Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив зобов»язати останню не чинити перешкод у здійсненні ним права співвласника ? частини житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], в частині володіння, розпорядження та користування; надати ключі йому від вхідних дверей до даного житлового приміщення; вселити його в дане жиле приміщення та стягнути з відповідачки заподіяні йому моральні збитки в розмірі 6000 грн. Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2014 року позов[PERSON], задоволено частково. Усунуто перешкоди з боку [PERSON] у здійсненні [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] шляхом його вселення до цієї квартири. Зобов'язано [PERSON] надати [PERSON] комплект ключей від вхідних дверей квартири [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 487 грн. 20 коп. витрат на оплату судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв»язку з неповним та неправильним встановлення обставин, які мають значення для справи. Так, апелянт вказує на те, що позивач був зареєстрований за іншою адресою, бажання повернутися та проживати у спірній квартирі не виявляв, речі свої всі забрав, щодо ключів, то він відмовився від виготовлення апелянтом дублікатів, також відмовився отримати ключі в приміщенні суду першої інстанції під час розгляду справи. Також апелянт не погоджується із розміром стягнутої суми морального відшкодування, зазначаючи при цьому, що неповнолітні діти проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, вона отримує лише 600 грн. аліментів на місяць, позивач не несе витрат на утримання своєї частки квартири. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст.213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким вимогам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає. По справі судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 31.10.1993 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.04.2001 року шлюб між ними було розірвано. Під час подружнього життя, 06.11.1996 року, сторонами за договором купівлі-продажу на ім'я [PERSON] була придбана трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (ас. 5-6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2013 року, яке набрало чинності, за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (ас.7-10). Відповідно до положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Всебічно перевіривши обставини справи, суд першої інстанції встановив, що позивач фактично не може належним чином користуватися нерухомим майном, що перебуває у його власності - проживати в частині зазначеної квартири, через перешкоди в цьому з боку відповідача. Задовольняючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні права власності на ? частину квартири [ADDRESS] та вселення [PERSON] у зазначену квартиру, надання йому ключів від вхідних дверей цієї квартири , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в судовому засіданні в повній мірі було доведено факт того, що з боку відповідача здійснюються перешкоди для позивача у користуванні ним спірною квартирою. Хоча виходячи із правил ст.358 ЦК України по відношенню один до одного співвласники зобов»язані, погоджувати свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю й у зв»язку з цим утримуватися від дій,що можуть перешкодити реалізації іншими співвласниками їхніх повноважень. Рішення суду перщої інстанції в зазначеній частині, щодо права [PERSON] на здійснення ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS], та обрані способи судового захисту його цивільних прав, обґрунтовані судом у відповідності із правилами ст.ст.212,213 ЦПК України. Рішення суду першої інстанції в цій частині, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, і тому рішення в зазначеній частині необхідно залишити без змін. Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із визначеним судом розміром морального відшкодування. Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення , глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача, щодо стягнення заподіяної йому моральної шкоди, оскільки після оцінки фактичних обставин справи, встановивши порушення законних прав позивача з вини відповідачки, внаслідок незаконного позбавлення останньою його можливості користування спірною квартирою, ненадання йому ключів для вільного входження до квартири, призвели до його моральних та нервових переживань заподіяння [PERSON], втрат немайнового характеру. Однак визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди з [PERSON], в 1000 грн., на думку апеляційного суду не підтверджений належними доказами. Зважаючи на вищевикладене, оскільки позивачу була заподіяна моральна шкода внаслідок порушення відповідачкою його прав власника, з врахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступені вини [PERSON], та обставин справи, а також виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості; апеляційний суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в сумі 200 грн. Оскільки, виявлені порушення норм матеріального права не впливають на головний висновок суду першої інстанції про заподіяння [PERSON] моральної шкоди [PERSON], а мова іде лише про зменшення розміру стягнення моральної шкоди, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 1000 грн. до 200 грн.

Outcome: partial