Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

До\~ Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач по справі є власником житлового будинку за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Набережна, буд. 161. У вказаному будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який у вказаному житлі фактично не проживає з вересня 2017 року, комунальні послуги не сплачує та особистих речей в ньому не зберігає. В обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст.ст. 71, 107 ЖК України, та вказує, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду. Відтак, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Набережна, буд. 161. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві. Позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням http://be.ko.court.gov.ua (а.с.18,26). Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Так, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами\~ відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не зявився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив. За заявою позивачки в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] за адресою позивачки фактично не проживає більше року. Його місцеперебування їй не відоме. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, вказав, що є родичем позивачки та часто буває в неї вдома. [PERSON] не бачив там понад шість місяців, точного часу не пригадує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно договору дарування ѕ частини жилого будинку від 13.12.2002 року № 3433, посвідченого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 16.12.2002 року за № 3936 (реєстрова книга № 14, стр. 328), а також свідоцтва про на спадщину за законом від 28.09.2001 року № 2-3420, посвідченого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації 08.10.2001 року за № 3936 (реєстрова книга № 14, стр. 328), власником житлового будинку за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Кірова, буд. 103, є [PERSON] (а.с.7,30,31,34,35). У відповідності до розпорядження виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 19.02.2016 року № 13 «Про перейменування вулиць та провулків міста Березань» та рішення виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 17.05.2016 року № 77 «Про розгляд звернень громадян та організацій з питань будівництва», частину вулиці Кірова перейменовано на вулицю Набережна, та проведено впорядкування нумерації будинків, зокрема, будинку за адресою: вул. Кірова, буд. 103 присвоєно адресу: вул. Набережна, буд. 161. При цьому, у відповідності до свідоцтва про одруження серії І-БК № 033448, виданого Коржівською сільською радою Баришівського району Київської області, актовий запис № 4, 01.09.1999 року позивачка уклала шлюб з [PERSON]. 04.08.2018 року вказаний шлюб було розірвано, про що суду надано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ОК № 117587, видане Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 18 (а.с.6). Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає, що підтверджується актами\~обстеження місця проживання, складеними депутатом Березанської міської ради [PERSON] 14.05.2018 року та 15.10.2018 року. Частина перша\~статті 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право\~\~в порядку, встановленому цим Кодексом,\~\~звернутися\~\~до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як гарантується статтею 41 Конституції України\~та визначено частиною 1\~статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України). Статтею 47 Конституції України\~ проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною 1\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Вказане узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство.\~\~\~ При цьому, як визначено ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У відповідності\~з ч.\~2\~ст.\~405\~ЦК України,\~що члени\~сім'ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. При цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. З урахуванням імперативних вимог ч. 1\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень\~ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON], набувши право користування спірним житловим приміщенням за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Набережна, буд. 161, як член сім'ї власника на підставі ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України, не маючи перешкод в користуванні ним, понад рік там не проживає, своїх речей там не зберігає, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування спірним жилим приміщенням, не вчиняє. З огляду на викладене суд вважає, що [PERSON] втратив інтерес до спірного житла, поважних причин відсутності відповідача у вказаному будинку в судовому засіданні не встановлено, відтак, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved