Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що вона є єдиною власницею будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину ВВК № 953814 від 14.05.2008 року, посвідченого Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 1831, зареєстрованим в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 09.06.2008 року, реєстраційний номер 22672332. Вказує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є племінницею та внучатою племінницею колишнього чоловіка, які зареєстровані у будинку за вищевказаною адресою. Зазначає, що вона добровільно зареєструвала племінницю колишнього чоловіка [PERSON] на її прохання, коли вона навчалась у м. Кривому Розі ще у 2009 році, в подальшому у 2010 році у неї народилась донька [PERSON]. Однак, відповідачі по справі в цьому будинку ніколи не мешкали та не мешкають. Підкреслює, що вона, як єдиний власник будинку, неодноразово зверталася до відповідача з проханням, щоб вона з донькою [PERSON] добровільно знялися з реєстрації за вищевказаною адресою, але вона цього не зробила. Зі слів [PERSON] у зв'язку із тим, що з колишнім цивільним чоловіком [PERSON] вона стосунків не підтримує, він є громадянином Ірану, де він знаходиться, їй невідомо, а без його згоди знятися з реєстрації з неповнолітньою дитиною, вона не може. Також, жодних витрат щодо утримання вищевказаного будинку з 2009 року відповідач не несла. [PERSON] постійно сама сплачує комунальні послуги та на сьогодні для неї це дуже велика проблема, адже сума коштів за послуги майже щомісячно зростає. Також позивач позбавлена на сьогодні права оформити субсидію на оплату комунальних платежів, адже її мінімальна пенсія не дозволяє їй сплачувати їх повністю. Просить визнати [PERSON], [INFO] та її неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком буд. [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON], діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, правом подання відзиву не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в особі Відділу реєстрації місця проживання громадян, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом подання відзиву не скористався. Суд, взявши до уваги заяви позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину ВВК № 953814 від 14.05.2008 року, посвідченого Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 1831, зареєстрованим в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 09.06.2008 року, реєстраційний номер 22672332. У домоволодінні зареєстровано місце проживання відповідачів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книги. Як вбачається з акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 01.11.2018 р., складеного квартальним уповноваженим [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON], не проживають за адресою реєстрації з 02.2009 та з 09.2010 року. Відповідно до акту, складеного начальником дільниці № 4 ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» Тихоток С. Д., відповідач [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS] з 2015 року. Отже, на даний час у домоволодінні залишаються бути зареєстрованими відповідачі по справі, які не отримують кореспонденцію за вищевказаною адресою, особистих речей в будинку не мають. Подальша формальна реєстрація відповідачів в житловому будинку є порушенням прав на безперешкодне користування будинком позивачем. З точки зору ч.ч. 4,6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Підставою для виникнення у неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один з його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення. Відповідно до ст.242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень. Однак, в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина в домоволодінні [ADDRESS], власником якого є саме позивач ніколи не вселявся та в ньому не проживав. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також дана позиція викладена у ч. 1ст. 321 ЦК України, де сказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених судом обставин справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved