Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

В червні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 48469 грн. 69 коп. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 13.12.2010 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 4 800 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, [PERSON] повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Однак, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим Банк нарахував останній заборгованість за кредитом в сумі 3958 грн. 21 коп., заборгованість по процентах в сумі 38 477 грн. 21 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3250 грн., а також, штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 2284 грн. 27 коп. (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, визнає лише тіло кредиту. В іншій частині позову просить відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника №б/н від 13.12.2010 року, яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також, Тарифами, складає договір про надання банківських послуг кредитування, відповідач отримав кредит в сумі 4800 грн. із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-31). Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, грошові кошти позичальнику у вигляді встановленого кредитного ліміту надав. Натомість, відповідачем умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом було порушено, внаслідок чого у останній утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 48 469 грн. 69 коп. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Отже, перевіривши представлений позивачем розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13.12.2010 року, суд встановив, що станом на 30.04.2017 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість на загальну суму 48 469 грн. 69 коп., з яких 3958 грн. 21 коп. заборгованість за кредитом, 38 477 грн. 21 коп. заборгованість по процентах, 3250 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина), 2284 грн. 27 коп. (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг (а.с.4-5). Згідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори, зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ). В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачеві, який проживає в смт.Північне (колишня назва Кірове) м.Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області, пеня, комісія та штрафи нараховані після 14.04.2014 року, що є правовою підставою для застосування вимог ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та визнання нарахування пені, комісії та штрафів у загальному порядку неправомірним. З огляду на викладене вище, суд вважає позовні вимоги доведеними частково, а саме, в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3958 (три тисячі девятсот пятдесят вісім) грн. 21 коп. заборгованості за кредитом, 38 477 (тридцять вісім тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 21 коп. заборгованості по процентах. В решті позову слід відмовити за безпідставністю. Згідно з ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1400 грн. 81 коп. судового збору.

Outcome: partial