Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 20.07.2012 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 6 січня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають дочку [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.01.2013 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу м. Кривого Рога Русавською Т.В., реєстр № 38, позивач стала власником 2-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира, згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстрована в реєстрі за № 324112110. На цей час в квартирі зареєстровані позивач, її син [PERSON] , [INFO] , їх дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] , який був зареєстрований у вищевказаній квартирі зі згоди позивача. Вказує, що у вересні 2014 року відповідач забрав свої речі та виїхав на нове місце проживання, яке їй на цей час невідоме, однак зазначає, що згодом їй стало відомо, що відповідач нібито проходив службу в АТО, потім демобілізувався і де він мешкає на цей час їй невідомо. До червня 2018 року інколи позивач мала телефонний зв`язок з [PERSON] з приводу їх спільної дитини, але потім відповідач відмовився спілкуватись з позивачем, повідомити свій номер телефону, місце його проживання та інше. Підкреслює, що та обставина, що відповідач не мешкає у вищевказаному житловому приміщенні підтверджується актом від 20.02.2019 р. та буде підтверджена при необхідності в суді свідками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що відповідач, не проживаючи більше року без поважних причин в належній їй квартирі на праві особистої власності, не виявляючи свого інтересу до реалізації свого житлового права на проживання, не проживаючи в ньому, не виконуючи обов`язків зареєстрованої особи в даному житлі у відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України та положень ЖК України втратив право на користування ним. Окрім цього, позивач вказує, що позбавлена можливості оформити субсидію з оплати комунальних та інших послуг без надання відповідачем необхідних документів про його доходи та згоду на отримання субсидії. Добровільно знятися з реєстрації у вищезгаданій квартирі відповідач не бажає. Просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю його в ньому більше одного року без поважних причин. Стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом подання відзиву не скористався. Представник третьої особи - Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом подання відзиву не скористався. Суд, взявши до уваги заяви позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2013 р. засвідченого державним реєстратором приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Русаковською Т.В. та внесено в реєстр за № 38., позивачем [PERSON] була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Так одним з пунктів договору купівлі-продажу квартири зазначено, що даний правочин вчинено за згодою другого з подружжя покупця, [PERSON] , тобто відповідача по справі. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира зареєстрована в реєстрі за № 324112110. Як зазначає позивач в позові, що з 20.07.2012 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] а 6.01. 2017 р. шлюб між сторонами було розірвано. Тобто суд може зробити висновки, що спірна вищезазначена квартира була придбана в період шлюбу і тому являється сумісною власністю подружжя. Відповідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2013 року за № 4379 двокімнатна квартира [ADDRESS] була зареєстрована приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русаковською Т.В.. Власником вищезазначеної квартири в договорі купівлі-продажу вказана позивач по справі - [PERSON] . В акті обстеження, складеному 20.02.2019 року начальником дільниці №4 ООО «СІТІСЕРВІС» [PERSON] у присутності свідків, що є сусідами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що відповідач [PERSON] з 2014 року не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від № 86, у буд . [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка та [PERSON] - відповідач по справі та колишній чоловік позивача. Відповідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Отже, на даний час у домоволодінні залишається бути зареєстрованим відповідач по справі. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від. 06.01.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також дана позиція викладена у ч. 1ст. 321 ЦК України, де сказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також, права громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, передбачені ст. 150 ЖК України - користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зазначені норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, який придбаний в шлюбі з [PERSON] і за його згоди, де зареєстрований, але не проживає, відповідач. Тобто, між сторонами виник житловий спір, предметом доказування якого є відсутність відповідача за місцем реєстрації місця проживання понад строки, встановлені законом без поважних причин. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Посилання сторони позивача на ті обставини, що позивач не має можливості отримати субсидію у зв`язку з реєстрацією у спірній квартирі відповідача судом відхиляються, оскільки доказів на обґрунтування таких пояснень, як то відмова у наданні субсидії не надано. Посилання позивача на ті обставини, що відповідач не сплачує комунальних послуг не можуть бути підставою для зняття його з реєстрації, оскільки позивач не позбавлена права вимагати розподілу особових рахунків та здійснювати окремо сплату комунальних послуг. Також, суд критично ставиться до акту про не проживання відповідача за вказаною адресою у вказані строки, оскільки інших доказів відсутності поважних причин не проживання у спірній квартирі не надано. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог. З урахуванням встановлених судом обставин справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не доведені а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed