Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 25 лютого 2016 року, з метою придбання трактора, попередньо знайшовши потрібний для нього трактор «МТЗ-321» на сайті ТзОВ «ЛК «Еталон», звернувся у представництво ТзОВ «ЛК «Еталон» у м. Львові. Перед укладанням Договору протягом нетривалого часу відбулася бесіда між ним та представником відповідача. Остання не дозволила винести договір з метою ґрунтовного ознайомлення з його умовами, натомість запропонувала розповісти всі умови спірного Договору. Представник запевнила, що позивач отримає трактор на протязі 3 днів після сплати першого внеску. Після отримання трактора позивач щомісячно повинен сплачувати за нього певну суму коштів на протязі одного року. Крім того, представник відповідача запевнила його у вигідності умов Договору, а тому позивач уклав цей договір. 25 лютого 2016 року між [PERSON] (Лізингоодержувач), та ТзОВ «ЛК «Еталон» (Лізингодавець), в особі [PERSON], було укладено договір фінансового лізингу № 004102. На виконання даних умов договору, на рахунок відповідача позивачем 25 лютого 2016 року було перераховано грошові кошти у розмірі 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією № N19TB45198. Укладаючи Договір позивач мав на меті придбати трактор «МТЗ-321» за ціною 60 000,00 грн. (як було вказано на сайті), користуватися ним і сплачувати поступово його вартість. В тому, що позивач укладав саме такий договір його запевнила представник ТзОВ «ЛК «Еталон». Хоча в дійсності виявилось зовсім не так, оскільки коли позивач приїхав додому і детально ознайомився з договором, то виявилось, що предметом договору є трактор «Мінірактор Foton FT 244» за ціною 200\~000 грн. Укладений договір він вважає таким, що суперечить принципам добросовісності, а умови договору вважає несправедливими та такими, що істотно порушують його права, оскільки під час укладання договору представник ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» надала йому хибну, недостовірну інформацію щодо умов договору та умов надання послуг відповідачем. Крім того, відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі, а з участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами договору вимоги про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним. Статтею 216 цього Кодексу передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути іншій стороні все що вона одержала на виконання цього правочину На підставі викладеного просить застосувати наслідки недійсності правочину та cтягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на його користь 20\~000,00 гривень в рахунок повернення сплачених коштів за договором фінансового лізингу № 004102 від 25 лютого 2016 року. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання в якому останній просить розглядати справу у його відчутності і відсутності його довірителя, та не заперечують проти постановлення заочного рішення . Представник відповідача у судове засідання не зявився, подавши до суду письмові заперечення на позов, в яких вважає поданий позов необґрунтованим та безпідставним, обставини, які б могли слугувати підставою для задоволення позову відсутні, з огляду на що в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2016 року позивач уклав з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» договір фінансового лізингу № 004102 з трьома додатками до нього. Відповідно до умов договору фінансового лізингу Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу «Мінітрактор Foton FT 244». 25 лютого 2016 року позивач сплатив ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» 20 000 грн., що підтверджується квитанцією № N19TB45198 від 25.02.2016 року. 21 березня 2016 року Договір лізингу №004102 від 25 лютого 2016 року було розірвано на підставі заяви позивача від 09 березня 2016 року, що підтверджується листом за вих. №389 від 21.03.2016 року. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Як вбачається із змісту ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 004102 від 25 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», нотаріально посвідчений не був. Згідно ст. 220 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору свідчить про те, що він є нікчемним. Зазначене повністю відповідає правовій позицій Верховного суду України висловленій у справі №6-2566цс15 від 16 грудня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При цьому судом враховується, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону, а тому не потребує визнання його недійсним, що прямо зазначено у ч.2 ст. 215 ЦК України. З огляду на що, договір не може бути визнаний недійсним судом. Відповідно до ч.5 ст. 216 цього Кодексу вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою, крім цього суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи, що вимогою позивача є повернення сплачених ним коштів в сумі 20 000 грн. як реєстраційного платежу на виконання умов нікчемного правочину, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з підстави застосування наслідків передбачених ч.1 ст. 216 ЦК України, яка може бути застосована також і судом з власної ініціативи. Письмові заперечення представника відповідача щодо необґрунтованого посилання позивача на недотримання вимог про нотаріальне посвідчення правочину вчиненого у письмовій формі, не береться судом до уваги з підстав зазначених вище при обґрунтуванні вимог, щодо нікчемності договору фінансового лізингу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме щодо застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення сплачених коштів в сумі 20000 грн. на виконання умов нікчемного правочину. Окрім цього, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved