Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача прокуратура Хмельницької області, яким просив визначити та стягнути з Державного бюджету України на його користь 300000 гривень моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури і суду. В обґрунтування позову зазначив, що з 24.06.2016 року він був призначений на посаду начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. 19.11.2016 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження №42016241270000057 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 24.11.2016 року щодо [PERSON] здійснювались негласні слідчі (розшукові) дії, а також того ж дня він був затриманий в порядку ст.208 КПК України та перебував під вартою до 26.11.2016 року. Під час затримання до нього було незаконно застосовано фізичну силу та кайданки. 25.11.2016 року слідчим [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Під час досудового розслідування кримінального провадження №42016241270000057 права [PERSON] були обмежені, зокрема, йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених КПК України, він був відсторонений від займаної посади, проведено обшуки за місцем його проживання та в гаражному приміщенні, вилучено належне йому майно, на яке в подальшому накладено арешт, вилучено безпідставно паспорт громадянина України. 11.09.2017 року прокурором Шепетівської місцевої прокуратури кримінальне провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року було закрито в частині скоєння [PERSON] злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. При цьому позивач вказує, що кримінальне переслідування призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, погіршення соціального становища, стану здоров`я, чим завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 300000 грн. Ухвалою суду від 18.06.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні 12.08.2019 року судом протокольною ухвалою продовжено строк підготовчого провадження. 25.09.2019 року суд протокольною ухвалою відмовив в задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про залучення в якості відповідача в даній справі Шепетівську місцеву прокуратуру в зв`язку із тим, що таке клопотання не ґрунтується на приписах процесуального закону та суперечить правилам, встановленим ст.51 ЦПК України. Ухвалою суду від 25.09.2019 року підготовче провадження було закрито, а справа призначена до судового розгляду по суті на 23.10.2019 року. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, вказаних у ній. Додатково пояснив, що з посади начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області змушений був звільнитися, так як поліцією чинився тиск на працівників виконавчої служби, яку він очолював. Також, в зв`язку із нанесенням позивачу тілесних ушкоджень під час його затримання працівниками поліції, він змушений був звернутися за допомогою у налагодженні роботи кардіостимулятора, а також йому було зроблено хірургічну операцію. Крім того, звернув увагу суду, що в період його кримінального переслідування за ч.3 ст.368 КК України було надруковано з цього приводу публікації в газеті «Подільські вісті» та інтернет-виданні, що негативно вплинуло на його соціальне становище в суспільстві. Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час, місце судового розгляду справи, в судове засідання не прибув, однак подав відзив на позовну заяву, яким просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що Державне казначейство України не завдало шкоди [PERSON] , не є належним відповідачем у даній справі, а позивач помилково ототожнює Державу Україну з державним органом Державною казначейською службою України. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі. Свою позицію мотивувала тим, що в провадженні органів досудового розслідування перебувало кримінальне провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року, в якому [PERSON] 25.11.2016 року було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 13.07.2017 року [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 та ст.366-1 КК України. Постановою прокурора від 11.09.2017 року вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України лише в частині злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а в частині оголошеної підозри за ст.366-1 КК України обвинувальний акт був направлений до суду. Ухвалою Ізяславського районного суд від 09.11.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст.366-1 КК України у зв`язку із дійовим каяттям, тобто за нереабілітуючих обставин. Таким чином, як вказала представник третьої особи, враховуючи, що кримінальне провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року було закрите лише в частині скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а в іншій частині було закрите ухвалою суду за нереабілітуючих обставин, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки право на її відшкодування виникає у випадку закриття кримінального провадження в цілому, а не за окремими статтями. З`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області №639/04к від 29.04.2016 року [PERSON] призначено з 05.05.2016 року на посаду начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в порядку переведення. Як слідує з витягів з ЄРДР в кримінальному провадженні №42016241270000057, 19.11.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 24.11.2016 року [PERSON] було затримано в порядку ст.208 КПК України, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 24.11.2016 року. Цього ж дня, у зв`язку із здійсненням досудового розслідування кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року, з [PERSON] було проведено таку слідчу дію, як освідування особи, що підтверджується протоколом освідування особи від 24.11.2016 року. 25.11.2016 року [PERSON] в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26.11.2016 року в задоволенні клопотання про застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено. Обрано йому в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ч.3 ст.368 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці з покладенням певних обов`язків. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07.12.2016 року ухвалу слідчого судді Ізяславського районного суду від 26.11.2016 року скасовано. Водночас, обрано підозрюваному [PERSON] запобіжний захід у виді домашнього арешту до 24.01.2017 року включно з покладенням на нього на строк до 24.01.2017 року обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора; прибувати до слідчого з встановленою періодичністю; не відлучатись з м.Ізяслав без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання чи роботи; утримуватись від спілкування зі свідком [PERSON] ; передати на зберігання слідчого паспорт громадянина для виїзду за кордон; цілодобово не залишати визначене місце проживання без дозволу слідчого або суду. Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду від 15.02.2017 року до [PERSON] в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ч.3 ст.368 КК України повторно застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 30 діб з покладенням на нього на вказаний строк обов`язків: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду; утримуватись від спілкування зі свідком [PERSON] ; передати на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон; не залишати визначене місце проживання з 20 год. до 08 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду. Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду від 01.03.2017 року обраний щодо [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та дію визначених ухвалою від 15.02.2017 року обов`язків продовжено до 28.03.2017 року. Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду від 13.02.2017 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ч.3 ст.368 КК України [PERSON] було відсторонено від займаної посади начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області строком на 35 днів. Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду від 21.03.2017 року відсторонення [PERSON] від займаної посади продовжено до 28.03.2017 року. 24.11.2016 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ч.3 ст.368 КК України на підставі ухвали слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 24.11.2016 року за місцем проживання [PERSON] органами поліції було проведено обшук. Також 30.11.2016 року було проведено обшук гаражного приміщення [PERSON] , що підтверджується протоколами обшуку від 24.11.2016 року та від 30.11.2016 року відповідно. Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду від 01.12.2016 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ч.3 ст.368 КК України було накладено арешт на ряд документів, мобільний телефон, сім карти, належних позивачу. Відповідно до повідомлення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 06.09.2017 року [PERSON] повідомлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №420162412700000057 від 19.11.2016 року з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, проводились негласні слідчі (розшукові) дії. Доданими позивачем довідками від 25.11.2016 року, 15.12.2016 року, 26.01.2017 року, 03.02.2017 року, підтверджується, що [PERSON] під час досудового розслідування кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, йому було поставлено відповідні медичні діагнози. Також, як слідує із заяви про повернення паспорту громадянина України від 08.12.2016 року, із повідомлення слідчого про задоволення клопотання у кримінальному провадженні від 12.12.2016 року та розписки [PERSON] від 08.02.2017 року, в останнього під час його затримання 24.11.2016 року було вилучено паспорт громадянина України, який повернуто 08.02.2017 року. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, в мережі Інтернет 24.11.2016 року та газеті «Подільські вісті» №№145-146 від 22.12.2016 року було опубліковано повідомлення про вимагання та отримання 24.11.2016 року неправомірної вигоди начальником Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції. Відповідно до наказу №507/04к від 14.07.2017 року [PERSON] звільнився з посади начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 01.08.2018 року за угодою сторін. Слід зазначити, що строк досудового розслідування кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ч.3 ст.368 КК України продовжувався, а його підслідність була змінена та визначена за СВ Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, що підтверджується постановою про продовження строку досудового розслідування від 28.03.2017 року, повідомленням №17/7-1553-17 від 25.07.2017 року, постановою про визначення підслідності від 03.07.2017 року. Крім того, відповідно до змісту постанови про визначення підслідності від 03.07.2017 року з 09.12.2016 року в провадженні СВ Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області перебувало кримінальне провадження №42016241270000066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, в якому 30.06.2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у поданні ним, як суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції». Як зазначила в судовому засіданні представник прокуратури Хмельницької області, проти чого не заперечував позивач, 13.07.2017 року кримінальні провадженні №42016241270000066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, та №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, були об`єднані в одне, а [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 та ст.366-1 КК України. В подальшому, 11.09.2017 року постановою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури було закрите кримінальне провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року в частині пред`явленої [PERSON] підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України (не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримати). 