Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за попереднім договором від 25.10.2018 року в розмірі 3 080 000,00 грн., з яких: повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі - 1 040 000,00 грн., компенсація за невиконання умов Попереднього договору від 25 жовтня 2018 року в розмірі -1 040 000,00 грн., заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2018 року - 1 000 000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Попередній договір (далі - Договір), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисе М.О. Предметом даного договору є зобов`язання сторін у майбутньому, в строк до 25 квітня 2019 року включно, укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:587:0079 площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, продаж буде вчинено за 1 041 000,00 грн. Окрім того сторони домовились що передані під час укладання Договору [PERSON] [PERSON] гроші у сумі 1 040 000,00 грн. є забезпечувальним платежем. Так, згідно умов п. 9 Договору, якщо Основний договір не буде укладений в обумовлений цим договором строк з вини Сторони, яка передала забезпечувальний платіж, даний платіж винуватій Стороні не повертається. Якщо Основний договір не буде укладений з вини Сторони, яка отримала забезпечувальний платіж, дана Сторона повинна повернути забезпечувальний платіж у сумі 1 040 000,00 грн. і додатково сплатити другій Стороні грошову суму в розмірі 1 040 000,00 грн. протягом 10 днів з дати вказаної у п. 1. Договору. 17 квітня 2019 року, на виконання умов Договору, позивач звернувся до відповідача з пропозицією узгодити час та місце для підписання Основного договору. На дану пропозицію 23 квітня 2019 року відповідач повідомив, що на даний момент не готовий до укладання Основного договору, оскільки ним не були підготовлені документи необхідні для укладання договору купівлі продажу земельної ділянки. 25 квітня 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою до 10 травня 2019 року укласти Основний договір або повернути забезпечувальний платіж за невиконання умов Договору та штраф відповідно до п. 9 Договору. 10 травня 2019 року відповідач повідомив позивача що на разі укласти Основний договір та повернути забезпечувальний платіж не є можливим. Позивач зазначає, що грошові кошти були передані відповідачу як забезпечувальний платіж, що був встановлений як ціна майна за Основним договором, що її позивач мав сплатити відповідачу при укладанні Основного договору, який на момент передачі грошових коштів ще не був укладений та до цього часу не уклався, відповідно підлягають поверненню позивачу. Окрім того підлягає стягненню грошові кошти в розмірі 1 040 000,00 грн. відповідно до умов п. 9 Договору. Крім того, 25 жовтня 2018 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, безоплатності, строком на 1 календарний рік з визначеною датою повернення 25 квітня 2019 року. Після закінчення строку дії договору позики відповідачем не було повернуто грошові кошти за договором позики, тому позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь 1 000 000,00 грн. за договором позики. У своїх письмових поясненнях від 20.01.2020 року, направлених до суду в електронному вигляді, представник відповідача адвокат Малярчук Т.В. зазначила, що позовні вимоги відповідач визнає частково, в частині стягнення коштів за попереднім договором від 25.10.2018 року забезпечувального платежу у розмірі 1040000,00 грн. та за договором позики від 25.10.2018 року у розмірі 1000000,00 грн. Разом з цим, відповідач категорично заперечує проти позовних вимог у частині стягнення з нього компенсації за невиконання умов попереднього договору у розмірі 1040000,00 грн., що дорівнює сумі самого забезпечувального платежу за цим договором, оскільки забезпечувальний платіж за даним договором є по суті авансом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направив до суду письмові пояснення, в яких частково визнав позов та зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вказаних вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 13.09.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.11.2019 року, закрито підготовче судове засідання по справі та призначено її до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов`язались у майбутньому 25.04.2019 року включно, укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:90:587:0079 площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Попередній договір від 25.10.2018 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисе М.О. та зареєстровано в реєстрі № 2649. Відповідно до п. 8 Попереднього договору, гроші у сумі 1 040 000,00 грн. під час укладення цього договору передані [PERSON] [PERSON] та є забезпечувальним платежем. Пунктом 9 попереднього договору визначено, що за невиконання умов цього договору сторони несуть відповідальність. Якщо основний договір не буде укладено в обумовлений цим договором строки з вини сторони, яка передала забезпечувальний платіж, даний платіж винуватій особі не повертається. Якщо основний договір не буде укладено з вини сторони, яка отримала забезпечувальний платіж, дана сторона повинна повернути забезпечувальний платіж у сумі 1 040 000 грн. і додатково сплатити другій стороні грошову суму в розмірі 1 040 000,00 грн. протягом 10 днів з дати, вказаної у п. 1 цього договору. Судом було встановлено, що у визначені Попереднім договором строки, Основний договір не був укладений та в подальшому відповідач відмовився від укладання Основного договору, посилаючись на неготовність документів. Крім того, 25 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 1 000 000,00 грн. Відповідно до умов Договору позики відповідачу надано грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, безоплатності, строком на 1 (один) календарний рік з визначеною датою повернення 25 квітня 2019 року (п. 3.1. Договору). Згідно п. 2.3. Договору, позика надається Позичальнику готівкою, в національній валюті України - гривні. Отримання 25.10.2019 року відповідачем позики в розмірі 1 000 000 грн. підтверджується розпискою Позичальника. Позика вважаються отриманою Позичальником з дати підписання зазначеної розписки (а.с.11). Відповідно до частини першої ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 546 ЦК України, сторони у п. 6 Попереднього Договору домовились, що забезпеченням виконання зобов`язань по цьому попередньому договору є забезпечувальний платіж, який не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком у розумінні Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч. 1 ст. 571 ЦК України). Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Хоча сторони у Попередньому договорі визначили, що забезпечувальний платіж у сумі 1 040 000,00 грн. не є завдатком, проте за своєю юридичною природою такий платіж є завдатком, оскільки був сплачений з метою забезпечення виконання зобов`язання, а саме укладання у майбутньому Основного договору. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 81 ЦПК України, які б підтверджували, що сплачена позивачем сума є авансом, а не завдатком. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було. Грошові кошти, в якості забезпечувального платежу, були сплачені з метою забезпечення виконання зобов`язання. Грошові кошти за договором позики у визначений договором строк не було повернуто позивачу. Враховуючи все вище викладене та з урахуванням часткового визнання позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 25.10.2018 року в сумі - 1 000 000 грн.; коштів забезпечувального платежу за попереднім договором від 25.10.2018 року в сумі - 1 040 000 грн.; компенсації за невиконання умов попереднього договору від 25.10.2018 року в сумі - 1040 000 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 9605 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved