Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що являється власником будинку [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований, проте з початку березня 2015 року не проживає у вказаному будинку, а тому позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням . В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги і просить суд виселити відповідача із спірного будинку [ADDRESS] та стягнути з нього судові витрати. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення йому поштового відправлення, проте про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] купила будинок [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 29.10.1999 року, набувши право приватної власності на вказане нерухоме майно в ідеальній частці. 02.08.2001 року у виконавчому комітеті Волоськівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб між собою, а 30 листопада 2015 року розірвали його. Вказані обставини встановлені рішенням Деражнянського районного суду від 30.11.2015 року, яке вступило в законну силу та відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають. Крім того, згідно довідки виконавчого комітету Волоськівської сільської ради Деражнянського району хмельницької області за № 227 від 10.05.2016 року відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований в будинку [ADDRESS], проте не проживає. Так, відповідно до вимогст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Положеннями ч. 1 ст. 116 ЖК України встановлено: «якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в порядку досудової вимоги зверталася з проханням до [PERSON] знятися з реєстрації у вказаному будинку, проте позитивної відповіді не отримала. Разом з тим, з актів обстеження житлово-побутових умов від 25.12.2015 року, 02.11.2015 року, 19.01.2016 року,11.03.2016 року та 18.04.2016 року, слідує, що [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] з 27 березня 2015 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. З огляду на викладене, суд вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити та виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. Водночас, в силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалюється рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а також

Outcome: approved