Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення коштів за договором позики, який в жовтні 2017 року уточнила та просила стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 52 000 грн. та судовий збір в сумі 640 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 14 червня 2014 року вона з відповідачем уклали договір позики, за яким вона передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США. Договір було укладено у письмовій формі у вигляді розписки. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від зустрічі з нею, а тому вона звернулася до суду з даним позовом. Адвокат позивачки за договором про надання правової допомоги [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився вдруге, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до п. 9 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням в газеті «Вісті Придніпровя» №76 (1875) від 03 жовтня 2017 року. Зі згоди адвоката позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Встановлено, що 14 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою, за яким відповідач зобовязався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент укладення договору складало 16000 грн., через місяць, тобто 14 липня 2014 року (а.с.8). Вищевказаний договір позики (розписка) підписана відповідачем, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документа оригіналу розписки у [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) із сторони [PERSON] перед [PERSON] Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачці не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг відповідача складає 52000 грн., які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved