Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

В червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд винести рішення, яким встановити факт належності померлому 04 квітня 2011 року, [PERSON] земельної ділянки площею 0,060 га для ведення садівництва, розташованої в садівничому товаристві «Темп» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати за нею, [PERSON], право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,060 га для ведення садівництва, розташованої в садівничому товаристві «Темп» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області після смерті [PERSON] померлого 04 квітня 2011 року, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ДП ДН № 031425 виданого Кіровською селищною радою. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник Територіальної громади в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.33). Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 398363 від 06 квітня 2011 року (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина земельну ділянку № 133 та розташований на ній садовий будинок № 133 в садовому товаристві «Темп» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та квартиру [ADDRESS]. За часи життя, 28 січня 2008 року [PERSON] склав заповіт, за яким: земельну ділянку № 133 та розташований на ній садовий будинок № 133 в садовому товаристві «Темп» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району дніпропетровської області заповів [PERSON], а квартиру [ADDRESS] [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 квітня 2012 року посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 9-333. Позивачка після смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 546-11 від 05 липня 2011 року. 19 квітня 2014 року на ім'я позивачки, державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на садовий будинок № 133 з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в сел. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області в садівничому товаристві «Темп». Але, у зв'язку з тим, що в державному акті на право приватної власності на землю серія ДП ДН № 031425 виявлено розбіжності в прізвищі спадкодавця, а також не підтверджено факт належності спадкового майна спадкодавцю, а саме: земельної ділянки № 133, що знаходиться в сел. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області в садівничому товаристві «Темп», нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.20). Що стосується позовних вимог про встановлення факту належності спадкової земельної ділянки [PERSON], суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН № 031425 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,060 га, що знаходиться в садівничому товаристві «Темп» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради народних депутатів № 7 від 18 лютого 1997 року (а.с.19). У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому [PERSON] належала земельна ділянка. Таким чином, незважаючи на те, що позивачка є єдиною спадкоємицею на земельну ділянку № 133 в садівничому товаристві «Темп» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за заповітом після смерті батька, власника земельної ділянки, особи, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні відсутні, вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у позасудовому порядку. За положеннями ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового визначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємицею за заповітом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги, оскільки встановлені всі обставини, які дають позивачці право на визнання її права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Враховуючи, що встановлення наведеного факту має юридичне значення для заявника, суд приходить до висновку про задоволення його вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved