Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду за позовною заявою, в якій просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер її батько, [PERSON] . Спорідненість підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 12.04.1987; свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , за яким прізвища позивача після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Зазначає, що після смерті [INFO] [PERSON] вона звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За її заявою було відкрито спадкову справу №56238850, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37730522 від 26.06.2014. Вказує, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входить двокімнатна квартира [ADDRESS] , яке належало йому, як спадщина після смерті його матері [PERSON] . Посилаючись на ст.ст. 1258,1259,1261,1297 ЦК України, вважає що, після звернення до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично прийняла спадщину, вступила у володіння та управління майном, що належало її батьку. Позивач посилається на те, що вона прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, однак не має можливості оформити в установленому порядку вказану спадщину та отримати свідоцтво на право на спадщину на нерухоме майно, яким є квартира [ADDRESS] . Щодо обґрунтування в частині права на зазначену квартиру [PERSON] посилається на наступні докази. Згідно свідоцтва про право власності за реєстраційним № 9-06-214790 від 03.02.2006 та технічного паспорту, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] . 15.07.1998 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ). [PERSON] та [PERSON] проживали разом до смерті чоловіка, [INFO] . Після чого, [PERSON] продовжувала мешкати у зазначені квартирі до своєї смерті, [INFO] . Позивач вважає, що враховуючи невеликий проміжок між смертю [PERSON] та [PERSON] , похилий вік [PERSON] , спільне проживання з [PERSON] за його життя і проживання у зазначеній квартирі після його смерті, припустимо, що [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] як подружжя, який пережив спадкодавця. Будь-яких інших спадкоємців [PERSON] не має. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . В зв`язку з чим, вимоги вважає обґрунтованими та законними. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 провадження у справі відкрито, призначено підготовче засідання. 11.11.2019 представником відповідача Харківської міської ради - Мовчан І.В. подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. На обґрунтування зазначено, що позивач висловлює припущення про фактичне прийняття спадщини, однак на підтвердження такого твердження не надано жодного доказу спільного проживання померлого [PERSON] (батька позивачки) та [PERSON] (бабусі позивачки). Крім того, власником квартири є [PERSON] - чоловік [PERSON] , однак відомості про прийняття спадщини дружиною після його смерті відсутні, факт постійного проживання не встановлений, а тому на підтвердження прийняття бабусею і як наслідок батьком позивачки після смерті [PERSON] також відсутні у відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України. Також зазначається, що з моменту смерті [PERSON] , який помер [INFO] минуло 8 років, при цьому документально підтвердженого факту спільного проживання з [PERSON] із померлим немає, тобто відомостей про фактичне прийняття спадщини не надано. [PERSON] померла через 6 місяців після смерті чоловіка. Свідоцтво про спадщину після смерті [PERSON] відсутнє. Крім того, позивачем не надано до суду постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з питань зазначених у позовній заяві, тим самим не доведено факт відмови нотаріуса від проведення нотаріальних дій. Також, у прохальній частині позовної заяви [PERSON] не вірно вказано адресу. Так позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, право власності на квартиру [ADDRESS] . Однак, 1 сесією Харківської міської ради 7 скликання прийнято рішення від 20.11.2015 №12/15 «Про перейменування об`єктів топономіки м. Харкова», яким [ADDRESS] в [ADDRESS] . Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи №205265 на квартиру [ADDRESS] міститься звернення [PERSON] від 27.04.2016 №1478 про розподіл житлової площі на в цій квартирі. Разом з тим, у позовній заяві відсутня інформація про інших спадкоємців, по справі в тому числі про [PERSON] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.12.2019 закрито підготовче засідання у справі та призначено судовий розгляд. Від позивача та представника відповідача надійшли заяви, згідно яких свої позиції щодо позовних вимог вони підтримали, просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Судом досліджені надані позивачем копії документів. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,7 кв. м (свідоцтво про право власності від 03.02.2006 за реєстр. №9-06-214790, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 03.02.2006 за №1271). [PERSON] помер [INFO] у м. Харків Харківської області, згідно до свідоцтва серії [NUMBER] , яке видане 15.11.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Згідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , що видане 15.07.1998 Червонозаводським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено запис №241. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане 17.05.2012 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] в м. Харків Харківської області померла [INFO] у віці 68 років. [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 12.11.1964 Московським районним відділом РАЦС. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] в м. Харків Харківської області помер [INFO] у віці 49 років. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 12.04.1987 РАЦС м. Харкова «Дворец», [PERSON] народилася [INFO] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 20.06.2015 зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (актовий запис №454 від 20.06.2015, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції). Також позивачем надано Звіт про оцінку майна ТОВ «Надійна справа» від 20.08.2019, згідно якого оціночна ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] становить 125 878,00 грн. Замовник вказаного звіту - [PERSON] , власник майна [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час судового розгляду не встановлено належним чином підтверджених фактів прийняття спадщини [PERSON] за [PERSON] , як і підтвердження набуття нерухомого майна в порядку спадкування батьком позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Згідно позиції позивача, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після батька [PERSON] , що помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входить двокімнатна квартира [ADDRESS] , яке належало йому, як спадщина після смерті його матері [PERSON] . Спадщину після батька вона прийняла шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою. Відомості щодо інших спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] , чи про їх відсутність суду не надано. Крім того, зазначається, що [PERSON] як дружина спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину, як така, що проживала разом з чоловіком. При цьому відомостей про оформлення спадщини [PERSON] не надано. Як відсутні будь-які відомості про інших спадкоємців після смерті [PERSON] , який згідно наданих документів є єдиним власником нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Клопотань про витребування відомостей про коло спадкоємців від позивача не надходило. При цьому, як вбачається із заперечень представника відповідача по справі, в матеріалах інвентаризаційної справи №205265 на квартиру [ADDRESS] міститься звернення [PERSON] від 27.04.2016 №1478 про розподіл житлової площі на квартиру [ADDRESS] . При наявному колі осіб, що залучені до справи та за відсутності відповідних клопотань, суд позбавлений можливості встановити факт наявності особи, права та інтереси якої можуть бути порушені при розгляді вказаної справи. Крім того, позивач [PERSON] вказує на те, що вона зверталася до нотаріуса для оформлення спадщини після померлого батька [PERSON] , при цьому зазначає, що отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла у зв`язку з тим, що у неї було відсутнє свідоцтво про спадщину після смерті бабусі [PERSON] . Однак на підтвердження факту звернення до нотаріальної контори, а також про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадщини позивачем не надано жодного підтвердження. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину. Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49,50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Відомостей про звернення позивача для вирішення питання про видачу йому нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину до суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять. Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за наявності умов для оформлення спадкових прав нотаріусом і відсутності відмови останнього у вчиненні відповідної нотаріальної дії, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, є передчасним, що має своїм наслідком відмову в позові. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006 (провадження № 61-5088св18). Така ж позиція викладена у листі Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, згідно якого у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Однак, в порушення наведених норм позивач не надав доказів звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і письмової відмови нотаріуса у видачі цього свідоцтва. При цьому, відмова нотаріуса має передувати зверненню особи в суд з відповідним позовом. Посилання позивача на відмову (без конкретизації в усній чи письмовий формі) державного нотаріуса Першої Харківської нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії є безпідставним та нічим не підтвердженим. З врахуванням всіх обставин встановлених при розгляді справи та приймаючи приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, не обґрунтованими та не доведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] слід відмовити у повному обсязі. Судові витрати в справі складаються зі судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У цій справі у зв`язку з відмовою у позові судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1260,00 грн покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed