Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

В серпні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] борг на його користь в сумі 1 000 (одна тисяча) доларів США, що становить станом на 01.07.2017 року 25 840 грн. 00 коп., суму індексу інфляції за період з 31.10.2016 р. по 01.07.20217 р. - в розмірі 2 790,72 грн. (дві тисячі сімсот дев`яносто грн. 72 коп.), суму 3% річних за період з 31.10.2016 р. по 26.07.2017 р. - в розмірі 571,31 грн. (п`ятсот сімдесят одна грн. 31 коп.), моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., судові витрати та витрати на правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 13.09.2016 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] позику в розмірі 265 000 (двісті шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що за погодженням Сторін відповідно до частини 2 статті 524 та частини 2 статті 533 ЦК України дорівнював еквіваленту 10000 доларів США (десять тисяч доларів), та зобов`язується їх повернути в строк - до 31.10.2016 року. Проте, попри встановленого строку [PERSON] своє грошове зобов`язання за договором позики виконав не в повному обсязі, в результаті чого, [PERSON] прострочив строки повернення позики, а саме 1000 доларів (одна тисяча) США, що станом на 01.07.2017 по курсу НБУ становить 25 840 грн. 00 коп.) Крім цього, позивач просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., оскільки ця ситуація яка склалася між ним та відповідачем негативно відображається на його психічному та емоційному стані, він став знервованим та дратівливим, втратив сон, думаючи як повернути гроші. Все це призвело до депресії, фізичної втоми і моральних страждань. Крім того, він вимушений виступати в ролі прохача, чим грубо порушується його людська гідність. Провадження у справі відкрито ухвалою від 01.12.207 р. (суддя Супрун Г.Б.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 28.08.2018 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник, вказували на відсутність заборгованості по договору позики від 13.09.2016 року, а тому у задоволенні позову просили відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 13.09.2016 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] позику в розмірі 265 000 (двісті шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що за погодженням Сторін відповідно до частини 2 статті 524 та частини 2 статті 533 ЦК України дорівнював еквіваленту 10000 доларів США (десять тисяч доларів), та зобов`язується їх повернути в строк - до 31.10.2016 року. Починаючи з 31.10.2016 року, [PERSON] постійно, як в усній формі так і письмово пред`являв вимогу щодо повернення позиченої грошової суми, але [PERSON] не реагував на дані вимоги. Станом на день звернення [PERSON] до суду, [PERSON] своє грошове зобов`язання за договором позики виконав не в повному обсязі, оскільки ним було повернуто лише 9000 (дев`ять тисяч) доларів США, в результаті чого, [PERSON] прострочив строк повернення позики, а саме 1000 (одна тисяча) доларів США, що станом на 01.07.2017 по курсу НБУ становить 25 840 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046,1047 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики представником позивача наданий оригінал боргового документу - договір позики від 13.09.2016 р., який міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню в сумі 1000 доларів США (одна тисяча доларів США 00 центів) за договором позики від 13.09.2016, яка має відповідати еквівалентній сумі у національній валюті за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день платежу. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми індексу інфляції та суми 3% річних на підставі ст.625 ч.2 ЦК України, суд виходить за такого. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові від 03.03.2021 р. по справі № 130/2604/18 Верховний Суд зауважив, що сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, установленим для відповідної валюти на день платежу. Таким чином, оскільки відповідач прострочив повернення боргу, то він повинен сплатити позивачу суму індексу інфляції за період з 31.10.2016 р. по 01.07.20217 р. - в розмірі 2 790,72 грн. (дві тисячі сімсот дев`яносто грн. 72 коп.), та 3% річних за період з 31.10.2016 р. по 26.07.2017 р. - в розмірі 571,31 грн. (п`ятсот сімдесят одна грн. 31 коп.). Позивач просить суд також відшкодувати моральну шкоду, заподіяну відповідачем у зв`язку з невиконанням умов договору позики у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України) Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 27 ЦК України) Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. У відповідності до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач не надав суду будь яких доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань діями відповідача. Також відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами укладеного між сторонами правочину. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.3. 4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Так відповідно до матеріалів справи позивачем зазначено про оплату правової допомоги в розмірі 6 000,0 грн. (шість тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано суду документальне підтвердження витрат на правову допомогу. Тому стягнення коштів за надання правничої допомоги в розмірі 6 000,0 грн. (шість тисяч) гривень 00 копійок підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ч. 1 і п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved