Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

В червні 2016 року позивачі звернулися до суду із вищезазначеним позовом, в якому просили суд скасувати арешт майна, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС) 15 травня 2008 року в межах виконавчого провадження ВП №5601008 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №2-3566-1/06 стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 2294,24 грн. В той же час, згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3566-1/06, виданого 26.01.2007 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] заборгованість за користування комунальними послугами. 14.05.2008 ВДВС винесло постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Запис про накладення арешту під №7233653 22 травня 208 року було внесено до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 18.03.2009 ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В свою чергу, виконавче провадження знищено, оскільки відповідно до вимог п. п. 9.9, 9.10, 9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких 1 рік. Зазначені обставини, за твердженням позивачів, порушують їх право власності, а саме розпорядження належним на праві власності майном, при цьому, наводить положення ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яким особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с.5) В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В свою чергу, позивачі подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, наголосили, що позов підтримують в повному обсязі (а.с.54) Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, судовим розглядом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 2-3566-1/06 стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 2294,24 грн по квартирній платі та оплаті за користування комунальними послугами. Згідно відповіді ВДВС від 25.05.2016 з даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що на виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3566-1/06, виданого 26.01.2007 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] заборгованість по квартирній платі та оплаті за користування комунальними послугами на користь КП УЖГ(а.с.19) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] накладено арешт нерухомого майна, підстав обтяження - постанова ВДВС ВП №5601008 від 14.05.2008 (а.с.55) Обтяження зареєстровано в Дев»ятій київській державній нотаріальній конторі під №7233653 22 травня 2008 року. 18.03.2009 ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки була встановлена відсутність у боржника [PERSON] майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. (а.с.19) Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до вимог п. п. 9.9, 9.10, 9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких 1 рік. Згідно довідки виданої Комінальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського району м. Києва» ЖЕД-904 №100 від 06.06.2016 [PERSON] заборгованість по послузі утримання будинків та прибудинковій території відсутня (а.с. 24) Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 23.09.2016 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.55) Таким чином, під час судового розгляду знайшли підтвердження обставини знищення вищезазначеного виконавчого провадження, а також перебування майна позивача під обтяження вже без достатніх підстав (а.с. 21) Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення суду, а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Зважаючи на те, що право розпорядження є окремим складовим права власності, то перебування майна під арештом, зокрема, із забороною ним розпорядження за відсутності будь-яких обтяжень чи виконавчих проваджень, порушує права позивача у справі. Завершення ж виконавчого провадження і знищення його матеріалів, позбавляє також позивача можливості вирішити це питання шляхом звернення до ВДВС із винесенням відповідної постанови, зокрема, про скасування відповідної постанови. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved