Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

В січні 2014 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що з вересня 2009 р.він проживав у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON], вони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON],[INFO] З травня 2012 р.сторони проживають окремо,дочка сторін проживає з відповідачкою та її батьками. 07.08.2012 р. розпорядженням голови районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради № 827р був встановлений порядок його побачень з дитиною наступним чином:кожну суботу та неділю у присутності відповідачки [PERSON] 12.12.2013 р. розпорядженням голови районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради № 765р був визначений спосіб його з дитиною наступним чином:першу,третю суботу місяця з 10.00 до 12.00 год.та четверту неділю місяця з 16.00 до 18.00 год.у присутності матері,за попередньою домовленістю по телефону,з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури . Відповідачка [PERSON],навіть після винесення вказаного розпрядження,не дозволяє позивачу спілкуватися з дочкою,хоча дитина цього бажає. Просить суд зобов*язати [PERSON]усунути перешкоди йому як батьку у спілкуванні з дитиною [PERSON] та її вихованні шляхом визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною наступними способами:періодичного побачення і зустрічі батька з дитиною без присутності матері дитини за наступним графіком-першу,третю суботу місяця з 10.00 до 12.00 год.та четверту неділю місяця з 16.00 до 18.00 год. за попередньою домовленістю по телефону,з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури,спільний відпочинок батька з дитиною у літній період впродовж щорічної відпустки батька,без присутності матері,стягнути з відповідачки судові витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та пояснив,що вони з відповідачкою мають спільну дитину,яка після припинення шлюбних відносин між батьками проживає з матір*ю та її сім*єю.Відповідачка через особисту неприязнь перешкоджає йому спілкуватись з дочкою та брати участь у її вихованні. Незважаючи на наявність розпорядження органу опіки та піклування,відповідачка його не виконує,не дає можливості зустрічатися з донькою згідно встановленого графіку. Він бажає проводити більше часу з дитиною не лише у вигляді прогулянок,без участі матері,спільно відпочивати з дитиною влітку. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримала доводи свого довірителя та пояснила,що між позивачем та його донькою є особиста прихильність,дитина бажає спілкуватись з батьком,який в цьому праві не обмежений,проте відповідачка цьому перешкоджає.Просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON]в судовому засіданні позов не визнала та пояснила,що встановлений органом опіки та піклування графік побачень позивача з їхньою дитиною нею не порушується,навпаки,позивач з часу прийняття вказаного вище розпорядження лише один раз в квітні 2013 р.відвідав дитину. Практично через рік, вже після початку судового розгляду даної справи, позивач відвідав дитину в березні 2014 р.,в чому не мав жодних перешкод. Вважає,що зустрічі позивача з дитиною шкодять здоров*ю дитини,оскільки після кожної зустрічі із батьком у дитини спостерігаються ознаки невралгії,дитина ,з огляду на вік,потребує постійної присутності матері,тому не може залишатись лише із батьком.З урахуванням відомостей про особу батька,вона категорично проти зустрічей позивача з дитиною без її присутності ,тим більше виїзду дитини на відпочинок. Враховуючи стан здоров*я позивача,його поведінку відносно її сім*ї,що негативно впливає на дитину,просила відмовити в позові та обмежити зустрічі позивача з дитиною ,встановивши графік їх спілкування один раз на місяць(перша субота місяця з 10.00 до 12.00 год.)в присутності матері,за попередньою домовленістю по телефону. Представник органа опіки та піклування в особі відділу по Шевченківському району служби(управління)у справах дітей Запорізької міської ради за довіреністю Герасимчук В.В.в судовому засіданні пояснила,що колегіальним органом комісією з питань захисту прав дітей при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було прийнято рішення щодо визначення способу участі батька [PERSON]у вихованні доньки [PERSON] та видано відповідне розпорядження № 765 р від 12.12.2013 р.голови районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району,яке є оптимальним для батьків та враховує вік дитини,стан її здоров*я,відомості про батьків та інше.Просила при ухваленні рішення ці обставини врахувати. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення сторін та їхніх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено,що сторони справи у шлюбі між собою не перебували,є батьками [PERSON],[INFO] В судовому засіданні сторони підтвердили,що з травня 2012 р.вони проживають окремо,дитина сторін мешкає разом з матір*ю. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини,ч.7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,дитина повинна зростати в умовах турботи,та згідно ст.9,18 Конвенції про права дитини, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками. Виходячи із змісту ч.6 ст.7 СК України та правил ст. 141 СК України права та обов'язки щодо дитини у її батьків є рівними. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно зі ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Розпорядженням № 827р від 07.08.2012 р.районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було визначено наступний спосіб участі [PERSON]у вихованні малолітньої доньки [PERSON] ,[INFO]:кожну суботу та неділю у присутності матері дитини. Як пояснив в судовому засіданні позивач,через графік роботи він не мав можливості спілкуватись з дитиною у визначений органом опіки спосіб,тому за його заявою графік зустрічей був змінений. Розпорядженням № 765р від 12.12.2013 р.районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було визначено наступний спосіб участі [PERSON]у вихованні малолітньої доньки [PERSON] ,[INFO]:першу,третю суботу місяця з 10.00 год.до 12.00 год.та четверту неділю місяця з 16.00 до 18.00 год. ,за попередньою домовленістю по телефону та у присутності матері малолітньої дитини,з правом відвідування розважальних закладів і закладів культури. Позивач обгрунтував заявлені вимоги з посиланням на те,що відповідачкою не виконується вказане розпорядження,у встановлені графіком дні він не має можливості зустрітися з дитиною. Відповідачка ці обставини не визнала та пояснила,що після припинення їхнього спільного проживання позивач з*явився до дитини в квітні 2013 р.,вдруге з*явився у березні 2014 р.вже після початку розгляду даної справи і мав можливість спілкуватися з дитиною. Зауважила,що в процесі спілкування позивач цікавості до дитини,її навичок та здібностей не виявляє,що знає та вміє дитина на теперішній час,не обізнаний,його присутність при зустрічах з дитиною зводиться до того,що він знаходиться осторонь,грається мобільним телефоном,за дитиною не слідкує,тому 23.03.2014 р.дитина мало не впала з гойдалки та бабуся була змушена забрати її додому. В судовому засіданні свідок [PERSON]показав,що він знайомий з позивачем,відповідачку знає в обличчя. [PERSON]має доньку,з якою у нього добрі відносини та є взаємне бажання спілкуватись.Свідок чув телефонну розмову [PERSON]з донькою,в якій дитина плакала,телефон ,зі слів [PERSON],у неї забрали. Разом із [PERSON]вони кілька разів в грудні 2013 р.приїздили до місця проживання дитини,якої вдома не було,останній раз у неділю 23.03.2014 р.приблизно о 16.00 год.позивач гуляв з донькою,однак її забрала бабуся. Свідок [PERSON]показала,що вона протягом року знайома із [PERSON],на його прохання вони разом із [PERSON]в суботу та неділю в грудні 2013 р.приїздили до місця проживання дитини,до [PERSON]ніхто не вийшов.Останній раз 23.03.2014 р.[PERSON]гуляв з дочкою на майданчику,дитину додому забрала бабуся.Також свідок чула сварку по телефону ,як пояснив позивач,мати дитини забороняла йому зустрічатися з донькою та дитині спілкуватися з ним телефоном. З наведеного суд встановив,що свідки [PERSON]та [PERSON],які знайомі лише з позивачем,про наявність перешкод для спілкування з донькою обізнані з його слів, конкретні дати та обставини,за яких позивач у визначений органом опіки час з вини відповідачки [PERSON]мав перешкоди для спілкування з дитиною,не вказали. Натомість вони підтвердили,що 23.03.2014 р.позивач,з*явившись до дитини,проводив з нею час та гуляв з дочкою на майданчику,що вказує на відсутність перешкод для батька спілкуватись з дитиною. Крім того,свідок [PERSON]в суді показала,що її дочка [PERSON]з онукою [PERSON] проживають з нею з травня 2012 р.За цей час позивач з*явився до дитини в квітні 2013 р.пізно ввечері в неадекватному стані,побив вікна у квартирі,через що була викликана міліція,а дитина налякана.01.03.2014р.та 23.03.2014 р.позивач приїздив до дитини та пішов з дитиною на прогулянку,в чому йому не перешкоджали,проте сидів на лавці,дитина гуляла сама та трохи не впала з гірки,тому її забрали додому. Позивач телефонує з погрозами,вимагає гроші за відмову від зустрічей з дитиною. Свідок [PERSON]в суді показав,що він є батьком [PERSON]та дідусем [PERSON],які останні два роки проживають з ним та [PERSON]Позивач [PERSON]за цей час до дитини з*являвся двічі:в квітні 2013 р.пізно ввечорі,побив вікно у квартирі,чим налякав дитину та змусив викликати міліцію,другий раз у березні 2014 р.,перешкод для зустрічі з донькою не мав. Свідок [PERSON]показала,що вона є двоюрідною сестрою [PERSON],практично кожні вихідні навідує сім*ю відповідачки,разом з якою вони гуляють з донькою сторін [PERSON],жодного разу у її присутності позивач [PERSON]у вихідні дні до дитини не з*являвся. Свідок [PERSON]показала,що вона є тіткою [PERSON],яка разом з донькою [PERSON] останні два роки проживає з батьками. У вихідні дні очікують батька дитини, [PERSON] зібрана для прогулянки,проте батько не з*являється ,тому дитиною весь час займається мати та баба з дідом. Свідок [PERSON]в суді показала,що протягом останніх двох років вона як перукар обслуговує на дому сім*ю [PERSON],буває за місцем її проживання кожні два тижні у вихідні дні.Від [PERSON]знає,що батько її доньки [PERSON] за графіком має відвідувати дитину,проте жодного разу за цей проміжок часу у її присутності не з*являвся.Дитина постійно знаходиться з мамою,її готують до зустрічі з батьком,а через його відсутність ці зустрічі не відбуваються. Свідок [PERSON]в суді показала,що вона знайома з [PERSON]та її донькою [PERSON],у вихідні дні вони спілкуються,батька дитини не бачила.Зі слів відповідачки знає,що позивач поводить себе неадекватно,вживає наркотики,намагався збити її автомобілем,по цьому факту розбиралася міліція. Свідок [PERSON]показав,що він є сусідом сім*ї [PERSON],де проживає також їхня донька [PERSON]та онука [PERSON],бачив батька дитини всього два рази :один раз у 2013 р.та один раз у 2014 р. Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку,що показами вказаних свідків підтверджуються пояснення відповідачки про те,що позивач протягом 2013 р.-2014 р.на свій розсуд розпорядився своїм правом спілкуватися з дитиною та ,маючи можливість згідно графіку зустрічатися з дитиною,цим правом не скористався,до дитини в 2013 р.з*явився один раз,а в 2014 р.почав її відвідувати в процесі розгляду даної справи. Оскільки [PERSON],[PERSON],[PERSON]не перебувають із сторонами справи у родинних відносинах, їх покази є логічними послідовними,взаємно узгоджуються, суд не встановив підстав сумніватися у правдивості свідків, вважати їх зацікавленими. Свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON],хоча і є родичами відповідачки,проте показали ті самі обставини,що і інші свідки,сам позивач правдивість їх свідчень не оспорював,тому підстави сумніватися у їх достовірності не встановлені. Таким чином,в судовому засіданні встановлено,що після прийняття розпорядження органу опіки та піклування 12.12.2013 р.щодо графіку зустрічей позивача з донькою,позивач зустрічався з один раз в 2013 р.та один раз в березні 2014 р.,в інші визначені графіком дні не спілкувався з дитиною не з тих причин,що відповідачка чинила в цьому перешкоди. Протягом розгляду справи позивач жодними доказами не підтвердив,що з часу встановлення графіку побачень з дитиною для нього були наявні об*єктивні перешкоди спілкуватись з донькою,створені відповідачкою. При зверненні до суду із даним позовом, Шпиько заявив вимоги встановити інший,ніж органом опіки,графік зустрічей з дитиною,а саме без присутності матері дитини та з правом спільного відпочинку з дитиною і літній період впродовж щорічної відпустки батька. З пояснень як позивача, так і відповідачки, їхньої поведінки в суді,пояснень представника органу опіки видно,що відносини між позивачем та відповідачкою є неприязні,проте рішення органу опіки та піклування про присутність матері дитини під час зустрічей її із батьком сприяло вирішенню спору між батьками щодо дитини,у березні 2014 р.батько,з*явившись до дитини, спілкувався з нею в присутності матері,яка цьому не перешкоджала . Крім того,з урахуванням віку дитини,окремого проживання від батька протягом тривалого часу,негативних змін у стані здоров*я,які мати дитини пов*язує саме із спілкуванням дитини з батьком,дитина потребує особливої уваги з боку дорослих,а позивач ,який проживає окремо від дитини,не обізнаний про зміни у її стані здоров*я,режимі дня,харчування тощо. При цьому суд також враховує відомості про особу позивача,який,хоча і позитивно характеризується за місцем роботи,однак протягом 2010-2013 р.притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР 47 разів,з них 6 разів за керування автомобілем у стані алкогольного та наркотичного сп*яніння,на теперішній час права керування транспортними засобами позбавлений,раніше притягувався до кримінальної відповідальності,систематично перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом:психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів та канабіноідів з шкідливими наслідками,також притягувався до адміністративної відповідальності за насильство у сім*ї відповідачки. За таких обставин ,суд вважає,що участь батька у вихованні дитини має відбуватися в присутності матері,так як спілкування дитини із батьком без присутності матері може шкодити її розвитку,здоров*ю або матиме інші негативні наслідки,іншого позивач, всупереч вимогам ст.57,60 ЦПК України , доказами не підтвердив та доказів відповідачки не спростував. Також суд не встановив підстав задовольняти позов про можливість відпочинку позивача з дитиною влітку протягом його відпустки, оскільки позивач та його представник взагалі не надали докази з цього питання, зокрема,своє бачення,яким чином буде організовано відпочинок дитини і можливості позивача в цьому, про стан здоров'я дитини, рекомендації спеціалістів з урахуванням віку дитини про час, місце оздоровлення. Дитина проживає окремо від батька вже більше двох років,за цей час вона з місця свого проживання без матері не виїзджала.З урахування її віку,вона психологічно не готова одразу залишатися без матері та тривалий час перебувати у нових,незвичних умовах. Крім того,для дитини такого віку та іншої статі необхідні гігієнічні процедури,певні особливості у харчуванні,до яких позивач, котрий проживає окремо від дитини, не готовий. Аналізуючи все викладене вище,суд не встановив обставин,які б з вини відповідачки перешкоджали позивачу спілкуватись з дитиною у встановлений графіком органу опіки час. Разом з тим,заперечення відповідачки про обмеження позивача у праві спілкуватись та виховувати дитину одним побаченням на місяць законної підстави не мають. Позивач не позбавлений батьківських прав відносно дитини сторін,при встановленні графіку його зустрічей з дитиною орган опіки перевірив необхідні умови та відомості,не встановивши жодних обставин для обмеження позивача у цьому праві, а обмеження батька у його праві на спілкування та виховання дитини без належного обґрунтування не відповідає інтересам самої ж дитини. Встановлений органом опіки та піклування порядок та спосіб спілкування батька з дитиною на теперішній час є достатнім і відповідає принципу розумності,справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, та приоритетному інтересу дитини, оскільки забезпечує як право позивача на виховання, так і інтереси самої малолітньої дитини на підтримку зв'язків з батьком та його родичами, відповідає положенням сімейного законодавства,прав відповідачки не порушує. Вирішуючи спір, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо спілкування дитини з батьком у присутності матері дитини, після встановлення органом опіки вказаного вище графіку позивач та відповідач за спливом терміну шести місяців мають право звернутись із заявою про його зміну за наявності для того підстав,а у разі незгоди із рішенням органу опіки та піклування-оскаржити його у судовому порядку. Таким чином, суд на час розгляду справи не встановив з боку відповідачки порушень прав позивача щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини,які б потребували судового захисту,тому у задоволенні позову відмовляє. Відповідно до ст.88 ЦПК України,при відмові в задоволенні позову судові витрати по оплаті судового збору на користь позивача не стягуються. На підставі ч.1 ст.3,9,18 Конвенції про права дитини,ч.7,8 ст.7,19,141, 153, 157,159 СК України,ст.3,10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: dismissed