Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна. В позовній заяві зазначено, що 30.12.1987 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами. 20.08.2016 року Вознесенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу. За час сумісного проживання та за рахунок спільних коштів сторони придбали у власність житловий будинок № 2 по вул. Космонавтів у с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області, право власності на який оформлене за відповідачем. Обумовлений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1048 га, яка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на імя [PERSON] Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач просила провести поділ спірного майна між нею та відповідачем, виходячи з рівності часток подружжя. Ухвалою суду від 01.06.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України,\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених\~ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що 30.12.1987 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами. 20.08.2016 року Вознесенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу. За період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок № 2 по вул. Космонавтів в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області. Відповідно до договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, посвідченого 17.12.1991 року секретарем виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, право власності на нього зареєстровано за відповідачем. Наведені обставини свідчать про те, що відповідно до положень ст.ст.\~22,28 КпШС, які були чинними на момент виникнення\~\~права власності відповідача на вказаний будинок, останній є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Згідно ст.ст.60-72 СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69, ч. 1 ст.71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом. Положення ч. 1ст. 70 СК України, п. 30 вищевказаної\~постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки будь\~- яких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, суд вважає, що\~\~ їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини,\~\~за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку обумовленого житлового будинку. Зазначений житловий будинок, як вбачається з матеріалів справи, розташований на земельній ділянці, площею 0,1048 га, яка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 01.12.2010 року Щербанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, та зареєстрованого на праві власності за відповідачем. Так,\~ст. 61 СК України\~( в редакції, чинній на час видачі державного акта на право власності на спірну земельну ділянку) не містила норму, яка передбачала, що земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначене правило було закріплене в ч.5, якою\~ст. 61 СК України\~доповнено згідно із\~Законом України №2913-VI від 11 січня 2011 року. Даний Закон України набув чинності з 9 лютого 2011 року. На підставі Закону України від 17 травня 2012 року, який набув чинності з 13 червня 2012 року, ч. 5\~ст. 61 СК України\~виключено. Отже, на вказану земельну ділянку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Проте, відповідно до розяснень, які містяться у п.18-2\~постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до положень ст.ст.\~81,116 ЗК України\~окрема земельна ділянка, одержана у власність громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~ст. 120 ЗК України,\~ст. 377 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги про поділ спірної земельної ділянки підлягають задоволення. Відповідно до п.6 ч. 1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати\~складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи\~(витрати: на професійну правничу допомогу (що включає в себе, в тому числі, участь в судових засіданнях)); повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду). В силу\~положень\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Порядок розподілу судових витрат між сторонами\~визначений\~ст. 141 ЦПК України. Так, відповідно до\~ч.ч. 1,2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При\~цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. Так, на виконання вказаних вимог представником позивача було надано письмовий розрахунок витрат, повязаних з наданням професійної правничої допомоги з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Крім того, матеріали справи місять докази понесення вказаних витрат позивачем (квитанція б/н від 05.05.2015 року). За такого, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в загальному розмірі 2 704 грн. 80 коп. (2 000 грн. 00 коп. (витрати пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката) + 704 грн. 80 коп. (судовий збір)).

Outcome: approved