Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 01 лютого 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000,00 грн., а останній власноручно склав та видав розписку. Вони з відповідачем обумовили строк повернення грошей 30 червня 2014 року. Позивач [PERSON] користуючись наданим йому, згідно ст. 31 ЦПК України, процесуальним правом, виявив бажання уточнити позовні вимоги, шляхом збільшення позовних вимог. Посилаючись на те, що на даний момент зобов'язання за договором відповідач не виконав - грошові кошти в сумі: 100000,00 грн. не повернув, жодного разу не здійснив оплату процентів від суми позики всупереч умовам договору, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 100000,00 грн., штраф в розмірі 200000,00 грн., проценти від суми позики в розмірі 135000,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 53480 грн. 30 коп., а всього 488 480 грн. 30 коп. У зв'язку з викладеним, Позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні, виходячи з наступного. 01 лютого 2014 року між [PERSON], як позикодавцем та [PERSON], як позичальником укладено договір позики грошових коштів (далі Договір). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п. п. 1.1, 2.4 Договору, 01 лютого 2014 року позивач передав у власність відповідачу, а відповідач отримав грошові кошти в сумі: 100000,00 грн. та зобов'язався повернути грошові кошти в сумі 100000,00 грн. 30 червня 2014 року. На підтвердження укладення Договору та отримання грошових коштів, 01 лютого 2014 року відповідачем власноручно складена та видана розписка позивачу, що підтверджує факт передачі позивачем відповідачу грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На даний момент зобов'язання за Договором відповідач не виконав - грошові кошти в сумі: 100000,00 грн. позивачу 30 червня 2014 року не повернув. На підставі викладеного, на даний час заборгованість відповідача складає: 100000,00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 3.1. Договору, щомісячний розмір відсотків за даним Договором складає 9 (дев'ять) % від ціни Договору, зазначеної в п. 1.1 Договору. Відповідно до п. 3.2. Договору, сплата процентів за даним Договором здійснюється щомісячно у готівковій формі, до 10-ого числа місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти були нараховані шляхом передання грошових коштів Позикодавцю. На підтвердження отримання грошових коштів Позикодавець надає Позичальнику власноручно складену розписку. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до умов Договору, у випадку неповернення грошових коштів в сумі 100000,00 грн. 30 червня 2014 року відповідач зобов'язується оплатити штраф в подвійному розмірі від суми отриманих грошових коштів за Договором, в розмірі 100000,00 грн., тобто 200%. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сума боргу відповідача перед позивачем складає 2000000,00 грн., договір позики укладено 01 січня 2013 року із строком повернення грошових коштів 30 червня 2013 року, станом на 12 травня 2015 року кількість днів прострочки складає 316 днів, а розмір інфляційного збільшення суми боргу складає 53480 грн. 30 коп. Розмір процентів від суми позики за 15 місяців складає 100000 грн. х 15 х 9% = 135000,00 грн. Порушення відповідачем умов Договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов'язковості виконання договору. Враховуючи, що за Договором відповідачем борг не повернуто, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає: 488 480 грн. 30 коп. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. У зв'язку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, з нього на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанцій №9562 від 11 лютого 2015 року та №7586 від 12 травня 2015 року у загальній сумі 3654,00 грн.

Outcome: approved