Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Головне Управління Пенсійного фонду України в м.Києві звернулось до суду із позовом до [PERSON] та просило стягнути з відповідача 15 291 грн. 42 коп. безпідставно отриманих грошових коштів щодо переплати пенсії, посилаючись на ті обставини, що відповідач перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В травні 2015р. після проведення перевірки позивачем була виявлена рахункова помилка щодо розміру пенсії відповідача, яка полягає в тому, що при знятті обмеження максимального розміру пенсії згідно рішення Конституційного суду України №19-рп/2009 від 08.09.2009р., [PERSON] було надмірно виплачено кошти за період з 08.09.2009р. по 31.05.2015р. в сумі 15 291 грн. 42 коп. Відповідно до пункту 4 постанови правління Пенсійного фонду України №25-3 від 25.11.2014р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.12.2014р. за №1605/26382 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру та списання сум переплати, що є безнадійними до списання», передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум, стягуються в судовому порядку. Оскільки позивач неодноразово звертався до відповідача у досудовому порядку з приводу повернення суми переплати пенсії, однак останній безпідставно отримані кошти не повернув, а тому позивач просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 1212, 1215 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на безпідставне отримання відповідачем переплати пенсії у зв*язку із рахунковою помилкою, яка виникла в результаті збою програмного забезпечення щодо нарахування пенсії [PERSON] Щодо строку позовної давності, представник позивача вважала, що позивачем даний строк не пропущено, оскільки про існування переплати Головному Управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві стало відомо лише в травні 2015р. після проведення перевірки. При цьому представник позивача зазначила, що пенсія особі призначається один раз і не перераховується щомісяця, у зв*язку із чим Головне Управління Пенсійного фонду України в м.Києві не мало можливості раніше дізнатися про існування переплати пенсії відповідачу. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність, на його думку, рахункової помилки, а також вказав про те, що розрахунки позивача, додані до позовної заяви, не переконали його в існуванні рахункової помилки і він вважає, що розмір отримуваної ним пенсії відповідає тому розміну, на отримання якого він мав право. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, а також на пропуск строку позовної давності без поважних причин і просила суд застосувати наслідки пропуску позивачем встановленого законом строку. Крім цього, зазначила про те, що збій програмного забезпечення не є рахунковою помилкою, доказів недобросовісності відповідача суду не надано, пенсія є його єдиним джерелом до існування і правові підстави для стягнення з відповідача частини виплаченої йому пенсії відсутні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК Країни, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як вказував представник позивача в обгрунтування позову, в травні 2015р. після проведення перевірки позивачем була виявлена рахункова помилка щодо розміру пенсії відповідача, яка полягає в тому, що при знятті обмеження максимального розміру пенсії згідно рішення Конституційного суду України №19-рп/2009 від 08.09.2009р., [PERSON] було надмірно виплачено кошти за період з 08.09.2009р. по 31.05.2015р. в сумі 15 291 грн. 42 коп. В підтвердження рахункової помилки і суми переплати позивачем надано суду розрахунки пенсії відповідача згідно з пенсійною справою (а.с. 8, 9 - копії розрахунків). В матеріалах справи є листи [PERSON] про утримання надмірно виплачених коштів від 26.06.2015р. і від 21.08.2015р. (а.с. 10, 11 - копії листів). Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з наступного. Згідно частини 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов*язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов*язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до пункту 1) частини 1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров*я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача. Граматичне тлумачення юридичного змісту даної правової норми дає можливість зробити висновок про те, що загальне правило полягає в тому, що безпідставно набуті грошові кошти у вигляді заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров*я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, поверненню не підлягають. Виключення складає випадок існування сукупності таких підстав, як: 1) виплата грошових сум повинна бути добровільною, 2) за відсутності рахункової помилки і 3) недобросовісність з боку набувача. Співставляючи спірну ситуацію із виключенням, закріпленим у вказаній вище нормі права, суд приходить до висновку, що в спірному випадку сукупність підстав, які можуть бути правовими підставами для задоволення позову, не встановлена, оскільки, як вказувала сама представник позивача, недобросовісність з боку відповідача не мала місця, а пенсійні виплати зроблені позивачем добровільно. Також, позивач пов*язує рахункову помилку із збоєм у автоматизованій системі нарахування пенсії відповідачу, але збій в автоматизованій системі в своїй суті суд не може визнати рахунковою помилкою в її розумінні згідно ст.1215 ЦК України, у зв*язку із чим ст.1215 ЦК України в цій частині до спірних правовідносин застосована бути не може. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають по суті. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивач заявляє позовні вимоги поза межами трирічного строку позовної давності, зокрема за період з 08.09.2009р. по 31.05.2015р. і поважних причин пропуску позивачем встановленого законом строку судом не встановлено. При цьому, та обставина, що перевірка нарахування пенсії відповідачу була проведена лише в травні 2015р., не може бути визнана судом поважною причиною пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed