Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

В травні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Лєвєнтова Олександра Володимировича звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 150 000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.03.2020 між сторонами було укладено договір позики , за умовами якого відповідач отримала в борг від позивача грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн., які зобов`язалася повернути до 10.04.2020. Сторони оформили боргову розписку на підтвердження договірних зобов`язань. Позивач стверджує, що своїх зобов`язань за договором позики позичальник не виконала - позику не повернула. У зв`язку з цим, позивач просить про задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу з відповідача. 27.05.2020 ухвалою суду у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася двічі, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у порядку, визначеному ст. ст. 128- 130 ЦПК України ( а.с. 19, 23). Про причину неявки суд до відома не поставила. Згідно із ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позову заяву не подала. Згідно із ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, який подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та наполягав на ухваленні заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами статтей 1046, 1049 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01 березня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в розмірі 150 000,00 грн. На виконання умов вказаного договору відповідач [PERSON] надала позивачу [PERSON] розписку із зазначенням умов зобов`язань відповідача перед позивачем. (а.с.5) З даної розписки вбачається, що [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса : [ADDRESS] , зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. до 10.04.2020 . За таких обставин та встановлених фактів, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Станом на час звернення до суду з позовною заявою, сума позики в розмірі 150 000,00 грн. позичальником позикодавцю не повернута. Наявність розписки позивача вказує на те, що борг відповідачем не погашено, а тому суд визнає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, витрати щодо стягнення судового збору покладаються на відповідача в порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України у розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір» за вимоги, що були предметом вирішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved