Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В червні 2014 року ТОВ «Ріон» та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки №РМ-SME 105/081/2008 від 11.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1757, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» недійсним. В обґрунтування позову зазначили, що 08.12.2004р. між ТОВ «РІОН» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частини нежилого приміщення за адресою м.Маріуполь, [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням обов'язків за договором, 30 грудня 2013р. рішенням суду договір купівлі-продажу був розірваний, визнано за ТОВ «Ріон» право власності на вказане нежиле приміщення. 11.03.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки. Відповідач знав, що [PERSON] не сплатила кошти за договором купівлі-продажу, однак уклав іпотечний договір. [PERSON] до повного погашення боргу за договором купівлі-продажу не мала права розпоряджатися нежилим приміщенням. ТОВ «РІОН» не надавало своєї згоди на укладення договору іпотеки. Договором іпотеки порушуються права та інтереси ТОВ «РІОН», вони не мають можливості володіти, користуватися та розпоряджатися нежилим приміщенням. Просили визнати нотаріально посвідчений договір іпотеки №РМ-SME 105/081/2008 від 11.03.2008р., укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», недійсним. Позивачі у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання свого представника не направив та участь не забезпечив з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.12.2004 року між ТОВ «РІОН» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким ТОВ «РІОН» продав, а [PERSON] купив 14/100 частини нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 507,3 м2. 11.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким [PERSON] передала ЗАТ «ОТП Банк» в іпотеку вказане нерухоме майно. 30.12.2013 року рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області, яке набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ «РІОН» задоволено. Розірвано договір купівлі-продажу нежилого приміщення, укладений 08.12.2004р. між ТОВ «РІОН» та [PERSON] Зобов'язано [PERSON] повернути ТОВ «РІОН» вказане нежиле приміщення. Визнано за ТОВ «РІОН» право власності на 14/100 часток нежилого приміщення за адресою [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці, а саме нежиле приміщення №66, з підвалу літ А/п неж. прим. №68, загальною площею - 507,3 м2. Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно статті 1 Протоколу №1 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованою Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вказані вище права належать позивачеві ТОВ «РІОН», як законному власнику нежитлового приміщення [ADDRESS] Внаслідок укладеного [PERSON] договору іпотеки, станом на сьогоднішній час порушуються невід'ємні та гарантовані Конституцією України права ТОВ «РІОН» володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Так відповідно до пункту 4.2 та розділу 10 договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», на об'єкт нерухомості, який належить ТОВ «РІОН», встановлено заборону відчуження, яка накладена нотаріусом одночасно із нотаріальним посвідченням договору іпотеки. Через наявне обтяження, ТОВ «РІОН» позбавлений можливості реалізувати такі складові частини права власності як право вільно володіння та розпорядження своїм майном. Право володіння є фактичне володіння річчю, що створює для власника можливість безпосереднього впливу на неї. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу наведених норм вбачається, що існуючий договір іпотеки обмежує право законного власника на безперешкодне володіння, користування та розпорядження своїм майном, що є порушенням його права власності, яке гарантується нормами Конвенції з прав людини та Конституцією України, як найвищим нормативним актом, норми якого є нормами прямої дії та звернення до суду на підставі цих норм гарантується. З урахуванням цього оскаржуваний договір іпотеки є таким, що порушує законні права власника та норми прямої дії Конституції України, а відтак підлягає визнанню судом недійсним. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Враховуючи наведені принципи цивільного процесуального законодавства та встановлені судом обставини справи, позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Між тим, зміна власника не тягне за собою виключення обтяження нерухомого майна на 14/100 часток нежилого приміщення за адресою [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці, а саме нежиле приміщення №66, з підвалу літ А/п неж. прим. №68, загальною площею - 507,3 м2., яке належить на ТОВ «РІОН» на праві власності. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. На підставі викладеного,

Outcome: approved