Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом в Миколаївський районний суд Миколаївської області до Улянівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа - Реєстраційна служба Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 12 грудня 2001 року вона з [PERSON] уклала договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS], Миколаївського району Миколдаївської області. Отримавши вказаний договір купівлі продажу вона не звернувся до відповідних органів для отриманні державного акту на землю. На сьогоднішній день вона не може розпорядитися земельною ділянкою, оскільки вона не зареєстрована належним чином. Враховуючи викладене позивачка просила задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала підтвердивши викладені в позові обставини і просила його задовольнити. Представник відповідача - Улянівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суд розглянув справу у відсутності третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] Миколаївського району Миколаївської області. Згідно ст. 126 Земельного Кодексу України, в редакції, яка діяла на час виникнення даних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до статті 128 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на час виникнення даних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже, з системного аналізу вищезазначених вимог Закону, які діяли на час виникнення вказаних правовідносин, вбачається, що позивачці необхідно було отримати Державний акт на право власності на землю. Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області позивачці було обґрунтовано відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Улянівка, [ADDRESS], Миколаївського району Миколаївської області у зв`язку з ненаданням державного акту, що підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку. Разом з цим, згідно вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути також і визнання права. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивака [PERSON] правомірно набула право власності на земельну ділянку за договором купівлі-продажу, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved