Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20.08.2004 року сторони зареєстрували шлюб, мають спільну дитину - син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння. В 2017 році чоловік залишив сім`ю і переїхав жити до своїх батьків, більше двох років сторони проживають окремо подружні стосунки не підтримують, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 06.08.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 27.08.2019 позивачем усунуто недоліки зазначені в ухвалі судді від 06.08.2019 року. Ухвалою від 09.09.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі та призначено підготовче засідання. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, що викладені в ній. Відповідач у свою чергу в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Строк на примирення просив не надавати, оскільки у цьому немає сенсу, так як вони дійсно проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважав за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.08.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міського управління юстиції Київської обл., про що зроблений відповідний актовий запис за № 379, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що більше двох років сторони проживають окремо, подружні відносини між ними припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved