Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 18.03.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, укаденим між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] Згідно кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») надало [PERSON] кредит в сумі 39\~000, 00 доларів США зі строком повернення до 18.07.2016 року. [PERSON], в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом. Зобовязання по кредитному договору не виконуються, порушуються строки його виконання. Відповідачу надсилалась вимога про повернення кредиту, але вона була залишена без виконання. Станом на 04.09.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 1\~606\~828, 28 гривень, з яких: 25\~320, 08 доларів США, що становить 317\~286, 70 гривень по курсу НБУ станом на 04.09.2014 року залишок заборгованості за кредитом, 2\~255, 82 доларів США, що становить 28\~267, 75 гривень по курсу НБУ станом на 04.09.2014 року заборгованість по відсотках. Також [PERSON] нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 1\~261\~273, 83 гривень. В забезпечення своєчасності виконання зобовязань по кредитному договору 19.07.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № CR-B00/144/2006. [PERSON] прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед банком за кредитним договором. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року в розмірі 1\~606\~828, 28 гривень, з яких: 25\~320, 08 доларів США, що становить 317\~286, 70 гривень по курсу НБУ станом на 04.09.2014 року залишок заборгованості за кредитом, 2\~255, 82 доларів США, що становить 28\~267, 75 гривень по курсу НБУ станом на 04.09.2014 року заборгованість по відсотках, 1\~261\~273, 83 гривень пеня. Ухвалою суду від 23.01.2015 року провадження у даній цивільній справі № було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 127/23091/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг» про припинення правовідносин за договором поруки. Ухвалою суду від 20.05.2015 року цивільну справу № 127/20397/14-ц прийнято до свого провадження суддею Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. та відновлено провадження по вказаній справі. В ході розгляду справи представником позивача було збільшено позовні вимоги, а саме: представник позивача просила солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року в розмірі 2\~696\~095, 62 гривень, з яких: 25\~320, 08 доларів США, що становить 532\~374, 93 гривень по курсу НБУ станом на 08.06.2015 року залишок заборгованості за кредитом, 2\~255, 82 доларів США, що становить 47\~430, 42 гривень по курсу НБУ станом на 08.06.2015 року заборгованість по відсотках, 2\~116\~290, 27 гривень пеня. Представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеним в позовні заяві та уточненій позовній заяві, і просила суд вимоги задовольнити. Представник відповідачів заперечував щодо задоволення позову. Просив прийняти до уваги судове рішення яким припинено зобовязання, що виникли з договору поруки, укладеним між [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» 19.07.2006 року, та застосувати строки позовної давності. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CNL-B00/144/2006, згідно якого банк зобовязався надати [PERSON] кредит в сумі 39\~000, 00 доларів США строком користування до 18.07.2016 року, з фіксованою процентною ставкою 14, 00 % річних, цільове призначення: споживчі цілі. [PERSON], в свою чергу, зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, визначені в цьому кредитному договору. (а.с. 4-10, 142-146) В додатку № 1 до кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року сторонами вище вказаного договору було визначено графік повернення кредиту та сплати відсотків. (а.с. 8-10, 140-141) [PERSON] 19.07.2006 року на виконання умов вище зазначеного кредитного договору було видано кредит в сумі 39\~000, 00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою від 19.07.2006 року та випискою по рахунку [PERSON] (а.с. 24, 147-164) 19.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] був укладений договір поруки № CR-B00/144/2006, відповідно до якого [PERSON] зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобовязань за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року в повному обсязі таких зобовязань. (а.с. 11) 11.03.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» (яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна») та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, згідно якого викладено п. 3 частини № 1 кредитного договору в новій редакції, зокрема, було змінено проценту ставку та її вид. На період з моменту підписання цього додаткового договору до 19.03.2009 року застосовується процентна ставка визначена умовами кредитного договору. На період з 19.03.2009 року до 19.10.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом застосовується ставка в розмірі 8, 45 % річних. На період з 19.10.2009 року до повного виконання зобовязань за кредитним договором застосовується ставка 15, 20 % річних. Також сторонами було доповнено кредитний договір Графіком платежів (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). (а.с. 142-146) Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 18.03.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, зокрема за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року. (а.с. 12-19) Частиною № 2 кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, а саме пунктом 1.9., визначено, що незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. На адресу [PERSON] та [PERSON] позивачем направлялись досудові вимоги про необхідність повного дострокового погашення кредиту. (а.с. 20-23) Однак, вимоги позивача залишились без належного реагування. Пунктом 1.4. частини № 2 кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року визначено плату за користування кредитом. Відповідно п. 1.5.1. вище вказаного кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.. Відповідно до п.п. 4.1.1. п. 4 частини № 2 кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року борг [PERSON] станом на 08.06.2015 року становить 27\~575, 90 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту 25\~320, 08 доларів США, заборгованість по відсотках 2\~255, 82 доларів США. Також, позивачем нараховано пеню на суму заборгованості за період з 08.06.2014 року по 19.05.2015 року в сумі 2\~116\~290, 27 гривень. (а.с. 137-138) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свободадоговору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З додатку № 1, який є невідємною частиною додаткової угоди № 1 від 11.03.2009 року до кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, вбачається визначення сторонами договору графіку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. (а.с. 144-146) Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору в повному обсязі (п. 7.3. частина № 2 кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (п.п. 1.5.1. п. 1.5. частини № 2 кредитного договору), останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 18.07.2016 року (згідно п. 2 частина № 1 кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року та графіку платежів). Судом прийнято до уваги, що сама по собі умова договору про його дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем (до повного погашення заборгованості), як то визначено в п. 7.3. кредитного договору, не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Судом встановлено, що сторони між собою не домовлялись про збільшення позовної давності. Таким чином, строк позовної давності, в даному випадку, становить три роки до вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту на відсотках, тобто загальна позовна давність (ч. 1 ст. 257 ЦК України), та позовна давність в один рік до вимог про стягнення пені (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Представником відповідачів [PERSON] суду надано заяви про застосування строку позовної давності. (а.с. 75-88, 129-133) За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року (п. 1.5 частини № 2 кредитного договору, додаток № 1 до додаткового договору № 1 до кредитного договору)\~\~позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином,\~\~враховуючи, що за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 19 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту\~\~(місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з виписки по особовому рахунку позичальника та розрахунку заборгованості (а.с. 137, 147-164),\~\~[PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом з 19.09.2010 року, здійснивши останній платіж 27.08.2010 року, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Судом встановлено, що [PERSON] погашення кредиту здійснювалось з порушенням графіку погашення кредиту, визначеного сторонами кредитного договору в додатку № 1 до цього договору. Згідно даного графіку, черговий платіж у відповідному розмірі, враховуючи наявну прострочку по сплаті кредиту, мав бути здійснений до 19.09.2010 року (включно). В свою чергу банк звернувся до суду з позовом 19.09.2014 року (а.с. 40). Судом встановлено, що відповідач не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним боргу, що слугувало б підставою для застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України. Отже, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою 19.09.2014 року, а строк позовної давності становить три роки, то позовні вимоги до 19.09.2011 року є такими, що заявлені після спливу строку позовної давності. Позивачем не заявлялось клопотання про поновлення пропущених строків позовної давності, і наявність поважності причин пропуску цих строків судом не встановлена. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідачів, є підставою для відмови в позові в частині вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору за період по 19.09.2011 року (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Судом, зокрема, прийняті до уваги правові позиції, висловлені Верховним Судом України 06.11.2013 року у справі за № 6-116цс13, 22.10.2014 року у справі за № 6-127цс14, 29.10.2014 року у справі за № 6-169цс14, 19.11.2014 року у справі за № 6-160цс14, які у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 08.06.2015 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол. США = 21, 0258 гривень. (а.с. 139) Таким чином, заборгованість за кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року за період з 19.09.2011 року по 08.06.2015 року (згідно заявлених вимог), виключивши з суми, що підлягає стягненню, суми заборгованості, які виникли до 19.09.2011 року, становить в загальній сумі 22\~477, 68 доларів США, що станом на 08.06.2015 року еквівалентно 472\~611, 20 гривень та є заборгованість із повернення тіла кредиту. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 2\~255, 82 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, то позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення зважаючи на наступне. В судовому засіданні представником позивача суду було повідомлено, що позивачем було припинено нарахування відсотків за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року 18.03.2011 року, тобто з моменту купівлі кредитного портфеля. Що також вбачається й з розрахунку заборгованості: період нарахування відсотків з 19.08.2010 року по 18.03.2011 року. Представником позивача припинення нарахування відсотків було аргументовано тим, що нарахування відсотків за користування кредитом це право банку, а не його обовязок. Таким чином, заважаючи на те, що до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором застосовано строк позовної давності і до задоволення підлягають лише вимоги заявлені з 19.09.2011 року, а також враховуючи вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредиту саме за період з 19.08.2010 року по 18.03.2011 року, то заборгованість із сплати відсотків в сумі 2\~255, 82 доларів США, не підлягає стягненню у звязку із спливом позовної давності. Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Враховуючи те, що судом встановлено сплив позовної давності щодо частини позовних вимог, відповідно нарахування неустойки позивачем проведено невірно. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає за можливе і необхідне зменшити розмір неустойки до 236\~305, 60 гривень. При зменшенні розміру неустойки судом враховано: ступінь виконання зобовязань боржником; відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання; значне перевищення розміру неустойки, яка згідно розрахунку позивача становить 2\~116\~290, 27 гривень, розміру боргу, який становить 22\~477, 68 доларів США, що станом на 08.06.2015 року еквівалентно 472\~611, 20 гривень; значне перевищення розміру неустойки згідно розрахунку здійсненого судом розміру боргу. При цьому судом прийнято до уваги п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Представник позивача не надав суду належних доказів спричинення значних збитків для банківської установи у звязку з невиконанням [PERSON] обовязків за кредитним договором. Отже, з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої неустойки має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 236\~305, 60 гривень, що дорівнює ? частині суми заборгованості по кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом прийнято до уваги, що рішенням Вінницького міського суду від 20.02.2015 року по справі № 127/23091/14-ц, яке набрало законної сили 29.04.2015 року відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області, було визнано припиненими зобовязання, що виникли з договору поруки № CR-B00/144/2006, укладеного 19.07.2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON].(а.с. 118-120) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім того, судом прийнято до уваги, що під час судового розгляду даної цивільної справи не було спростовано обставини, які встановлені рішенням Вінницького міського суду від 20.02.2015 року, а судом не встановлено, що обставини у справі, що розглядається є інакшими, ніж встановлені під час розгляду вище зазначеної справи. Таким чином, позовні вимоги до [PERSON] як солідарного боржника за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року не підлягають до задоволення, оскільки порука є припиненою. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Кредитний договір № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, атак само й договір поруки № CR-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно [PERSON] не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Судом враховано, що порука [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором припинена. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 рокув розмірі 22\~477 (двадцять дві тисячі чотириста сімдесят сім) доларів США 68 центів, що станом на 08.06.2015 року еквівалентно 472 611 (чотириста сімдесят дві тисячі шістсот одинадцять) гривень 20 копійок, та пені в розмірі 236\~305 (двісті тридцять шість тисяч триста пять) гривень 60 копійок. В задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача по кредитному договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року слід відмовити,в звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя [PERSON]. Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1\~879\~984, 67 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. Також, не підлягають до задоволення й позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 5\~098, 22 доларів США, враховуючи сплив строку позовної давності щодо цієї частини позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 961, 00 гривна, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (26,30 %), а решту судового збору в сумі 2\~693, 00 гривні - слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial