Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулася із позовною заявою представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - Шевчук Наталія Миколаївна, яка діє на підставі довіреності №3 від 26.01.2021 року до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 19.03.2019 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 9533640, згідно з умовами якого відповідач отримав 6000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №9533640) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем до 19.03.2019 року. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконала умов Кредитного договору. 27.06.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 33-МЛ від 27.06.2019 року, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 9533640 від 19.03.2019 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 9533640 від 19.03.2019 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 33-МЛ від 27.06.2019 року. Станом на 03.11.2020 року сума заборгованості відповідача становить 14448, 00 грн., відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 300 грн.; прострочена заборгованість процентами - 5268 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн.; строкова заборгованість за процентами - 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 2880 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. №18876251/1 від 08.10.2020 року, надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання. Позивач надіслав поштовим відправленням лист з претензією 08.10.2020 року за адресою, вказаною відповідачем в кредитному договорі. Але, поштове відправлення повернулося відправнику, що свідчить про те, що відповідач не забирав свою кореспонденцію, а тому добровільно врегулювати спір не вдалося. Просить суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14448 грн. 00 коп. за кредитним договором №9533640 від 19.03.2019 року та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за довіреністю Самойліченко О.Д. (а.с.58) наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та надала клопотання про розгляд справи у відсутності представника (а.с.57). Разом з тим, надано відповідь на відзив в якому зазначено, що договір був укладений відповідно до ст.10 ЗУ «Про електронну комерцію», в якій встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ст.11 вказаного Закону визначений порядок укладання електронного договору. На сторінці в мережі Інтернет ТОВ «Мілоан» розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення, а також встановлені правила щодо отримання кредитних коштів. Позивачем було підписано договір за допомогою одноразового ідентифікатора, яким є повідомлення з відповідним кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити та Підписи сторін». ТОВ «Мілоан» були перераховані грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. на розрахункову карту позичальника. Позивачу було надано в повному обсязі інформацію, щодо умов договору, підтвердженням цього є факт підписання позивачем договору, а тому просять суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.47). Також, відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву (а.с.48-50) в якому зазначено, що позовні вимоги визнає частково, а саме про стягнення з неї заборгованості за кредитом в розмірі 6000,00 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 300 грн. Щодо, стягнення з неї штрафних санкцій та пені просить суд застосувати строки позовної давності, так як договір відступлення прав вимоги між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено 27.06.2019 року. Отже, саме з цієї дати розпочався перебіг строку спеціальної позовної давності. Проте позивач звернувся до суду з даним позовом у березнІ 2021 року, тобто поза межами річного строку позовної давності, встановленої до вимог про стягнення пені. Також заперечує про стягнення з неї комісії в розмірі 300,00 грн., посилаючись при цьому на Закон України №3795-VI від 22.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Просить суд, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії, штрафам та пені і частини процентів - відмовити за необґрунтованістю. Застосувати позовну давність до позовної вимоги про стягнення штрафів та пені, в зв`язку з чим відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ст.211 ЦПК України, ч.3. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, ч.2… У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії кредитного договору №9533640 від 19.03.2019 року (а.с.5-7) вбачається, що позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором на строк, визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2 договору сума кредиту становить 6000,00 грн. Згідно із п.1.3 договору кредит надається строком на 5 днів з 19.03.2019 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 24.03.2019 року (п.1.4 договору). - Із копії графіку розрахунків (а.с.7 на звороті) вбачається, що на дату платежу за наданим кредитом є 24 березня 2019 року до складу платежу входить: 6000,00 грн. кредит; 300,00 грн. комісія за надання кредиту та 300,00 грн. проценти. - Із копії довідки про ідентифікацію (а.с.8) вбачається, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір 9533640 від 19.03.2019 року, ідентифікований ТзОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником здійснено у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт підписання відповідачем вказаного договору. - Із копії договору відступлення прав вимоги №33-МЛ від 27.06.2019 року та додатків до нього (а.с.9-13, 14, 15, 16) вбачається, що ТзОВ «Мілоан» відступив право вимоги ТзОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за кредитними договорами згідно реєстру боржників, в тому числі і [PERSON] - Із копії виписки з особового рахунка (а.с.17) вбачається, що станом на 03.11.2020 року заборгованість [PERSON] перед ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» складає 14448,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 300,00 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 5268,00 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн.; строкова заборгованість за процентами - 0,00 грн. та строкова заборгованість за штрафами і пенями - 2880,00 грн. - Із копії претензії вих.№18876251/1 від 08.10.2020 року (а.с.18) вбачається, що ТзОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направив на адресу [PERSON] претензію з вимогою сплати кредитної заборгованості в позасудовому порядку. Відомості про вручення претензії відповідачу до суду не надано. - Із копії платіжного доручення №8900548 від 19.03.2019 року (а.с.38) вбачається, що ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] на вказану нею платіжну картку 6000,00 грн., що відповідало положенням п.1.2 кредитного договору № 9533640 від 19.03.2019 року. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №9533640 від 19.03.2019 він укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.5-7). За договором позикодавець зобов`язується на умовах та у строк, визначених договором надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 6 000 грн. строком на 5 днів з 19.03.2019 (п.1.1. 1.2). Сукупна вартість кредиту становить 600,00 грн. у грошовому виразі та включає в себе: комісію за надання кредиту - 300,00 грн., проценти за користування кредитом - 300,00 грн. та 730,00 відсотків річних у процентному значенні, які нараховуються за ставкою 1.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, та 5,00% комісії від суми кредиту одноразово (п.1.5, 1.5.1, 1.5.2 Договору). Відповідно до п.6 Договору він укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua. Розміщені в особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон Позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) Особистому кабінеті на сайті Товариства. Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника (п.6.2 Кредитного договору). За змістом п.6.3 Кредитного договору позичальник, приймаючи пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору; він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність Позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього Договору про які він не повідомив Товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повного, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам Заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення Товариством кредитного договору з Позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 Кредитного договору). Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 Кредитного договору). Разом з тим, відповідач у своєму відзиві не заперечує факт укладення кредитного договору, але частково не погоджується з позовними вимогами, посилаючись на те, що не заперечує про стягнення з неї заборгованості за кредитом в розмірі 6000,00 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 300 грн. Щодо, стягнення з неї штрафних санкцій та пені просить суд застосувати строки позовної давності, так як договір відступлення прав вимоги між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено 27.06.2019 року. Отже, саме з цієї дати розпочався перебіг строку спеціальної позовної давності. Проте позивач звернувся до суду з даним позовом у березні 2021 року, тобто поза межами річного строку позовної давності, встановленої до вимог про стягнення пені та штрафів. Також заперечує про стягнення з неї комісії в розмірі 300,00 грн., посилаючись при цьому на Закон України №3795-VI від 22.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». В зв`язку з чим просить суд, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії, штрафам та пені і частини процентів - відмовити за необґрунтованістю. Застосувати позовну давність до позовної вимоги про стягнення штрафів та пені, в зв`язку з чим відмовити в їх задоволенні. Суд, погоджується з доводами відповідача зазначеними нею у відзиві та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, але частково, з наступних підстав. За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України, встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно положень статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно статті 3 Закону України «Про електрону комерцію», зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію», визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Щодо вимог позову про стягнення заборгованості за простроченими процентами, суд зазначає наступне. Пунктом 1.5.2 кредитного договору №9533640 від 19.03.2019 року передбачено, що проценти за користування кредитом: 300,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Частиною першою статті 1048 ЦК України, визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово було зазначено про те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України, застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не було надано детального розрахунку нарахованих процентів у заявленому розмірі 5268,00 грн., а саме не вказано періоду нарахування та розміру процентної ставки. Водночас цілком очевидно, що вони нараховані поза межами строку кредитування. Як вказувалося вище, відповідно до п.1.4 кредитного договору №9533640 від 19.03.2019 року, термін повернення кредиту визначено 24.03.2019 року. Отже, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в період з 19.03.2019 року по 24.03.2019 року у розмірі 300,00 грн., що відповідає положенням п.1.5.2 кредитного договору. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Так, з умов кредитного договору, зокрема з п.2.2.3 не вбачається, що сторонами обумовлена умова нарахування процентів за неправомірне користування кредитом після строку кредитування і що така умова відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другої статті 625 ЦК України, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання за цією угодою. Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування, є необґрунтованою. ТзОВ «Кредит-Капітал» вимог про стягнення з позичальника встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за користування кредитом за період з 19.03.2019 року по 24.03.2019 року у розмірі 300,00 грн., відповідно до п.1.5.2 кредитного договору. Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Пунктом 1.5.1 кредитного договору №9533640 від 19.03.2019 року передбачено комісію за надання кредиту: 300,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово. 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України N 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд приходить до висновку, що положення п. 1.5.1 спірного кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 300,00 грн., слід відмовити. Щодо вимог про стягнення пені, а також застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен дізнатися про порушені права. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вказувалося вище, договір відступлення прав вимоги №33-МЛ між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено 27.06.2019 року. Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 261 ЦПК України, саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Проте до суду ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» звернувся 02.04.2021 року, тобто поза межами річного строку позовної давності, встановленої до вимог про стягнення пені. З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині в зв`язку з пропуском строку позовної давності. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 6300,00 грн. заборгованості за кредитним договором №9533640 від 19.03.2019 року, а саме: 6000,00 грн. заборгованості за сумою кредиту та 300,00 грн. заборгованості за несплаченими відсотками. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 989,82 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного ст.ст. 256, 258, 526, 536, 549, 572, 589, 625, 1048, 1054 ЦК України та

Outcome: partial