Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ «ВТБ Банк» з позовом до [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R53400495750В від 03.12.2013 року у розмірі 113 156,74 грн., та стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 03.12.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №R53400495750В, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 99 900 грн., зі сплатою 10,0% річних, та кінцевим строком повернення до 03.12.2018 року. Позивач вказує, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості з кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 02.07.2014 року становить 113 156,74 грн. У зв'язку з викладеним, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача Росоловський Р.М., який діє на підставі довіреності від 12.01.2015 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 03 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53400495750В. Відповідно до пункту 1 вищевказаного договору, банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а також правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» у сумі 99 900 грн. на строк по 03.12.2018 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10% річних. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 4.1 кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Днем видачі кредиту вважається день безготівково перерахування коштів. Згідно Меморіального ордеру №5544 від 03.12.2013 року на рахунок [PERSON] було зараховано 99 900 грн., в якості надання кредиту за договором №R53400495750В. Так, банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов'язався здійснювати погашення кредиту в строки передбачені договором кредиту, щомісячно, рівними частинами у відповідності з графіком погашення кредиту. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,39% від початкової суми кредиту. Договором також передбачено, що відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10% річних. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Кредит має повертатися, а проценти та комісія сплачуватися 3 числа кожного місяця відповідно до Графіку, який є невід'ємною частиною договору, та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів. (п. 4.3 Кредитного договору) Згідно Графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, погашення суми кредиту та нарахованих відсотків має відбуватися шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 3 512,00 грн., а останній платіж мав бути здійснений до 03.12.2018 року у розмірі 3 443,11 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як було встановлено судом, [PERSON] порушує умови кредитного договору, та не здійснює погашення заборгованості, у порядку та розмірах передбачених договором. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Так, п. 5.1 кредитного договору, передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 02.07.2014 року відповідач має прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 113 156,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 91 977,98 грн.; заборгованість за простроченим кредитом - 5 361,35 грн.; інфляційні витрати - 513,43 грн.; 3% річних - 32,51 грн.; поточна заборгованість по відсотках - 2 188,29 грн.; прострочена заборгованість за відсотками та комісіями - 7 252,81 грн.; інфляційні витрати - 812,68 грн.; 3% річних - 49,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту - 4 968,52 грн. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення про договір позики якщо інше не встановлено кодексом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов'язковості виконання договору. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. У зв'язку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, з нього на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення №8680 від 24.12.2014 року у сумі 1 131,57 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved