Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON], яка діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № AMd 000126, предметом якого є страхування автомобіля [NUMBER]. 14.12.2015 в м. Вінниці трапилася ДТП за участю застрахованого автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] (потерпілий) та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2016 встановлено, що відповідач 14.12.2015 в м. Вінниці по вул. Некрасова, в порушення п. 2.9 ПДР України, керував автомобілем [NUMBER], в стані алкогольного спяніння, не вибравши у встановлених межах безпечної швидкості руху, допустив зіткнення із стоячим автомобілем [NUMBER] під керування [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, провадження у справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. До позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження ТЗ, в звязку із ДТП, яка є страховим випадком. Позивач на підставі страхового акту № UA201512140039/L01/04 від 11.02.2016, розрахунку страхового відшкодування до нього та виходячи із звіту, здійснив оплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 145\~937, 39 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду представника позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування в розмірі 145\~937, 39 гривень. Також, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2\~189, 05 гривень. Ухвалою суду від 21.01.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду від 21.01.2019, копію позовної заяви та додані до неї документи 29.01.2019. (а.с. 87) У строк, визначений судом ухвалою суду від 21.01.2019, від відповідача відзив на позов не надійшов. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2016, яка набрала законної сили 22.04.2016, було встановлено наступне. 14.12.2015 о 19 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Некрасова, в порушення п. 2.9 ПДР України, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], в стані алкогольного спяніння, не вибравши у встановлених межах безпечної швидкості руху, допустив зіткнення із стоячим автомобілем [NUMBER] під керування [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення від 17.02.2016 серії АП1 № 998753, АП1 № 998754, чеком роздруківкою приладу «Драгер», протоколами допиту [PERSON] та [PERSON] Вищевказаним судовим рішенням провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (а.с. 7) Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Той факт, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2016 провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не може бути визнано, в даному випадку, як підставу для звільнення [PERSON] від обовязку відшкодувати заподіяну ним шкоду, оскільки це не є реабілітуючою підставою. 05.08.2015 між ПАТ «ПЗУ Україна» (страховик), [PERSON] (страхувальник) та ПАТ «Креді [PERSON]» (вигодонабувач) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортний засобів предметом якого є страхування автомобіля [NUMBER]. (а.с. 66) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 Закону України «Про страхування»\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями\~ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що подія, яка сталася 14.12.2015 є страховим випадком. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що [PERSON] на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом марки «Hyundai», д.н.з. [NUMBER], оскільки під час керування мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб. Внаслідок ДТП, транспортний засіб марки «Peugeot 308», д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], був пошкоджений. Судом встановлено повідомлення 16.12.2015 [PERSON], який на відповідній правовій підставі керував вищевказаним транспортним засобом на момент ДТП, страхової компанії про настання страхового випадку 14.12.2015. (а.с. 47-51) 01.02.2016 ПАТ «Креді [PERSON]» звернулося до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» із проханням про перерахунок страхового відшкодування на поточний рахунок авторизованого (гарантійного) СТО у відповідь на повідомлення № 48/52 від 29.01.2016 щодо визнання події з автомобілем [NUMBER], страховим випадком. (а.с. 8) Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про страхування»\~страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. У ч. 1\~ст. 25 Закону України «Про страхування»\~визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. На підставі страхового акту від 11.02.2016 та розрахунку суми страхового відшкодування до цього страхового акту, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було виплачено 145\~937, 39 гривень страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 39546 від 15.02.2016. (а.с. 16) Статтею 9 Закону України «Про страхування»\~передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У справі, що розглядається, спір виник щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою страховою компанією коштів за договором добровільного майнового страхування. Згідно зі ст.ст.\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.\~\~ Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат. Як встановлено судом, ПАТ «СК «ПЗУ Україна»\~\~(страховик) виплатило страхувальнику страхове відшкодування та звернулося до [PERSON], який є винним у скоєнні ДТП, що сталася 14.12.2015, з вимогою про відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування. Враховуючи норми\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України «Про страхування», якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до відповідача. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є суброгацією. Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов'язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов'язання\~\~і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов'язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов'язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов'язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.ч. 13 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 21.01.2019 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Однак, жодна із сторін по справі не скористалась своїми процесуальними правами. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~і п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування в розмірі 145\~937, 39 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2\~189, 05 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 23157 від 06.11.2018. (а.с. 1) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~189, 05 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved