Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] з цивільним позовом до Білоцерківської міської ради, ВАТ «Будіндустрія», третя особа: [PERSON] про визнання права власності на майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи його тим, що в 1984 році [PERSON] з чоловіком влаштувались на роботу в Білоцерківський комбінат «Будіндустрія». В 1985 році в них народилась донька [PERSON] В 1987 році керівництво Білоцерківського комбінату «Будіндустрія» надало їх родині, яка на той час складалась із трьох осіб, дозвіл на тимчасове вселення в будинок [ADDRESS], котрий готувався під знос і співвласники якого ([PERSON] та [PERSON]) були відселені у власні квартири, до вирішення нашого житлового питання з виділенням житла в малосімейному гуртожитку. В 1989 році у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] Таким чином з 1987 року і по даний час їх сім'я проживає у вище вказаному будинку. Крім того, в 2003 році [PERSON] народила дочку [PERSON], яка також з дня народження і по даний час проживає у вказаному будинку. Таким чином, їхня родина добросовісно заволоділа житловим будинком [ADDRESS] і більше десяти років відкрито проживає в ньому тому позивачі просять визнати за ними [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог посилаючись на доводи які є аналогічним наведеним у позовній заяві. Позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог оскільки їхня родина відкрито та добросовісно володіє житловим будинком. Позивач [PERSON] вважає, що матеріалами справи доведена правомірність їхнього володіння житловим будинком в зв'язку з чим просить задовольнити позов. Представник відповідача Білоцерківської міської ради в судове засідання не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали на адресу суду заяву в якій просять слухати справу без участі їхнього представника на розсуд суду. Представник відповідача ВАТ Білоцерківський комбінат «Будіндустрія» в судове засідання не з'явився, про місце час та дату розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, з заявами клопотаннями чи запереченнями до суду не звертався. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявами клопотаннями чи запереченнями до суду не звертався. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Судом встановлено, що 1994 році [PERSON] з чоловіком влаштувались на роботу в Білоцерківський комбінат «Будіндустрія». В 1985 році в них народилась донька [PERSON] Як вбачається з Зобов'язання Білоцерківського комбінату «Стройіндустрія» від 1986 року, [PERSON] власниці будинку, що підлягає знесенню [ADDRESS] комбінат зобов'язався компенсувати вказане житлом шляхом надання квартири в будинку по вул. Славіна. В 1987 році керівництво Білоцерківського комбінату «Будіндустрія» надало родині позивачів, яка на той час складалась із трьох осіб, дозвіл на тимчасове вселення в будинок [ADDRESS], котрий готувався під знос і співвласники якого ([PERSON] та [PERSON]) були відселені у власні квартири, до вирішення їхнього житлового питання з виділенням житла в малосімейному гуртожитку. В 1989 році у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] Таким чином з 1987 року і по даний час їхня сім'я проживає у вище вказаному будинку. В матеріалах справи наявна заява №16 від 25 березня 2014 року за підписом директора ТОВ Білоцерківський комбінат «Будіндустрія», згідно якої ВАТ Білоцерківський комбінат «Будіндустрія» не заперечує, щоб будинок [ADDRESS] в якому проживає з сім'єю [PERSON] передати у власність. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до п.9 ППВСУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді довів факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. За викладених обставин, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового слідства, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328,344,392 ЦК України і

Outcome: approved