж, З, колодязь № 1, огорожа № 1-2 за адресою: [ADDRESS] З досліджених в судовому засіданні доказів, а саме свідоцтво від 02 грудня 209 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Кредитній спілці «Буковина» належать приміщення в житловому будинку літ.А, коридор 1-1 площею 10,30 кв.м., комора 1-3 площею 3,60 кв.м., кімната 1-5 площею 36,40 кв.м., кімната 1-6 площею 17,70 кв.м., сараї літ.літ. В, Г, Д, Ж, З, колодязь № 1, огорожа № 1-2 за адресою: [ADDRESS]( Т 2 а.с.12,13) Так, відповідно до ст.50 ЖК України Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям інвалідів і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами. При цьому норма житлової площі на 1 людину відповідно до ст.. 47 ЖК України складає 13,65 м. кВ. Так, Кредитною спілкою «Буковина» ненадано жодних належних та допустимих доказів того, що тжитло, яке пропонується надати відповідачам відповідає вимогам ст..50 ЖК України. При цьому, якщо навіть взяти до уваги всю площу примішень, які Кредитна спілка «Буковина» просить надати відповідачам, вона складає 68 м. кВ., при необхідних 81,9 м. кВ., житлової площі. Окрім цього, суд не знаходить підстав й для задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного: Так, у зустрічній позовній заяві, позивач стверджує, що вимога КС «Буковина» до [PERSON], та [PERSON] повернути заборгованість є безпідставною, оскільки згідно умов кредитного договору №001/1323 від 14 вересня 2006 року терміном погашення заборгованості є 14.09.2016 рік. Як установлено судом відповідно до рішеня Першотравневого суду від 08 червня 2015 року, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та його майновий поручитель [PERSON] порушили умови кредитного договору №001/1323 від 14 вересня 2006 року.(Т1 а.с.11) Згідно ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Стаття 11 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У відповідності до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Згідно ч.1. ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1-3 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі пор порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сі основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так відповідно до ст.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язанняне пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, у відповідності до п. 1.1. іпотечного договору від 14.09.2006р., договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору №001 від 14.09.06р. та всіх можливих змін та доповнень до нього, укладених Іпотекодержателем та [PERSON], з зобов'язав повернути Іпотекодержателю отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки за його користування, передбачені кредитним договором, а також інші витрати здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Позивач посилається на спосіб погашення заборгованості та відсутність графіку. Про те, як видно з матетеріалів справи, у відповідності до додаткового договору №03 від 24 листопада 2009 року, кредитного договору №001/1323 від 14 вересня 2006 року позичальник сплачує Спілці відсотки за користування кредитом у розмірі 36 (тридцять шість) відсотків річних, і нараховуються за період наявної позичкової заборгованості по обліку Спілки, до дня фактичного повернення коштів за кредитом, і підлягають сплаті в гривнях 24 числа кожного місяця, за повний календарний місяць, в касу спілки чи на рахунок, вказані в п. 2.18 договору. Погашення кредиту здійснюється згідно графіку повернені основної суми кредиту та погашення відсотків за ним (а.с.Т1 а.с.72-74) При цьому суд не приймає до увагу доводи позивача по зустрічному позову як на підставу для визнання договору іпотеки припиненим те, що укладаючи додаткову угоду Спілка збільшила розмір основного зобов'язання, не внісши відповідні зміни в договір іпотеки, чим на думку позивача змінила істотні умови договору. Суд не погоджується з такими доводами, оскільки, як видно з матеріалів справи, законність кредитного договору №001/1323 від 14 вересня 2006 року підтверджена рішенням Першотравневого суду від 27.01.2014 року, та ухвалою Апеляційного суду яка залишила в силі рішення суду першої інстанції. Крім того, правомірність застосування відсотків у розмірі 53% за спірним договором було предметом розгляду по справі за позовом Кредитної спілки «Буковина» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості.(а.с.11) Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги висновок експерта від 29 липня 2015 року(Т1 а.с.155), яким визнано розрахунок заборгованості таким, що не відповідає умовам договору. При цьому як видно з дослідженого висновку експерта, експерт визначаючи заборгованість [PERSON] відповідно до умов кредитного договору № 001/1323 від 14.09.2006 року та додатків до нього в сумі 109538,28 грн., не вказує в чому саме полягає невідповідність умовам кредитного договору розрахунок заборгованості. При цьому експерт, взагалі не проводить аналіз законодавства та правомірність чи не правомірність застосування ставки 53 відсотка, а лише обмежується описанням наявності такої ставки відповідно до умов договору. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для припинення договору іпотеки №001/1323, а також не вбачає підстав для визнання розрахунку заборгованості по кредиту [PERSON] таким, що не відповідає умовам кредитної угоди № 001/1332 від 14.09.2006 року. На підставі наведеного та

Outcome: partial