Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

В червні 2016 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті 18 червня 2009 року їх дідуся [PERSON] на земельну ділянку, площею 9,72 га, призначену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Новомиколаївської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області по 1/3 частині за кожним, а також по 1/3 частині за кожним від 1/4 частини земельної ділянки, яка первісно належала [PERSON] в такій же площі. В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті дідуся залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вони, як спадкоємці за законом, не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представили належних правовстановлюючих документів на майно: державні акти, які б підтверджували право власності були втрачені за невідомих обставин. При цьому, позивач [PERSON] просив надати йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки пропустив його з поважних причин. Посилаючись на те, що вони як спадкоємці за законом мають право на спадщину, але через зазначені обставини не можуть її оформити в нотаріальному порядку, тому просили винести рішення про визнання за ними права власності на зазначене спадкове майно. В судове засідання позивачі не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них на адресу суду надійшли заяви з проханням справу розглядати без їх участі, а позов задовольнити. Представник відповідача сільської ради надав суду заяву з проханням розглянути позов без його участі і проти його задоволення не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 18 червня 2009 року в с. Костянтинівка Новомиколаївської сільської ради Жовтневого (в теперішній час Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 9,72 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №007448, виданого Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області 13 квітня 2005 року. Земля складалася із двох ділянок: 1 кадастровий номер 4823383400:01:000:0041, 2 4823383400:01:000:0044. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до довідки Новомиколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 13 січня 2016 року на час смерті зі спадкодавцем ніхто не проживав і не був зареєстрований. В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. На час смерті [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, тому відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті. Інший онук померлого [PERSON] на час відкриття спадщини вже був повнолітнім, але строк для прийняття спадщини пропустив, тому просив його поновити. На підставі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданої позивачем позовної заяви та доказів вбачається, що шестимісячний строк, передбачений законом для прийняття спадщини, він пропустив через поважні причини, які полягали в тому, що через свою юридично-правову неграмотність, вік, втратою документів дідуся на спадкову землю, а також відсутність місця реєстрації. За такого суд вважає, що строк було пропущено з поважних причин, і є можливим визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, але не шість місяців, як про це він просить у позові, а у три місці, які суд вважає достатніми для вчинення цієї дії. При цьому, позивачі є дітьми [PERSON], померлої 11 травня 2008 року, яка, в свою чергу, є дочкою [PERSON]. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно зі ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином позивачам в порядку спадкування за правом представлення має перейти право на спадкування по 1/3 частині кожному на земельну ділянку, загальною площею 9,72 після смерті [PERSON] В той же час, вони отримали від нотаріуса постанову від 15 квітня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії по оформленню спадщини після смерті [PERSON], оскільки не представили нотаріусу належним чином оформлений правовстановлюючий документ. Як було встановлено, він був втрачений власником за невідомих обставин, про що було надано оголошення в друкованому засобі масової інформації (а.с. 34). Крім того, після смерті [PERSON] залишилося в спадок 1/4 частина земельної ділянки, площею 9,72 га, яку він отримав в порядку спадкування після смерті своєї дочки [PERSON], померлої 11 травня 2008 року. Ділянка належала їй відповідно до державного акту серії МК № 00749, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 13 квітня 2005 року, та складалася з двох ділянок: 1 кадастровий номер 4823383400:01:000:0042, 2 4823383400:01:000:0045. Так, відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 57-85), спадкоємцями першої черги після її смерті є її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], та батько [PERSON]. Згідно з положеннями ст. 1267 ЦК України частка кожного з цих спадкоємців при спадкуванні земельної ділянки [PERSON] є рівною, тобто по 1/4 частині кожному. Але цю частку (1/4, яка перейшла [PERSON]В.) вони також не мають змоги оформити в нотаріальному порядку через втрату оригіналу правовстановлюючого документу державного акту, про що була надана об'ява в друкованому засобі масової інформації. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачів до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивачів відсутня можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів у позасудовому порядку через смерть власників, а також, в зв'язку з тим, що з лютого 2014 року законодавчо виключена можливість отримання дублікатів чи виправлених державних акті на земельні ділянки, у зв'язку з новим порядком оформлення прав власності на землю шляхом видачі та реєстрації відповідних свідоцтв, за яким виключена можливість підтвердження таких прав спадкодавця через звернення спадкоємців до реєстраційних органів. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельні ділянки належали за життя [PERSON], а після його смерті перейшли в порядку спадкування до його онуків за правом представлення по 1/3 частині спадкового майна кожному позивачу. Враховуючи, що позивачі мають право на спадщину, але іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на цю нерухомості в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: partial