Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований у [ADDRESS]. Крім позивача [PERSON] спадкоємцем на майно померлого [PERSON] є [PERSON], [PERSON], але вони відмовилися від прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] на протязі шести місяців, позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину фактично. При звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини [PERSON] було відмовлено, так як реєстрація нерухомого майна не проводилася, відсутні правовстановлюючі документи на будинок, що не дозволяє отримати йому свідоцтво про право на спадщину. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Третя особа - Державна реєстраційна служба Василівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце слухання справи була попереджена своєчасно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований у [ADDRESS]. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У відповідності до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Стаття 549 ЦК УРСР передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак фактично вступив у володіння майном, оскільки на момент смерті батька був зареєстрований та проживав з батьком і після його смерті та до сьогоднішнього дня фактично володіє та розпоряджається майном, а тому за положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Крім позивача [PERSON], спадкоємцями на майно померлого [PERSON] є [PERSON], [PERSON], проте вони з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка втратила чинність на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Згідно Домової книги на домололодіння [ADDRESS] в м.Василівка від 16 листопада 1962 року домоволодільцем зазначений [PERSON]. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу Української РСР від 18.07.1970 року, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Земельна шнурова книга, це є книга для обліку земель безстрокового і довгострокового користування сільськогосподарських підприємств, яка була затверджена Держпланом СРСР і ЦСУ СРСР 22.09.1962 року. Відповідно до ст. 63 Земельного кодексу Української РСР від 18.07.1970 року право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Згідно Цивільного кодексу Української РСР колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно довідки Василівської міської ради №05-19/1243 від 27.06.2014 року за записами земельно-шнурової книги земельна ділянка площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON]. Враховуючи, що до позивача [PERSON] в порядку спадкування перейшло право власності на нерухоме майно, а саме - житловий будинок за адресою: Запорізька область, [ADDRESS], яке позивач не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно технічного паспорту від 30 травня 2014 року, домоволодіння [ADDRESS] в м. Василівка Запорізької області складається з житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні - «Б», гаражу - «В», гаражу - «Г», сараю - «Д», сараю - «Є», сараю - «Ж», погрібу - «З», убиральні - «І», огорожі - №1, водогону - №2, басейну для збору води - №3. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] в м. Василівка Запорізької області належить на праві власності померлому [PERSON], а позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], належним чином прийняв спадщину після його смерті, первинна реєстрація об'єкту нерухомого майна за померлим [PERSON] не проводилася та правовстановлюючі документи на будинок відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved