Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з цим позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області, посилаючись на те, що у вересні 2015 року на основі відплатного договору, придбала у Підприємства Миргородської райспоживспілки «Центральний ринок» нежитлове приміщення, ринок, які розташовані по вул. Миргородська, 4 Б в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, на земельній ділянці Великосорочинської сільської ради площею 0,3000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на яку до неї перейшло право оренди від попереднього користувача. В подальшому, у вересні грудні 2015 року господарським способом вона здійснила будівельні роботи з реконструкції придбаного нежитлового будинку, ринку, без відповідного документу, який давав право на виконання таких будівельних робіт. На даний час позивач, з посиланням на ч. 5 ст. 376 ЦК України просить визнати за нею. Право власності на це нерухоме майно, як самочинно збудоване. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі відповідних повноважень / а.с. 61, 62 /, заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що після набуття права власності його довірителем на нежитлову будівлю, ринок, позивач набула і право користування земельною ділянкою, яка на підставі відповідного договору перебувала в оренді у попереднього власника нерухомого майна, на основі рішенням першого відповідача. З переходом права власності на придбану нежитлову будівлю до позивача перейшло і право користування відповідною земельною ділянкою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. В подальшому позивач провела реконструкцію придбаного нерухомого майна, без відповідних дозвільних документів від другого відповідача. З огляду на це єдиним способом захисту її права власності є звернення в суд з цим позовом. Представник відповідача від Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області сільський голова [PERSON] / а.с. 63 / заявлений позов не визнав, пояснивши, що в результаті здійсненого будівництва порушено права мешканців територіальної громади через зменшення площі для торгівлі. При цьому позивач не зверталася до виконкому сільської ради за отриманням дозволу на будівництво. Крім того, на даний час мається рішення органу місцевого самоврядування про припинення дії договору оренди земельної ділянки, який було укладено з попереднім власником придбаного позивачем нерухомого майна. Представник Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області для розгляду справи в судові засідання не прибув. Від керівника цього учасника процесу до суду надіслано письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Заперечень проти заявленого позову це клопотання не містить / а.с. 55 57/. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до переконання про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 23 вересня 2015 року позивач [PERSON] набула право власності на нежитлове приміщення, ринок, які розташовані по вул. Миргородська, 4 Б в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, на земельній ділянці Великосорочинської сільської ради, площею 0,3000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 532328100:01:002:0502 / а.с. 6 /. Право власності позивача на цей обєкт нерухомості підтверджується також і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності / а.с. 21 /. З вказаного періоду часу позивач [PERSON] вільно та відкрито володіє і користується цим майном, як власник. Відповідно до рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 6-го скликання від 23 червня 2015 року колишньому власнику нерухомого майна, проданого [PERSON] Підприємству Миргородської райспоживспілки «Центральний ринок» вирішено надати в оренду строком на 1 рік земельну ділянку площею 0,3000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 532328100:01:002:0502. На основі цього рішення між Великосорочинською сільською радою та вищезгаданим підприємством 14 липня 2015 року було укладено договір оренди такої земельної ділянки / а.с. 16 17/. За приписами ст. 7 ч. 3 Закону України «Про оренду землі», яка узгоджується зі змістом ст. 377 ч. 1 ЦК України та ст. 120 ч.ч. 1, 2 Земельного кодексу України, встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, будівля або споруда. З цих підстав договором купівлі продажу нежитлового приміщення, ринку від 23 вересня 2015 року припинено договір оренди цієї земельної ділянки від 14 липня 2015 року в частині її оренди попереднім власником нерухомого майна. Враховуючи викладене угода про дострокове розірвання такого договору від 22 грудня 2015 року не має ніяких правових наслідків / а.с. 64/. За змістом розяснень, які містяться в пунктах 4, 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2013 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфікцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Крім того, слід також прийняти до уваги і правову позицію Верховного Суду України від 20.04.2016 року, яка відповідно до ст. 360 7 ЦПК України, є джерелом права, згідно якої за змістом ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, надані у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно копії технічного паспорта на нежитлове приміщення, ринок, виготовленого на імя позивача, така споруда дійсно розташована за адресою: Миргородський район, с. Великі Сорочинці, вул. Миргородська, 4 Б / а.с. 22 26 /. За змістом копії інформації сектору містобудування та архітектури Миргородської районної державної адміністрації реконструйовані позивачем нежитлове приміщення, ринок, як самочинне будівництво, відповідають містобудівній документації та вимогам державних будівельних норм / а.с. 30 31 /. Матеріали в копіях Звіту № 3 про проведення технічного обстеження реконструйованого нежитлового приміщення, ринок по вул. Миргородська 4 Б в с. Великі Сорочинці Миргородського району підтверджують можливість його надійної та безпечної експлуатації / а.с. 32 43 /. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст. 376 ч. 5 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Під час розгляду справи стороною відповідачів відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строк, імперативно визначений ст. 27 ч. 2 ЦПК України, суду не надано належних і допустимих доказів порушення прав інших осіб. З цих підстав заявлений позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved