Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Департамент соціального\~захисту населення\~Черкаської обласної\~державної адміністрації(далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач)\~про вилучення\~та повернення\~транспортного засобу\~забезпеченого за\~рахунок коштів\~державного бюджету,\~вобґрунтування якої вказав, що відповідно до Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 та права Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної на володіння цим автомобілем особа з інвалідністю внаслідок війни 1 групи [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації транспортним засобом Славута [NUMBER] за рахунок коштів державного бюджету. Згідно з пунктом 6 Порядку особа з інвалідністю, законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитина з інвалідністю отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Датою забезпечення автомобілем особи з інвалідністю вважається день отримання його особою з інвалідністю, законним представником недієздатної особи з інвалідністю на підставі акта приймання-передачі, виданого дилером підприємства-постачальника автомобілів для осіб з інвалідністю. 31.03.2003р. [PERSON] письмово звернувся до Головного управління про видачу транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету, якому роз`яснено вимоги Порядку, що підтверджується відповідним зобов`язанням. На підставі заяви [PERSON] рішенням колегії Головного управління від 29.12.2010р. прийнято рішення про схвалення кандидатур для забезпечення спецавтотранспортом першочергово в 2010 році [PERSON] . Згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу від 19.01.2011р. автомобіль Славута Ml ЗАЗ 110378-40 з ручним звичайним керуванням, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вартістю 39702,00 грн, колір синій, 2010 року виготовлення, отриманий Головним управлінням для [PERSON] . Позивач зауважив, що забезпечена автомобілем особа з інвалідністю має право виключно володіти і користуватися автомобілем, без права розпоряджатися ним. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить довідка від 30.01.2019 № 45 видана Шуляківською сільською радою. 15.02.2019р. та 06.03.2019р. після смерті [PERSON] Департаментом направлено лист членам сім`ї померлого з проханням добровільно повернути транспортний засіб. Пунктом 16 Порядку передбачено, що після смерті особи з інвалідністю автомобіль, яким він був забезпечений структурним підрозділом соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті особи з інвалідністю проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації особи з інвалідністю. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) до структурного підрозділу соціального захисту в повному комплекті. Враховуючи те, що легковий автомобіль добровільно членами сім`ї померлої особи з інвалідністю до Департаменту не повернуто, та не виконані інші дії, чим порушено вимоги пункту 16 Порядку, позивач вважає право Департаменту на володіння вище зазначеним автомобілем порушеним та таким, що підлягає захисту. Департамент не наділений повноваженнями примусового вилучення автомобілів, що підлягають поверненню. Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, автомобіль відповідно до вимог пункту 16 Порядку повинен бути повернутий державі, яка надала його у користування, в особі Департаменту. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом та просив вилучити у [PERSON] транспортний засіб Славута МІ ЗАЗ 110378-40 з ручним звичайним керуванням, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вартістю 39702,00 грн, колір синій, 2010 року виготовлення, та передати його Департаменту, а також стягнути на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. Ні підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області від 22 травня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відзив, будь-які клопотання та пояснення на позовну заяву від відповідача до суду не надходили. У судове засідання представник позивача Шимчук О. не з?явився. При цьому подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з?явилася по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Обставини справи і докази. Судом встановлено, що [PERSON] був інвалідом війни І групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 11.09.2003р. (а.с.26). 31 березня 2003 року [PERSON] письмово звернувся до Головного управління про видачу транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету, якому роз`яснено вимоги Порядку, що підтверджується відповідним зобов`язанням (а.с.15). На підставі заяви [PERSON] рішенням колегії Головного управління від 29.12.2010р. прийнято рішення про схвалення кандидатур для забезпечення спецавтотранспортом першочергово в 2010 році [PERSON] (а.с.21). Згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу від 19.01.2011р. автомобіль Славута Ml ЗАЗ 110378-40 з ручним звичайним керуванням, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вартістю 39702,00 грн, колір синій, 2010 року виготовлення, отриманий Головним управлінням для [PERSON] (а.с.22). 19.01.2011р. [PERSON] відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» від 19.07.2006, № 999, видано на пільгових умовах автомобіль Славута Ml ЗАЗ 110378-40 з ручним звичайним керуванням, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вартістю 39702,00 грн, колір синій, 2010 року виготовлення, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації №27-05 (а.с.23). При видачі вказаного автомобіля [PERSON] був ознайомлений з тим, що автомобіль видається йому лише в користування та являється державним майном, про що підписав заяву-зобов?язання від 19.01.2011 (а.с.24). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка від 30.01.2019р. №45, видана Шуляківською сільською радою Черкаської області (а.с.18). 23.01.2019р., 15.02.2019р. та 06.03.2019р. Департаментом на адресу родичів направлено лист з проханням добровільно повернути транспортний засіб та запропоновано звернутися до Департаменту для вирішення питання щодо добровільного повернення автомобіля ЗАЗ 11387-40 (а.с.55, 56,63). Вищевказаний автомобіль Департаменту в добровільному порядку не повернуто. Обгрунтування і висновки. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року № 6-31227 св 14, позови про вилучення автомобілів визнаються негаторними, тому позовна давність до даних позовів не застосовується. Забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями передбачено\~Законами України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про реабілітації осіб з інвалідністю в Україні», у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Механізм забезпечення осіб з інвалідністю автомобільним транспортом регулювався в Україні до 2006 року Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Україні від 08.09.1997р. №999 та Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999\~(із змінами) після набрання їм чинності 09.08.2006р. Пунктом 16 Порядку передбачено, що після смерті особи з інвалідністю автомобіль, яким він був забезпечений структурним підрозділом соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті особи з інвалідністю проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації особи з інвалідністю. Згідно з ч.9 ст.26 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю затверджуються Кабінетом Міністрів України. Порядок забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями визначає механізм забезпечення легковими автомобілями осіб з інвалідністю, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 6 Порядку, особа з інвалідністю, законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитина з інвалідністю отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті особи з інвалідністю залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є особа з інвалідністю, яка: мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; була зареєстрована на час смерті особи з інвалідністю за місцем його реєстрації; не мала іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції Фонду. Перереєстрація автомобіля на ім`я особи з інвалідністю з числа членів сім`ї, законного представника недієздатної особи з інвалідністю, дитина з інвалідністю проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Міністерством соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики). До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, а у разі їх відсутності повертається структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду. Довідка видається особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю, дитині з інвалідністю Департаментом в якому особа з інвалідністю перебувала на обліку, а особа з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції Фонду. Член сім`ї померлої особи з інвалідністю, який є також особою з інвалідністю, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя особою з інвалідністю чи законним представником недієздатної особи з інвалідністю, дитина з інвалідністю. Іншому члену сім`ї, померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається структурним підрозділом соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції Фонду з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) до структурного підрозділу соціального захисту в повному комплекті. Якщо померла особа з інвалідністю була забезпечена автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою повертається сума, що була сплачена особою з інвалідністю за автомобіль, згідно з оціночною вартістю автомобіля на день подання заяви, визначеною за рахунок коштів спадкоємця. У разі, коли особа з інвалідністю, що була забезпечена автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), на день смерті не зареєстрував його в установленому порядку, сума, сплачена ним за автомобіль, повертається його спадкоємцю згідно з оціночною вартістю автомобіля. Особа з інвалідністю, яка забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму згідно з його оціночною вартістю. Автомобіль, отриманий особою з інвалідністю, законним представником недієздатної особи з інвалідністю, дитина з інвалідністю, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням до структурного підрозділу соціального захисту або управління виконавчої дирекції Фонду соціального захисту інвалідів, а в даному випадку за поданням Департаменту. Таким чином, системне тлумачення абз.1 п.16 Порядку дає підстави для висновку про те, що після смерті особи з інвалідністю автомобіль може бути передано безоплатно у власність члену його сім`ї виключно в тому разі, якщо такому автомобілю більше 10 років. Враховуючи те, що легковий автомобіль добровільно членами сім`ї померлої особи з інвалідністю до Департаменту не повернуто, та не виконані інші дії, чим порушено вимоги пункту 16 Порядку, суд вважає право Департаменту на володіння вище зазначеним автомобілем порушеним та таким, що підлягає захисту. Департамент не наділений повноваженнями примусового вилучення автомобілів, що підлягають поверненню. Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, автомобіль відповідно до вимог пункту 16 Порядку повинен бути повернутий державі, яка надала його у користування, в особі Департаменту. Відповідно до\~ст.328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до\~ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до\~ст.1213 ЦК України\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Як вбачається з ч.1\~ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦПК України). Згідно зі\~ст.326 ЦК України\~у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належать державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Таким чином, оскільки відповідач у добровільному порядку не повертає зазначений транспортний засіб, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо витребування із незаконного володіння відповідача транспортного засобу у повному комплекті на користь позивача. Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою частини\~1\~статті 80\~ЦПК України\~визначено,\~що достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. На підставі ч.3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідач доказів на спростування доводів позивача не надав, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ч.ч.1,2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №30 від 27.11.2019р. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved