Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулася в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача в її користь заборгованість за кредитним договором № 6 Т/І 05-4.4 від 22.11.2005 року в розмірі 778 370 грн. 90 коп., а також 11 675 грн. 56 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 22 листопада 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6 Т/І 05-4.4, за умовами якого Банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 29 900,00 доларів США, строком з 22 листопада 2005 року по 22 листопада 2025 року включно, із сплатою 12,0 % річних. 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит. Договір відступлення прав вимоги № 17/4-В набрав чинності 17.09.2015 року. Таким чином, Державна іпотечна установа стала новим кредитором та Іпотекодержателем за іпотечним кредитом. 19.10.2015 року [PERSON] відправлено повідомлення про відступлення прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит»» та Державною іпотечною установою по кредитному договору № 6 Т/І 05-4.4 від 22.11.2005 р. та Іпотечним договором б/н від 25.05.2007 р. Заборгованість відповідача, станом на 10.08.2018 рік становить 778 370,90 грн., з яких заборгованість по сумі основного боргу - 498 575,25 грн., інфляційні втрати - 29 236,15 грн., пеня за період з 10.09.2017 року по 10.08.2018 року- 63 391,20 гри., прострочені відсотки за користування кредитом - 175 997,06 гри, за період з 17.09.2015 рік по 2018 рік. [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилася зазначена заборгованість. Відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивач у підтвердження своїх позовних вимог не надав до своєї позовної заяви договорів, визначених пунктом 1.1 договору відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року. У відповідності до п.1.2 договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року визначено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами вказаними у додатках до цього договору (далі - Права вимоги). Пунктом 1.3 цього Договору визначено, що вартість прав вимоги дорівнює сукупній заборгованості за основним боргом за кредитними договорами, перелік яких зазначений у додатку №1 до Договору, станом на дату укладання цього договору. Отже, укладаючи даний договір сторони погодили розмір відступлених прав, який у відповідності до умов договору становить заборгованість за основним боргом за кредитним договором, станом на 11.02.2015 року. Таким чином, за вказаним договором відступлено виключно суму основного боргу за кредитом. У своїй позовній заяві позивач вказує, що набута ним сума основного боргу за кредитним договором від 22.11.2005 року №617105-4.4 становить 498 575,25 грн., однак в підтвердження наведеного не надає доказів щодо цього. Належних та допустимих доказів того, що станом на 11.02.2015 року його заборгованість за кредитним договором становила 498 575,25 грн. позивачем не надано. Також зазначає, що кредит був виданий йому в іноземній валюті, заборгованість за ним обліковувалась виключно в іноземній валюті, отже предметом відступлення також могло бути виключно зобов`язання в іноземній валюті. Крім того, договором відступлення не визначено, що Державній іпотечній установі відступлено право нараховувати та стягувати відсотки з позичальника в розмірах і порядку передбаченому кредитним договором. Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 12,00 процентів річних. Валютою кредиту за укладеним ним кредитним договором є долар США, отже нарахування та сплата відсотків за кредитним договором, у відповідності до його умов, має відбуватися в доларах США. Наданий позивачем розрахунок суми боргу по відсотках не відповідає умовам укладеного кредитного договору. Також зазначає, що Державна іпотечна установа не має ліцензії для здійснення нею операцій по нарахуванню та стягненню відсотків в іноземній валюті, а тому не може обслуговувати даний кредит. Вважає, що позивач не має права обслуговувати наданий йому кредит, а також нараховувати та стягувати відсотки по ньому. Позивачем заявлена до стягнення пеня нарахована виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, що також не кореспондується з умовами кредитного договору. Вважає, що не підлягають до задоволення й позовні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат, оскільки валютою зобов`язання за укладеним ним кредитним договором є іноземна валюта, а борги в іноземній валюті не індексуються на підставі статті 625 ЦК України. Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення оскільки є безпідставними, недоведеними та непідтвердженими належними та допустимими доказами. Крім цього, 24.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування до вимог позивача строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Від Державної іпотечної установи надійшла відповідь на відзив у якому зазначили, що виходячи із вимог п.2.1 договору про відступлення прав вимоги № 17/4-В, набрав чинності 17.09.2015 року в частині відступлення Банком та набуття Позивачем всіх прав вимоги за кредитним договором № 6 Т/І 05-4.4 від 22.11.2005 р. та Іпотечним договором б/н від 25 травня 2007 року. Позивач набув всі права за кредитним договором, Іпотечним договором, що належали первісному кредиторові, зокрема й право на нарахування процентів за користування кредитними коштами, починаючи із 17 вересня 2015 року. Залишок основних зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на 17.09.2015 року становив 498 575 гривень 25 копійок. Таким чином, зазначена сума стала основою для нарахування відсотків, пені та інфляційних втрат, відображених в наданому суду розрахунку заборгованості. Відповідно до Договору відступлення, з урахуванням вищевикладеного, позивач отримав право вимоги до відповідачів за грошовим зобов`язанням, визначеного в гривнях, а тому правомірно просить стягнути інфляційні втрати за весь період прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором. Таким чином, висновок представника відповідача про те, що правові підстави задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат з відповідача відсутні, є необгрунтованим. Позивач просить стягнути пеню за період з 10.09.2017 року по 10.08.2018 року, тому таке стягнення неустойки (штрафу, пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду і почалося з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. 26.12.2018 року [PERSON] подав суду заперечення на відповідь на відзив у якому зазначає, що він вважає, що позивачем не спростовано наведених ним у відзиві доводів безпідставності позовних вимог. Також, зазначив, що договором відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року не передбачено відступлення всіх прав за кредитним договором, а лише суми заборгованості, яка дорівнює заборгованості за кредитним договором, визначеним в додатку №1 до договору вимоги. З огляду на викладене та зважаючи на визнання позивачем факту відсутності у нього права обслуговувати кредитний договір, а отже нараховувати, обліковувати та стягувати заборгованість за відсотками, пенею та штрафними санкціями, не підтвердження позивачем належними доказами сум відступленого йому боргу, позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. 04.01.2019 року представник Державної іпотечної установи подав суду пояснення на заяву про застосування строків позовної давності, у якій вказує на те, що Кредитний договір № 6 ТЛ 05-4.4 видавався строком з 22 листопада 2005 року по 22 листопада 2025 року, таким чином термін дії кредитного договору не сплинув. 20 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого призначено справу для розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення з підстав зазначених у відзиві. У подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 22 листопада 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 6 Т/І 05-4.4, за умовами якого Банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 29 900,00 доларів США, строком з 22 листопада 2005 року по 22 листопада 2025 року включно, із сплатою 12,0 % річних. 09 березня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до Кредитного договору № 6 Т/І 05-4.4 від 22 листопада 2005 року, за умовами якого процентну ставку змінено на 10,00 процентів річних. Пункт 3.2 Кредитного договору викладено в наступній редакції, Відповідач зобов`язується до 22.11.2025 року повністю повернути Кредитні ресурси, щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця Позичальник повинен здійснювати погашення заборгованості по Кредитному договору у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого становить 292, 46 доларів США. Сторонами по договору було погоджено Графік зниження розміру заборгованості, який є додатком №1 до вказаного кредитного договору, яким було передбачено суму щомісячних (ануїтентних) платежів у доларах США [PERSON] , які останній повинен був сплачувати з 1 по 10 число щомісяця, з моменту укладення даного договору до листопада 2025 року. 25 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34.1 кв.м., житловою площею - 34,1 кв.м. Зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення Іпотекодавцем кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 6Т/І 05-4.4 від 22 листопада 2005 року на суму 29 900,00 доларів США, строком до 22 листопада 2025 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 12,0% річних, та додаткового договору №1 від 09 березня 2006 року до вищезазначеного кредитного договору на суму 29 900,00 доларів США до 22 листопада 2025 р. з оплатою по процентній ставці 10,0 % річних, а також неустойки за цим договором або за Основним зобов`язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за Основним зобов`язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. У випадку зміни сторонами Основного зобов`язання, процентної ставки за користування Кредитними ресурсами, Іпотекодавець зобов`язується невідкладно укласти з Іпотекодержателем відповідний додатковий договір до цього договору. 01 травня 2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено додатковий договір №2 до кредитного договору № 6 Т/І 05-4.4 від 22 листопада 2005 року, за умовами якого процентну ставку змінено на 12,00 процентів річних. Пункт 3.2 Кредитного договору викладено в наступній редакції, Відповідач зобов`язується до 22.11.2025 року повністю повернути Кредитні ресурси, щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця Позичальник повинен здійснювати погашення заборгованості по Кредитному договору у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого становить 330,00 доларів США. Згідно п. 3.6 Кредитного договору встановлено, у випадку прострочення внесення ануїтетного платежу утворюється прострочена заборгованість по процентах, та крім того, фактично збільшується строк користування відповідною частиною Кредитних ресурсів, що в свою чергу, призводить до збільшення розміру нарахованих процентів. Пунктом 4.2 кредитного договору сторонами передбачено, що нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів за день видачі кредитних ресурсів проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на позичковому рахунку позичальника за період з 1 по останнє число місця. Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування Кредитними ресурсами. , Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує проценти щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2 цього Договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № [NUMBER]. Пунктом 6.1 Кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2. 3.4. 4.3. 4.4. 4.6. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Згідно пункту 7.6 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. Відповідно до інформації зазначеної у листі АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 10.12.2018 року №3-071331/8894, загальний розмір заборгованості згідно умов кредитного договору №6Т/І05-4.4 від 22.11.2005 року станом на 17.09.2015 року становить: сума строкової заборгованості у розмірі 22451,74 долари США, що еквівалентно 489 955,32 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 395 доларів США, що еквівалентно 8 619,93 грн., сума строкової заборгованості по відсотках 129,63 долари США, що еквівалентно 2 828,86 грн., пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках 33 633,06 грн., всього 535 037,17 грн. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно представленого позивачем розрахунку, станом на 10.08.2018 р., заборгованість [PERSON] за спірним кредитним договором № 6 Т/І 05-4.4 від 22.11.2005 року складає 778 370,90 грн., з яких: сума основного боргу - 498 575,25 грн., інфляційні втрати - 29 236,15 грн., пеня - 63 391,20 грн. за період з 10.09.2017 року по 10.08.2018 року, прострочені відсотки за користування кредитом - 175 997,06 грн. за період з 17.09.2015 рік по 10.08.2018 рік. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та публічним акціонерним товариством «Банк фінанси та Кредит» був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 616. Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення первісний кредитор (надалі - Банк) відступає, а новий кредитор (Позивач) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, тощо), вказаними в додатках до цього договору відступлення права вимоги. Пунктом 2.1. договору відступлення права вимоги встановлено, що пункт 1.2. цього договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п. 2.1.1. договору відступлення права вимоги, та однієї з обставин, визначеної п. 2.1.2. цього договору або п. 2.1.3. цього договору або п. 2.1.4 цього договору. Договір відступлення прав вимоги № 17/4-В набрав чинності 17.09.2015 року. Таким чином, Державна іпотечна установа стала новим кредитором та Іпотекодержателем за іпотечним кредитом. Відповідач не належним чином виконував умови спірного кредитного, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по його виконанню. 15.10.2015 року [PERSON] позивачем відправлено повідомлення про відступлення прав вимоги року № 7325/11/2 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит»» та Державною іпотечною установою по кредитному договору № 6 Т/І 05-4.4 від 22.11.2005 р. та Іпотечним договором б/н від 25.05.2007 р. Відповідач отримав вищевказаний лист 22.10.2015 року особисто, що про свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено кредитором або законом. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права інтересу. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази надані суду приходить до переконання, що позов Державної іпотечної установи до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд вважає, що підлягає стягненню із відповідача заборгованість по основному боргу кредиту у розмірі 489 955, 32 грн., виходячи з наступного. Відповідно до п.3.2 укладеного спірного кредитного договору, із врахуванням змін та доповнень до нього, позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтентного платежу, розмір якого за цим договором складає 333,34 долара США. Додатком №1 до спірного кредитного договору сторонами затверджено графік у якому визначено належні до сплати платежі в розрізі місяців сум основного боргу та нарахованих відсотків. Відповідно до довідки АТ «Банк фінанси і кредит» №3-071331/8894 від 10.12.2018 року, станом на 17.09.2015 року заборгованість боржника по основному боргу становить 489 955,32 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу - 8619,93 грн., що разом складає 498 575,25 грн. Оскільки, спірний кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесенням чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих відсотків згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного із цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16. Аналогічна позиція викладена у пунктах 59, 60 постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно стягнення із відповідача суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту по чергових платежах з червня 2015 року по вересень 2015 року у сумі 395 доларів США, що еквівалентно 8619,93 грн. по курсу НБ України станом на 17.09.2015 року, оскільки останній звернувся із позовом про її стягнення лише 20 вересня 2018 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що підлягає стягненню із відповідача 489 955,32 грн. основного боргу. Крім цього, виходячи із наведених обставин, суд вважає, що підлягають стягненню із відповідача нараховані відсотки за користування кредитом за період з 17.09.2015 року по 10.08.2018 року у розмірі 4 824,07 долара США, що еквівалентно 112 522,80 грн. по курсу НБ України станом на момент винесення судового рішення, тобто у межах строку позовної давності. Крім цього, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення із відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 29 236,15 грн. не підлягають до задоволення, оскільки за умовами спірного кредитного договору сума кредиту відповідачу було надано у валюті - доларах США, відтак індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня. При цьому, суд відкидає твердження позивача про те, що він отримав право вимоги до відповідача за грошовим зобов`язанням, визначеного у гривнях, а тому має право на стягнення інфляційних нарахувань, оскільки таке зобов`язання у відповідача як передбачено спірним кредитним договором було у доларах США, а тому відповідальність передбачена ст..625 ЦК України має застосовуватись за прострочення виконання взятого основного грошового зобов`язання по спірному кредитному договору. Також, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення із відповідача пені у розмірі 63 391,20 грн. за період з 10.09.2017 року по 10.08.2018 року підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд вважає, що слід зменшити відповідачу розмір нарахованої пені, врахувавши відсутність значних негативних наслідків для позивача через прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання, в силу вимог ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що у зв`язку із відсутністю негативних наслідків для позивача, слід зменшити відповідачу розмір нарахованої пені до 20 000 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 9337,18 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial