Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, посилаючись на те, що сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунки між подружжям з березня 2016 року. Сторони втратили спільні інтереси та взаєморозуміння. Позивач зазначає, що на цей час шлюб існує формально, збереження сім'ї неможливо та на примирення вона не згодна. В підготовчому судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, справу просила призначити до судового розгляду. Відповідач як в підготовче судове засідання так і в засідання по розгляду справи по суті не зявився. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не надавав. 26 липня 2018 року позивач [PERSON] подала заяву про проведення розгляду справи у її відсутності та про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. У відповідності до статті 280\~ЦПК України розгляд справи проводиться в заочному порядку за наявними матеріалами справи. Судом встановлено, що громадяни України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 25 липня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Київського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 625 та видано Свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД № 108996. 15 вересня 2009 року у подружжя народилася дитина [PERSON]. Реєстрація народження дитини проведена Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 29 вересня 2009 року за актовим записом № 1787 та видано Свідоцтво про народження серії І-ЖД № 191078. Позивач зазначає, що за взаємною згодою сторін, дитина, після розірвання шлюбу, залишиться проживати з матірю. Судом не встановлена наявність спору з цього приводу. Позивач наполягає на розірвані шлюбу, посилаючись на небажання залишатися в зареєстрованих відносинах з чоловіком, шлюбні відносини з яким фактично припиненні та тривалий час не підтримуються. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При вирішенні справи за позовом [PERSON] суд наголошує на праві кожної із сторін на повагу до свого приватного життя, передбачене й частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. В силу\~статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до\~статті 24 Сімейного кодексу України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з\~частиною другою\~статті 112\~Сімейного\~кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved