Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що її батько 11 жовтня 1996 року уклав шлюб з відповідачкою у справі [PERSON]. 15 серпня 2000 року [PERSON] за власні кошти купив 7/10 частин жилого будинку з належною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться в м. Прилуки вул. Шевченка, 34. 15 серпня 2000 року її батько уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки згідно якого він купив 0,0293 га, яка розташована на території Прилуцької міської ради за адресою м. Прилуки вул. Шевченка, 34. Право власності на придбаний будинок та земельну ділянку зареєстровано на [PERSON] 07 травня 2008 року батько склав заповіт, яким все своє майно заповів своїм дітям від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. 04 березня 2014 року [PERSON] змінив заповіт, яким все належне йому майно заповів [PERSON], а 25 квітня 2015 року [PERSON] помер. В позові [PERSON] зазначила, що вона зверталась до нотаріуса з вимогою видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину тільки на 5/6 частин земельної ділянки, що знаходиться на території Сухополовянської сільської ради та на 5/12 гаража, що знаходиться в авто кооперативі «Нафтовик 2» під номером 174 в м. Прилуки. Видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину будинку та земельну ділянку, що знаходиться в м. Прилуки вул. Шевченка, 34 нотаріус відмовилась у звязку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджується право власності на зазначені обєкти. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просила визнати майно особистою приватною власністю, яке не може бути включено до спадкової маси. [PERSON] зазначала, що за отримані кошти від продажу її нерухомості проживаючи у шлюбі з [PERSON], 15.08.2000 р. вона придбала 7/10 частин житлового будинку, що розташований по вул. Шевченка, 34 в м. Прилуки, який був оформлений на імя її чоловіка [PERSON] Зазначала, що земельна ділянка також у 2000 році була придбана виключно за особисті кошти і право спільної сумісної власності на таке майно не виникло. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року первісний позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 5/12 частин житлового будинку, що знаходиться в м. Прилуки Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 34/1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 25 квітня 2015 року. Визнано за [PERSON] право власності на 5/12 часток земельної ділянки, що знаходиться в м. Прилуки Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 34/2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 25 квітня 2015 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1102 грн. 40 коп. судового збору. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1 / 2 частку житлового будинку, що знаходиться в м. Прилуки Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 34/1, як на половину спільного майна подружжя, придбаного за час знаходження в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 25 квітня 2015 року. Визнано за [PERSON] право власності на 1 / 2 частку земельної ділянки, що знаходиться в м. Прилуки Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 34/2 як на половину спільного майна подружжя, придбаного за час знаходження в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 25 квітня 2015 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. судового збору. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов щодо визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку задовольнити. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначає, що за отримані кошти від продажу нерухомості проживаючи у шлюбі з [PERSON], 15.08.2000 р. вона придбала 7/10 частин житлового будинку, що розташований по вул. Шевченка, 34 в м. Прилуки, який було оформлено на імя її чоловіка [PERSON] Земельна ділянка була вже виділена та на момент придбання приватизована на імя продавця, тому відповідно було укладеного договір купівлі-продажу від 15 серпня 2000 року і земельної ділянки, яка мала адресу м. Прилуки, вул. Шевченка, 34/2. В подальшому, 01 вересня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу було оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на імя її чоловіка [PERSON] Зазначає, що придбавши частину житлового будинку, який мав самостійний вхід в їхню частину приміщення в подальшому було реалізовано право на виділ частки в натурі без зміни конфігурації будинку та без проведення будь яких будівельних чи ремонтних робіт та отримано свідоцтво про право власності від 23.10.2013 р. та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на імя [PERSON] Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 жовтня 1996 року. 15 серпня 2000 року на імя [PERSON] був оформлений договір купівлі - продажу 7/10 частин жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Прилуки, вул. Шевченка, буд. 34. В цей же день на нього було оформлено купівлю продажу земельної ділянки розміром 0,0293 га, розташованої за адресою м.Прилуки по вул. Шевченка, № 34/2. Згідно копії Свідоцтва про право власності від 23 жовтня 2013 року серії САК №368103, [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок, розташований в м. Прилуки по вул. Шевченка, № 34/1. 04 березня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу був посвідчений заповіт, яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON]. [PERSON] помер 25 квітня 2015 року. 18 квітня 2016 року приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 5/12 частин гаража №174, що знаходиться в м. Прилуки в автокооперативі «Нафтовик 2» та на 5/6 частин земельної ділянки, загальною площею 0,0999 га, що розташована на території Сухополовянської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. У видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться в м. Прилуки вул. Шевченка, буд. 34/1, частку земельної ділянки, що знаходиться в м. Прилуки вул. Шевченка, 34/2 приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вищезазначене майно, про що свідчить лист від 13 квітня 2016 року. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не надала до суду належних і допустимих доказів про те, що спірне майно - житловий будинок та земельну ділянку було придбано за її особисті кошти, оскільки її доводи про те, що в період шлюбу вона продала належне їй на праві приватної власності майно, а саме квартиру та частину житлового будинку і 15 серпня 2000 року придбала 7/10 частин житлового будинку, що знаходився в м. Прилуки по вул. Шевченка, 34 та земельну ділянку, що знаходилася в м. Прилуки по вул. Шевченка, 34/2, які було оформлено на чоловіка [PERSON], не знайшли свого підтвердження матеріалами справи та суперечать вимогам закону, який регулює дані правовідносини. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружин, чоловіка є, в тому числі майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. [PERSON] надала довідку про те, що будинок по вул. Котляревського 74 в м. Прилуки був проданий за 12492 грн., однак, саме їй належало 2/5 частин у даному будинку, що складає 4996 грн. 80 коп. Відповідачка також надала розписку про отримання нею 5700 доларів США від продажу спільного сумісного майна від попереднього шлюбу, проте розписка датована 2015 роком та не містить відомостей про те, яке майно було реалізоване та хто склав розписку. У звязку з чим, рішення суду, яким було частково задоволено зустрічний позов [PERSON] підлягає залишенню без змін. В той же час, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції неправильно визначена частка позивачки [PERSON] у праві власності у спадковому майні, а саме, в житловому будинку, з наступного розрахунку: 7/10 : 2 = 7/20 : 3( спадкоємці за законом)= 7/60. 1/2 частина від 7/60 складає 7/120( обовязкова частка ) + 7/20( (половина у спільному майні подружжя)= 35/120 частин, власність дружини. Відповідно, частка спадкоємця [PERSON] складає 7/24, а тому, рішення суду в частині визначення частки у праві власності [PERSON] у спадковому майні - житловому будинку підлягає зміні, шляхом зменшення з 5/12 частин до 7/24 частин, тобто, зменшенню на 1/120 частину.

Outcome: partial