Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

В червні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Київської міської ради, третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, в якому просила суд: визнати за собою право власності на 2/4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті свого батька [PERSON] Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO]. помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на зазначене майно. У визначений законодавством строк позивачка звернулась до третьої особи із заявою про прийняття спадщини, однак, 13 травня 2016р. державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як спадкодавцем за життя не було зареєстровано право власності, згідно ст. ст. 182, 210 ЦК України. Вказані обставини позбавляють її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, та здійснити відповідну реєстрацію права власності, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просить суд в разі задоволення позову, судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, своїх представників до суду не направили, стороною відповідача були подані заперечення на позов, в яких сторона зазначила, що просить ухвалити рішення в установленому законом порядку по суті заявлених вимог, категорично заперечує в разі задоволення позову про стягнення з відповідача судового збору на користь сторони позивача. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності від 04 травня 1994р. квартира [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON].), її матері - [PERSON], її батьку - [PERSON], та її бабусі - [PERSON] [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на ? частину спірної квартири. Єдиним спадкоємцем якої за законом є батько позивачки - [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не здійснив реєстрацію права власності на спадкове майно. [INFO]. батько позивачки - [PERSON] помер. Положеннями ст. 1261 ЦК України, визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Судом встановлено, що до спадкоємців за законом після смерті [PERSON] відносяться: його дружина - [PERSON], яка подала 15 травня 2015р. до третьої особи заяву про відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців та його донька - позивачка, яка подала заяву про прийняття спадщини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2014р., позов [PERSON], [PERSON] до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», [PERSON], треті особи: П'ята київська державна нотаріальна контора, Перша київська державна нотаріальна контора, Державна реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, про визнання довіреностей недійсними, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, - задоволено частково. На підставі зазначеного рішення суду визнано недійсними: довіреності від 18 травня 1994р., видані від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та посвідчені державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Пановою О.П., зареєстровані в реєстрі за №5к-1184, №5К-1186, №5к-1189; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 травня 1994р., укладений між [PERSON] що діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «ОСТРА-КИЇВ» (правонаступник ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»), посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Прохоровою З.П., зареєстрований в реєстрі за №21-3383. Витребувано у ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] та повернуто її [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014р. зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2014р. залишено без змін. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2014р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014р. змінено. Виключено із рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2014р. вказівку про повернення квартири [ADDRESS] [PERSON] В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін. 15 травня 2015р. позивачка звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її батька - [PERSON], однак 13 травня 2016р. державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як спадкодавцем за життя не було зареєстровано право власності, згідно ст. ст. 182, 210 ЦК України Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що у зв'язку з судовим розглядом батько був позбавлений можливості здійснити реєстрацію права власності. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно зі ст. 69 цього Закону нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. У відповідності з п.п. 4.15, п.п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. № 296/5, яка є чинною на час розгляду справи, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про те, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Керуючи ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 208, 209, 211 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 15, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1273, 1296, 1297, 1299 ЦК України, суд, -

Outcome: approved