09.11.2017 року ухвалою Ізяславського районного суду кримінальне провадження №42016241270000057 відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.366-1 КК України, закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із дієвим каяттям на підставі ст.45 КК України. Також вказаною ухвалою суду знято арешт та повернуто [PERSON] автомобіль, ј квартири, житловий будинок, земельну ділянку, гаражне приміщення, а також йому повернуто речові докази: ряд документів, автомобіль, мобільний телефон, дві сім-карти, одяг, інші речі. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, кримінальне переслідування [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в кримінальному провадженні №42016241270000057 тривало з 25.11.2016 року по 11.09.2017 року включно, тобто 9 місяців 16 днів. Проаналізувавши викладені вище обставини, що мали місце за час проведення досудового розслідування кримінального провадження за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, суд приходить до висновку, що всі перераховані слідчі дії здійснювались, а процесуальні рішення приймались в кримінальному провадженні №42016241270000057 від 19.11.2016 року саме за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, яке в цій частині було закрито 11.09.2017 року на підстави п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Тобто обмеження прав позивача шляхом поміщення його під варту, обрання та продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, відсторонення від посади, проведення обшуків, накладення арешту на майно під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження відбувались лише при досудовому розслідуванні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, і не мають відношення до досудового розслідування злочину, передбаченого ст.366-1 КК України, яке було закрите судом за нереабілітуючих підстав. Об`єднання двох кримінальних проваджень за ч.3 ст.368 КК України та за ст.366-1 КК України та присвоєння їм номеру в ЄРДР 42016241270000057 ніяким чином не спростовує та не виправдовує незаконного втручання в права [PERSON] у кримінальному провадженні за ч.3 ст.368 КК України. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно приписів ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п.5 ст.3 даного Закону у наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Положеннями частин 1 та 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3 ,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зважаючи на викладене, суд вважає що позивач на протязі досудового розслідування кримінального провадження, де він був підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, незаконно перебував під слідством, зазнав негативних наслідків, які полягали у необхідності відновлення немайнових втрат, тривалість такого відновлення, тяжкість вимушених змін у\~\~життєвих і суспільних стосунках, зниження престижу, репутації, йому був необхідний час та зусилля для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному обсязі в повній мірі не могла бути реалізована. Зазначені обставини є підставою\~для відшкодування позивачеві моральної шкоди в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 25.09.2019 року у справі №607/5841/17 зробив висновок, що при визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, належить виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час відшкодування, тобто ухвалення судового рішення. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи та ухвалення рішення становить\~4173 грн. згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України 2019 рік». Тобто, мінімальний гарантований державою розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу, становить 37557 грн. (4173 грн. х 9 міс. = 37557 грн.). Водночас, у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17. Враховуючи, що позивач у справі є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 2 групи, що і поза межами кримінального переслідування вимагає від нього додаткових зусиль для влаштування свого життя, зважаючи на те, що йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, який є тяжким злочином, він був затриманий та утримувався під вартою до 26.11.2016 року, до позивача було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, його було відсторонено від посади, проведено обшуки в житловому та гаражному приміщенні, накладено арешт на його майно, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення моральної шкоди на користь позивача в розмірі більшому, ніж мінімально гарантований державою, і визначає його в розмірі 50000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 зроблено висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з пп.1 п.3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Як зазначалось, відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Отже, у спірних правовідносинах відповідачем є Держава Україна в особі відповідних органів, оскільки відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи, органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, здійснюється державою, у порядку визначеному законом, а Державна казначейська служба України є органом влади, який саме здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Зазначене спростовує твердження представників відповідача та третьої особи щодо неналежного відповідача у даній справі. Крім того, з огляду на викладене, суму відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Водночас, суд відхиляє твердження позивача, які він навів в обґрунтування позову, про нанесення йому під час затримання 24.11.2016 року тілесних ушкоджень, що потягло за собою низку негативних наслідків для його здоров`я, а також про його вимушене звільнення з роботи через незаконні дії працівників поліції, так як вказані обставини не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в ході судового розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial