Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Державна установа «Кримський державний медичний університет ім. С. І. Георгіївського» звернуся до суду з позовом до [PERSON], третя особа державна фінансова інспекція АР Крим, про стягнення надлишково нарахованої та виплаченої заробітної плати, зазначивши в позовній заяві, що [PERSON] прийнята асистентом кафедри акушерства, гінекології і перинатології ФПО як зовнішній сумісник на 0,25 ставки з 03.09.2012 року по 30 червня 2013 року від посадового окладу 2252,00 грн. за рахунок загального фонду без виконання лікувальної роботи. Під час проведення ревізійної перевірки було встановлено, що нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] проведені в один і той же період як за основним місцем роботи, та і по сумісництво, що призвело до надлишкового нарахування та виплати заробітної плати в сумі 195,42 грн. останній. В добровільному порядку відповідач погасити заборгованість відмовилася, будь-яких виправдувальних документів на адресу ВУЗу не надала. Тому просить стягнути суму надлишково нарахованої та виплаченої заробітної плати в сумі 1995,42 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 229,40 грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не проти прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином про що свідчать конверти, повернуті на адресу суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача, та відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] працювала зовнішнім сумісником на посаді асистента кафедри акушерства, гінекології і перинатології ФПО у державній установі «Кримський державний медичний університет ім. С. І. Георгіївського»: у період з 01.09.2010 року по 21.12.2010 року на 0,25 ставки на підставі наказу № 178-к від 06.09.2010 року; у період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року, з 01.09.2011 року по 31.12.2011 року, 01.01.2012 року по 30.06.2012 року, на 0,5 ставки на підставі наказів № 03-к від 04.01.2011 року, та № 127-к від 14.08.2011 року, № 192-к від 02.09.2011 року, № 02-к від 03.01.2012 року та № 128-к від 18.06.2012 року відповідно; у період з 03.09.2012 року по 30.06.2013 року на 0,25 ставки на підставі наказу № 186-к від 03.09.2012 року та № 155-к від 17.06.2013 року. У період з 25.03.2013 року по 18.06.2013 року у державній установі «Кримський державний медичний університет ім. С. І. Георгіївського» було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності установи за період з 01.01.2011 року по 28.02.2013 року, про що було складено відповідний акт № 04-30/78 від 18.06.2013 року. В ході проведеної ревізії було встановлено фінансові порушення, в тому числі по факту відпрацювання робочого часу сумісників. Зокрема, було встановлено, що у період з 01.01.2011 року по 28.02.2013 року нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] здійснені в один і той же період, як за основним місцем роботи, так і по сумісництву, тобто за фактично невідпрацьований час, що призвело до надлишкового нарахування та виплати заробітної плати в сумі 1995,42 грн.. З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачеві претензію про відшкодування матеріальної шкоди, яка була залишена без задоволення, а тому просять у судовому порядку стягнути з [PERSON] надлишково нараховану та виплачену заробітну плату та судові витрати по справі. Ці обставини підтверджені копіями наказів та витягів з наказів, посадової інструкції [PERSON], акту ревізії, відомості про зайве нарахованої та сплаченої заробітної плати по сумісництву [PERSON] та іншими письмовими доказами. Статтею 102-1 КЗпП України та ст. 19 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництво працівників державних підприємств, установ і організацій», установлено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. Відповідно до п. 5 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України № 43 від 28.06.1993 року, оплата праці сумісників здійснюється за фактично виконану роботу. При встановленні сумісникам з погодинною оплатою праці нормованих завдань на основі технічно обґрунтованих норм оплата провадиться за кінцевими результатами за фактично виконаний обсяг робіт. Одержана за роботу за сумісництвом заробітна плата при підрахунку середнього заробітку по основній роботі не враховується, крім випадків, передбачених пунктом 10 цього положення. В порушення вищевикладених норм, державною установою «Кримський державний медичний університет ім. С. І. Георгіївського» було здійснено подвійне нарахування заробітної плати [PERSON], що заподіяло матеріальну шкоду установі на суму 1995,42 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті , міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі організації. Враховуючи те, що відповідач добровільно повернути надлишково нараховану та виплачену заробітну плату, що завдала матеріальну шкоду підприємству, не бажає, розмір та помилковість її нарахування підтверджені належними та допустимими доказами, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved