Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

В січні 2017 позивачі звернулися до Києво-Святошинського районного суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними, визнання права власності на спадкове майно та витребування майна з незаконного володіння, в якому просили суд визнати недійсною довіреність, видану [PERSON] [PERSON] та посвідчену 06.07.2013 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою Зінаїдою Іванівною за реєстровим № 2655, визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON], від імені якого діяла за довіреністю [PERSON], і [PERSON] та посвідчений 09.07.2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак Світланою Олексіївною за реєстровим № 1161, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1202 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON], від імені якого діяла за довіреністю [PERSON], [PERSON] та посвідчений 09.07.2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак Світланою Олексіївною за реєстровим № 1167, витребувати із незаконного володіння [PERSON], ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і дами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] витребувати із незаконного володіння [PERSON] олійовича, РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] эровича, РНОКПП [NUMBER], земельну ділянку площею 0,1202 га, провий номер [NUMBER], цільове призначення - для зництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], у порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1202 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], у порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] здоровила право власності на 5/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], у порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з наадвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за [ADDRESS] та стягнути судові витрати. 24.10.2017 до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, в якому позивач за зустрічним позовом просив суд визнати право власності за [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області 17 березня 2003 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) на житловий будинок літери «А», загальною площею 94 кв.м, житловою площею 55 кв.м; гараж «Г»; погрібник «Д»; погріб «під Д»; вбиральню «Ж»; огорожу № 1-5; каналізаційну яму № 6,7; доріжку № 1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визнати право власності за [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області 17 березня 2003 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) на земельну ділянку площею 0,1202 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом та їх представник первісний позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Представники відповідача та відповідач за первісним позовом просили відмовити у задоволенні первісного позову, підтримали зустрічний та просили задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, про дату судового засідання повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів за первісним позовом [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.01.2015. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину у спільному сумісному майні, належному їй та її чоловіку [PERSON], а саме: на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], 3. Подружні стосунки [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 14.09.1960, копія якого знаходиться у матеріалах цивільної справи за № 369/6313/15-ц, провадження № 2-з/369/14/15, за заявою [PERSON] та [PERSON] про забезпечення доказів. Право власності на згаданий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом ІІетропавлівсько- Борщагівської сільської ради 02.04.2009, витягами з реєстру прав на нерухоме майно, копії яких теж містяться у зазначеній вище цивільній справі за № 369/6313/15-ц, провадження № 2-з/369/14/15. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері позивачів стали: її чоловік [PERSON], позивачі за первісним позовом, як її сини, а також її доньки [PERSON] та [PERSON]. Дані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 03/2015. Чоловік померлої [PERSON] спадщину після смерті дружини прийняв шляхом постійного проживання з нею на момент її смерті. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняли, так як не проживали з нею постійно на момент її смерті і не звернулись до нотаріуса у шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої [PERSON]. Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіна Н.В. своєю постановою по відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.10.2016 відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері з тих підстав, що позивачі не надали оригінали правовстановлюючих документів на її ім'я на вище зазначений житловий будинок. [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.08.2016 Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину у спільному сумісному майні, належному, як було вже зазначено, йому та його дружині [PERSON], а саме: на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] а також на 1/6 частину цього будинку, яка була набута ним в порядку спадкування після смерті його дружини, а всього на 2/3 частин даного будинку з господарськими будівлями і спорудами. Крім того, на час смерті [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,1202 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], 3. Зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за індексним номером 2370005 від 12.04.2013 та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії яких містяться у матеріалах цивільної справи за № 369/6313/15-ц, провадження № 2-з/369/14/15. За життя [PERSON] склав заповіт на ім'я [PERSON]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали: позивач [PERSON], як його син, а також його доньки [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 89/2016. [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли, так як не проживали з ним постійно на момент його смерті і не звернулись до нотаріуса у шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини У 2015 позивачам стало відомо, що у 2013 році вище згадані спадковий будинок та земля були повністю оформлені на ім'я [PERSON] та були віддаровані останнім на підставі договорів дарування, посвідчених 09.07.2013 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак С.О. за реєстровими №№ 1 161 та 1 167, нашій сестрі [PERSON], яка в подальшому продала їх [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених 21.10.2014 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстровими №№ 5148 та 5152. Копії вказаних правочинів та документів, на підставі яких вони були посвідчені знаходяться у матеріалах цивільної справи за № 369/6313/15-ц, провадження № 2-з/369/14/15. Вищевказані договори дарування були укладені не самим [PERSON], а нашою матір'ю [PERSON] за довіреністю, посвідченій 06.07.2013 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою Зінаїдою Іванівною за реєстровим № 2655, яку, на думку позивачів, він не зміг підписати, а за нього підписалась стороння особа. Вказана довіреність не могла відповідати волі [PERSON], так як він з 1992 року страждав на органічне ураження головного мозку судинно-атрофічного генезу, психоорганічний синдром, а тому з того часу до дня смерті не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Оспорювана довіреність, видана [PERSON],на думку позивачів є недійсною, оскільки на момент її підписання останній не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.Так як зазначена довіреність є недійсною, то є недійсними, на переконання позивачів за первісним позовом, й спірні договори дарування на користь [PERSON] звертаючись до суду, позивачі просять визнати недійсною Довіреність від 06.07.2013 року, надану [PERSON], який помер [INFO] року, своїй дружині [PERSON], яка померла [INFO] року, на здійснення дій, необхідних для вчинення правочинів з дарування своїй дочці [PERSON] нерухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] і, вимагаючи визнати недійсним Договори дарування від 09.07.2013 року [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS], просять визнати за ними, як за спадкоємцями померлих власників, право власності на вказане вище майно, витребувавши його від осіб, які володіють цим майном на підставі укладених в подальшому договорів купівлі-продажу. У заявленому позові позивачі, посилаючись на результати медичного огляду [PERSON], проведеного в 1992 році, обґрунтовують свої вимоги тим, що, на їх думку, [PERSON], надаючи довіреність на здійснення дій, необхідних для вчинення правочинів дарування, не усвідомлював своїх дій та вказують на те, що Договори дарування житлового будинку та земельної ділянки не відповідали його волевиявленню, у зв'язку з чим вважають, що при укладенні Договорів дарування не було дотримано загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності такого правочину. Разом з тим, вказані вище твердження позивачів спростовуються наступним. Як визначено положеннями ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Згідно ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. З положень ст. 36 ЦК України вбачається, що дієздатність фізичної особи може бути обмежена за рішенням суду, якщо вона страждає на психічний розлад і/або стан в якому вона перебуває, істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на викладені вище норми матеріального та процесуального права, належним та допустимим доказом, що підтверджує існування обставин, які могли істотно впливали на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути лише судове рішення, що набрало законної сили, яким його визнано недієздатним або його цивільна дієздатності була обмежена. Водночас, підтверджень існування рішення суду, яке б обмежувало цивільну дієздатність чи підтверджувало недієздатності [PERSON], позивачі суду не надали, а відтак, твердження позивачів стосовно того, що, на час наданя довіреності на здійснення дій, необхідних для вчинення правочинів дарування, [PERSON] не усвідомлював своїх дій гуртуються на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Після проведених в 1992 році медичних оглядів, діагноз, про які позивачі повідомили суд, [PERSON], що є позивачем в справі, отримував від [PERSON] Довіреність на вчинення від його імені правочину з продажу земельної ділянки, на підставі якої ним було укладено Договір з продажу вказаного вище нерухомого майна, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, [PERSON] виступав стороною в судових процесах у спорах між ним та [PERSON], що є позивачем в справі, який, визнаючи стан [PERSON] достатнім для усвідомлення ним своїх дій та не сумніваючись у його можливості керувати ними під час участі у якості сторони в судовому процесі, позивався до нього, заявляючи позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області, доказом чого є наявні в матеріалах справи судові рішення, ухвалені вказаним вище судом в цивільних справах № 2-2294/9 та № 2-2208/ 9. Відтак, наведені вище обставини, спростовують твердження позивачів щодо того, що [PERSON], через діагностовану в 1992 році хворобу, на час оформлення Довіреності від 06.07.2013 року на здійснення дій, необхідних для вчинення правочинів дарування, перебував у стані, який не давав йому можливості усвідомлювати свої дії, та є підтвердженням того, що надані позивачами результати медичних обстежень [PERSON] не можуть слугувати допустимими доказами, що підтверджують обмеженість його дієздатності, так само, як і посилання позивачів на те, що Довіреності на здійснення дій, необхідних для вчинення правочинів дарування, від його імені підписана іншою особою, що передбачено положеннями ч. 4 ст. 207 ЦК України. Щодо тверджень позивачів про те, що Договір дарування [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], укладений 09.07.2013 року від імені [PERSON] його дружиною [PERSON], яка, надавши нотаріально посвідчену письмову згоду на відчуження спільного майна, підписала його від імені свого чоловіка на підставі виданої ним 06.07.2013 року Довіреності, не відповідав волевиявленню дарувальників суд зазначає,що за свого життя [PERSON] та [PERSON] склали Заповіти, копія яких знаходиться в матеріалах справи, згідно до яких все наявне у них майно заповіли своїй дочці [PERSON]. Крім того, вони розпорядились цим майном до своєї смерті, передавши його, відповідно до волі, вираженої в заповідальних документах, своїй дочці [PERSON] на підставі Договору дарування. З огляду на викладене, наведені вище обставини є доказом, що спростовує, твердження позивачів про те, що Договір дарування [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], які перебували у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], не відповідав їх волевиявленню. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Права на подаровані [PERSON] за Договором від 09.07.2013 року житловий будинок та земельну ділянку не входили до складу спадщини, яка відкрилась із смертю [PERSON], що настала [INFO] року, оскільки, на час смерті вона, так само, які і її чоловік, [PERSON], вже не володіли вказаним вище майном, що виключає можливість успадкування будь-яких прав на нього іншими особами (спадкоємцями). Відсутність підстав для визнання житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], майном, що входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, зумовлене й тим, що на час його смерті це майно перебувало у власності [PERSON], яка набула його, на підставі Договорів купівлі-продажу, що були укладені між нею та [PERSON] до дати смерті [PERSON], а саме [INFO] року. Наведені вище обставини є доказом відсутності підстав для задоволення вимог позовної заяви про визнання права власності на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку за позивачами, як спадкоємцями померлих власників цього майна. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в Постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правовиків недійсними», зокрема у ч. 5 п. 5, вбачається, що вимога про визнання оспорюваного правовику недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивачі не були стороною оспорюваного ними договору дарування та, звертаючись з вимогою про визнання недійсними Договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], не надали суду доказів того, що укладенням Договору дарування вказаного майна порушено їх права та законні інтереси, якими вони були наділені та володіли на час здійснення такого правочину, тобто станом на 09.07.2013 року. Враховуючи вищевикладене та те, що Довіреності на вчинення дій, необхідних для укладення Договорів дарування, втратили свою чинність у зв'язку із закінченням строку дії та смертю, як особи, що її видала, так і представника цієї особи, а також те, що доводи позовної заяви стосовно того, що при укладенні Договорів дарування не було дотримано загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності такого правочину не підтверджені належними та допустимими доказами і є надуманими, підстави для визнання недійсними Довіреності від 06.07.2013 року та Договорів дарування від 09.07.2013 року [PERSON] житлового будинку і земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] є відсутніми. Згідно ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки з часу укладення Договорів дарування [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], які перебували у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], сплинуло понад три роки, то, виходячи з положень ст. 257 ЦК України, вважаю, що строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про визнання їх недійсними минув, а отже є наявними підстави для застосування до заявлених позивачами вимог наслідки пропуску строків позовної давності, які передбачені п.4 ст. 267 ЦК України, що є окремою підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачами вимог. Щодо вимоги позивачів про витребування майна від добросовісного набувача [PERSON], то слід зазначити про те, що вона може бути заявлена лише при наявності доказів, що підтверджують наявність обставин, передбачених ст. 388 ЦК України, а саме, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, якщо воно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] придбав житловий будинок та земельну ділянку, що є предметом спору, у [PERSON], яка набула право власності на нього, на підставі Договорів купівлі-продажу, укладених з [PERSON] до дати смерті [PERSON], що володіла правом власності на вказане вище майно ще до смерті [PERSON] на підставі Договорів дарування. Позивачі ніколи не були власниками житлового будинку та земельної ділянки, які є предметом спору, крім того, право власності на вказане майно не входило до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та її чоловіка [PERSON], оскільки на час смерті вони вже не володіли майном, вимога про витребування якого заявлена позивачами, а відтак, вимога позивачів, які не надали жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про вибуття житлового будинку та земельної ділянки, що є предметом спору, з володіння власників цього майна через обставини, передбачені ст. 388 ЦК України, не може бути задоволена. Враховуючи викладене вище, в задоволенні вимог, заявлених у позові [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. Щодо зустрічного позову [PERSON] судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом. Слід зазначити, що обидва позови виникають з одних правовідносин, врегульованих Цивільним кодексом України, а задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки Позивач - [PERSON] не с стороною оскаржуваних правочинів, а набув право власності на підставі окремих договорів купівлі-продажу, а саме - договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 липня 2015 року та договору купівлі- продажу земельної ділянки від 28 липня 2015 року. За свого життя [PERSON] та [PERSON] склали Заповіти, згідно до яких все наявне у них майно заповіли своїй дочці [PERSON]. Також розпорядились цим майном до своєї смерті, передавши його, [PERSON] на підставі Договору дарування. З огляду на викладене, наведені вище обставини є доказом, що спростовує, твердження відповідачів (позивачів за первісним позовом) про те, що Договір дарування [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], які перебували у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], не відповідав їх волевиявленню. Подаровані згідно Договорів від 09.07.2013 року [PERSON] житловий будинок та земельна ділянка не входили до складу спадщини, яка відкрилась із смертю [PERSON], що настала [INFO] року, оскільки на час смерті вона, так само, які і її чоловік, [PERSON], вже не володіла правами на вказане майно, що виключило можливість його успадкування, як чоловіком померлої, так і іншими особами (спадкоємцями). Оскільки, на час смерті [PERSON], житловий будинок та земельна ділянка загальною площею 0,1202 га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], належали [PERSON] і не могли бути успадковані а ні чоловіком померлої, а ні іншими особами (спадкоємцями), то вказане вище нерухоме майно не входило до складу спадщини, яка відкрилась із смертю [PERSON], що настала [INFO] року. Відсутність підстав для визнання житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1202 Га (кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], спадковим майном, що залишилось після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, зумовлене й тим, що на час його смерті це майно перебувало у власності [PERSON], яка набула його, на підставі Договорів купівлі-продажу, які були укладені між нею та [PERSON] до дати смерті [PERSON], а саме [INFO] року. Відповідно до ст. 388 ЦК України, випадками, коли власник має право витребувати майно від добросовісного набувача є: якщо майно було загублене власником; якщо майно було викрадене у власника; якщо майно вибуло з володіння власника не по його волі іншим шляхом (на теперішній час попередній власник [PERSON] помер, таким чином, майно яке йому належало, не може бути витребуване у Позивача - [PERSON] в силу ст. 388 ЦК України ). На підставі ст. 334 ч.1 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки державну реєстрацію договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 липня 2015 року було проведено 28 липня 2015 року (номер запису про право власності 10588104), договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 липня 2015 року було проведено також 28 липня 2015 року (номер запису про право власності 10588167), то останній у встановленому законом порядку набув право власності на вказане нерухоме майно з моменту державної реєстрації, а саме - 28 липня 2015 року. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права особи, яка вважає, що вона повинна бути власником спірного майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсними правочинів, стороною в яких така особа не є, тобто із застосуванням правового механізму, встановленого частиною 2 ст.216 ЦК України, незалежно від того, чи відповідають спірні правочини закону в розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки результатом задоволення такого позову є застосування наслідків недійсності правочину, які стосуються сторін правочинів й не поширюються на права відповідачів (позивачів по первісному позову), які вважають, що саме вони повинні бути власниками спірного нерухомого майна, не будучи стороною оспорюваних ними правочинів. Враховуючи вищевикладене, відповідачі - [PERSON] та [PERSON] не є сторонами договорів купівлі-продажу житлового будинку від 28 липня 2015 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 липня 2015 року, а позивач за зустрічним позовом [PERSON] добросовісним набувачем, оскільки придбав вказане нерухоме майно у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Outcome: approved