Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON], 23.10.1958 р.н, який мешкає за адресою: Запорізька область, м. Василівка, вул. Каховська, б. 263. Знаходиться на стаціонарному лікуванні з 11.05.2017 р. Психічно хворий з 1978 року. Багаторазово лікувався в психіатричних стаціонарах. У клінічній картині онейроідно-кататонічна та галюцінаторно-параноідна симптоматика. Захворювання має безперервний перебіг, сформувався грубий дефект особистості. Являється інвалідом II групи. За Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 31.01.2007 р. визнаний недієздатним, опікуном призначена сестра хворого, [PERSON]. Остання госпіталізація з 16.05.2016 р. по 12.07.2016 р. з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцінаторно -параноідний синдром. Згідно Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2016 р. застосовувалась примусова госпіталізація. Поточна госпіталізація повязана з погіршенням психічного стану: на фоні безсоння галюцінує, розмовляє сам з собою, ходить по шляхам пересування залізничного та автомобільного транспорту, до чогось прислуховується, агресивний, збуджений. Направлений диспансерним відділенням, у супроводі сестри-опікуна. Госпіталізований за її заявою, у примусовому порядку, як недієздатний, страждаючий на тяжкий психічний розлад, небезпечний для себе та оточуючих, а також неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Дав згоду на госпіталізацію. 12.05.2017 р. оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноідної шизофренії з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. За психічним станом виявляє ймовірну небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] не заперечувала відносно задоволення даної заяви. [PERSON] у судовому засіданні не заперечував відносно задоволення даної заяви. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON]до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 12.05.2017 року, [PERSON], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноідної шизофренії з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. За психічним станом останній виявляє ймовірну небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] з 1978 р. страждає на вищевказаний психічний розлад, на даний час психічний стан останнього погіршився, внаслідок чого він виявляє ймовірну небезпеку для себе та оточуючих та не здатний самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, за рішенням суду визнаний недієздатним, в звязку з чим потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні для обстеження та лікування, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved