Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

В січні 2014 р. позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, зазначивши у заяві, що 30.05.2007 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] (на той час - Ноговіциною) І.М. був укладений кредитний договір № 36, згідно якого відповідачці був наданий кредит в сумі 50\~000 доларів США із процентними ставками: за користування кредитом - 12,9% річних, за простроченою заборгованістю - 17,9% річних, з кінцевим строком повернення кредиту - 27.05.2022 року, згідно графіка. Також п. 5.1. кредитного договору передбачена пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБ України, яка діяла на період, за який сплачується пеня. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань 30.05.2007 р. між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 36/2. У звязку із неналежним виконанням відповідачкою умов договору, позивач просив стягнути солідарно з відовідачів заборгованість за кредитом, яка станом на липень 2014 року (позовні вимоги уточнювалися в процесі розгляду справи) складає: за відсотками в сумі 14 091,81 грн. доларів США, пеня в сумі, еквівалентній 2\~023,82 доларів США, а також судові витрати в сумі 2\~292,51 грн. В лютому 2014 р. відповідачка [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «ПУМБ», третя особа [PERSON]. Узаяві зазначила, що на забезпечення виконання кредитного договору № 36 від 30.05.2007 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] 30.05.2007 р. був укладений договір іпотеки № 36/1, за яким [PERSON] передано в іпотеку будинок № 82 в мікрорайоні «Бригантина». Також був укладени договір поруки № 36/2. Оскільки надання кредиту в іноземній валюті, на що [PERSON] не мав спеціальної ліцензії, його погашення, сплата відсотків також в іноземній валюті є умовами договору, які вона вважає несправедливими, то просила визнати недійсними кредитний договір № 36 та додаткові угоди до нього, а від цього і недійсним договір іпотеки № 36/1. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] первісний позов підтримали, пояснивши відповідно до зяви, зустрічний позов не визнали. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали, пояснивши відповідно до заяви. Заперечуючи проти первісного позову [PERSON] та [PERSON] пояснили, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.11.2011 р. за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON], [PERSON], врахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 45\~148,17 доларів США та 1\~225,07 грн. було звернено стягнення на предмет іпотеки. А в наступному, ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.05.2013 р. [PERSON] було надано відстрочення виконання рішення суду строком до 16.05.2014 р. з щомісячною сплатою суми боргу 15\~148,17 доларів США та пені в сумі 1\~225,07 грн., оскільки 30\~000,00 доларів США на той час вже було сплачено. 30.04.2013 р. до кредитного договору було укладено додаткову угоду № 4, за якою в першу чергу сплачується прострочена чергова частина кредиту, потім чергова частина кредиту, а потім відсотки, пеня. 28.04.2014 р. [PERSON] було погашено 11\~278,76 доларів США (тіло кредиту), та з цієї дати відсотки та пеня не могли нараховуватися. А ухвала суду встановила остаточну суму боргу за кредитом. Крім того, просили суд застосувати до вимог про стягнення пені позовну давність. На доводи сторони відповідача [PERSON] пояснив, дійсно, тіло кредиту було сплачено відповідачкою в квітні 2014 р. і до цього моменту нараховувалися відсотки. Пеня нараховувалася до серпня 2014 року за останній один рік, оскільки зобовязання відповідачки до кінця виконані не були. Строк позовної давності пропущений не був, оскільки позивач звернувся до суду в січні 2014 року. Також [PERSON], заперечуючи проти зустрічного позову в суді пояснив, що [PERSON] має генеральну ліцензію, яка дає право надавати кредити в іноземній валюті. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про задоволення первісного позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи. У відповідності із ст.ст. 526, 610, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 30.05.2007 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є позивач - ПАТ «ПУМБ» (а.с. 33-35), та відповідачкою [PERSON] (на той час Ноговіциною) був укладений кредитний договір № 36, згідно якого відповідачці був наданий кредит в сумі 50\~000 доларів США із процентними ставками: за користування кредитом - 12,9 % річних, за простроченою заборгованістю - 17,9 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту - 27.05.2022 року, згідно відповідного графіка. Також договором передбачена пеня у гривневому вигляді за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 0,05 % від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБ України, яка діяла на період, за який сплачується пеня (а.с. 10-11, 12-13). Також до зазначеного договору було укладено низку додаткових угод, якими за взаємною згодою сторін договору змінювалися строки сплати процентів за користування кредитом, вносилися зміни до графіку повернення кредиту (а.с. 14-20). Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань 30.05.2007 р. між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON], а також з [PERSON] були укладені договір поруки № 36/2, та договір іпотеки № 36/1, за яким [PERSON] зобовязався відповідати перед ЗАТ «Донгорбанк» за порушення [PERSON] основного зобовязання по поверненню кредита, сплаті відсотків, неустойки. А [PERSON] передав в іпотеку належний йому житловий будинок № 82 мікрорайону «Бригантина» в м. Маріуполі (а.с. 21). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.11.2011 р. у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» по кредитному договору № 36 від 30.05.2007 р. в сумі 45\~148,17 долрів США, а також пені в сумі 1\~255,07 гривень на предмет іпотеки звернено стягнення. Рішення набрало законної сили. Згідно додаткової угоди № 4 від 30.04.2013 р. до кредитного договору № 36 від 30.05.2007 р. було змінено порядок повернення кредиту, в першу чергу [PERSON] зобовязана повертати прострочену чергову частину кредиту, потім чергову частину кредиту, а після цього сплата прострочених відсотків, чергових відсотків, штрафних санкцій (а.с. 49). 30.04.2013 р. та 07.05.2013 р. [PERSON] погасила частину зобовязань в загальній сумі 30\~000,00 доларів США (а.с. 115). Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.05.2013 р. [PERSON] надано розстрочення виконання рішення від 28.11.2011 р. до 16.05.2014 р. на залишок заборгованості по кредиту в сумі 15\~148,17 доларів США та пені 1\~255,07 гривень (а.с. 51). 28.04.2014 р. [PERSON] повністю повернула заишок з тіла кредиту в сумі 11\~278,76 доларів США (а.с. 114), а 16.05.2014 р. сплатила встановлені рішенням суду від 28.11.2011 р. пеню в сумі 1\~255,07 гривень, та вісотки в сумі 1\~996,41 доларів США (а.с. 113). Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 16.07.2014 року відповідачка має заборгованість перед позивачем за відсотками в сумі 14 091,81 грн. доларів США, по пені в сумі, еквівалентній 2\~023,82 доларам США, а всього 16\~115,63 (а.с. 88-90). Суд вважає, що відповідачка має сплатити дану грошову суму відповідачеві за договором № 36 від 30.05.2007 р., оскільки, як встановлено судом, кредит був повернутий відповідачкою 28.04.2014 р., а відсотки нараховувалися до моменту повернення тіла кредиту. А оскільки договірні зобовязання відповідачкою до кінця не виконані і на час розгляду справи, то пеня також має бути стягнута. При цьому, суд зауважує, що позивачем передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності для стягнення неустойки не сплив, оскільки позивач звернувся із позовом до суду в січні 2014 року. Оскільки [PERSON] є поручителем, то він несе із [PERSON] солідарний обовязок з виконання кредитного договору № 36 від 30.05.2007 р. При цьому суд не бере до уваги доводи [PERSON] про її незадовільне матеріальне становище, оскільки, відповідно до ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Стосовно зустрічних позовних вимог суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 1 та 2 статті 215 Цивільного Кодексу України правовими підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності для особи, яка вчиняє правочин; вільність та відповідність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також його нікчемність недійсність, встановлена законом. Положеннями\~ч.ч. 1,\~ 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В\~частинах третій,\~четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачівнаведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьомупунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів\~встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому, у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Від цього умови кредитного договору щодо надання кредиту в іноземній валюті та його виконання в іноземній валюті не суперечать діючому законодавству і не є несправедливими. За таких обставин первісний позов підлягає задоволенню в повному бсязі, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. Оскільки первісний позов задовольняється, то [PERSON] має відшкодувати ПАТ «ПУМБ» судові витрати судовий збір в розмірі 2\~292,51 гривень.

Outcome: approved