Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що 15.09.2010 року між ним та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач зобов'язався в порядку та на умовах договору доставити товар, а саме: ліжко моделі 8А6 та двоспальний диван, а позивач в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору. Відповідно до укладеного договору позивач здійснив попередню оплату в розмірі 16500,00 грн. про що свідчить товарний чек № 17, а відповідач в свою чергу мав доставити товар, строк поставки якого визначено 20.11.2010 року, проте дата поставки могла збільшуватись до 10 днів від цієї дати, тобто за будь-яких підстав не пізніше 30.11.2013 року, однак відповідачем не виконувались вимоги договору. Позивач зазначав, що у 2011 році він звернувся до ФОП [PERSON] з вимогою виконати умови договору або повернути сплачені кошти. Оскільки вказаний в договорі товар не був виготовлений, відповідач погодився повернути сплачені кошти, про що був складений відповідний лист-гарантія, де кінцевою датою повернення оплаченої суми визначено 30.04.2011 року. Однак, як зазначає позивач, цих умов відповідачем не було виконано. Таким чином, оскільки відповідач відмовлявся повертати сплачені позивачем кошти або поставити товар, позивач просив суд розірвати укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу № 12 від 15.09.2010 року та стягнути з відповідача на користь позивача: 16500 грн. - попередня оплата за договором, 12045 грн. - неустойка (пеня), 907,50 грн. - інфляційні втрати, 1235,47 грн. - 3% річних, а всього - 30687,97 грн. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року позов [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача було задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу № 12 від 15.09.2010 року, укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON]; стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму понесених збитків в розмірі 18642,97 грн., з яких: 16500 - попередня оплата, 907,50 грн. - інфляційні нарахування, 1235,47 - 3% річних; стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24. 12. 2013 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26. 03. 2014 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24. 12. 2013 року в частині вирішення спору щодо стягнення неустойки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24. 12. 2013 року залишено без змін. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, в якій також зазначено, що представник позивача не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.09.2010 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач зобов'язався в порядку та на умовах договору доставити товар, а саме: ліжко моделі 8А6 та двоспальний диван, а позивач в свою чергу зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах договору. Згідно п. 1 Договору продавець прийняв на себе зобов'язання виріб (товар), а саме ліжко модель 8А6 та двоспальний диван, згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар на умовах договору. Відповідно до п. 2.1 договору покупець повинен оплатити продавцю вартість робіт на загальну суму 33000,00 грн. Відповідно до п. 2.2 договору покупець на момент підписання договору має здійснити оплату в розмірі 50% - 16500,00 грн., а решту за день до доставки товару. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином, а саме 15.09.2010 року здійснив попередню оплату в розмірі 16500,00 грн., про що отримав товарний чек № 17 від відповідача. Відповідно до п. 3.1 договору строк поставки товару визначено 20.11.2010 року. Дата поставки товару може збільшуватись до 10 днів від дати вказаної в терміні поставки. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року позов [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача було задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу № 12 від 15.09.2010 року, укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON]; стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму понесених збитків в розмірі 18642,97 грн., з яких: 16500 - попередня оплата, 907,50 грн. - інфляційні нарахування, 1235,47 - 3% річних; стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24. 12. 2013 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26. 03. 2014 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24. 12. 2013 року в частині вирішення спору щодо стягнення неустойки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24. 12. 2013 року залишено без змін. Позивач при зверненні до суду окрім задоволених заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12. 09. 2013 року позовних вимог, також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) в сумі 12045 грн. Позивач мотивував свою вимогу про стягнення неустойки тим, що згідно умов укладеного з відповідачем договору, за прострочку поставки товару відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочки, але не більше ніж за один рік. Зважаючи на те, що договором не визначена вартість робіт, позивач вважає, що йому повинна бути відшкодована неустойка (пеня) у розмірі 0,1 % вартості непоставленого товару за кожен день прострочки, що становить 12045 грн., на що слід зазначити наступне. Судом встановлено, що відповідачем не були виконані умови договору купівлі-продажу № 12 від 15. 09. 2010 року. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. За змістом ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] зобов'язався повернути позивачу суму передоплати за непоставлений товар, а також виплату неустойки (компенсації) в розмірі 0,1 % від суми замовлення за кожен день прострочення в строк не пізніше 30 квітня 2011 року (а. с. 10). Таким чином відповідач повинний відповідати за порушення взятих на себе зобов'язань. Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 1 ст. 624 ЦК України визначає, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За положеннями ч. 2 ст. 551 ЦК розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Також сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Згідно п.3.2 Договору за прострочку поставки товару відповідач повинен сплатити мені пеню у розмірі 0,1% вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочки, але не більше ніж за один рік, тобто в межа строку позовної давності, встановленої ч.2 ст. 258 ЦК України. Таким чином, оскільки договором не визначена вартість робіт вбачається, що відповідачем повинно бути сплачено позивачу неустойка (пеня) у розмірі 0,1% вартості непоставленого товару за кожен день прострочки. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, а відтак приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) в сумі 12045 грн. З урахуванням задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved