Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Національного банку України, в якому просив суд: -визнати незаконним та скасувати наказ Національного банку України №2422-К від 14 липня 2017 року про звільнення позивача з посади Головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища Національного банку України з 17 липня 2017 року у в'язку із скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України; -поновити позивача на посаді Головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища Національного банку України; -стягнути з Національного банку України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2017 року по день поновлення його на посаді. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював на посаді головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища Національного банку України з 02 червня 2016 року по день звільнення. На вищевказану посаду його було переведено 18 квітня 2016 року з посади заступника начальника відділу зберігання цінностей Управління приймання, видачі та зберігання цінностей, загальний безперервний стаж роботи у Національному банку України складає 13 років 1 місяць 20 днів. Рішенням Правління Національного банку України № 97-рш від 23 лютого 2017 року «Про внесення змін до структури та чисельності працівників Центрального сховища Національного банку України та перерозподіл окремих функцій між структурними підрозділами центрального апарату Національного банку України», зокрема, вирішено: виключити зі скороченням штату відділ приймання та видачі цінностей та створити відділ внутрішнього контролю та ревізій, відділ супроводження операцій з цінностями та звітності; у складі управління роботи з готівкою відділ збереження фондів та нумізматичної продукції, відділ оброблення готівки та експертизи цінностей, відділ технічного забезпечення роботи з готівкою; скоротити штатну чисельність працівників Центрального сховища Національного банку України на 4 одиниці та затвердити її в кількості 324 одиниці; затвердити структуру Центрального сховища Національного банку України. Відповідно до затвердженої Структури Центрального сховища Національного банку України до структури входить у тому числі Відділ касового обслуговування, приймання та видачі цінностей. Відповідно до Наказу Національного банку України №700-к від 02 березня 2017 року «Про скорочення штату працівників окремих структурних підрозділів Центрального сховища», було прийнято рішення, зокрема, скоротити штат та чисельність працівників відділу зберігання цінностей, відділу приймання та видачі цінностей, відділу перерахування та експертизи цінностей, відділу супроводження готівкових операцій управління роботи з готівкою, відділу контролю Центрального сховища. 12 травня 2017 року позивача було ознайомлено з Попередженням про наступне звільнення від 12 травня 2017 року, при цьому, позивачу не було запропоновано переведення на іншу роботу. Відповідно до наказу Національного банку України № 2422-к від 14 липня 2017 року позивача було звільнено з посади головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища Національного банку України з 17 липня 2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Згідно з ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1.2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Роботодавцем у період з дня повідомлення позивача про наступне звільнення і до дня фактичного звільнення не було запропоновано посади для переведення, так роботодавцем було порушено норми чинного законодавства України щодо вивільнення працівників. Крім того, позивач має повну вищу освіту за спеціальністю фінанси і кредит та має кваліфікацію економіста, працював у Центральному сховищі Національного банку України протягом останніх 13 років, у вказаний період займав наступні посади: начальник відділу зберігання цінностей, начальник відділу зберігання, управління, приймання, видачі та зберігання цінностей, заступник начальника відділу зберігання цінностей Управління приймання, видачі та зберігання цінностей та головний економіст відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою. У період роботи у Центральному сховищі Національного банку України зарекомендував себе як відповідальний, компетентний, націлений на результат працівник. За час роботи на посаді головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища Національного банку України до нього не застосовувались догани та стягнення. Протягом 2016 року отримував щоквартальні премії. Позивач вважає, що його права були грубо порушені відповідачем при звільненні з сади головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища Національного банку України згідно наказу №2422-к від 14 липня 2017 року. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали, просили його задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував Наголошував на тому, що кадрове управління діяло в межах діючого законодавства та на момент звільнення, так само, як і під час звільнення в Національному банку були відсутні вакантні посади, які позивач міг би обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто виконано всі вимоги у відповідності до вимог трудового законодавства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що з 27.05.2004 року по 14.07.2017 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом Національного Банку України №2422-к від 14.07.2017 року [PERSON] звільнено з посади головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища, з роботи 17.07.2017 року у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 23.02.2017 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 97-рш «Про внесення змін до структури та чисельності працівників Центрального сховища Національного банку України та перерозподіл окремих пункцій між структурними підрозділами центрального апарату Національного Ганку України». Рішенням 97-рш вирішено виключити зі скороченням штату відділ приймання та видачі цінностей та створити відділ внутрішнього контролю та ревізій, відділ супроводження операцій з цінностями та звітності; у складі управління роботи з готівкою відділ збереження фондів та нумізматичної продукції, відділ оброблення готівки та експертизи цінностей, відділ технічного забезпечення роботи з готівкою; скоротити штатну чисельність працівників Центрального сховища Національного банку України на 4-ри одиниці та затвердити її в кількості 324 одиниці; затвердити структуру Центрального сховища Національного банку України. 02.03.2017 року Національним банком України прийнято наказ №700-к «Про скорочення штату працівників окремих структурних підрозділів Центрального сховища», який видано на виконання Рішення №97-рш. Відповідно до зазначеного Наказу здійснювалось скорочення штату та чисельності працівників відділу зберігання цінностей, відділу приймання та видачі цінностей, відділу перерахування та експертизи цінностей, відділу супроводження готівкових операцій управління роботи з готівкою, відділу контролю Центрального сховища. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було вручено Попередження про наступне звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП (дата попередження 12.05.2017 року) Тобто, 12.05.2017 року позивач був попереджений про зміну істотних умов праці (скорочення штату працівників) та про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, зміна істотних умов праці позивача була зумовлена змінами в організації виробництва та праці, викликаними економічною необхідністю раціонального використання праці. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Порядок вивільнення працівників визначено ст. 49-2 КЗпП України. Так, ч.3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що при вирішенні питання про дотримання вимог законодавства власником або уповноваженим органом підприємства, установи, організації в цій частині підлягають з'ясуванню обставини, пов'язані з тим, чи була у відповідача інша робота (вакантні посади), яку міг виконувати (займати) працівник відносно якого вирішувалось питання про звільнення, чи пропонувалась йому така робота (посади) та чи надавав він згоду на переведення на іншу роботу. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Разом з тим, на виконання ухвали суду Національним банком України було надано до суду довідку №0040 від 08.02.2018 року відповідно до якої у період з 12.05.2017 року по 17.07.2017 року на роботу до Національного банку України було прийнято 40 осіб на різні посади, у тому числі, посади головний економіст, провідний економіст тощо; кількість вакантних посад - 1 посада. Отже, відповідач мав вакантні та вільні посади, проте не запропонував позивачу жодної посади для працевлаштування, чим порушив вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника. Тож посилання позивача на порушення відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України щодо не запропонування йому при звільненні вакантних посад, які-б відповідали його кваліфікації, не спростовується відповідачем та матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, позивач звільнений незаконно, а отже підлягає поновленню на посаді Головного економіста відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища Національного банку України з дня його незаконного звільнення, а саме: з 17.07.2017 року, а наказ Національного банку України № 2422 - к від 14.07.2017 року про звільнення [PERSON] з 17.07.2017 року у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України є таким що підлягає скасуванню. Також, у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Так, час вимушеного прогулу позивача становить з 17.07.2017 року по 11.06.2018 року (11 місяців та 5 днів), і виходячи з розміру середньогодинного заробітку позивача 108,24 грн., відповідно до довідки Національного банку України від 11.08.2017 року за №60-0005/55803 середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 192654,21 грн. (11 місяців 5 днів - 1779,88 робочих годин х 108,24 грн. - середньогодинний заробіток позивача = 192654,21 грн.). Згідно із п. 2), 4) ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ч. 5 ст. 235 КЗпП України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та виплати йому середнього заробітку за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1926,54 грн.

Outcome: approved