Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просив зняти арешт з його майна, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 26.07.2012 року. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В грудні 2018 року під час вчинення правочину йому стало відомо, що за його індивідуальним номером в державному реєстрі наявне обтяження за реєстраційний номером 12832744, який було накладено у 2012 році відповідачем з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 1303/4. Про вказане виконавче провадження позивачу нічого не було відомо, жодних документів із виконавчої служби за адресою місця проживання він не отримував, а також можливості ознайомитись із виконавчим провадженням він не мав, оскільки, виконавчий документ повернуто стягувачу, а виконавче провадження за строками зберігання знищене. Станом на день звернення з даним позовом виконавче провадження завершене, повторно стягувач виконавчий документ до виконання не пред»явив, а тому, в зв»язку з неможливістю скасування арешту майна в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Представник позивача в судове засідання не з»явився. До суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Голосіївському РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 44850806 з виконання виконавчого листа № 2-2855 від 30.05.2012 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення із [PERSON] на користь ВАИ УСК «Дженерал Гарант» 20924,98 грн. 27.04.2015 року головним державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження (в старій редакції) та державним виконавцем проведено виконавчі дії згідно діючого на той час закону. Так, з метою забезпечення виконання рішення суду постановою ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві від 26.07.2012 року було накладено арешт на майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Зазначене обтяження - арешт нерухомого майна, було зареєстроване 06.08.2012 року за № 12832744 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що повторно виконавчий лист не був пред»явлений до виконання, та на даний час відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є позивач, під час повернення виконавчого документу державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арешту, а тому відсутні підстави для арешту майна боржника та питання щодо зняття арешту підлягає вирішенню в судовому порядку. Слід зазначити, що стороною відповідача об»єктивна необхідність в існуванні арешту нерухомого майна позивача на час розгляду справи в суді не доведена, та не спростовані доводи позивача в цій частині. Враховуючи викладене, а також виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим, останній, підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, документально підтверджений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved