Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

В серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власниками житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності. В будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який там не проживає з 2016 року. Позивач просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 30.08.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки за місцем реєстрації він не мешкає, відзив на позовну заяву, жодних заяв чи клопотань до суду не подав, тому справу розглянуто за його відсутності, в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.02.1992 року виданого виконавчим комітетом Новокаїрської сільської ради народних депутатів Бериславського району Херсонської області, складеного російською мовою, будинок що розташований за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідки Милівської сільської ради №389 від 09.08.2021 року [PERSON] зареєстрований в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , але не проживає в будинку з 2010 року (а.с. 9). Факт непроживання відповідача з 2010 року за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складеного Милівською сільською радою від 02.08.2021 року (а.с. 10). Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, вправі розпоряджатися ними, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391,405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.ст.405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016р. по справі 6-709ЦС16. Згідно Постанови Верховного Суду у справі № 755/16152/16-ц від 09.09.2020 року, аналіз ст.71 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більш як шість місяців та відсутність поважних причин для такого непроживання. Отже, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад установлені ст.71 ЖК строки у жилому приміщенні, а на відповідача - довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 3 та 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції закону від 10.12.2015 року, що набрав чинності з 29.12.2015 року) реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснює орган реєстрації (виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо. Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо позбавлення [PERSON] права користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] є законною та обґрунтованою у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Підстави для відмови в задоволенні позову відсутні.

Outcome: approved