Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінпром маркет», Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис за №4120 щодо задоволення вимог ТОВ «Фінпром маркет» у розмірі 40 053,92 грн. 14.05.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 65413485. 14.05.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесена постанова за № 65413485 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] 14.05.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесена постанова за № 65413485 про накладення арешту на кошти, що належить боржнику [PERSON] 18.05.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесена постанова за № 65413485 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Проте, що існує виконавче провадження позивач дізнався в квітні з телефонної розмови з державним виконавцем Карабуля Д.А. Про всі вищенаведені дії ДВС та ТОВ «Фінпром маркет» позивач дізнався в червні 2021 року, після ознайомлення з копіями матеріалів № 65413485 у тому числі з виконавчим написом № 4120, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., на підставі якого було відкрите виконавче провадження № 65413485. В виконавчому написі № 4120 від 23.07.2020 року зазначено, що право вимоги за кредитним договором № 006-15519-021213 від 02.12.2013 року було передано за договором факторингу від ПАТ «Дельта банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, та від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром маркет» за договором факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 року. Про існування вищенаведених договорів відступлення прав вимоги позивачу нічого не відомо, жодних повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 006-15519-021213 від 02.12.2013 року, які б підтверджували про зміну кредитора він не отримував. З матеріалів виконавчого провадження № 63372700 вбачається, що позивач підписав з ПАТ «Дельта Банк» договір № 006-15519-021213 від 02.12.2013 року. З тексту виконавчого напису № 4120 вбачається що з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» стягуються за період з 08.02.2018.pоку по 23.07.2020 року кошти в розмірі 40 053,92 грн в тому числі: 22 313,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17690,00 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Період, за який стягуються кошти, в виконавчому написі визначено з 08.02.2018 року по 23.07.2020 року, тобто за 2 р.; 5 мес.; 2 нед.; 1 дн. або 896 днів. Але в кредитному договорі № 006-15519-021213 від 02.12.2013 року вказано, що строк дії кредитного договору 364 календарних дні з 02.12.2013 року, тобто до 01.12.2014 року. Виконавчий напис вчинено 23.07.2020 року, це означає, що він зроблений тоді, коли з дня виникнення права в вимоги минуло більше трьох років. Разом з тим, за виконавчим написом нотаріуса № 4120 вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. стягнення заборгованості здійснено за період з 08.02.2018 року по 23.07.2020 року,- поза межами строку кредитування. Таким чином, вказана у виконавчому написі заборгованість в цілому не є безспірною, оскільки нарахована поза межами строку кредитування та включає в себе незаконно нараховані після спливу строку кредитування проценти. З огляду на вказане, позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 1362,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу у його відсутність (а.с.83). Представник відповідача ТОВ «Фінпром маркет» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду клопотання про врегулювання спору за участю судді (а.с.78). Ухвалою суду від 05.10.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Фінпром маркет» у врегулюванні спору за участі судді (а.с.85). Також, 14.09.2021 року представник ТОВ «Фінпром маркет» звернувся до суду із клопотанням про відмову у задоволенні витрат на правову допомогу, а саме, зменшення витрат на правничу допомогу з 5000 грн. до 1907,00 грн. (а.с.55). Представник Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд справу розглянути без його участі (а.с.82). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, заяв чи клопотань по справі суду не надав. Згідно ч.2 ст.281 ЦПК Українирозгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 02.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір у вигляді заяви № 006-15519-021213 (а.с.13). 23.07.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис за № 4120, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром маркет» у розмірі 40 053,92 грн. (а.с.11). Крім того, як вбачається з вказаного виконавчого напису запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому в свою чергу та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги №195/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 006-15519-021213 від 02.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] 13.05.2021 року представник ТОВ «Фінпром маркет» звернувся до державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за №4120 від 23.07.2020 року про стягнення із боржника, яким є [PERSON] коштів у розмірі 40 053,92 грн. До заяви кредитором було подано оригінал виконавчого напису №4120 від 23.07.2020 року (а.с.14). Як вбачається з постанов від 14.05.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Карабулею Д.А. на виконання виконавчого напису за заявою представника ТОВ «Фінпром маркет» було відкрито виконавче провадження № 65413485 (а.с.15), накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, та на кошти, що належать боржнику [PERSON] (а.с.31, 32). 18.05.2021 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Карабулею Д.А. винесена постанова за № 65413485 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с.33-34). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вказаним Переліком передбачене стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стяґувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак, відповідач ТОВ «Фінпром маркет» та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не надали суду належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості за кредитом, та відсутня також засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, який зазначений у написі, є безспірними. Відповідач доказів надання приватному нотаріусу документів, визначених Переліком та необхідних для вчинення виконавчого напису, не надав. Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які пред`являється вище приведеним Переліком. Крім того, в кредитному договорі №006-15519-021213 від 02.12.2013 року про відкриття поточного рахунку та надання ліміту кредитної лінії на суму 9100 грн. зазначено, що строк дії зазначеного договору 364 календарних дні. Оскільки виконавчий напис вчинено 23.07.2020 року, це означає, що він зроблений тоді, коли з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінпром маркет» після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором. Отже, за виконавчим написом нотаріуса №4120, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., стягнення заборгованості здійснено за період з 08.02.2018 року по 23.07.2020 року поза межами строку кредитування. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вищевказану правову позицію було також підтримано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 23.07.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Міркун С.М. надав правову допомогу позивачу, що підтверджується ордером серії ОД №515316 від 05.06.2021 року та договором про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2021 року (а.с.17,21). Позивач вказує, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., на підтвердження витраченої суми надав додаток до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів та надав квитанцію до прибуткового касового ордера від 01.06.2021 року. Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial