Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] - мати позивача та [PERSON] - батько позивача проживали разом з 1987 року у фактичних шлюбних відносинах. Від їх сумісного проживання [INFO] народився позивач. Батьківство встановлено у відповідності до свідоцтва про встановлення батьківства від 24.10.1991 року. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] Після смерті батька відкрилась спадщина на будівельні матеріали (недобудований будинок), який розташований в [ADDRESS]. Під час звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини позивачу було відмовлено, оскільки був відсутній витяг з БТІ щодо будинку по [ADDRESS], який зведено самочинно. Позивач є єдиним спадкоємцем, однак прийняти спадщину не має можливості, оскільки [PERSON] не надає йому ключів від будинку, вважаючи що є єдиною спадкоємицею. Житловий будинок був побудований без належно затвердженого проекту, а тому у відповідності до ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Тому, якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, устаткування, які були використані в процесі даного будівництва. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за [PERSON] права власності в прядку спадкування за законом на будівельні матеріали, що є складовою незавершеного будівництва житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, що розташована по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 05.03.2014 року до участі у справі судом було залучено співвідповідачем Вінницьку міську раду. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги і просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] в м. Вінниці, на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, розташованого на земельній ділянці по [ADDRESS]; судові витрати просив залишити за позивачем. Представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та просив суд вимоги задовольнити. Представник відповідача - Вінницької міської ради при вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. Співвідповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24.10.1998 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.4-5). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці, про що 29.05.2011 року зроблено відповідний актовий запис № 1328. (а.с. 11) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Першою вінницькою державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], оскільки реєстрація права власності на даний будинок не проводилась, у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності [PERSON], померлого [INFO], на вище зазначений будинок. (а.с. 51) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 546/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON]. Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернувся лише [PERSON] (син спадкодавця) із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 44-46) Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належав цілий житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.07.1990 року, зареєстрованим в ВООБТІ 06.08.1990 року за № 15733. (а.с. 16-17) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 16259 на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS]. З даних матеріалів та рішення про відмову в державній реєстрації прав № 356 від 02.12.2011 року, що міститься в матеріалах даної цивільної справи, вбачається, що житловий будинок літ. «А» з прибудовою, сараї (хліви) літ. «Б», «б», «Е» - знесені. Будинок, розташований за даною адресою, станом на 02.09.2010 року, під літ. «Ж», фундамент літ. «Ф», літня кухня літ. «З», погріб літ. «п/З», літ. «З1», душ літ. «И», убиральня літ. «К» - самочинно зведені. (а.с. 6-9, 12) Станом на 02.12.2011 року державна реєстрація права власності в електронному Реєстрі прав власності не проводилась, що підтверджується повідомленням КП «ВМ БТІ» № 357 від 02.12.2011 року. (а.с. 13) Згідно додатку № 1/155 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 200 від 04.06.1987 року змінено нумерацію будинку по вулиці Пирогова в м. Вінниці з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Також, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься інформація щодо зміни номера будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS]. (а.с. 14) З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається право користування земельною ділянкою площею 297 кв.м., розташованою в [ADDRESS] на підставі додатку № 4 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих № 576 від 07.10.1976 року. Згідно акту від 20.06.1990 року відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих № 33 від 24.04.1990 року проведено відвід в натурі земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] під будівництво. (а.с. 10) Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Судом встановлено відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], відсутність належним чином затвердженого проекту, відсутність державної реєстрації права власності. Тому, враховуючи недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, позивач правомірно звернувся до суду із вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будівельні матеріали, використані при будівництві житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. На вище зазначене, також, звернув увагу в Постанові Пленуму № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», в інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлим [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки позивач є сином спадкодавця, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України, має право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] в м. Вінниці, на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, розташованого на земельній ділянці по [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити, оскільки дана особа є неналежним відповідачем у даній справі, вимоги до неї є необґрунтованими і недоведеними належними доказами. Посилання позивача на те, що [PERSON] перебувала з 1987 року у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] є безпідставним. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України, на що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 21 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Окрім того, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, то такі факти повинні встановлюватись судом. Належних та допустимих доказів не визнання або оспорювання [PERSON] права власності спадкоємця на спадкове майно суду позивачем не надано. Враховуючи клопотання представника позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: partial