Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 03.12.2019 р. надійшов зазначений позов ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про визнання окремих положень споживчого кредитного договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, в якій Позивач просить суд: визнати недійсними з моменту укладання договору положення пунктів 1.10 та пунктів 6.1 двох кредитних договорів від 22.03.2018 р. № Z64.00600.003788860 та від 25.04.2018 р. № Z64.00600.003880716, укладених ним з Відповідачем, щодо обов`язку Позивача сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни і в розмірах, визначених Графіком щомісячних платежів за кредитним договором, а також зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладання названих кредитних договорів 22.03.2018 р. та 25.04.2018 р платежів, зарахувавши сплачену Позивачем плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі відповідно 11 113,96 грн. та 4 296,94 грн. у рахунок інших обов`язкових платежів за названими кредитними договорами. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача у позовній заяві зазначив, що між Позивачем і Відповідачем 22.03.2018 р. був укладений кредитний договір № Z64.00600.003788860, за умовами якого Позивач отримав кредит у розмірі 35 400,00 грн. строком на 60 міс., з урахуванням утримання страхової суми у розмірі 4 617,39 грн. Позивач отримав кредитні кошти у розмірі 30 066,96 грн. Надалі 25.04.2018 р. сторонами був укладений ще один кредитний договір № Z64.00600.003880716, за умовами якого Позивач отримав кредит у розмірі 11 847,00 грн. строком на 36 міс., з урахуванням утримання страхової суми у розмірі 1 545,26 грн. Позивач отримав кредитні кошти у розмірі 10 100,00 грн. Обидва ці кредитні договори відносяться до споживчих кредитів, а також передбачають сплату позичальником (Позивачем) плату за обслуговування кредитних зобов`язань щомісячно згідно з графіком, яка сумарно складає такі розміри: за договором від 22.03.2018 р. - 67 012,00 грн., за договором від 25.04.2018 р. - 11 003,00 грн. Таку плата спрямовується на інформаційні послуги, що мають за законом надаватися безоплатно. Тому Позивач вважає несправедливими та просить суд визнати недійсними, зобов`язавши Відповідача здійснити відповідний перерахунок кредитної заборгованості за зазначеними кредитними договорами. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 05.12.2019 р. (а.с. 35-36) ухвалою суду від 12.12.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 28.01.2020 р. (а.с. 45-46), відкладене за клопотанням представника Позивача на 25.02.2020 р. Ухвалою суду від 25.02.2020 р. справу призначено до судового розгляду по суті на 07.04.2020 р., вирішено питання про витребування доказів за клопотанням представника Позивача, встановлено сторонам строки для подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь (а.с. 76-78); надалі судове засідання 07.04.2020 р. було відкладено за клопотанням представника Позивача через запровадження в Україні карантину на 26.05.2020 р. У судове засідання 26.05.2020 р. Позивач не з`явився, його представник підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 1-6). Додатково пояснив, що перший кредитний договір між сторонами був укладений 22.03.2018 р. на 60 місяців, сума кредиту - 35 400 грн., а плата за обслуговування складала 67 012 грн.; Позивачем було сплачено на погашення цієї заборгованості 32 565,88 грн., з яких: на погашення «тіла» кредита 17 426,90 грн.; відсотків - 4 015,02 грн.; на обслуговування кредитної заборгованості - 11 113,06 грн. Стосовно іншого кредитного договору, укладеного 25.04.2018 р. на 36 місяців, то сума кредиту складала 11 847 грн., а плата за обслуговування - 11 003,00 грн.; Позивачем сплачено на погашення 15 550,56 грн., з яких 9 962,20 грн. - на «тіло» кредита; 1 242,42 грн. - на відсотки; 4 296,00 грн. - за обслуговування кредита. Водночас представником Позивача звернуто увагу на неможливість встановлення ним точної суми за станом на сьогодні внесеної Позивачем плати на обслуговування кредитної заборгованості, оскільки розраховував отримати їх, заявляючи клопотання про витребування доказів, проте надіслані Відповідачем на виконання ухвали суду документи не містять таких цифр. Представник Відповідача у судові засідання не з`явився, у відзиві із запереченнями проти позову викладено клопотання про розгляд справи без участі АТ «Ідея Банк» (а.с. 61-63), у задоволенні позову просять відмовити з підстав, викладених у цьому відзиві, зазначаючи, зокрема, що отримання плати за обслуговування кредиту прямо передбачене Законом України «Про споживче кредитування», згідно паспорту споживчого кредиту по кредитному договору (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), яку підписав Позивач, плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена в розмірі 1,90 % від залишку заборгованості на кінець місяцю (а.с. 62). Крім того, на виконання ухвали суду від 25.02.2020 р. в частині щодо витребування доказів (а.с. 76-78) від Відповідача до суду 10.04.2020 р. надійшли засвідчені копії спірних кредитних договорів з матеріалами кредитних справ (а.с. 95-125). Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, розглянувши матеріали справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що сторонами 22.03.2018 р. укладено кредитний договір № Z64.00600.003788860, копії якого долучені до матеріалів справи (а.с. 8-9, 39-40, 96-99). За умовами названого кредитного договору Позивач отримав кредит у розмірі 35 400 грн. (пункт 1.1 договору) строком на 60 місяців (пункт 1.2 договору). Пунктом 1.10 цього договору передбачено, що Позичальник (Позивач) сплачує Банку (Відповідачу) плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів. Такий графік щомісячних платежів визначений у пункті 6.1 кредитного договору та передбачає суми щомісячних платежів на погашення заборгованості. Згідно з наведеними у пункті 6.1 кредитного договору графіку Позивач, отримавши кредит у розмірі 35 400 грн., мав повернути (з урахуванням усіх платежів) 119 916,88 грн. (загальна вартість кредиту), з яких плата за обслуговування кредиту складає 67 012,20 грн., тобто майже вдвічі більше за суму отриманого Позивачем кредиту. Як стверджує Відповідач у відзиві, посилаючись на паспорт споживчого кредиту по кредитному договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена в розмірі 1,90 % від залишку заборгованості на кінець місяцю (а.с. 62). Проте згідно з наданими суду Відповідачем копіями матеріалів кредитної справи за названим кредитним договором, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,25 % щомісячно від початкової суми кредиту (а.с. 105). Щодо укладеного сторонами 25.04.2018 р. кредитного договору № Z64.00600.003880716, копії якого також долучені до справи (а.с. 20-21, 42-43, 109-112), судом встановлено таке. За умовами названого кредитного договору Позивач отримав кредит у розмірі 11 847 грн. (пункт 1.1 договору) строком на 36 місяців (пункт 1.2 договору). Пунктом 1.10 цього договору передбачено, що Позичальник (Позивач) сплачує Банку (Відповідачу) плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів. Такий графік щомісячних платежів визначений у пункті 6.1 кредитного договору та передбачає суми щомісячних платежів на погашення заборгованості. Згідно з наведеними у пункті 6.1 кредитного договору графіку Позивач, отримавши кредит у розмірі 11 847 грн., мав повернути (з урахуванням усіх платежів) 26 414,88 грн. (загальна вартість кредиту), з яких плата за обслуговування кредиту складає 11 003,51 грн., тобто суму, що фактично дорівнює сумі кредиту. Як стверджує Відповідач у відзиві, посилаючись на паспорт споживчого кредиту по кредитному договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена в розмірі 1,90 % від залишку заборгованості на кінець місяцю (а.с. 62). Проте згідно з наданими суду Відповідачем копіями матеріалів кредитної справи за названим кредитним договором, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,7 % щомісячно від початкової суми кредиту (а.с. 113). Обидва кредитні договори у пунктах 1.10 передбачають, що обслуговування кредиту Банком (Відповідачем), за яке Позивач сплачує наведені вище кошти у розмірі 3,25 % щомісячно від початкової суми кредиту за договором від 22.03.2018 р. (а.с. 105) та 2,7 % щомісячно від початкової суми кредиту за договором від 25.04.2018 р. (а.с. 113), включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо (а.с. 8, 39, 96 та а.с. 20, 42, 109 відповідно). Отже, як видно з наведених положень пункту 1.10 кредитних договорів від 22.03.2018 р. та від 25.04.2018 р. фактично встановлено плату за надання Позичальнику (Позивачеві) інформації щодо його кредиту різними каналами зв`язку. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За визначенням частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). За визначенням пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; З аналізу норм названого Закону вбачається, що можливість стягнення зі споживача (позичальника) плати за обслуговування кредитної заборгованості передбачена цим Законом. Водночас статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» визначено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Натомість, як видно з графіку щомісячних платежів, визначених пунктами 6.1 укладених сторонами 22.03.2018 р. та 25.04.2018 р. кредитних договорів найпершою стягувалася плата саме за обслуговування кредитної заборгованості. Так, за кредитним договором від 22.03.2018 р. у перший місяць Позивач мав сплатити платіж у розмірі 1 998,62 грн., з яких плата за обслуговування складає 1 430,16 грн. (а.с. 9, 40, 98); за кредитним договором від 25.04.2018 р. - 732,30 грн., з яких плата за обслуговування 512,98 грн. (а.с. 21, 43, 111). Крім того, за вимогами частин першої-другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Як наводилося вище та встановлено судом, згідно з пунктами 1.10 спірних кредитних договорів від 22.03.2018 р. та від 25.04.2018 р. позичальнику (Позивачеві) було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Отже, оспорюваними пунктами 1.10 кредитних договорів Позивачеві як позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договорів не передбачено. Зазначена щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості міститься також у пунктах 6.1 кредитних договорів від 22.03.2018 р. та від 25.04.2018 р., а саме у графіку щомісячних платежів. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. При цьому умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою названої статті Закону визначено перелік несправедливих умов договору, який не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Зважаючи на усе наведене та враховуючи, що Позивачеві було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, наведені вище пункти 1.10, 6.1 кредитних договорів від 22.03.2018 р. та від 25.04.2018 р. є несправедливими та підлягають визнанню їх недійсним з моменту укладення договору, відтак позов у цій частині підлягає задоволенню. Аналогічний правовий висновок щодо такого самого договору, укладеного з тим самим Відповідачем, викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. у цивільній справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19. Вирішуючи питання щодо зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладання 22.03.2018 р. та 25.04.2018 р. кредитних договорів платежів, зарахувавши сплачені Позивачем кошти як плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі відповідно 11 113,96 грн. та 4 296,94 грн. у рахунок інших обов`язкових платежів за названими кредитними договорами (на погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом), суд вважає, що зазначений сумарний розмір таких платежів (11 113,96 грн. та 4 296,94 грн.) не доведений стороною Позивача належними і допустимими доказами, що не заперечувалося у судовому засіданні представником Позивача з наведенням пояснень неможливості надати такі докази, тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом зобов`язання Відповідача здійснити зазначений перерахунок платежів, але без встановлення конкретного сумарного розміру сум, що підлягають зарахуванню як внесена Позивачем плата за обслуговування кредитної заборгованості. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України, виходячи зі ставки судового збору, визначену статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви фізичною особою (оскільки Позивачем є фізична особа) з двома вимогами немайнового характеру. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статей 2, 4, 5, 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 15, 16, 203, 215, 217, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial