Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

В травні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що [INFO] помер її син [PERSON] ,1971 р.н.,який є батьком [PERSON] ,2006 р.н.,заповіту не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом,до складу якої входить: -частка квартири [ADDRESS] -земельна ділянка площею 0,10га,яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області садівниче товариство «Фауна» -легковий автомобіль марки ВАЗ моделі 21099 р.н. [NUMBER] -легковий автомобіль марки ВАЗ моделі 2106 р.н. [NUMBER] -автомобільний причіп ПГ1 реєстраційний номер [NUMBER] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати позивач [PERSON] ,на користь якої від спадщини відмовився батько спадкодавця [PERSON] ,а також малолітня дитина спадкодавця,в інтересах якої відповідач подала заяву про прийняття спадщини до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори. Постановою нотаріуса від 25.09.2018 р.було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через відсутність оригіналів документів,які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Посилаючись на те,що оригінали документів,які підтверджують право власності [PERSON] на спадкове майно, у неї відсутні, в інший,позасудовий спосіб,захистити майнові права спадкоємця неможливо, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на наступне майно: -1/6 частку квартири [ADDRESS] -2/3 частки земельної ділянки площею 0,10га,яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області садівниче товариство «Фауна» -2/3 частки легкового автомобіля марки ВАЗ моделі 21099 р.н. [NUMBER] -2/3 частки легкового автомобіля марки ВАЗ моделі 2106 р.н. [NUMBER] -2/3 частки автомобільний причіп ПГ1 реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою від 28.10.2019 р.відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідач [PERSON] подала відзив на позов,в якому не визнала заявлені позивачем вимоги,оскільки,на її думку, всі оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно,у позивача наявні. Ухвалою суду від 14.01.2020 р.було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились,представником позивача адвокатом Стадніченком С.В.було подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих причин,про дату,час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши заяви сторін по суті справи, надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 8023 від 25.01.1999 р.,виданого Шевченківською районною адміністрацією,на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] ,право власності було зареєстровано в ОП ЗМБТІ 08.02.1999 р. Як передбачено ст.355 ЦК України,майно,що знаходиться у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності(спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.370,372 ЦК України,у разі виділення частки з майна,що знаходиться у спільній сумісній власності,вважається,що частки кожного із співвласників є рівними,якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналізуючи наведене суд встановив,що за відсутності спору між співвласниками спільного майна про розмір їх часток,домовленості між співвласниками щодо іншого розміру їх часток,вони вважаються рівними,тому у праві власності на вказану вище квартиру кожному із співвласників належало по 1/4 частини кожному. Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,для оформлення права на спадщину,закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів,на праві власності [PERSON] належали -легковий автомобіль марки ВАЗ моделі 21099 [NUMBER] р.н. [NUMBER] -легковий автомобіль марки ВАЗ моделі 2106 кузов № [NUMBER] р.н. [NUMBER] -автомобільний причіп ПГ1 реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,10га,яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області садівниче товариство «Фауна». Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов`язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217,1223 ЦК України,спадкування здійснюється за законом або заповітом,право на спадкування мають особи,які визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту,визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,право на спадкування за законом одержують особи,визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу. Як передбачено ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] помер, відкрилася спадщина за законом,яку прийняла спадкоємиця за законом мати спадкодавця [PERSON] ,на її користь від спадщини відмовився спадкоємець за законом батько спадкодавця [PERSON] ,відповідач [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки спадкодавця [PERSON] ,2006 р.н.,подала заяву про прийняття спадщини,яка має право на 1/3 частину від усього спадкового майна. Постановою нотаріуса від 25.09.2018 р.було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через відсутність оригіналів документів,які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Як роз`яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса про відмову видати позивачці свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] ,якою завершена процедура нотаріального розгляду її заяви про це,перешкоджає позивачу захистити спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за нею права власності на успадковану частку у спадщині після смерті сина [PERSON] ,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно. Відповідно до ст.141 ЦПК України позивач не заявляла про розподіл судових витрат. На підставі ст.ст.16,328,370,1217,1223,1261,1266,1268 ЦК України,ст. 12,13,76,81,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved