Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

В січні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з таким позовом в якому вказував,що 10 липня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53700289215B, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі потреби та сплату комісії кредитні кошти в загальному розмірі 100 000 грн. на строк до 10 липня 2016 року, а останній зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення його чергової частини згідно узгодженого графіку, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 31 % річних від розміру залишку заборгованості по кредиту. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного повернення кредиту або сплати процентів є обов'язок останнього сплачувати банку неустойку - пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також обов'язок позичальника на вимогу банку достроково повернути кредит та сплатити заборгованість. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 21 липня 2014 року виникла заборгованість в загальному розмірі 89 831,03 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту - 73 457,82 грн., - заборгованість по процентам - 8 839,19 грн.; - нарахована пеня за порушення умов договору - 7 534,02 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 10 липня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір № R53700289215B в якому сторони узгодили всі його умови. Договір діє з моменту його підписання до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що банк зобов'язався видати, а в подальшому видав [PERSON], як позичальнику, на споживчі потреби та сплату комісії кредитні кошти в загальному розмірі 100 000 грн. на строк до 10 липня 2016 року, а останній зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення його чергової частини згідно узгодженого графіку, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 31 % річних від розміру залишку заборгованості по кредиту. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного повернення кредиту або сплати процентів є обов'язок останнього сплачувати банку неустойку - пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також обов'язок позичальника на вимогу банку достроково повернути кредит та сплатити заборгованість. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним виконував не належним чином в зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору. Станом на 21 липня 2014 року заборгованість становить: - заборгованість по кредиту - 73 457,82 грн., - заборгованість по процентам - 8 839,19 грн., що повністю підтверджується наданим розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника. Водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» в повному обсязі. Що стосується неустойки у вигляді пені, то суд виходить з того, що вона нарахована позивачем підставно, в межах загального розміру боргу, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності. Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що встановлена законом позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування та незалежно від узгодження сторонами в договорі більш тривалого строку, ніж передбачено законом. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин з відповідача на користь ПАТ «ВТБ Банк» підлягає стягненню пеня в межах річного строку до дня звернення до суду (дати здачі позову до відділу поштового зв'язку, тобто 30 грудня 2014 року), однак в межах позовних вимог, а саме пеня за період з 09 січня 2014 року по 21 липня 2014 року, що становить 6 599,30 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 888,96 грн. судового збору.

Outcome: partial