Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

В червні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги у зазначений будинок, зокрема і у квартиру відповідача, який щодня користується житлово-комунальними послугами, але не сплачує їх вартості, у зв`язку з чим за період з 01.12.2016 р. по 01.08.2018 р. за ним рахується заборгованість в розмірі 16637,22 грн., які просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також, відповідно до ст. 625 ЦК України 2559,79 грн. 3% річних від простроченої суми та 8709,65 грн. індексу інфляції. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи до суду не звертався, до матеріалів справи долучений відзиві відповідача, в яких просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі, внаслідок необґрунтованого та протиправного завищення вартості наданих комунальних послуг. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 175 ЖК України, державні і громадські органи, підприємства, установи, організації, службові особи зобов`язані дбати про схоронність житлового фонду та підвищення його благоустрою. Згідно рішень правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.06.2004 р., № 134 від 08.06.2004 р., № 201 від 21.09.2004 р. будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. А у відповідності до авізо №№ 210, 211, 212, 213, 214 від 01.11.2014 р. АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: [ADDRESS] . Приписами статті 876 ЦК України, встановлено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник (забудовник), якщо інше не передбачено договором. Отже, ПАТ «ХК «Київміськбуд», виступаючи забудовником житлового будинку по [ADDRESS] самостійно визначила виконавця житлово-комунальних послуг ТОВ «Новобудова» в даному будинку. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, площа 60,9 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14.07.2004 р. Позивач ТОВ «Новобудова» самостійно здійснює функції управителя, воно за договором з постачальниками комунальних послуг є колективним замовником таких послуг. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Водночас, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. А частиною 2 цієї статті встановлено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За змістом частини 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. А частиною 2 ст. 642 цього Кодексу передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За підсумовуючим аналізом зазначених вище правових норм, суд дійшов висновку, що в результаті отримання відповідачем рахунків на сплату житлово-комунальних послуг позивач здійснював оферту в укладенні договору про надання цих послуг за умов визначених цими рахунками, а відповідач в свою чергу споживаючи надані послуги та частково за них сплачуючи, здійснювала акцепт. Таким чином, відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих відповідачами житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Отже, позивач має права, передбачені частиною першою статті 24 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Натомість споживач, в силу вимог закону, зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично йому були надані. При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем споживалися житлово-комунальні послуги, натомість суду не надано доказів на підтвердження того, що послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території надавалися ТОВ «Новобудова» неякісно або не в повному обсязі, а також доказів на спростування розміру заборгованості і будь-яких доводів і заперечень стосовно цих питань відповідачем не висловлювалось. Тарифи на утримання будинку та прибудинкової території встановлюються розпорядженням ВО КМР (КМДА) № 273 від 05.03.2013 р. на період з грудня 2016 р. по червень 2017 р. включно, розпорядженням ВО КМР (КМДА) № 633 від 26.05.2017 р. на період з липня 2017 р. по листопад 2017 р. включно, розпорядженням ВО КМР (КМДА) № №1207 від 05.10.2017 р. на період з грудня 2017 р. по червень 2018 р. включно, розпорядженням ВО КМР (КМДА) № 937 від 01.06.2018 р. на період з липня 2018 р. по липень 2019 р. включно. У зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг з утримання та обслуговування багатоквартирного будинку, та прибудинкової території у відповідача за період з грудня 2016 р. по серпень 2019 р. виникла заборгованість в розмірі 16637, 22 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 858,82 грн. та інфляційних втрат в сумі 6 487,98 грн., слід зазначити наступне. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Таким чином, судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно розрахунку позивача вбачається, що 3 % річних від суми заборгованості відповідача складає 2559,79 грн., а інфляційні втрати становлять 8709,65 грн. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає його вірним, а тому приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 858,82 грн. та інфляційні в сумі 6 487,98 грн. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги за надані житлово-комунальні послуги та штрафних санкцій є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1921,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved