Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], з позовом до [PERSON] про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію дитини без згоди батька. Позов мотивований тим, що з моменту розірвання шлюбу по теперішній час спільні діти позивача з відповідачем знаходяться на повному матеріальному утриманні позивача, оскільки, незважаючи на те, що є відповідні судові рішення про стягнення аліментів, відповідач аліменти сплачує нерегулярно, вже є наявною значна заборгованість по аліментах на обох дітей. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій на даний час позивач та їх спільні діти з відповідачем проживають, є однокімнатною - приватизована кімната у гуртожитку, загальною площею 18 кв.м, житловою 11 кв.м. Позивач зазначає, що у липні 2018 року придбала трикімнатну квартиру загальною площею 62.5 кв.м., житловою 44.3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить позивачу на праві особистої приватної власності та на даний час вільна від будь-яких заборон та арештів, під іпотекою не перебуває. В зв'язку з тим, що дана квартира є набагато кращою за своїми житловими умовами та більшою за площею ніж приватизована кімната у гуртожитку, позивач з дітьми вирішили переїхати проживати до їхньої нової трикімнатної квартири. Позивач також зазначає, що проживання у новій квартирі надасть її дітям набагато кращі житлові умови, зможе забезпечити наявність у дітей особистого житлового простору, шо беззаперечно в повній мірі відповідає інтересам дітей. Разом із переїздом до нового житла позивач з дітьми вирішили також змінити місце реєстрації, що також відповідає інтересам дітей та надасть можливість їхній сім'ї отримувати усі необхідні соціальні пільги вже за новою адресою проживання. Звернувшись із відповідною заявою до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, позивачу було роз'яснено, що [PERSON], [INFO], не може бути знятий з реєстрації та постановлений на реєстрацію за новою адресою, оскільки відсутня письмова згода батька дитини на такі дії. Також, позивачу роз'яснили, що вона, як матір, також не може знятися з реєстрації за теперішньою адресою, оскільки там залишається зареєстрованою малолітній син, а дитина має бути зареєстрованою за місцем проживання одного з батьків. Після даного роз'яснення позивач терміново намагалась неодноразово поговорити із відповідачем, але марно. Відповідач спілкується час від часу лише зі старшим сином, і позивач неодноразово намагалась передати прохання допомогти вирішити питання реєстрації дитини через старшого сина, але і в цьому випадку відповідач жодним чином не реагує на її прохання. Тобто, відповідач умисно не бажає вирішувати проблеми власної дитини, не бере до уваги інтереси та потреби цієї дитини. В зв'язку з тим, що відповідач фактично самоусунувся від виховання та вирішення наявних важливих проблем їх спільних з позивачем дітей, позивач змушена звернутись до суду із даним позовом з метою захисту інтересів сина - [PERSON], [INFO]. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про надання дозволу на зняття з реєстрації [PERSON], [INFO], з адреси: [ADDRESS], без згоди батька - [PERSON] та надання дозволу на вчинення дій щодо реєстрації малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], без згоди батька - [PERSON]. Ухвалою суду від 22.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу у справах дітей Вінницької міської ради і запропоновано учасникам справи надати заяви по суті та докази по справі. Від відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на адресу суду вказані вище документи не надходили. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, також на адресу суду не надійшли. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилися, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, відповідач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилися без поважних причин. Законний представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Враховуючи вищенаведене, думку законного представника позивача та положення ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). Законний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 30.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 2753. (а.с. 4) Згідно з довідкою № 3710, виданою МКП «ЖЕК № 6» від 24.09.2018, [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (загальною площею 18,08 кв.м., житловою площею 11,00 кв.м.). (а.с. 6) Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.07.2018, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (загальної площі 62,5 кв.м., та житлової 44,3 кв.м) на підставі договору купівлі продажу квартири від 20.07.2018. (а.с. 7) Згідно з заявою про зняття з реєстрації місця проживання від 24.09.2018 [PERSON] відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання у зв'язку з тим, що «в адресі залишається малолітня дитина». (а.с. 8) Згідно з заявою про зняття з реєстрації місця проживання від 24.09.2018 [PERSON] відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання у зв'язку з відсутністю згоди батька на зняття з реєстрації малолітньої дитини. (а.с. 8) Згідно з довідкою про неотримання аліментів № 21056/15-25/25 від 20.09.2018, виданої Староміським відділом ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, у боржника [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. (а.с. 10) Згідно з посвідченням [NUMBER], виданим 04.11.2015, [PERSON] призначено пенсію по інвалідності дитини - [PERSON], [INFO], у період з 25.11.2010 по 12.07.2028. (а.с. 13) Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» (Преамбула Закону). Відповідно до ст. 18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції про права дитини, пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як встановлено ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3). Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (загальної площі 62,5 кв.м., та житлової 44,3 кв.м) та бажає зареєструватись у даній квартирі разом із малолітнім сином - [PERSON], [INFO], однак наразі позивач разом зі своїм малолітнім сином проживають у квартирі [ADDRESS] (загальною площею 18,08 кв.м., житловою площею 11,00 кв.м.). У зв'язку з відсутністю згоди відповідача на реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання його малолітньої дитини - [PERSON], позивач та її малолітній син не можуть реалізувати своє право на вільний вибір місця проживання та, зокрема, в даному випадку позивач позбавлена можливості якнайкраще забезпечити інтереси свого малолітнього сина [PERSON], враховуючи також наявність у нього інвалідності, шляхом зміни реєстрації місця проживання останнього, оскільки відповідач ухиляється від здійснення своїх батьківських обов'язків. Будь - яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір'ю дитини щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність надання дозволу на зняття з реєстрації малолітнього [PERSON], [INFO], з адреси: [ADDRESS], без згоди батька - [PERSON] та надання дозволу на вчинення дій щодо реєстрації малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], без згоди батька - [PERSON]. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи наведене,

Outcome: approved