Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Чернівцігаз збут» про захист прав споживача, визнання неправомірними дії та зобов`язання до вчинення дій посилаючись на те, що 05 листопада 2019 року вона стала новим власником квартири [ADDRESS] , у зв`язку із чим звернулася до відповідача із заявою про укладання договору з постачання природного газу та переоформлення на неї відповідного рахунку, додавши до неї всі необхідні документи. На вказану заяву відповідачем було відмовлено в укладанні договору з постачання природного газу, у зв`язку із наявною заборгованістю одного з попередніх власників в сумі 2834 гривень 17 копійок. Відповідач відмовляється укладати договір на постачання природного газу до тих пір поки заборгованість не буде сплачено. Оскільки, до вказаної заборгованості ніякого відношення не має, просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в переоформленні особового рахунку на її ім`я та в укладанні договору постачання природного газу, зобов`язати відповідача укласти такий договір, провести реальний розрахунок заборгованості з моменту набуття права власності 05 листопада 2019 року по день звернення до суду, а також стягнути судові витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю посилаючись в своєму відзиві на те, що до дня звернення до суду позивачем, як споживач природного газу по об`єкту газопостачання, а саме квартири [ADDRESS] обліковується [PERSON] , який із повідомленням про звільнення приміщення та розірвання договору не звертався, а відтак зобов`язаний здійснити оплату заборгованості. Оскільки позивачем було придбано вказану квартиру у третьої особи [PERSON] , яка в свою чергу її придбала в [PERSON] , то їй було запропоновано сплатити вказану заборгованість в добровільному порядку та повідомлено, що в іншому випадку укладення із нею договору на постачання природного газу неможливе, оскільки було б незаконним. Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися без поважних для суду причин Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу зареєстрованим в реєстрі за № 8340 від 05 листопада 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 187632674 є співвласником квартири [ADDRESS] , розмір частки 1/2.\~\~ 15 червня 2020 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про переоформлення на неї відповідного рахунку за споживачем газу за адресою квартира [ADDRESS] , що представляє собою заяву про укладання договору постачання природного газу побутовим споживачам. Позивач надала відповідачу перелік документів, який передбачений Правилами постачання природного газу, які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за № 2496. Також у вказаній заяві позивач просила переоформити на неї заборгованість, яка виникла з дати набуття нею права власності, тобто з 05 листопада 2019 року. Своїм листом від 16 липня 2020 року ТзОВ «Чернівцігаз збут» відмовило позивачу в укладанні договору постачання природного газу, оскільки споживачем природного газу в квартирі [ADDRESS] обліковується [PERSON] , який із повідомленням про звільнення приміщення та розірвання договору не звертався, а відтак зобов`язаний здійснити оплату заборгованості. Оскільки позивачем було придбано вказану квартиру у третьої особи [PERSON] , яка в свою чергу її придбала в [PERSON] , то їй було запропоновано сплатити заборгованість в сумі 2834 гривні 17 копійок в добровільному порядку та повідомлено, що в іншому випадку укладення із нею договору на постачання природного газу неможливе. Згідно абзацу 2 пункту 1 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем та пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу, які затверджені Постановою Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~від 30.09.2015\~за №\~2496 (надалі Правила) постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ зазначених Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642\~Цивільного кодексу\~України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору (п.4 гл. 3 р. VІ Кодексу газорозподільних систем). На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно п. 5 зазначеного розділу Правил якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення об`єкта побутового споживача, зміни його власника та щодо нових побутових споживачів, що будуть приєднані до газорозподільних систем Оператора ГРМ, є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору постачання природного газу з новим власником, побутовий споживач (новий власник) повинен самостійно звернутися до постачальника із спеціальними обов`язками з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу. Постачальник із спеціальними обов`язками не має права відмовити побутовим споживачам в укладенні договору постачання природного газу. У відповідності до вищевказаного позивач у свій заяві від 15 червня 2020 року самостійно звернулася до постачальника із спеціальними обов`язками з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних та укладання договору постачання природного газу. Нові власники об`єктів (нові споживачі) разом із заявою про укладання договору постачання природного газу пред`являють постачальнику із спеціальними обов`язками оригінали таких документів: документи, якими визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення); документ, що посвідчує особу споживача (для громадян України - паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для осіб, недавно прийнятих до громадянства України); для іноземців та осіб без громадянства - національний паспорт або документ, що його замінює), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті, - серія та номер паспорта); належним чином оформлена довіреність на представника побутового споживача, уповноваженого представляти його інтереси під час процедури укладання договору на постачання природного газу (за необхідності). Якщо подані до заяви про внесення змін до персоніфікованих даних споживача або про укладання договору на постачання природного газу з новим власником об`єкта (новим споживачем) дані потребують уточнення, постачальник із спеціальними обов`язками протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви надсилає споживачу письмовий запит щодо уточнення даних. За відсутності зауважень або після їх усунення постачальник із спеціальними обов`язками протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (або з дати усунення зауваження) повідомляє споживача про корегування персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу. Як вбачається зі змісту наведених правил, надання новим споживачем довідки про відсутність заборгованості не вимагається. Так, згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил у разі звільнення займаного приміщення (остаточного припинення користування природним газом) побутовий споживач зобов`язаний повідомити про це діючого постачальника не пізніше ніж за двадцять один день до дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно з ним розрахуватись за договором на постачання природного газу до вказаного споживачем дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно. Тобто, зобов`язання з розірвання договору про постачання природного газу з попереднім споживачем покладені на сторони такого договору і новий власник, який виявив бажання стати споживачем, не наділений ні повноваженнями вчиняти дії, направлені на розірвання договору про постачання газу, стороною якого він не був, ні нести будь-яких обов`язків у правовідносинах, які виникли між іншими суб`єктами. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11\~цього кодексу (ЦК України). Відповідно до ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Таким чином, для того, щоб виникло зобов`язання необхідні певні підстави, які або прямо зазначені у ч. 2 ст. 11 ЦК України, або підстави, які підпадають під ознаки дій, згаданих у ч. 1 ст. 11 ЦК України. Згідно ч. 1, 2 ст.\~6\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (далі Закон) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6). Згідно з ч. 1 ст.\~12 зазначеного Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. З наведеного вбачається, що виключно договір є єдиною підставою виникнення зобов`язання у сфері надання житлово-комунальних послуг. Тобто, саме з моменту укладання договору між сторонами виникають відповідні права та обов`язки. Єдиною підставою для погашення боргу за комунальні послуги попереднього власника може бути, якщо сторони договору купівлі-продажу самого житла, домовились про перехід обов`язку погашення боргів до покупця. Договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] зареєстрованим в реєстрі за № 8340 від 05 листопада 2019 року не було обумовлено перехід обов`язку погашення боргів до покупця. Відповідно до норм Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (ст. 7 ч. 2 п.1, ст. 8 ч. 2 п.2), як споживач так і виконавець комунальних послуг зобов`язані укладати між собою договори про надання комунальних послуг. Договір являє собою письмовий документ, в якому зазначається перелік послуг, які надаються, права та обов`язки сторін, ціна послуги, порядок її оплати та інше. Важливим моментом є те, що договір укладається між виконавцем послуги з однієї сторони, та конкретною особою-споживачем з іншою (у випадку, якщо це індивідуальний договір). Тобто, договір укладається безпосередньо не на конкретну нерухомість, а з конкретною особою, яка в ній проживає чи провадить певну діяльність, та відповідно є споживачем послуги. З цього випливає персоніфікованість такого договору, його дія розповсюджується лише на сторони, які його уклали (виняток становлять дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача та користуються комунальними послугами). Таким чином, новий власник житла, не відповідає за невиконання чи неналежне виконання умов договору попереднім власником, оскільки він не є стороною цього договору. З огляду на зазначене, ТзОВ «Чернівцігаз збут» вправі стягнути у встановленому законом порядку з попереднього власника квартири заборгованість, що утворилася до реєстрації права власності за позивачем. Згідно статті 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в укладанні договору постачання природного газу та проведенні реального розрахунку заборгованості з моменту набуття права власності 05 листопада 2019 року, у зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір. Вирішуючи вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних о слуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу представник [PERSON] подав свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю, довіреність, банківську квитанцію від 16 вересня 2020 року про сплату позивачем представнику 2000 гривень за правничу допомогу та акт прийому наданих послуг від 16 листопада 2020 року. Згідно вказаного акта послуги та їх вартість передбачені цивільно-правовим договором № 307 від 16 вересня 2020 року. В той же час, цивільно-правовий договір № 307 від 16 вересня 2020 року до матеріалів справи не додано. За вказаних обставин суд вважає, що надані представником позивача докази документально не підтверджують витрати на правову допомогу, оскільки за відсутності у справі цивільно-правового договору № 307 від 16 вересня 2020 року суд позбавлений можливості ознайомитись та оцінити домовленості між позивачем та його представником щодо наданих послуг та їх вартості, у зв`язку зі чим у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 509, 633, 634, 641, 642 ЦК України, ст.ст. 6-8, 12\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розділу VІ Кодексу газорозподільних систем, розділів І, ІІІ Правил постачання природного газу, які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за № 2496, суд

Outcome: approved