Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів звернулась [PERSON]. Свої позовні вимоги позивачка аргументувала тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 14.10.2011 був укладений шлюб. Від цього шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивачка вказувала, що фактичні подружні відносини між нею та відповідачем припинені через постійні сварки та непорозуміння. Основна причина розпаду сім'ї - різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння. Разом подружжя не проживає. Подальше спільне життя з відповідачем є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому позивач просить розірвати їх шлюб з відповідачем. Окрім того, у зв'язку з тим, що дитина перебуває на її утриманні, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина в розмірі ? частки (але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, обґрунтовуючи його доводами, вказаними у позовній заяві. Відповідач в судове засідання двійчі поспіль не зявився у судове засідання, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.46,51). Причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 14.06.2013 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 61, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області (а.с.9). Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 10.09.2013, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області (а.с. 10). Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинилися. Спільного з відповідачем господарства сторони не ведуть, не живуть єдиною сім'єю з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя. Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням спроб налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Примирення сторін є неможливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому сторони свідомо прийняли рішення про розірвання шлюбу. У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, встановивши, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинені, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим і шлюб має бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Окрім того, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач працевлаштований в КП ВКГ «Бориспільводоканал», відтак, має регулярний дохід, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 08.07.2016 № 16 (а.с.37). Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання їх спільної з позивачем дитини нерегулярно. Оскільки відповідач ухиляється від обов'язку на утримання дитини, відтак право позивачки на стягнення аліментів на утримання дитини підлягає захисту судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а для того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. При вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, а також те, що відповідач є фізично здоровим, має постійне місце роботи та дохід, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу). Положення ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 05.05.2016. У відповідності до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої судом було ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Враховуючи ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, статей 110-112, 180, 181 ч.3, 182, 183, 191 ч.1 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved