Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернувся із вказаним позовом, в якому просив визнати припиненим обтяження у вигляді застави рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а саме обтяження № 14051443 від 04.12.2013 року на автомобіль MITSUBISHI GRANDIS 2.4, рік випуску 2007, кузов (шасі) № [NUMBER], двигун № (об'єм) 2378 см3, колір чорний. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 24.04.2010 року між ним та попереднім власником автомобіля [PERSON], як продавцем, в особі [PERSON], який діяв на підставі довіреності ВМТ № 189006 від 13.04.2010 року, від імені та в інтересах якого діяв член Товарної Біржі «РАДОГОСТ» [PERSON] на підставі договору-доручення № 006698/1 від 24.04.2010 (надалі - Продавець) було укладено угоду купівлі-продажу транспортного засобу MITSUBISHI GRANDIS 2.4, року випуску. В березні 2018 року, як зазначає позивач, він вирішив продати вказаний автомобіль та звернувся до Територіального сервісного центру з заявою про зняття вказаного автомобіля з обліку для реалізації. Однак виявилось що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстроване обтяження за № 14051443 від 04.12.2013 року на автомобіль MITSUBISHI GRANDIS, номер об'єкта: [NUMBER], а боржником значиться позивач. Тому він звернувся за захистом свого права до суду. Ухвалою від 15 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків, ухвалою від 19 червня 2018 року позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження. Також ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. У відзиві на позовну заяву представник Відповідача проти вимог позовної заяви заперечував у повному обсязі, в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 24.04.2010 року між [PERSON], в особі [PERSON], який діяв на підставі довіреності ВМТ № 189006 від 13.04.2010 року, від імені та в інтересах якого діяв член Товарної Біржі «РАДОГОСТ» [PERSON] на підставі договору-доручення № 006698/1 від 24.04.2010 та позивачем - [PERSON] було укладено угоду купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до п. 1 цієї угоди [PERSON] продала, а позивач придбав транспортний засіб: марка MITSUBISHI, модель: GRANDIS 2.4, рік випуску 2007, кузов (шасі) № [NUMBER], двигун № (об'єм) 2378 см3, колір Чорний, державний номерний знак (транзит) [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: серія [NUMBER]. Згодом, 27.04.2010 року на підставі Біржової угоди № 006698 від 24.04.2010 року за позивачем, було зареєстровано право власності на автомобіль марки MITSUBISHI моделі GRANDIS 2.4 та отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС 719581, в якому зазначено, що позивач є власником зазначеного автомобіля. В березні 2018 року позивач дізнався що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за заявою Відповідача було накладено обтяження на автомобіль MITSUBISHI GRANDIS, № об'єкта [NUMBER], № державної реєстрації [NUMBER]. Підставою для обтяження зазначено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. При цьому, ідентифікація автомобілю відбувалась за Vin - [NUMBER], оскільки в даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна значиться попередній реєстраційний номер автомобіля [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача стверджував що автомобіль MITSUBISHI GRANDIS, 2007 року випуску позивач придбав у [PERSON] абсолютно законно, про що свідчить угода купівлі-продажу № 006698 від 24.04.2010 року та підтвердження РВ № 3 Товарної Біржі «РАДОГОСТ» від 24.04.2010 року. Судом встановлено, що позивач придбав автомобіль по оплатній угоді, тобто в результаті укладення договору купівлі-продажу. Таким чином право власності у позивача на вищезазначений автомобіль виникло правомірно. На час придбання вищезазначеного автомобіля не існувало записів про обтяження даного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За даних обставин у позивача виникло право власності на вищезазначений автомобіль, як у добросовісного набувача. Відповідно до п. 24 «Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 року № 830, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. В квітні 2018 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта банк» Кадирова В.В. із заявою про зняття обтяження з рухомого майна. В квітні 2018 року позивач отримав лист відповідача № 2/01-17/2846 від 12.04.2018 року, відповідно до якого йому було відмовлено в скасуванні обтяження на автомобіль. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється, в тому числі в разі примусового продажу заставного майна. Аналогічна позиція міститься у п. 3 ч. 1 ст. 593 ЦК України. Частиною 2 ст. 31 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» продаж предмета обтяження є підставою для припинення всіх існуючих забезпечувальних та публічних обтяжень щодо відповідного рухомого майна, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п'яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В момент переходу права вимоги до відповідача, застава автомобіля марки MITSUBISHI, модель: GRANDIS 2.4, рік випуску 2007, кузов (шасі) № [NUMBER], двигун № (об'єм) 2378 см3, колір Чорний, була припинена на підставі ст. 593 Цивільного кодексу України, у зв'язку з його реалізацією позивачу. На момент реалізації кредитні зобов'язання [PERSON] були відсутні, про що свідчить відповідна відмітка на Реєстраційній картці автомобіля (а.с.13). Таким чином, у ПАТ «Дельта Банк» відсутнє право застави на нерухоме майно - автомобіль марки MITSUBISHI, модель: GRANDIS 2.4, рік випуску 2007, кузов (шасі) № [NUMBER], двигун № (об'єм) 2378 см3, колір Чорний. Враховуючи вищевказане суд вважає, що у зв'язку з продажом автомобіля застава була припинена. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - припинення обтяження транспортного засобу. Виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що наявність обтяження вказаного автомобіля перешкоджає позивачу реалізувати свої права як власника обтяженого майна, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141. ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141. ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту оплати ним витрат на професійну правничу допомогу (видаткового касового ордеру або платіжного доручення про переказ коштів адвокату), а тому вони компенсації не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмір 704,80 (сімсот чотири) гривень 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial