Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

В січні 2014 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначає, що 18.05.2011 р.між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики,за яким остання в день укладання договору отримала грошові кошти в сумі 25000 гривень, що відповідачка підтвердила власним підписом у договорі позики, повернення суми боргу сторони договору обумовили строком до 18.03.2012 р. Оскільки у визначений договором позики строк відповідачка добровільному порядку суму боргу не повернула,порушені його майнові права. Посилаючись на те,що укладання з відповідачкою договору позики та отримання нею грошей у вказаному вище розмірі підтверджується підписаним сторонами договором,в відповідач суму боргу не повернула,прострочила виконання грошового зобов*язання з 18.03.2012 р.до 17.01.2014 р.,позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу 25000 гр.з нарахованими 3% річних за 671 день прострочення 1378 гр.77 коп.,витрати по оплаті судового збору 264 гр. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та пояснив,що договір позики між сторонами був укладений на прохання відповідачки,яка потребувала грошей на весілля,в письмовій формі та підтверджений договором, в якому зазначена сума позики та строк її повернення,бланк договору та всі відомості у нього заповнила особисто відповідачка.Позивач у встановлений договором позики строк добровільного виконання зобов*язання від відповідачки не отримав,чим порушені його майнові права.Просив суд позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачки на його користь суму боргу 25000 гр.з нарахованими 3% річних за 671 день прострочення 1378 гр.77 коп.,витрати по оплаті судового збору 264 гр. В процесі розгляду справи представник відповідачки адвокат [PERSON]проти позову заперечував в повному обсязі та пояснив,що договір позики між [PERSON]та [PERSON]не укладався та гроші по ньому відповідачка не отримувала.В певний період часу [PERSON]перебувала у трудових відносинах з [PERSON]та отримувала обігові кошти на виконання службових завдань,що не було жодним чином зафіксовано.18.05.2011 р.договір нею з позивачем не укладався і бланк договору вона не заповнювала, від свого імені договір [PERSON]не підписувала.До початку розгляду справи судом до правоохоронних органів [PERSON]не зверталась.Просив у позові відмовити в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON]та її представник адвокат [PERSON] не з*явилися з невідомих причин,викликалися шляхом направлення судових повісток,які отримали особисто та завчасно. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження ,причини неявки у судове засідання не повідомили. Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідачка та її представник вважаються такими,що повідомлені належним чином та не з*явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд розглянув справу без їхньої участі. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України,договір між фізичними особами на суму,яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,може бути укладений в письмовій формі,шляхом видачі розписки або іншого документу,внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобов*язання. За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. З матеріалів справи суд встановив,що 18.05.2011 р.між позивачем [PERSON]та відповідачкою [PERSON]був укладений договір позики,оформлений в письмовій формі,в якому вказано,що в порядку та на умовах,визначених цим договором,позикодавець [PERSON]передає позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 25000 гр.готівкою безпосередньо при підписанні цього договору,позика є безпроцентною. Позичальник зобов*язується до 18.03.2012 р.повернути борг в повному обсязі,його повернення розпочне з 18.06.2011 р.щомісячними платежами по 2500 гр.,повернення позики(її частини)підтверджується розпискою Позичальника. Наданий позивачем на підтвердження факту виникнення між ним та відповідачкою грошового зобов*язання договір позики в оригіналі є письмовим доказом, що відповідає положенням ст.57 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». На час розгляду справи достовірність вказаного вище договору відповідачем не спростована. З наведеного суд встановив, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини,які регулюються нормами Цивільного Кодексу України про грошові зобов*язання. Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов*язаний повернути позикодавцю позику в строк і в порядку, встановленому договором. Строк повернення грошових коштів відповідачкою безсмертною Я.С.позикодавцю [PERSON]в розписці встановлений до 18.03.2012 р. На час розгляду справи відповідачкою не надано доказів про те, що гроші нею повністю або частково повернуті. Крім того,відповідно до ст.625 ЦК України,боржник,який прострочив виконання грошового зобов*язання,на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховані три проценти річних на суму боргу 1378 гр.77 коп.(з розрахунку 3%/365 днів року*25000 гр.*671 днів прострочення),вказаний розрахунок відповідає вимогам закону та не спростований відповідачкою. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв*язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст.10,ст.60 ЦПК України обов*язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Відповідачкою у спростування наданих позивачем доказів про укладання договору позики ,суми боргу,строків повернення суми боргу,її розрахунку,наявності між нею та позивачем інших,ніж грошове,зобов*язань, жодного доказу суду не надано. Аналізуючи наведене суд встановив передбачені законом підстави для стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики з урахуванням 3% річних в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору 264 гр.,які підтверджені квитанцією. На підставі ст.11,208,525,526,533 ч.2,629,ст.1046,ч.2 ст.1047,1049 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,88,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved