Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

В січні 2018 року заявник звернувся до суду з вище вказаною заявою та просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме атестату [NUMBER], виданого 18.07.1958 року Ремісничим училищем №14 м. Красновішерська, Молотовської області. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він навчався в Ремісничому училищі №14 м. Красновішерська, Молотовської області з 01 вересня 1954 року по 17.07.1958 року та отримав відповідний атестат, у якому допущено помилку, а саме невірно зазначено рік його народження - 1938 рік замість вірного - 1937 рік. В жовтні 2017 року він звернувся в Головне Управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області для перерахунку пенсії та надав пакет необхідних документів, серед яких був атестат [NUMBER], виданий 18.07.1958 року Ремісничим училищем №14 м. Красновішерська, Молотовської області. Проте, у зв'язку з наявною у вказаному атестаті помилкою в даті його народження, пенсійним фондом було відмовлено в зарахуванні періоду його навчання в Ремісничому училищі №14 м. Красновішерська, Молотовської області до трудового стажу, у зв'язку з чим виникла необхідність у встановленні факту, що має юридичне значення. В судове засідання заявник не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. В його інтересах діяв представник - [PERSON], який направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ній. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги позицію заінтересованої особи щодо винесення рішення у підготовчому судовому засіданні, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 18.07.1958 року Ремісничим училищем №14 м. Красновішерська, Молотовської області [PERSON], [INFO], видано атестат [NUMBER] про здобуття професії столяра четвертого розряду (а/с 5). Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 20.11.2017 року №563/Г-11, [PERSON] перебуває на обліку в пенсійному фонді як отримувач пенсії за віком, проте період навчання в ремісничому училищі не зарахованого до його трудового стажу для перерахунку пенсії, оскільки в атестаті та довідці про навчання зазначено дату його народження 1938 рік, що не узгоджується з іншими документами (а/с 7). Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 1, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії паспорта громадянина України, копії свідоцтва про народження, копії пенсійного посвідчення, [PERSON] народився 22 листопада 1937 року, при цьому прізвище, ім'я та по батькові заявника у вказаних документах збігається з його прізвищем, ім'ям та по батькові в атестаті [NUMBER], виданого 18.07.1958 року Ремісничим училищем №14 м. Красновішерська, Молотовської області. Отже, враховуючи вище наведені обставини та дослідженні судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту належності [PERSON] атестату [NUMBER], виданого 18.07.1958 року Ремісничим училищем №14 м. Красновішерська, Молотовської області. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Встановлення даного факту необхідне заявнику для перерахунку призначеної йому пенсії за віком. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved