Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

В серпні 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 76000 грн. та судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивує тим, що 24.06.2015 року відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, він став власником квартири [ADDRESS] . 04.08.2015 року між його сином [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири [ADDRESS] . Щомісячна орендна плата становить 3000 грн. та повинна сплачуватись орендатором не пізніше 04 числа кожного місяця. Комунальні послуги відповідно до договору орендодавець сплачує самостійно на підставі рахунків відповідних організацій. Оплату за електроенергію, воду, Інтернет сплачує орендатор самостійно на підставі рахунків, протягом всього строку оренди. Так, після набуття [PERSON] права власності на вищезазначену квартиру, між ним та відповідачкою була усна домовленість про те, що вона буде винаймати житло і надалі, та сплачувати відповідну суму грошей за договором оренди квартири. Після закінчення строку Договору оренди, між ним та відповідачкою було досягнуто згоди щодо продовження договору оренди на невизначений строк. Так, станом на 22.04.2018 року утворилась заборгованість за оренду житла у сумі 43426,00 грн. та 19300,00 грн. за комунальні послуги, що підтверджується написаною [PERSON] власноруч розпискою. Станом на 01.06.2018 року утворилась заборгованість за оренду житла у сумі 76000,00 грн., з яких 50000,00 грн. за оренду житла, а 26000 грн. за спожиті комунальні послуги, що підтверджується написаною власноруч розпискою [PERSON] . Відсутність сплати за комунальні послуги відповідач пояснювала відсутністю у неї постійного місця роботи. Відповідачка постійно запевнювала його, що вона знайде роботу та розрахується із ним за свої борги. Проте, станом на 01.08.2019 року відповідач із ним так і не розрахувалась, що змусило його звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Жовтоводського міського суду від 27 серпня 2019 року було відкрито провадження за даною справою та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідачки, [PERSON] відзиву на позов до суду не надходило. Про розгляд справи відповідач повідомлялась належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і\~на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно до вимог частин 1 та 2\~ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. (частина 1 ст.\~811, частина 1 ст.\~812 ЦК України) Згідно з частинами 1, 3\~ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний: використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані; своєчасно вносити плату за житло; самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. (частини 1, 2 3\~ст. 820 ЦК України) Відповідно до частини 1\~ст. 821 ЦК України\~договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. З огляду на викладені норми права, правовідносини у сфері найму (оренди) житла виникають на підставі письмового договору. Саме ним визначаються основні умови оренди, погоджені сторонами, зокрема щодо плати, строку найму, і.т.ін. Водночас, недотримання письмової форми не є підставою для визнання такого договору недійсним, згідно з частиною 1\~ст. 218 ЦК України. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 цієї норми права, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. \~ \~ \~ \~Договору найму (оренди) Квартири, укладеного саме між позивачем та відповідачем суду не надано. \~ \~ \~ \~Натомість, судом встановлено, що 04.08.2015 року між сином позивача [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір оренди квартири [ADDRESS] на строк з 04.08.2015 року по 03.08.2016 року. Розмір орендної плати 3000 грн. на місяць. (а.с.10) Згідно із п.1.2 даного договору дана квартира належить орендодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № ЕАІ №958217 від 30.10.2013 року. Однак відповідно до договору дарування від 24.06.2015 року [PERSON] передав у власність безоплатно, а [PERSON] прийняв у власність як дарунок квартиру [ADDRESS] . (а.с.11) Таким чином, на час укладання договору оренди із [PERSON] квартири [ADDRESS] , а саме 04.08.2015 року - [PERSON] вже не був власником цієї квартири, та не міг виступати її орендодавцем. У своєму позові [PERSON] зазначає, що після набуття права власності на вищезазначену квартиру, між ним та відповідачкою була домовленість про те, що вона буде винаймати житло і надалі та сплачувати йому відповідну суму грошей за договором оренди квартири. Та після закінчення строку договору оренди квартири, між ним та відповідачкою було досягнуто згоди щодо продовження договору оренди не невизначений строк. Однак доказів цим твердженням та тому, що між позивачем та відповідачкою було досягнуто усної домовленості щодо оренди квартири суду не надано, як і не надано доказів за яких умов така оренда могла здійснюватись. Через відсутність доказів того, що між позивачем та відповідачкою дійсно укладався договір оренди квартири, та відсутність умов за яких така оренда могла здійснюватись, суд критично сприймає дві розписки [PERSON] , які маються в матеріалах справи від 22.04.2018 року та від 01.06.2018 року (а.с.20-21), оскільки із них неможливо встановити, обставин, які входять до предмету доказування, а саме: суми орендної плати; періодичності її внесення; конкретних обов`язків орендаря та орендодавця, як то проведення ремонту об`єкту оренди, додаткової сплати комунальних платежів, тощо. Надаючи такі розписки, позивач просить суд взяти до уваги розмір заборгованості за сплату оренди квартири, яку, на його думку, визнала відповідач про що і видала вказані письмові документи. Однак позивач у своєму позові не зазначає про наявність у нього оригіналів цих розписок, що дає підстави суду засумніватися у тому чи існує борг за наданими відповідачкою розписками на час подачі позову до суду, чи ні. З огляду на такі обставини справи, суд зобов`язаний перевірити як розмір боргу так і правильність його нарахування. \~ \~ \~ \~Однак обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, за оренду житла, останній суду не надав, як і не надав довідок комунальних служб із яких вбачається заборгованість по комунальним платежам, яка мається за квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Таким чином, на думку суду позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Згідно вимог\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed