Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

В травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , останнє місце його реєстрації було: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , де він проживав та був зареєстрований до 2018 року, разом зі своєю мамою [PERSON] , яка трагічно загинула в ДТП 27.08.17 р., та мав 1/2 частину квартири. Іншу 1/2 квартири, що належала його покійні мамі він мав успадкувати автоматично, так як проживав з покійною мамою за однією адресою. Інших спадкоємців у даній родині не було, як після смерті [PERSON] так і після смерті самого [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку, він не заявив про відмову неї. Між родиною Ускових та їхньою родиною склались давні дружні стосунки, її батьки проживають в с. Озірно, мають свою власну земельну ділянку де вирощують все, що необхідне для життя, а також тримають господарство. Відповідно їх родина безкоштовно надавала родині Ускових продукти харчування, які були у їхньому господарстві. Після смерті [PERSON] , її син [PERSON] виявив бажання проживати в Таращанському геріатричному пансіонаті, він не хотів бути обузою будь-кому, власної сім`ї не мав, інших будь-яких родичів у нього не було. Після переїзду [PERSON] до пансіонату вона самостійно та разом зі своїм батьком часто відвідували його, привозили йому те, що він замовляв, хоч насправді він був забезпечений з боку керівництва пансіонату усім, що необхідно для життя. Йому подобалось бути в пансіонаті і їх це радувало. Після смерті [PERSON] , вона та її батьки організували його поховання, після чого виконали всі християнські звичаї, відбули поминальний обід, дев`ять днів, сорок днів, мають і в подальшому намір вшановувати пам`ять покійного [PERSON] та його мами. Життя продовжувалось, після одруження, вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , також народила дитину, відповідно знаходиться в декретній відпустці. В квітні цього року її батько запропонував відвідати Таращанський геріатричний пансіонат, завезти його мешканцям різні солодощі та інше, для поминання покійного [PERSON] , так як близилась річниця смерті, що вони й зробили. Під час перебування в пансіонаті їй повідомити, що ніби в Чернинській сільській раді на її дівоче прізвище [PERSON] , є заповіт, який склав [PERSON] , про який вона нічого ніколи не знала. Вона звернулась до Чернинської сільської ради, де їй повідомили, що дійсно існує заповіт [PERSON] на ім`я ' [PERSON] , складений 27 листопада 2018 року, який їй вручили та видали довідку про місце відкриття спадщини №145 від 22.04.20 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. 23 квітня 2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Овраменко Л.В. про намір прийняти спадщину та подати відповідну заяву про прийняття спадщини. Приватний нотаріус своїм повідомленням від 23.04.2020 року № 144/01-16 відмовила їй, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, та порекомендувала звернутись до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини з поважних причин, суд відповідно до ч. З ст. 1272 ЦК України може визначити додатковий строк для її подання. Просила суд визначити додатковий строк для подачі мною [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 12 травня 2020 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 годину 00 хвилин 03 червня 2020 року (а. с. 19-20). Ухвалою суду від 03 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 07 липня 2020 року (а. с. 32-33 ). В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача - адвокат Власенко В.М., який діє на підставі Ордеру серії КС № 322668 від 01.04.2020 року ( а. с. 29 ) надав до суду заяву, отримана судом 07.07.2020 року за вих. № 25388, в якій просив дану справу слухати без участі позивача та її представника за наявними в матеріалах справи доказами. Позові вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач Білоцерківська міська рада в судове засідання представника не направила, 21.05.2020 року за вх. № 18972 судом отримано лист за підписом міського голови, в якому Білоцерківська міська рада просить слухати дану справу без представника на розсуд суду (а. с. 26). Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 травня 2019 року Виконавчим комітетом Чернинської сільської ради Таращанського району ( а. с. 7 ). З Довідки від 22 квітня 2020 року за вих. № 145, виданої Чернинської сільською радою вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , до дня смерті ( [INFO] ). Місце відкриття спадщини: с. Чернин, Таращанського району Київської області ( а. с. 9 ). З наявного в матеріалах справи заповіту від 27 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] заповідав все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] , [INFO] ( а. с. 8 ). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 02 березня 2019 року вбачається, що 02 березня 2019 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 174, де прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] ( а. с. 10 ). З Довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Чупирянською сільською радою 22 травня 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26 червня 2012 року по теперішній час ( а. с. 5 ). 23 квітня 2020 року за вих. № 144/01-16 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Овраменко Л.В. повідомлено [PERSON] , що остання пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України та запропоновано звернутися до суду ( а. с. 11 ). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) станом на 23.04.2020 року інформація відсутня ( а. с. 13 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, так як їй не було відомо про заповіт на її ім`я, дізналася лише в квітні 2020 року. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно ж до роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, надання додаткового строку для прийняття спадщини можливо, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), від 14.09.2016 року (справа № 6-1215цс16). Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Встановивши, що особа був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року справа № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18. До того ж, правовий висновок зроблений у постанові Верховного суду від 28.10.2019 по справі № 761/42165/17-ц (ЄДРСРУ № 85354233) вказує, що необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Справа № 6-496цс17 від 06.09.2017р. ВСУ (визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини), колегія зробила висновок про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини у зв`язку із тим, що спадкоємцю (не по закону) не було відомо про наявність заповіту та не повідомленням про наявність заповіту нотаріусом є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не звернулася своєчасно з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у зв`язку з тим, що остання не була обізнаною про заповіт на її ім`я, про його існування дізналася випадково лише у квітні 2020 року. Оскільки позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем, про що свідчать вищезазначені довідки, про наявність заповіту складеного на її користь дізналася поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки позивач при зверненні до суду з вищевказаною позовною заявою не наполягав на відшкодуванні судових витрат з відповідача ( а. с. 3 ), суд вважає за можливим, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved