Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] та [PERSON], діючи через свого представника [PERSON], звернулись до суду з позовом до [PERSON], просили зобовязати відповідача припинити зловживання своїми правами і не чинити перешкод у проведенні в повному обсязі обстеження спеціалістом КП ММБТІ садового будинку та земельної ділянки № 35, що знаходиться в СВТ ім. Мічуріна в м. Миколаєві і належить позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності, для проведення поточної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту; а також у проведенні відповідними фахівцями, на замовлення позивачів, всіх інших заходів, передбачених чинним законодавством, для оформлення самочинних переобладнань, прибудов, тощо. В обґрунтування позову позивачі послались на наступне: Так, на початку 2015 року вони ([PERSON] та [PERSON]) звернулись до Миколаївського міського центру надання адміністративних послуг з метою зареєструвати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно своє право власності на належні їм частки садового будинку. Однак документи прийняті не були у звязку з відсутністю технічного паспорту на садовий будинок. Так як ще в перші роки після придбання садового будинку позивачі і відповідач за взаємною згодою та спільними зусиллями здійснили певні переобладнання, поліпшення, добудову в будинку, але без будь-яких належних дозволів відповідних органів влади, тобто з порушенням ст. 375, 376 ЦК України, та дізнавшись, що при наявності в новому технічному паспорті відмітки «самочинні забудови», їм все одно буде відмовлено в державній реєстрації прав власності, позивачі вирішили обовязково провести поточну інвентаризацію і не просто для виготовлення технічного паспорту, а, головне, - для усунення всіх негативних наслідків самочинної забудови і подальшої реєстрації прав власності вже на оновлений обєкт нерухомого майна. Надалі позивачі звернулись до КП ММБТІ з письмовим замовленням на проведення поточної інвентаризації домоволодіння і виготовлення технічного паспорту. Але техніку КП ММБТІ виконати в повному обсязі обстеження всього будинку і земельної ділянки не вдалося, так як відповідач, тобто третій співвласник, не допустив техніка в свої приміщення без будь-яких пояснень. А без обстеження є неможливим встановити всі зміни у плані присадибної ділянки і поверхових планах основних будівель в цілому. А за такого є неможливим виготовлення технічного паспорту станом на теперішній час. Внаслідок відсутності нового технічного паспорту позивачі не мають можливості оформити самочинне будівництво та зареєструвати своє право власності на частину оновленого садового будинку та земельної ділянки. За твердженням позивачів, відповідач, здійснюючі свої цивільні права і не допускаючи техніка КП ММБТІ на «свою» частину земельної ділянки і в «своє» приміщення, при тому, що виділу в натурі його 1/3 частки не було, а є тільки договір про порядок спільного проживання, - перешкоджає позивачам здійснювати їх цивільні права, позбавляє їх можливості не тільки привести у відповідність до чинного законодавства свої правовстановлюючі документи, а й здійснювати в подальшому право розпорядження належним їм майном, а саме: розпорядитися ним за життя, особисто та на власний розсуд. Відповідач сподівається у майбутньому успадкувати половину належних позивачам часток та стати, таким чином, власником 2/3 часток садового будинку. Як на правові підстави позову позивачі послались на ст. 13, 15, 16, 316-319, 386, 391 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Суду пояснила, що її довірителям на підставі договору міни від 10 лютого 2000 року належить на праві власності 2/3 часток садового будинку (дачі), а відповідачу 1/3 частка. Права співвласників на спірну нерухомість зареєстровані у порядку, встановленому законом, що діяв на час укладення договору міни. На підтвердження факту відмови відповідача в допуску представників КП ММБТІ до повного обстеження будинку послалась на запис про це, викладений в акті поточних змін від 29 квітня 2015 року. На питання суду у який спосіб позивачі бажають розпорядитися своєю часткою, представник відповіла, що на теперішній час її довірителі не бажають нею розпоряджатись. Відповідач проти позову заперечував насамперед з тих підстав, що ніколи не чинив будь-яких перешкод своїм співвласникам, які є його батьками, у здійсненні їх права власності на частку в садовому будинку, у тому числі шляхом не допуску представників КП ММБТІ до приміщень та земельної ділянки, якими він володіє та користується на підставі договору, укладеного з позивачами. Так, дійсно, 29 квітня 2015 року його викликала для співбесіди представник позивачів [PERSON], з якою в нього вкрай напружені відносини, що виникли з приводу майнових інтересів останньої відносно спірного садового будинку. Вона ([PERSON]М.) повідомила, що зараз у приміщенні садового будинку знаходяться техніки, яких слід допустити для обстеження всіх приміщень та земельної ділянки, в чому він їй відмовив. При цьому, позивач наголосив на тому, відмовив він саме [PERSON], а не своїм батькам, як співвласникам домоволодіння. Про те чи має повноваження [PERSON] представляти інтереси своїх батьків відносно спірного садового будинку йому ([PERSON]) відомо не було. Техніків КП ММБТІ в той день він не бачив і на перше звернення позивачів готовий оговорити організацію і час проведення поточної інвентаризації. В свою чергу, представник позивачів частково визнала обставини, на які посилається відповідач, але зазначила, що станом на 29 квітня 2015 року позивачу було відомо про наявність в неї повноважень на здійснення представництва інтересів позивачів, оскільки він вже раніше приймав участь у судових засіданнях, в яких вона також представляла їх інтереси. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Садовий будинок (дача) та земельна ділянка № 35 в СВТ ім. Мічуріна в м. Миколаєві належить на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному (по 1/3) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого 10 лютого 2000 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1357. Рішенням Миколаївської міської ради від 11 травня 2000 року у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передана земельна ділянка № 35 в СВТ ім. Мічуріна в м. Миколаєві. Як слідує з копії витягу з технічного паспорту на садовий (дачний) будинок № 35 в СВТ ім. Мічуріна в м. Миколаєві, складеного КП ММБТІ станом на 10 квітня 1998 року, спірний будинок має три поверхи, у тому числі цокольний. 29 квітня 2007 року між сторонами укладений у простій письмовій формі договір, відповідно умов якого сторони визначили порядок користування житловими та нежитловими приміщеннями садового будинку (дачі), надвірними будівлями і спорудами, а також земельною ділянкою. Відповідно досягнутої згоди сторони встановили перегородку у приміщені коридору на першому поверсі, організувавши два окремих входи до першого поверху, яким користуються позивачі, та до другого поверху, яким користується відповідач. Сторонами визнана та обставина, що цього порядку сторони притримуються до теперішнього часу. 29 квітня 2015 року [PERSON] запросила [PERSON] до приміщення цокольного поверху садового будинку (дачі) № 35 в СВТ ім. Мічуріна в м. Миколаєві для розмови, в ході якої повідомила про те, що у будинку знаходяться представники КП ММБТІ, які прибули для обстеження приміщень будинку та земельної ділянки на виконання замовлення позивачів від 10 березня 2015 року про проведення поточної інвентаризації. За наслідком обговорення [PERSON] відмовив [PERSON] у доступі техніків КП ММБТ до займаних ним приміщень. Даний факт зафіксований в акті поточних змін від 29 квітня 2015 року. На підставі встановлених фактів суд доходить висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних висновків. Відповідно ч. 1 та 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч. 1 та 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. В матеріалах справи наявні копії довіреностей, посвідчених 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 71 та № 72 відповідно яких [PERSON] та [PERSON] уповноважили [PERSON] бути їх представником у всіх підприємствах, установах, організаціях, державних органах а т. ін. з питань, що їх стосуються, а також на право представництва інтересів у суді. За такого, оскільки дані довіреності не надають права [PERSON] представляти інтереси позивачів з приводу розпорядження їх власністю, тобто здійснення від їх імені права у частці на садовий будинок (дачу) у правовідносинах з фізичними особами, суд доходить висновку про те, що під час отримання згоди відповідача на допуск до його приміщень представників КП ММБІ, [PERSON] діяла не у спосіб, установлений законом, а саме: не маючи повноважень на вчинення таких дій. Тому відмова [PERSON], виказана [PERSON], як особі, яка не має повноважень на представлення інтересів відповідача, у даному конкретному випадку, з урахуванням неприязних стосунків, що між ними складися, не може вважатись безпідставною. Не є безпідставною відмова [PERSON] у доступі техніків КП ММБТІ також з тих міркувань, що відповідач не був заздалегідь повідомлений про те, що у відповідний день фахівці будуть досліджувати приміщення, у тому числі жилі, до чого відповідач готовий не був. Суд вважає, що відповідач відмовив у доступі техніків КП ММБТІ до займаних приміщень не безпідставно, і така відмова не може вважатись зловживанням відповідачем своїми правами власника частки в нерухомому майні. До того ж відповідач виказав свою незгоду лише один раз, повторності або систематичності як ознак зловживання судом не встановлено. З викладеного є підстави стверджувати про відсутність обєктивних даних які доводять, що з боку відповідача мала місце умисна дія, спрямована на обмеження, звуження або завдання іншого негативного впливу відносно обєму прав позивачів як учасників спільної часткової власності з приводу розпорядження своїм майном. В частині порушення прав позивачів щодо здійснення державної реєстрації своїх прав власності, - такі доводи суд вважає надуманими, так як за твердженням представника позивача належні сторонам ідеальні частки у садовому будинку (дачі) № 35 в СВТ ім. Мічуріна в м. Миколаєві на теперішній час є зареєстрованими у встановленому законом порядку, а оскільки реального поділу будинку між сторонами не здійснено, таке право власності не підлягає перереєстрації через наявність перебудов та добудов. До реального поділу будинку в натурі, ідеальні частки співвласників залишаться незмінними (без ніякого «оновлення»), а відтак дії відповідача на ці обставини жодним чином не можуть вплинути, що також спростовує твердження позивачів в цій частині. В свою чергу, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом. Інших належних та допустимих доказів (ст. 57 59 ЦПК України) на підтвердження того факту, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні прав співвласників, позивачі у встановленому цивільним процесуальним законом порядку (абз. 1 ч.1, ч. 3, 4, ст. 60 ЦК України) суду не представили. Таким чином, судом не встановлено фактів, які б свідчили про те, що відповідач чинить перешкоди позивачам у здійсненні ними своїх прав, як власників частки в нерухомому майні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed