Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

В серпні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь додаткові витрати на спільного сина сторін [PERSON] , [INFO] за період з 01 квітня 2017р. по 06 серпня 2018р. в сумі 170018,0 грн. та покласти на відповідачку судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995р., який було розірвано за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. по справі №761/19942/14-ц. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016р. по цивільній справі № 761/29113/14, яке набрало законної сили, визначено місце проживання спільної дитини сторін разом з позивачем. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017р. по цивільній справі № 761/21377/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за період з 01 квітня 2014р. по 1 квітня 2017р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти до повноліття дитини та додаткові витрати на дитину за період з 01 квітня 2014р. по [INFO] . Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, між сторонами була домовленість, що їх спільний син буде поглиблено вивчати іноземні мови (англійську та німецьку) та займатися спортом, а саме плаванням. Після розірвання шлюбу, син сторін відвідує курси іноземних мов: «British Council» (Британська рада) та « Goethe Institut », а також відвідує спортивні заняття з плавання в фітнес клубі «СпортЛайф», займаючись з тренером за індивідуальною програмою. Відвідування курсів іноземних мов та спортивної секції є оплатними, і зазначені витрати несе виключно позивач. Крім того, під час шкільних канікул, спільний син сторін відвідував неодноразово дитячі табори, в яких також додатково вивчав іноземні мови. Не дивлячись на те що спільна дитина сторін поглиблено вивчає іноземні мови, та займається в спортивній секції, відповідачка з 01 квітня 2017р. не приймає участі у додаткових витратах на дитину, при цьому в досудовому порядку, позивач неодноразово звертався до неї з проханням сплачувати хоча би половину додаткових витрат на дитину, які несе позивач. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. 04 грудня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача проти позову заперечує. Так, на думку сторони відповідача, позивач нехтує бажанням відповідачки спілкуватися з дитиною, спроби участі у вихованні та утриманні нівелює, про що надавалися відповідні докази. Крім того, сторона відповідача зазначала, що вартість додаткових витрат на дитину позивачем ніколи не узгоджувалось з відповідачкою. На думку сторони відповідача, що відвідування дитиною сторін курсів іноземних мов та спортивної секції є не спів розмірним реальним потребам дитини та такими що викликані особливими обставинами і сприяють його розвитку. Окремо сторона звертала увагу суду, що відповідачка не самоусунулася від надання матеріальної допомоги, і надає її системно та вчасно згідно рішення суду, у розмірі вдвічі більшої мінімальної заробітної платні у м. Києві. До того ж, відповідачка загалом бажає приймати участь у витратах на розвиток дитини, але обраний позивачем шлях вважає не лише хибним, а таким що шкодить дитині. Також, позивачем систематично порушується розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації «Про встановлення громадянці [PERSON] графіку побачень з неповнолітнім сином». Надані стороною позивача, в якості письмових доказів, на підтвердження понесених позивачем додаткових витрат є безпідставними та неналежними. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 10 лютого 2020р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просила суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, зазначених у відзиві на позов, зазначивши, що деякі платіжні документи не свідчать про понесення позивачем саме витрат на навчання спільної дитини сторін, а також мають ознаки фіктивності та підробки, при цьому сторона відповідача частково визнає позов. В судове засідання 25 листопада 2020р. сторони та їх представники не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, клопотали перед судом про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995р., який було розірвано за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. по справі №761/19942/14-ц. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016р. по цивільній справі № 761/29113/14, яке набрало законної сили, визначено місце проживання спільної дитини сторін разом з позивачем. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017р. по цивільній справі № 761/21377/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за період з 01 квітня 2014р. по 1 квітня 2017р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти до повноліття дитини та додаткові витрати на дитину за період з 01 квітня 2014р. по 01 квітня 2017р. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач, посилався на те, що відповідачка участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, крім, сум які з неї стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017р. у справі № 761/21377/16-ц, при цьому позивач зазначав, що у період часу з 01 квітня 2017р. по 06 серпня 2018р. ним було понесено додаткові витрати на сина в розмірі 226690,22 грн., у зв`язку з чим він просив суд стягнути на свою користь з відповідачки понесенні ним додаткові витрати на спільну дитину, у розмірі 170018,0 грн., яка складається: - 13582,10 грн., що є 75% від суми 18109,46 грн. (16560,0 грн. за курси з німецької мови + 1549,46 грн. за книжки та зошити) навчання на курсах з німецької у «Goethe Institut»; - 23265,0 грн., що є 75% від суми 31020,0 грн. за курси з англійської у «British Counsil»; - 23223,75 грн., що є 75% від суми 30965,0 грн. (6679,0 грн. за придбання абонементу у фітнес-клубі Sport Life + 24286,0 грн. за персональні заняття в басейні); - 42249,92 грн., що є 75% від суми 56333,22 грн. - дві путівки до літнього табору з вивченням англійської та німецької мови DEC Camp за 26550,2 грн. та 29783,2 грн.; - 23550,0 грн., що є 75% від суми 31400,0 грн. - дві путівки до літнього табору ТОВ «Лікувально-оздоровчий комплекс «Лиман» за 15000 грн. та 16400 грн.; - 32555,66 грн., що є 75% від суми 43407,54 грн. - дві путівки до дитячого табору «Артек-Карпати «Гірський» за 28695,0 грн. та 14712,24 грн.; - 11591,25 грн., що є 75% від суми 15455,0 грн. за путівку до Молодіжно дитячого центру «Артек-Карпати» «Лісний». При цьому позивач наголошував, що з 01 квітня 2017р. відповідачка не несе додаткові витрати на спільну дитину сторін. За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Стаття 27 Конвенції про права дитини, передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Держава на законодавчому рівні визначила необхідність вжиття вичерпних заходів спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Зокрема, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. В судовому засіданні представник позивача не могла пояснити суду, чому сторона позивача просить стягнути зі сторони відповідача 75% від понесених позивачем додаткових витрат на дитину, враховуючи те, що батьки є рівними у своїх прав відносно дитини. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд, зазначав, що не відносяться до додаткових витрат (відповідно до правових висновків Верховного Суду) й наступні витрати: - витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова від 30 січня 2019р. у справі № 205/4622/16-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/7961600); - витрати позивача на літній відпочинок дитини, за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018р. у справі № 761/6933/17; (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/76885747). Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. З урахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, з метою розвитку здібностей дитини, суд вважає що додаткових витрат на спільну дитину сторін слід віднести відвідування дитиною сторін курсів іноземних мов: курси «British Council» (Британська рада) - для поглибленого вивчення англійської мови, вартість яких за зазначений період в позовній заяві складає 31020,0 грн. та курси по вивченню німецької мови в «Goethe Institut» відповідно вартість яких склала 18109,46 грн. Також для підтримки фізичного розвитку дитини, до додаткових витрат на дитину сторін слід віднести відвідування фітнес клубу « СпортЛайф », вартість абонементу якого складає 6679,0 грн. Решта витрат позивача, в розумінні вимог чинного законодавства, та правоих позицій Верховної Суду не є додатковими витратами на дитину, при цьому судом враховано, що відпочинок спільної дитини сторін в дитячих таборах з відповідачкою позивачем не було узгоджено. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню додаткові витрати у розмірі 27904,23 грн. (31020,0 грн. + 18109,46 грн. + 6679,0грн)/50%) за період часу з 01 квітня 2017р. по 06 серпня 2018р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial