Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 10.04.2009 року [PERSON] визнаний недієздатним, 29.07.2009 року опікуном призначена тітка [PERSON] Спостерігається у лікаря-психіатра з 1996 року з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Галюцинаторно-параноїдний синдром». 13.06.2007 року скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України. З 29.08.2007 року по 02.06.2015 року перебував у Дніпропетровській, Херсонській,Запорізькій психіатричних лікарнях у звязку з тим, що до пацієнта були застосовані заходи медичного характеру. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації в психіатричну установу зі звичайним типом нагляду змінені на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Чергове погіршення психічного стану з червня 2016 року, порушився сон, став дратівливим, бродяжив, носив із собою ніж. 27.06.2016 року доставлений бригадою спеціалізованої медичної допомоги в прийомне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня». Оглянутий черговим лікарем, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу з агресивними тенденціями. Госпіталізований у примусовому порядку. 12.12.2016 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя продовжена госпіталізація в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. 31.05.2017 року [PERSON] у черговий раз оглянутий комісією лікарів-психіатрів. висновком якої теперішній стан можна кваліфікувати як важкий хронічний психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної, безперервний тип перебігу з вираженим змішаним типом дефекту (емоційно-вольовий, психопатоподібний). Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, є доцільним продовження примусової госпіталізації хворого, оскільки його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] його тітка [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на продовженні госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заяви. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 31.05.2017 року, [PERSON], [INFO],який проживає за адресою: [INFO] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу з вираженим змішаним типом дефекту (емоційно-вольовий, психопатоподібний), його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved