Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

В серпні 2017 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] із позовом до [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що рішенням сесії [PERSON] сільської ради Вознесенського району від 17.07.2000 року, на підставі п.7 Указу Президента України № 720 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, [PERSON], як працівнику соціальної сфери, було передано у приватну власність із земель резервного фонду земельну ділянку (пай) в розмірі 6,94 умовних кадастрових гектара землі, для ведення сільськогосподарського виробництва. З метою реєстрації права власності на земельну ділянку [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, на підставі викопіювання наданого [PERSON] сільською радою. Після розроблення, 03.04.2017 року, технічну документацію, [PERSON] було подано державному кадастровому реєстратору для внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Однак рішенням від 10.04.2017 року [PERSON] було відмовлено, у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. 20.04.2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] районної державної адміністрації із заявою щодо надання йому сертифікату на право на земельну частку (пай). Однак, листом [PERSON] РДА № 884/02-06 від 10.05.2017 року, йому було відмовлено у видачі сертифікату. Таким чином позивач не зміг в досудовому порядку визнати своє право власності на земельну частку (пай), в звязку з чим змушений звернутись до суду. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.09.2017 року залучено в якості співвідповідача [PERSON] районну державну адміністрацію Миколаївської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. Також просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог зазначивши, що рішення [PERSON] сільської ради від 17.07.2000 року про передачу у приватну власність земельних ділянок із земель резервного фонду, прийнято в супереч положення ст. 17 Земельного Кодексу України (що діяв на момент прийняття вищевказаного рішення [PERSON] сільської ради) оскільки рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність не належить до компетенції сільської (селищної) ради. Крім того, відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1996 року №720\\95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери. Які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу. Товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Позивач до вказаного списку не внесений, документи які підтверджують членство позивача в КСП Україна відсутні. Дослідивши матеріали, які є у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що рішенням сесії [PERSON] сільської ради Вознесенського району від 17.07.2000 року, на підставі п.7 Указу Президента України № 720 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, [PERSON], як працівнику соціальної сфери, було передано у приватну власність із земель резервного фонду земельну ділянку (пай) в розмірі 6,94 умовних кадастрових гектара землі, для ведення сільськогосподарського виробництва. Пунктом 7 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям передбачено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Як вбачається зі списку громадян на одержання земельних часток (паїв) від 08.09.2016 року [PERSON], як працівник соціальної сфери (техпрацівник школи) був включений до списку громадян, що мали право на отримання у приватну власність із земель резервного фонду земельну ділянку в розмірі 6,94 умовних кадастрових гектарів. Згідно ч.3 ст.1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) \~право особи на земельну частку ( пай ) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 2 Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) документом, що посвідчує право на земельну частку ( пай ) є рішення суду про визнання права на земельну частку ( пай ). Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно п. « а « ч. 3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушене право повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved