Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

в січні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з нею. В обґрунтування позову зазначено, що із 05.05.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2019 року у справі № 702/892/19. У сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом із позивачем. Для дітей створені всі необхідні умови для проживання та їх розвитку, та визначення їх проживання із позивачем відповідатиме їх інтересам. Позивач вказує, що вони із відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільних дітей, відповідач постійно погрожує, що відбере дітей, а тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав та прав дітей. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2020 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В лютому 2020 року відповідачем було подано до суду зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, та встановлення способу участі батька у вихованні дітей. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року, були роз`єднані позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дітей та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, та встановлення способу участі батька у вихованні дітей. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, та встановлення способу участі батька у вихованні дітей. Представник позивача в судове засідання не з`явився. До суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечував проти задоволення позову. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. До суду надійшов висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування на даний час вважає за доцільне визначити місце проживання сторін разом із їх матір`ю. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в підготовчому судовому засіданні на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували із 05.05.2017 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2019 року у справі № 702/892/19. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Діти сторін на даний час проживають разом із матір`ю - позивачкою у справі, та зазначене не заперечувалось сторонами у справі та повністю підтверджується наданими доказами. Відповідно до висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 24.09.2020 року № 07-21/2653, орган опіки та піклування на даний час вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду справи сторона відповідача не заперечувала щодо задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дітей із позивачем, визнавши позовні вимоги в повному обсязі. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що під час спільного проживання сторін по справі, як мати, так і батько, піклувались про своїх дітей, придбаваючи речі та продукти харчування, здійснювали оплату послуг та турбувались про здоров`я дітей, а також виконували всі інші батьківські обов`язки. Разом з тим, після того, як сторони почали проживати окремо, діти залишилась проживати та на даний час проживають з матір`ю та нею створені всі умови для проживання дітей, вона здійснює опіку над ними, доглядає їх, та піклується про їх здоров`я. Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, не позбавляє права відповідача відвідувати дітей, спілкуватися з ними, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дітьми за місцем проживання позивача. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, їх матеріальний стан, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дітей, а також зважаючи на вік дітей, - місцем проживання дітей на даний час доцільно визначити з їх матір`ю - позивачем у справі. Однак, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дітей участь обох батьків у їх вихованні є важливою, та, останніми, як батьками дітей, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, інтереси та вік дітей, а також те, що стороною відповідача було визнано позовні вимоги та не заперечувалась можливість визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, суд вважає, що позов слід задовольнити, визначивши місце проживання дітей із їх матір`ю. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 840,80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved