Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Марїнської районної ради Донецької області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 30 серпня 2008 року по 13 травня 2011 року. Шлюб розірвано 13 травня 2011 року на підставі рішення Марїнського районного суду Донецької області. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом із нею за адресою: с. Веселий Гай Марїнського району Донецької області. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Місце знаходження відповідача, та місце його роботи їй не відоме. Дитина має вроджену ваду серця: відкритий артеріальний проток, аневризма міжпередсердної перетинки відкрите овальне вікно, недостатність трикуспідального клапану ІІ ст., легенева гіпертензія 1-2 ст. НК о., у звязку з чим потребує постійного нагляду у висококваліфікованого кардіохірурга і постійних обстежень ЕХОКГ в ІНВХ. Такі обстеження можливо зробити за кордоном, та на території тимчасово окупованого м. Донецька, але зробити цього вона не може в звязку з тим, що для виїзду за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків. Враховуючи викладене, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для оздоровлення, позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] за межі України в її супроводі без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися, надали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не зявилась, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, її представник в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, неявка якого відповідно до вимог ч.3 ст.36 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. На підставі ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 30 серпня 2008 року по 13 травня 2011 року, шлюб розірвано 13 травня 2011 року на підставі рішення Марїнського районного суду Донецької області, що підтверджується копією рішення суду від 13 травня 2011 року (а.с.8). Як зазначено в копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [PERSON] є батьком, а [PERSON] його матір'ю (а.с.7). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 5 лютого 2015 року [PERSON] мешкає за адресою: с. Веселий Гай Марїнського району Донецької області, вулиця Побєди, 73а.(а.с.6) Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2015 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 26 травня 2031 року (а.с.8). Згідно довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Марїнського районного управління юстиції № 1072 від 01.12.2015р. на виконанні у відділі державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2/856-10, виданий 01.04.2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Боржник ухиляється від сплати аліментів, у звязку з чим заборгованість складає 17259,30 гривень за період з 01.03.2014 року по 26.11.2015 року. (а.с.11). Згідно виписки із амбулаторної карти Єлизаветівської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 28 грудня 2015 року [PERSON], [INFO] знаходиться під наглядом лікаря з народження і перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: вроджена вада серця, відкритий артеріальний проток, аневризма міжпередсердної перетинки відкрите овальне вікно, недостатність трикуспідального клапану ІІ ст., легенева гіпертензія 1-2 ст. НК о., в звязку з чим потребує консультації кардіохірурга, обстеження ЕХОКГ в ІНВХ м. Донецька (а.с.12-13) Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, прийнятою резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20.11.1989р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснююся вони держаними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.10 зазначеної Конвенції держави-сторони поважать право дитини та її батьків залишити будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959р. дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч.1 та 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Абзацом третім частини 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХП, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 з наступними змінами та доповненнями. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 з наступними змінами та доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами та доповненнями визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами: проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у якій відповідно до Правил записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час позивачка має намір виїжджати разом із неповнолітньою дитиною для оздоровлення, але без нотаріального посвідчення згоди на це батька дитини не може цього зробити та не може оформити необхідні проїзні документи. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи, що тимчасовий виїзд дитини разом із матір'ю за кордон на оздоровлення відповідає її інтересам, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.313 ЦК України, ст.ст.150, 154, 155 СК України, ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57,

Outcome: approved