Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з 22 грудня 1994 року по 17 липня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають трьох повнолітніх дітей. 22 липня 2015 року вони з відповідачем [PERSON] повторно зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 35. Проте [PERSON] вважає, що допустили помилку, зареєструвавши шлюб повторно, так як вони не розуміють один одного, не можуть знайти спільної мови, з жовтня 2015 року припинили подружні стосунки. За цей період ніхто з них не намагався поновити стосунки та жити разом. Таким чином, шлюб між ними існує формально, примирення є неможливим. Позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 22 липня 2015 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 35. Сторони не розуміють один одного, не можуть знайти спільної мови, з жовтня 2015 року припинили подружні стосунки. За цей період ніхто з них не намагався поновити стосунки та жити разом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved