Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Департамент комунальної власності ОМР звернулось до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], Одеської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, у якій просить витребувати нежиле підвальне приміщення загальною площею 103,0 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності та усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення [PERSON] ([ADDRESS] ІПН [NUMBER]) з нежилого підвального приміщення загальною площею 103,0 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що нежитлове приміщення підвалу площею 103,0 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Однак зазначене приміщення поза волею власника в особі Одеської міської ради вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутністю та просив задовольнити позов в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце судового засідання була сповіщена належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомила. Представник ОМР у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутністю проти задоволення позову не заперечував. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів та пояснень сторін та їх представників. Згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266- XXI «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради» жилі будинки зі всіма вбудованими нежитловими приміщеннями були передані до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Нежитлове приміщення підвалу площею 103,0 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Однак зазначене приміщення поза волею власника в особі Одеської міської ради вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Не маючи належних правових підстав [PERSON] та Дочірнє підприємство «Вектор» з іноземними інвестиціями уклали договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення, загальною площею 103,0 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. В ході судового засідання було встановлено, що згодом [PERSON] звернувся з позовом до Дочірнього підприємства «Вектор» з іноземними інвестиціями про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нежиле підвальне приміщення, загальною площею 103,0 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 08 грудня 2006 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Договір купівлі-продажу від 29.11.2004 p., укладений між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Вектор» з іноземними інвестиціями, за яким [PERSON] купив, а ДП «Вектор» продав нежиле підвальне приміщення площею 103,0 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], був визнаний дійсним. За [PERSON] було визнано право власності на зазначене спірне приміщення. При цьому, 15.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення, загальною площею 103,0 кв. м, розташованого за адресою [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] У зв'язку з порушенням прав територіальної громади та незаконного заволодіння комунальною власністю третіми особами, Представництвом по управлінню комунальної власності Одеської міської ради була подана апеляційна скарга на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2006 року. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24.09.2013 року Апеляційна скарга Представництва була задоволена. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2006 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Дочірнього підприємства «Вектор» з іноземними інвестиціями про визнання договору дійсним та визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 103,0 кв. м, що розташовано за адресою [ADDRESS] - відмовлено. Згідно з рішенням Одеської міської ради від 31.01.2011 року «Про затвердження виконавчих органів, загальної чисельності апарату Одеської міської ради» було змінено найменування Представництва на Департамент комунальної власності Одеської міської ради. Відповідно до положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384-VI Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Судом встановлено, що майно територіальної громади м. Одеси, інтереси якої в даному випадку належить представляти Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, вибуло із володіння поза волею власника. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно приписів ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Також, відповідно до п. 30 ч. 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна. Право комунальної власності закріпилося після проголошення незалежності України, та було відображене у постанові КМУ від 05.11.1991 р. «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та у рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ де сказано, що весь житловий і нежитловий фонд переходить до комунальної власності. Виходячи із вказаних приписів вбачається, що рішення щодо відчуження комунального майна приймається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, однак враховуючи те, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного приміщення не приймалось, тому приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника. Також відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; · було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; · вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Отже, якщо судом буде встановлено, що продавець не мав право відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Крім того, вищевказана Постанова Пленуму ВСУ вказує, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Тобто, враховуючи те, що майно територіальної громади м. Одеси вибуло з його володіння не з їхньої волі, територіальна громада м. Одеси в особі Департаменту, має право вимагати витребування даного майна від добросовісного набувача [PERSON] Таким чином, суд доходить до висновку, що майно територіальної громади м. Одеси вибуло із володіння поза волею власника. За таких обставин суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та наявність підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved