Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

В січні 2014 року до суду із позовом звернулося Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації (далі - УПСЗН Вінницької РДА) до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 14968,80 грн. як таких, що виплачені з державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Позовна заява мотивована тим, що 17.11.2008 року до УПСЗН Вінницької РДА звернулась [PERSON] за призначенням тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, оскільки вона не отримувала аліменти від батька своїх дітей [PERSON] згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниця від 22.03.2004 року про стягнення аліментів на неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На підставі поданих документів, [PERSON] було призначено тимчасову допомогу, тому за період з 01.11.2008 року по 30.04.2011 року перебування [PERSON] в УПСЗН Вінницької РДА на обліку як одержувача тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, вона отримала зазначену допомогу на загальну суму 14968,80 грн., яка підлягає поверненню відповідачем [PERSON] Ухвалою суду від 27.02.2014 року до участі в даній справі було залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] та Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (а.с. 45). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили в позові відмовити з підстав зазначених в запереченнях, а саме відмовити за його безпідставністю та за пропуском строку позовної давності (а.с. 37). Суду пояснили, що відповідач сплачував аліменти на утримання дітей, а саме купував дітям одяг, взуття, в підтвердження чого надали суду квитанції. На запитання суду відповідач [PERSON] пояснив, що він знав про те, що з нього за рішенням суду вирішено стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей, а також, що дане рішення суду знаходилось на примусовому виконанні у Староміському ВДВС, але державний виконавець його жодного разу не викликав до себе. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні щодо вирішення даної справи покладалася на думку суду. Суду пояснила, що відповідач не сплачував аліменти на утримання двох дітей з 2008 року, тому вона була вимушена звернутися до УПСЗН Вінницької РДА для отримання тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Підтвердила пояснення відповідача про те, що він декілька разів купував дітям взуття та одяг перед початком шкільного року, а також перераховував кошти їй згідно квитанцій, які він надав суду до справи. Представник третьої особи - Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції Наконечний О.Г. щодо вирішення даної справи покладався на розсуду суду. Суду пояснив, що державним виконавцем вживалися всі заходи для виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача [PERSON], однак восени 2008 року [PERSON] припинив сплачувати аліменти, тому [PERSON] були видані довідки про несплату відповідачем аліментів. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що відповідач є їх батьком, який декілька разів купував їм взуття та одяг, а також мобільний телефон. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. На виконання виконавчого листа №2-31ає, виданого 22.03.2004 року Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] до досягнення найстаршою дитиною повноліття, в розмірі 1/3 частки від доходу, щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з дня звернення - з 27.02.2004 року, постановою державного виконавця від 25.03.2004 року було відкрито виконавче провадження (а.с. 72-73). На підставі довідок Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції від 17.11.2008 року, 13.05.2009 року, 09.11.2009 року, 17.05.2010 року, 23.11.2010 року про неотримання [PERSON] від [PERSON] аліментів на утримання дітей за рішенням суду та відповідно до заяв [PERSON] про призначення соціальної допомоги від 17.11.2008 року, 13.05.2009 року, 12.11.2009 року, 17.05.2010 року, 23.11.2010 року, УПСЗН Вінницької РДА [PERSON] було призначено тимчасову соціальну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів (а.с. 3-16). З довідки виданої УПСЗН Вінницької РДА від 20.01.2014 р. вбачається, що загальна сума виплачених [PERSON] коштів у вигляді тимчасової соціальної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів за період з 01.11.2008 року по 30.04.2011 року складає 14968,80 грн. (а.с. 19-20). 04.12.2013 року УПСЗН Вінницької РДА було направлено [PERSON] письмове повідомлення про повернення в місячний термін з дня отримання повідомлення, 14968,80 грн. за сплачену позивачем тимчасову допомогу, однак яке було залишене відповідачем без реагування (а.с.17-18). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, даний обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Крім того, предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 8 та 9 статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Відповідно до п. 7 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 22.02.2006 року тимчасова допомога призначається кожні шість місяців, починаючи з місяця, в якому подані усі необхідні документи. Згідно з п. 12 Порядку якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач посилався на те, що він добровільно сплачував аліменти на утримання дітей і перераховував їх поштою на ім'я [PERSON], що підтверджується квитанціями (а.с. 38-42), а тому не було підстав для призначення і виплати [PERSON] тимчасової державної допомоги. Оцінивши всі фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, а також оглянувши матеріали виконавчого провадження в судовому засіданні, суд вважає, що будь-яких доказів того, що між [PERSON] і [PERSON] була домовленість про припинення стягнення в примусовому порядку аліментів на утримання дітей, відповідач суду не надав. Зокрема, за період з листопада 2008 року по листопад 2010 року до державного виконавця не поступала відмова матері дітей [PERSON] від стягнення аліментів з [PERSON] При цьому суд враховує те, що відповідач [PERSON] знав про стягнення з нього аліментів та зобов'язаний був з'являтися на виклики до державного виконавця, цікавитись здійсненням виконавчих дій, однак відповідач, знаючи про даний обов'язок, аліменти не сплачував, а також при бажанні добровільно сплачувати аліменти на утримання дітей повинен був узгодити дане питання із стягувачем та державним виконавцем, чого відповідач [PERSON] не зробив, що підтверджує ухилення його від сплати аліментів. Відповідач не надав суду належних доказів щодо незаконності видачі державними виконавцями Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції довідок від 17.11.2008 року, 13.05.2009 року, 09.11.2009 року, 17.05.2010 року, 23.11.2010 року про неотримання [PERSON] від [PERSON] аліментів на утримання дітей за рішенням суду, а також щодо незаконності дій стягувачки [PERSON] щодо отримання нею тимчасової державної допомоги. Суд критично оцінює поштові квитанції про перерахування [PERSON] на ім'я [PERSON] коштів (а.с. 38-42) як сплату аліментів, оскільки на них відсутня відмітка призначення платежу, а саме що дані кошти перераховані в рахунок сплати аліментів та за який період. [PERSON] вважає, що до вимог позивача слід застосувати строк позовної давності, так як, на його думку, позивач вимагаючи стягнення коштів за період з 2008 року, пропустив 3-річний строк позовної давності, про що ним була подана заява до суду (а.с. 43). Однак в даному випадку в позивача виникає право вимагати повернення виплачених коштів з моменту виявлення можливості стягнення аліментів з одного з батьків. Припинення виплат [PERSON] відбулося 30.04.2011 року, проведені виплати відбувалися в зв'язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, що мало триваючий характер, позивач звернувся в суд 24.01.2014 року, тому підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності немає. Враховуючи вказане, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача коштів як таких, що виплачені з державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги є суду доведеною та такою, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved