Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з вище зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимоги зазначив, що 29.09.2014 року по вулиці Коцарській в м. Харкові , [PERSON] управляючи закріпленим за ним службовим автомобілем «ТОЙОТА», реєстраційний номер 18-67, (регіон 21) здійснив ДТП внаслідок чого автомобіль було пошкоджено. Вартість ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 275519.35 грн. які автогосподарство прохає стягнути з відповідача на їх користь. Окрім того позивач прохає стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав , посилаючись на обставини в ній викладені. Пояснив що з [PERSON] автогосподарство договорів про повну матеріальну відповідальність не укладало. При остаточному ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Представник відповідача до судового засідання зявилась. З позовом не погодилась зазначивши що [PERSON] перебував на службі у лавах поліції і під час ДТП знаходився при виконанні службових обовязків. З ним у автогосподарства не було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Крім того [PERSON] добровільно за власний рахунок здійснив поточний ремонт пошкодженого автомобілю, отже нести повну матеріальну відповідальність не повинен. Представник 3-ї особи до судового засідання не зявився. Про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заочним рішенням Ленінського р/с м. Харкова від 30.08.2017 року позов було задоволено. Ухвалою від 12.10.17 року заочне рішення від 30.08.17 року скасоване. Справу призначено до розгляду в загальному провадженні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини: 29.09.2014 року у м. Харкові сталося ДТП між службовим автомобілем «ТОЙОТА », державний номер 18-67 (21 регіон) під керуванням [PERSON] та автомобілями «ВАЗ» та «Ниссан». Автомобіль «ТОЙОТА» належить позивачу та як службовий автомобіль закріплений за [PERSON] наказом № 20г від 13.08.2014 року (с.с.4). Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.01.2015 року винним в ДТП визнаний [PERSON] в звязку з чим відповідно до положень ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню (с.с.3). Судом встановлено, оскільки визнавалось сторонами та підтверджується письмовими доказами що [PERSON] добровільно здійснив частково ремонт кузовної частини пошкодженого автомобілю на загальну суму 69780 грн. Актом прийому-передачі автомобілю від 17.09.2015 року підтверджено вартість відновлювального ремонту на вищезазначену суму (с.с. 94). Відповідно до звіту № 221 складеного ФОП [PERSON] ( дата огляду транспортного засобу вказана 17.12.2015 року) сума матеріального збитку, завданого власникові «ТОЙОТА», у результаті його пошкодження при ДТП складає 275519.35 грн. (с.с. 15-48). Таким чином вартість відновлювального ремонту у сумі 275519.35 грн. встановлена ( 23.02.16р.) після часткового ремонту проведеного [PERSON] за власний рахунок ( 17.09.2015 року). Згідно до вимог ст. 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Представник позивача в судовому засіданні визнав що [PERSON] перебував з автогосподарством по суті в трудових відносинах і договорів про повну матеріальну відповідальність не укладав. Наказом № 681 о/с від 06.11.2015 року [PERSON] звільнений у запас Збройних сил України через скорочення штатів ( с.с. 89). З огляду на наведене посилання позову щодо необхідності стягнення з відповідача на їх користь усієї суми завданих збитків є недоречним. Зазначене також кореспондується з положеннями норм трудового законодавства відповідно до вимог ч.1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Суд погоджується з запереченнями представника відповідача щодо відсутності в діях [PERSON] підстав визначених ст. 134 КЗпПУ для повної матеріальної відповідальності. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настанні наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню на суму що дорівнює розміру місячного заробітку [PERSON] , однак враховуючи що сторонами суду не надано підтвердження розміру посадового окладу ( місячного заробітку) [PERSON] станом на день його праці в лавах поліції, це унеможливлює для суду визначення розміру відшкодування що підлягає стягненню з нього на користь позивача. На підставі викладеного суд залишає позов без задоволення. Згідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed