Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 18.05.2018 р. надійшла позовна заява Володарської районної державної адміністрації Київської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КЗ КОР «Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Узин», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій Позивач просить суд: позбавити Відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON]; передати цю дитину для вирішення питання про її влаштування органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області; стягнути з Відповідачів аліменти на утримання названої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування заявлених вимог Позивачем у позовній заяві зазначено, що Відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який з 23.11.2016 р. до тепер перебуває у КЗ КОР «Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Узин»» (третя особа у справі), за час перебування дитини в названому закладі Відповідачі жодного разу її не відвідували, не цікавилась станом здоров'я. При цьому мати дитини [PERSON] проживає без реєстрації в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області зі своїм співмешканцем, не працює, схильна до вживання спиртних напоїв, життєві умови та санітарний стан житла незадовільний, житло потребує ремонту, сім'я неблагополучна, умови проживання для дитини відсутні, [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності. Батько дитини [PERSON] проживає в с.\~Демівщина\~Кагарлицького району\~Київської області з серпня 2017 року у будинку співмешканки, який належить батькам останньої, в цьому будинку зареєстровані та проживають 9 осіб, будинок цегляний, вкритий шифером, загальною площею 60 кв.м., опалення пічне, у будинку три житлові кімнати, кухня, є необхідні меблі, будинок знаходиться в задовільному стані, але сім'я Відповідача та його співмешканки окремої кімнати не має, [PERSON] також притягувався до адміністративної відповідальності, під час бесіди з працівниками служби у справах дітей та сім'ї повідомив, що не займається вихованням дитини та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина. Ухвалою суду від 04.06.2018 р. відкрито провадження у справі, встановлено Відповідачам строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 02.08.2018 р.; ухвалою суду від 02.08.2018 р. справу призначено до судового розгляду на 21.08.2018 р., відкладене через неявку Відповідачів на 18.09.2018 р. та на 24.10.2018 р. У судовому засіданні 18.09.2018 р. представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, надавши суду пояснення щодо обставин ухилення Відповідачів від виконання їх обов'язків по вихованню дитини, а також щодо проведеної з Відповідачем [PERSON] роботи, за наслідками якої встановлено, що він і не має можливості забрати дитину з дитячого будинку, і, що головне, не має такого бажання, оскільки в нього зараз нова сім'я і займатися вихованням свого сина від попереднього шлюбу він наміру не має. А дитина вже майже два роки перебуває в дитячому закладі (з 23.11.2016 р.), батьки за цей час її не відвідували. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з'явився, про дату, час і місце розгляд справи повідомлений за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 35), що підтверджено поштовими повідомленнями та відстеженням за ідентифікаторами поштового відправлення (а.с. 38, 41, 59-60, 62, 68, 74, 83, 86), про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення засідань, а так само відзиву із запереченнями проти позовних вимог до суду не подавав. Відповідач [PERSON] у судові засідання також жодного разу не з'являлася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена як за зареєстрованою адресою її місця проживання (а.с. 35), так і за адресою фактичного місця проживання, що також підтверджено поштовими повідомленнями та відстеженням за ідентифікаторами поштового відправлення (а.с. 37, 42, 43, 58, 60, 69, 71, 75, 78, 79, 84, 85, 87-89); судові повістки, направлені [PERSON] за адресою місця її реєстрації, поверталися з відміткою про її непроживання, а судові повістки, направлені за адресою фактичного проживання отримувалися нею особисто. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, про що є підтвердження в матеріалах справи, подала до суду 17.07.2018 р. та 14.08.2018 р. заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 45, 64). Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника Позивача, наданою у судовому засіданні 24.10.2018 р., вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, а також надані в судовому засіданні, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану справу, виходить з такого. Судом встановлено, що Відповідачі - [PERSON], [INFO] (а.с. 14), та [PERSON], [INFO] (а.с. 13), є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого 12.11.2010 р. виконкомом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 11 від 12.11.2010 р. (а.с. 15). За загальними положеннями Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Національне законодавство України покладає на батьків обов'язки утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини визначені також Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з приписами частин першої, другої статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. На порушення наведених вимог обидва Відповідачі [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо виховання і розвитку дитини не виконували з огляду на таке. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], починаючи з 23.11.2016 р. до сьогодні перебуває у КЗ КОР «Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Узин»», тобто вже майже два роки, термін перебування дитини в цьому закладі закінчився 23.08.2017 р. За цей час згідно з актами про невідвідування батьками дитини названого закладу від 10.10.2017 р. та від 28.03.2018 р. мати та батько дитини (Відповідачі) жодного разу дитину не відвідували, не цікавилась станом здоров'я, не приймали участі у вихованні та триманні дитини, батько за станом на 10.10.2017 р. телефонував, після цього батько не дзвонив, мати - не телефонувала жодного разу (а.с. 16, 17). Мати дитини, [PERSON], за довідкою Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області від 22.11.2017 р. № 813-02-15 зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою не проживає (а.с. 18). Згідно з довідкою та характеристикою Заболотського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області від 26.03.2018 р. відповідно за вих. № 165 і № 19 (а.с. 19, 20) Відповідач [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], із співмешканцем [PERSON], ніде не працює, схильна до вживання спиртних напоїв. Згідно з актом обстеження сім'ї за вказаною адресою її фактичного проживання від 26.03.2018 р. теперішня сім'я [PERSON] складається з трьох осіб: вона, її співмешканець, який також ніде не працює, та батько останнього, пенсіонер, житлові умови та санітарний стан житла незадовільний, антисанітарія, житло потребує ремонту, сім'я неблагополучна, умови проживання для дитини відсутні (а.с. 21). Батько дитини [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]., із серпня 2017 року у будинку співмешканки [PERSON], [INFO], до складу його теперішньої сім'ї входять названа співмешканка та її неповнолітній син, 2014\~р.н., що підтверджено довідками Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 24.11.2017 р. відповідно за вих. № 323 і № 371 (а.с. 24, 25). За адресою реєстрації в с. Лобачів Володарського району Київської області не проживає (а.с. 27). За характеристикою, наданою за місцем його фактичного проживання Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області 27.11.2017 р. за вих. № 371, за час проживання [PERSON] в с. Демівщини порушень громадського порядку за ним не відмічено, скарг з боку жителів села та сусідів на даного громадянина до сільської ради не надходило (а.с. 26). У той же час будинок, в якому проживає зараз [PERSON], належить батькам його співмешканки, в будинку зареєстровані та проживають 9 осіб, будинок цегляний, вкритий шифером, загальною площею 60 кв.м., опалення пічне, є три житлові кімнати, кухня, необхідні меблі, будинок знаходиться в задовільному стані, в господарстві утримують підсобне господарство (корова, свині, птиці, на присадибній земельній ділянці вирощують сільськогосподарські культури), проте сім'я Відповідача та його співмешканки окремої кімнати не має. Наведене підтверджується доданою до позову копією акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], складеного комісією Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області 10.11.2017 р. (а.с. 28). За інформацією Володарського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 05.04.2018 р. (а.с. 22) та від 27.11.2017 р. (а.с. 29) обидва Відповідачі притягалися до адміністративної відповідальності: мати дитини [PERSON] востаннє 09.11.2017 р. - за частиною першою статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях); батько [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності 20.11.2017 р. також за частиною першою статті 178 названого Кодексу (а.с. 29). Крім того, працівники служби у справах дітей та сім'ї Володарської районної державної адміністрації Київської області ініціювали перед службою у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області питання щодо притягнення матері дитини [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання нею батьківських обов'язків відносно свого сина [PERSON], що підтверджується копією листа від 16.01.2017 р. № 14 (а.с. 23). Стосовно батька дитини [PERSON], то працівниками служби у справах дітей та сім'ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, як пояснювала в судовому засіданні представник Позивача, проводилася бесіда щодо забезпечення виконання ним батьківських обов'язків по вихованню дитини [PERSON], під час якої він ствердив, що, дійсно, не займається його вихованням, має зараз нову сім'ю та не бажає підтримувати попередні стосунки, в тому числі із сином, не має для цього ані можливості, ані бажання, тому він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], про що подав власноручно написану письмову заяву, копія якої долучена до позовної заяви (а.с. 30), оригінал було надано суду в засіданні для дослідження. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав мати [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Володарській районній державній адміністрації Київської області, на яке Відповідач була запрошена, але не з'явилася (протокол від 28.03.2018 р. № 3); за наслідком розгляду Володарською районною державною адміністрацією Київської області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 20.04.2018 р. № 01-03/644 (а.с. 8-9). Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] також було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Володарській районній державній адміністрації Київської області (протокол від 30.11.2017 р. № 11); за наслідками розгляду та проведених з Відповідачем бесід Володарською районною державною адміністрацією Київської області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від від 24.01.2018 р. № 01-03/153 (а.с. 10-12). Відповідно до положень пункту 2 частини першої, частин третьої, четвертої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них; під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. На підставі частини першої статті 165 названого Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування. За роз'ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України). За встановлених судом обставин і наведених законодавчих підстав суд дійшов до висновку, що обидва Відповідачі на порушення вимог законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню їх малолітньої дитини, в інтересах якої подано позов, піклуванню про її здоров'я, моральний та духовний розвиток, навчання цієї дитини, підготовку до самостійного життя, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти, оскільки протягом майже двох років взагалі не спілкується з цією дитиною, що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] Зважаючи на наявність наведених підстав для позбавлення Відповідачів батьківських прав та відсутність можливості передачі дитини іншим родичам за станом на час розгляду цієї справи, суд вважає необхідним передати дитину Відповідачів - малолітнього [PERSON] органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області на підставі частини п'ятої статті 167 Сімейного кодексу України. За частиною шостою статті 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили слід також надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Разом з тим, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей; батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина четверта статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», частина друга статті 166, стаття 180 Сімейного кодексу України). Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; аліменти можуть перераховуватися за рішенням суду на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України; такий особистий рахунок відкривається у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (частина третя статті 166, частини друга, третя статті 193 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При цьому встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 названого Кодексу). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (частини перша, друга статті 184, частина перша статті 191 Сімейного кодексу України). Зважаючи на наведене та виходячи з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття, суд, оцінивши в сукупності надані Позивачем докази, вважає, що Відповідачі спроможні надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини та зобов'язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на утримання його неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за нормами статті 141 ЦПК України з Відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному за статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за станом на день пред'явлення позову.

Outcome: approved