Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 29.12.2020 р. надійшов зазначений позов КС «УКРАЇНСЬКА ПРОВІДНА» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, в якому Позивач просить суд: стягнути солідарно з Відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 27.07.2018 р. № 311 КВ у загальному розмірі 13 867,90 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача [PERSON] (довіреність від 02.01.2020 р. № 01-М-2020, а.с. 31) у позовній заяві зазначила, що 27.07.2018 р. Позивачем було надано кредит Відповідачеві [PERSON] у сумі 25 000,00 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору; кошти Відповідач отримав названого дня у касі Кредитодавця (Позивача). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями Відповідача [PERSON] перед Позивачем. За умовами кредитного договору Позичальник (Відповідач [PERSON] ) зобов`язувався здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитом за графіком платежів; кредит надавався на 24 місяці - до 27.07.2020 р. Термін дії договору закінчився, але Відповідач не виконав умови договору, не сплатив кредит та проценти за його користування. Кредитним комітетом та правлінням кредитної спілки (Позивачем) вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме: спілкування з Позичальником особисто та по телефону, направлення письмового попередження Позичальникові тайого Поручителям, але ці заходи не призвели до виконання Відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, тому в нього виникла заборгованість, яка за станом на дату подання позову становить 13 867,90 грн, що складається з такого (а.с. 1-2): - 10 601,94 грн. - залишок основної суми; - 3 265,96 грн. - несплачені проценти. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 02.02.2021 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено Відповідачам строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 02.03.2021 р. (а.с. 50-52). У судове засідання 02.03.2021 р. представник Позивача [PERSON] (довіреність від 31.12.2020 р. № 07-В-2021, а.с. 38) не з`явилася, до суду 02.03.2021 р. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 55). Відповідачі у судове засідання також не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю (а.с. 56-58). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачами позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем [PERSON] 27.07.2018 р. було укладено договір № 311 КВ про споживчий кредит, копію якого додано до позовної заяви (а.с. 5-8), згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн. (пункт 1.1 Договору), видача йому коштів підтверджена копією видаткового касового ордеру від 27.07.2018 р. (а.с.11). За умовами зазначеного кредитного договору (договору про споживчий кредит) строк надання кредиту становить 24 місяці від дати отримання кредиту (пункт 2.1 Договору), плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 58 % (пункт 3.1 Договору), погашення кредиту та процентів здійснюватиметься за згідно з графіком платежів (пункт 3.5 Договору). Згаданий графік платежів також доданий до позовної заяви (а.с. 9), з якого вбачається домовленість сторін про щомісячне внесення Відповідачем [PERSON] коштів на погашення заборгованості у розмірі 1 779,48 грн. - 1 779,51 грн., останній строк погашення (тобто термін внесення останнього платежу) - 25.07.2020 р. Також у цьому графіку, що є додатком до кредитного договору від 27.07.2018 р., визначено загальну суму кредиту (25 000,00 грн.), загальну за весь строк дії договору суму процентів (17 707,77 грн.) та, відповідно, загальну суму, що підлягала поверненню (42 707,77 грн.). На забезпечення зазначеного кредитного зобов`язання між Позивачем та Відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено 27.07.2018 р. договори поруки відповідно за № 168-ПВ і № 167-ПВ (а.с. 12-14, 17-19). У зв`язку з невиконанням [PERSON] укладеного з Позивачем кредитного договору у нього виникла заборгованість перед Позивачем у названому вище розмірі, тому Позивачем вживалися заходи на погашення цієї заборгованості, зокрема 09.12.2020 р. направлялося письмове попередження (а.с. 22), проте заборгованість залишилася не погашеною. Як вбачається з карточки позики, доданої до позовної заяви (а.с. 21) Відповідач [PERSON] вносив платежі на погашення зазначеної заборгованості, проте нерегулярно, з перервами та часто у меншому розмірі, ніж це визначено згаданим вище графіком платежів. Наведені обставини не заперечуються всіма Відповідачами, якими подано заяви про визнання позову (а.с. 56-58), а тому є обставинами, що не підлягають доказуванню як такі, що визнаються учасниками справи (частина перша статті 82 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Згідно з положеннями статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). За таких наведених вище встановлених судом і визнаних усіма учасниками справи обставин суд вважає, що Позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та має право на стягнення солідарно з Відповідачів заборгованості за кредитним договором. Таким чином, визнання Відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачами позову та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог повністю. Зважаючи на визнання Відповідачами позову, суд також застосовує приписи частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» про повернення Позивачеві у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Інша частина сплаченого судового збору на підставі частин першої, другої статті 141 ЦПК України підлягає стягненню солідарно з Відповідачів на користь Позивача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Зважаючи на складність справи складання повного рішення суду в справі відкладено в межах п`ятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України) з урахуванням частини третьої статті 124 ЦПК України щодо визначення закінчення процесуальних строків, що припадає на вихідний (неробочий) день. Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 526, 530, 541, 543, 553, 554, 610-612, 626, 629, 651, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved