Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до ЗАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки недійсним. Позов мотивований тим, що позивач 03.01.2013 року отримав рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2012 року, яким задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Гранд-Сервіс» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час ознайомлення із матеріалами справи позивач виявив, що від його імені підписанй договір поруки № SR-SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року, згідно якого він зобов'язаний відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором ЗАТ «ОТП Банк» в сумі 388 000, 00 доларів США. Також, від імені позивача 21.04.2009 року підписаний додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року. Зазначені договори позивач не підписував, поряд із його прізвищем стоїть підпис невідомої людини. Про даний договір поруки та зміни до нього позивачу відомо нічого не було. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання договору поруки № SR-SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], та додаткового договору до нього № 1 від 21.04.2009 року недійсними. Ухвалами суду від 10.12.2013 року до участі у справі було залучено правонаступника відповідача ЗАТ «ОТП Банк» - ПАТ «ОТП Банк» та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили задовольнити позовні вимоги, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві. Представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позовні вимоги не визнала і просила відмовити в їх задоволенні. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року останній було укладено між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] в забезпечення належного виконання [PERSON] кредитного договору № СМ-SMEB00/114/2007 від 26.04.2007 року. (а.с. 98) 21.04.2009 року до вище вказаного договору поруки було укладено додатковий договір № 1. (а.с. 99) Найменування банку ЗАТ «ОТП Банк» змінено на ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ. (а.с. 31-39) Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» продав (переуступив) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, в тому числі й кредитний договір в забезпечення якого було укладено договір поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року. (а.с. 57-73) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2014 року по даній цивільній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта № 30-П від 24.02.2014 року не представляється можливим встановити чи виконаний підпис на договорі поруки № SR-SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року, укладеному в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № -SMEBOO/114/2007 від 26.04.2007 року від імені [PERSON] самим [PERSON] або іншою особою, через спрощену будову елементів досліджуваного підпису, обмеженим об'ємом графічного матеріалу при виконанні досліджуваного підпису та відсутнім комплексом ознак для будь-якого висновку. Підпис в графі «Поручитель» напроти прізвища [PERSON] в додатковому договорі № 1 від 21.04.2009 року до договору поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року, укладеному в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № СМ-SMEB00/114/2007 від 26.04.2007 року, виконаний не [PERSON], а ншою особою. (а.с. 127-133) В судовому засіданні було допитано експерта [PERSON], яка пояснила, що при наявності додаткових зразків почерку можлива категорична відповідь на поставлене судом питання. Враховуючи те, що висновок судово-почеркознавчої експертизи № 30-П від 24.02.2014 року є неповним, таким, що не надає чіткої відповіді на поставлені судом запитання, зокрема щодо належності підпису на договорі поруки № SR-SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року [PERSON], пояснення експерта, надані в судовому засіданні 25.03.2014 року та клопотання представника позивача, ухвалою суду від 13.05.2014 року по справі було призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта № 218-П від 26.06.2014 року не представляється можливим встановити чи виконаний підпис на договорі поруки № SR-SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року, укладеному в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № -SMEBOO/114/2007 від 26.04.2007 року від імені [PERSON] самим [PERSON] або іншою особою, через просту будову досліджуваного підпису, обмеженим об'ємом графічного матеріалу при виконанні досліджуваного підпису та відсутнім комплексом ознак для будь-якого висновку. (а.с. 190-196) Дослідивши висновок експерта № 30-П від 24.02.2014 року, суд вважає його в частині дослідження підпису в графі «Поручитель» напроти прізвища [PERSON] в додатковому договорі № 1 від 21.04.2009 року до договору поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року, укладеного в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № СМ-SMEB00/114/2007 від 26.04.2007 року, обґрунтованим і такими, що не викликає сумнівів у його правильності. Судом прийнято до уваги, що в цій частині даний висновок експерта є однозначним, чітким та повним. Дослідивши висновки експерта № 30-П від 24.02.2014 року та № 218-П від 26.06.2014 року, суд вважає їх в частині дослідження підпису в графі «Поручитель» напроти прізвища [PERSON] в договорі поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року, укладеного в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № СМ-SMEB00/114/2007 від 26.04.2007 року, неоднозначними і нечіткими. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки за договором. Вона має бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що волевиявлення позивача на укладання договору поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року було відсутнє. Твердження позивача та його представника про те, що [PERSON] на час укладення договору поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року перебував на лікуванні, а тому не міг підписати 26.04.2007 року даний договір, суд вважає безпідставними. (а.с. 154-160) Так, витяг з медичної картки [PERSON] № 267, наданий представником позивача, дійсно свідчить про те, що позивач 26.04.2007 року (день укладення оспорюваного договору поруки) був на прийомі в нейрохірурга. Однак, дана обставина жодним чином не свідчить про те, що позивач перебував цілий день в лікарні і протягом дня не міг бути в банку. Однак, судом встановлено відсутніть волевиявлення позивача на укладання додаткового договору № 1 від 21.04.2009 року до договору поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом визнання недійсним додаткового договору № 1 від 21.04.2009 року до договору поруки № SR-SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року з моменту його вчинення. В задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору поруки № SR- SMEB00/114/2007/3 від 26.04.2007 року слід відмовити, оскільки в цій частині вимоги недоведені належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 114, 70 гривень. (а.с. 1) Окрім того, позивачем у відповідності до п. 13 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» було сплачено судовий збір в сумі 236, 50 гривень (114, 70 гривень та 121, 80 гривень) за звернення до суду із заявами про забезпечення доказів по справі (витребування доказів та призначення експертизи). (а.с. 83, 100) Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», останній справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Також, позивачем понесено судові витрати на проведення судових експертиз ( п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України) в загальній сумі 2 701, 44 гривень (900, 48 гривень і 1896, 96 гривень). (а.с. 218-219) Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 175, 60 гривень та витрати на проведення судових експертиз в сумі 1 350, 72 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 175, 60 гривень та витрати на проведення судових експертиз в сумі 1 350, 72 гривень слід залишити за позивачем. Враховуючи вище викладене,

Outcome: partial