Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

в суд з вказаним позовом звернувся військовий прокурор Тернопільського гарнізону в інтересах військової частини польова пошта [NUMBER] до відповідача [PERSON] про стягнення з нього 3'816,55 грн. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що ця сума є шкодою, заподіяною відповідачем внаслідок вчинення злочину, а саме: втрати штатної зброї військової частини АКС74 та тридцяти набоїв до неї. Такі дії були вчинені [PERSON] під час служби у військовій частині польова пошта [NUMBER] . Прокурор військової прокуратури Тернопільського гарнізону Західного регіону України Троян Роман Богданович та представник військової частини польова пошта [NUMBER] Одудько Дмитро Леонідович в судове засідання не з`явились, подавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Також у ній зазначають, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити із мотивів, викладених у позовній заяві. [PERSON] в судове засідання також не з`явився, подавши суду заяву в якій зазначає, що позов визнає та розгляд справи просить здійснювати за його відсутності. Суд, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке: частиною 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.\~ У відповідності до вимог ст. 1311 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді. Згідно вимог ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням);вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження. Відповідно до Указу Президента України від 15 грудня 1999 року № 1752/99 «Про систему центральних органів виконавчої влади», до системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі виконавчої влади в забезпеченні провадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізовуються і ліквідуються в порядку, встановленому законодавством. У відповідності до вимог ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 10 Закону України «Про оборону України», п.п. 1, 3, 4, 7 «Положення про Міністерство оборони України», затвердженого Указом Президента України від 21 серпня 1997 року № 888, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового правління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Вимогами ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Збройні Сили України це військова державна структура, яка організовано складається з військових об`єднань, з`єднань, частин, підрозділів, військових установ та навчальних закладів. Із врахуванням вищенаведеного військова частина [NUMBER] являється органом виконавчої влади на місцях в системі Збройних Сил України. Відповідно до ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Порушення вимог чинного законодавства України при використанні закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України військового майна, що спричинило його втрату порушує економічні інтереси держави. Отже військовий прокурор у даній справі діє в інтересах держави в особі військової частини [NUMBER] , як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах. 24 березня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області ухвалив вирок, яким затвердив угоду про визнання винуватості від 31 січня 2015 року укладену між військовим прокурором 30 військової прокуратури Південного регіону України підполковника юстиції Грищенка Р.С. та підозрюваним [PERSON] ; визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 Кримінального кодексу України та призначено йому узгоджену сторонами міру покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік з відрахуванням в дохід держави 10% із суми його грошового забезпечення. Даний вирок, відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обов`язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ним встановлено, що 24 січня 2015 року військовослужбовець військової частини польова пошта [NUMBER] старший солдат [PERSON] з дозволу вищестоящого начальника, на автомобілі марки «КРАЗ» вибув з місця розташування військової частини польова пошта [NUMBER] та попрямував до м. Димитрова, Донецької області з метою вирішення особистих питань. Під час руху в кузові вищезазначеного автомобіля [PERSON] перебував там один та помітив як речі військовослужбовців почали рухатися внаслідок нерівностей дороги. З метою утримання даних речей в кузові та недопущення їх втрати старший солдат [PERSON] почав складати їх на одне місце, при цьому поклав позаду себе ввірену для службового користування зброю АКС-74 з 30 набоями до неї, калібру 5,45 мм на лавку, що розташована у кузові зліва автомобіля. Поблизу міста Димитрова, Донецької області [PERSON] поскладавши речі співслужбовців обернувся і помітив відсутність ввіреної для службового користування штатної зброї АКС-74 № [NUMBER] та 30 набоїв до неї калібру 5,45 мм. При цьому, боковий тент зазначеного автомобіля не був закріпленим, що сприяло втраті зазначеної зброї, вартістю 332,07 грн. та бойових припасів набоїв калібру 5,45 мм у кількості 30 одиниць, вартістю 49,585 грн., чим спричинив шкоду державі в особі військової частини [NUMBER] на загальну суму 381,65 грн. Як вбачається з листа Міністерства оборони України № 1075 від 15 вересня 2017 року, військова частина польова пошта [NUMBER] увійшла в склад та стала лінійним підрозділом військової частини польова пошта [NUMBER] , відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил України № Д-322\\1\\5\\ДСК від 14 лютого 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України завдана майнова шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Вказаними правовими нормами встановлено обов`язок відповідача відшкодувати заподіяну позивачу шкоду. Згідно Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880, нестача автоматів і боєприпасів відшкодовується у десятикратному розмірі. Отже розмір заподіяної позивачу шкоди є десятикратним від суми втраченого майна, тобто 3'816,55 грн., котру і слід стягнути з особи, котра її завдала, тобто [PERSON] . За даних обставин судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити. Також з останнього в користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved