Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що 19.11.2015 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем Мерседес д.н.з. [NUMBER], власником якого являється позивач, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Зазначав, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Посилаючись на ту обставину, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач просив суд стягнути на його користь майнову шкоду з [PERSON] в розмірі 74 511,29 грн. та з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в розмірі 38 850,22 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність в якій просив також стягнути судові витрати за розміщення оголошення в пресі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті «Час Київщини». Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, надіслав до суду письмові пояснення в яких просив розгляд справи проводити у його відсутність, погодившись із сумою невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 929,25 грн. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постановою судді встановлено, що 19.11.2015 року о 18 год. 40 хв. [PERSON] в м. Біла Церква на перехресті вул. Павліченка і вул. [PERSON], керуючи автомобілем «Деу Ланос» н.з. ВА5789АН, перед поворотом ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц» н.з. АІ4872СР. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України. Згідно висновку № 209 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу, проведеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку автомобіля [NUMBER] від пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, складає 42 328,30 грн., а вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу становить 110 042,11 грн. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії квитанції ФОП Петрушкнко, вартість вказаного дослідження № 209 становить 900 грн. З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2014 року між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом видачі поліса АІ/4762941 щодо забезпечення транспортного засобу [PERSON] д.н.з. [NUMBER]. 10.12.2015 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування. Листом № 577-у від 17.03.2016 року Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» повідомлено [PERSON] про те, що прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 36 430,82 грн., яке буде проведено в найближчий час. Положеннями ст. 1166 ЦК України закріплено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положеннями ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (ст. 36.5 Закону). Разом з цим, 06.09.2016 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з проханням ухвалити рішення про стягнення з останнього 10 929,25 грн. частини невиплаченого страхового відшкодування, а також додана копія платіжного доручення № 8085 від 25.07.2016 року про сплату на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 25 501,57 грн. та копія платіжного доручення № 8499 від 01.08.2016 року про сплату 1 054,85 грн. пені. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів із страхової компанії на користь позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10 929,25 (36 430,82 25 501,57) грн. страхового відшкодування та пені за період з 10.03.2016 по 05.05.2016 року за прострочення здійснення виплати в розмірі 1 364,55 грн., тобто 2 419,40 грн. (36 430,82х(22х2)%/365х43 + 36 430,82х(19х2)%х14) за виключенням 1 054,85 грн. сплаченої суми пені. Положеннями ст. 1194 ЦК України закріплено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги про стягнення з [PERSON] 73 611,29 грн. (110 042,11 36 430,82) майнової шкоди та 900 грн. вартості проведеного автотоварознавчого дослідження знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню у повному обсягу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 122,94 грн. судового збору, а з [PERSON] 745,11 грн. судового збору та 410 грн. за публікацію оголошення в пресі. На підставі викладеного,

Outcome: partial