Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання знаходиться на стаціонарному лікуванні з 23.03.2017 року. Психічно хвора з 2002 року, коли стала відчувати страх, не спала, висловлювала ідеї переслідування, намагалась викинутись з вікна. З 04.07.2007 року по 24.07.2007 року вперше лікувалася в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з діагнозом: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, афективно-маячний синдром». У подальшому постійно приймала підтримуюче лікування, періодично відвідувала лікаря-психіатра. Теперішнє погіршення психічного стану на протязі 2 місяців: перестала приймати ліки, погано спить, дратівлива, конфліктна з рідними. 03.03.2017 була оглянута у приймальному відділенні КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР за ініціативою батька для вирішення питання про госпіталізацію. Згоду на госпіталізацію не дала, підстав для примусової госпіталізації на той момент не знайдено. У подальшому психічний стан хворої прогресивно погіршувався, посилились прояви агресивності до близьких, стала відмовлятися від їжі, застигати у одноманітних позах, намагалась роздягненою виходити на вулицю, кидалася на батька з матірю з кулаками. Доставлена у супроводі батька, госпіталізована за його заявою у примусовому порядку, як страждаюча на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих. У приймальному відділенні була мутичною, негативістичною, хворобливих переживань не розкривала, дивилась в одну точку, висловлювала уривчасті ідеї про те, що її не зрозуміли, підставили, кричала. У відділення доставлена у супроводі санітарів у психомоторному збудженні. Відмовлялась від огляду, виконання лікарських призначень, прийому їжі, зціплювала зуби, не їла вечерю та сніданок. 24.03.2017 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, епізодичний з наростаючим дефектом перебіг, кататоно-параноїдний синдром, відмова від їжі. За психічним станом становить небезпеку для себе та оточуючих, а також нездатна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] її батько [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечувала. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 24.03.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїчної шизофренії, епізодичне з наростаючим дефектом перебіг, кататоно-параноїдній синдром, відмова від їжі. За психічним станом становить небезпеку для себе і оточуючих, а також нездатна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливо лише в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved