Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

В січні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, вказавши, що після смерті її матері [PERSON], яка померла 29 червня 2013 року, вона успадкувала належне померлій право на земельну частку (пай), розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності асоціації кооперативів імені Петровського с. Божиківці Деражнянського району Хмельницької області та розташована на території [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, що належало померлій відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0388555, виданого 26 листопада 1999 року на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №398 від 24 грудня 1996 року та зареєстрованого 27 листопада 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 856. Після оформлення спадщини вказане право на земельну частку (пай) було перереєстроване за позивачкою, про що [PERSON] райдержадміністрацією 12 травня 2016 року було вчинено відповідний запис у вказаному сертифікаті. Маючи намір отримати в натурі земельну ділянку, у грудні 2016 року позивачка звернулася до [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області із заявою про отримання необхідних документів та викопіювання із плану користування землею, на що їй було надано відповідь про те, що згідно технічної документації із землеустрою, виготовленої в червні 1999 року Хмельницьким філіалом інституту землеустрою, належна позивачці земельна ділянка знаходиться під залуженням 16,38 га за межами населеного пункту, а тому їй було запропоновано іншу вільну земельну ділянку із земель запасу. На таку пропозицію позивачка не погодилася, оскільки запропонована земельна ділянка, на її думку, є непридатною для сільськогосподарського використання. Через наведені обставини позивачка зверталася до Генеральної прокуратури України, прокуратури Деражнянського району, відділу у [PERSON] районі та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] районної державної адміністрації, проте її вимоги про виділення земельної ділянки задоволені не були, а тому вона звернулася за захистом свого порушеного права до суду. Ухвалою судді від 08 лютого 2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 03 травня 2018 року від відповідача [PERSON] райдержадміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав, посилаючись на те, що відповідно до п.2 Указу Президента\~України №720/95\~від 08\~серпня 1995\~року «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 16\~квітня 2004\~року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК,\~у тому\~числі й\~у випадку,\~коли з\~різних причин\~ця особа\~не отримала\~сертифікат на\~земельну частку\~(пай).\~Згідно із\~Додатком №1\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~виданого асоціації\~кооперативів імені\~Петровського с.\~Божиківці 09\~листопада 1995\~року,\~[PERSON]\~не була\~включена до\~списку громадян-членів\~вказаного КСП,\~а тому\~позовні вимоги\~є необґрунтованими\~і відповідач просить відмовити в їх задоволенні. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, надало до суду письмові пояснення щодо позову, вказавши, що Головне управління не наділене повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки така земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і рішення щодо неї приймає відповідна сільська рада, а тому при вирішенні даного спору Головне управління покладається на розсуд суду і просить провести розгляд справи за відсутності представника Головного управління. В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не зявилася, проте будучи присутньою у попередніх судових засіданнях, вона позову не визнала із тих же підстав, що наведені у відзиві на позов. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в судове засідання не зявилася, заявивши клопотання про розгляд справи у її відсутності. Щодо задоволення позовних вимог вона заперечила, посилаючись на те, що померла [PERSON] не була членом колгоспу, а тому позовні вимоги є безпідставними. Заслухавши пояснення\~позивача та\~її представника,\~дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом обєктивно встановлено, що 29 червня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно. Позивачка є спадкоємицею до майна померлої [PERSON] за законом і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] 26 квітня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №261, успадкувала належне [PERSON] право на земельну частку (пай), розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка знаходиться на території с. Божиківці Деражнянського району Хмельницької області, що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0388555, виданого на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №398 від 24 грудня 1996 року та зареєстрованого 27 листопада 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №856. Після оформлення спадщини вказане право на земельну частку (пай) було перереєстроване за позивачкою, про що [PERSON] райдержадміністрацією 12 травня 2016 року було вчинено відповідний запис у вказаному сертифікаті на право на земельну частку (пай). Матеріалами справи підтверджується, що в грудні 2016 року позивачка, маючи намір отримати в натурі земельну ділянку, звернулася до [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області із заявою про отримання необхідних документів та викопіювання із плану користування землею. 30 грудня 2016 року сільською радою позивачці було надано письмове повідомлення за №400 про неможливість виділення позивачці земельної ділянки згідно викопіюваного нею плану, оскільки згідно технічної документації із землеустрою, виготовленої в червні 1999 року Хмельницьким філіалом інституту землеустрою, така земельна ділянка знаходиться під залуженням 16,38 га за межами населеного пункту. При цьому, позивачці було запропоновано іншу вільну земельну ділянку із земель запасу. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що запропонована їй сільською радою земельна ділянка є непридатною для сільськогосподарського використання і у звязку із зазначеними вище обставинами порушено її право на виділення частки (паю) в натурі. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивачки, судом враховується наступне. Відповідно до ч.2\~ст. 95 Земельного кодексу України\~ порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частиною 4 ст. 122 цього Кодексу передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб. Відповідно до Указу Президента\~України «Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку. В пункті 3 Указу Президента\~України №\~1529\~від 03\~грудня 1999\~року «Про\~невідкладні заходи\~щодо прискорення\~реформування аграрного\~сектора економіки» також зазначено, що сертифікат на право земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю. Відповідно до п.3 постанови Кабінету\~Міністрів України\~№122\~від 04\~лютого 2004\~року «Про\~організацію робіт\~та методику\~розподілу земельних\~ділянок між\~власниками земельних\~часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту землеустрою факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору);надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X\~«Перехідні положення»\~Земельного Кодексу\~України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Частиною другою статті 14\~Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Так, статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Тобто, вищенаведені норми законодавства дають суду підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, належать до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій. В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~7\~ від 16квітня\~2004\~року «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України №720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Згідно із ч. 1 ст.\~116\~Земельного Кодексу\~України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до пункту «б» частини 3 ст.\~116\~Земельного Кодексу\~України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Частиною 11ст.\~118\~Земельного Кодексу\~України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. З аналізу змісту наведених норм закону суд приходить до висновку, що оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом, оскільки наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю. Виходячи з викладеного, суд вражає обґрунтованими та доведеними доводи позивача в тому, що вона є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ №0388555, виданого 22 листопада 1999 року [PERSON] районною державною адміністрацією на імя [PERSON] та перереєстрованого 12 травня 2016 року на імя позивачки [PERSON], у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] 26 квітня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №261. Разом із цим, виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, а також фактично встановлених судом обставин справи, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача та заперечення щодо позову третіх осіб. При цьому, судом приймається до уваги архівна довідка №29 від 25 січня 2018 року, видана [PERSON] районним трудовим архівом на підставі Фонду №37 Справи «Книга обліку праці і розрахунків з членами колгоспу» імені Петровського с. Божиківці (Шнелехово) Деражнянського району Хмельницької області за 1954-1960, 1962-1969, 1979-1979 роки, якою підтверджується, що [PERSON] у період з 1954 року по 1979 рік працювала у вказаному колгоспі. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно повідомлення Відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від №29-22-0.23-682/107-17 від 18 грудня 2017 року та доданої до повідомлення розробки по Ф-6-зем по [PERSON] сільській раді Деражнянського району Хмельницької області, станом на 01 січня 2016 року на території вказаної сільської ради є вільні землі запасу сільськогосподарського призначення, загальною площею 192,9242 га. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачці мені може бути виділена в натурі (на місцевості) у власність із земель сільськогосподарського призначення земельна ділянка, а тому наявні підстави для зобовязання [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області виділити позивачці із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, в натурі (на місцевості) земельну ділянку, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0388855, виданого 22 листопада 1999 року [PERSON] районною державною адміністрацією спадкодавцю [PERSON] та перереєстрованого на імя [PERSON] 12 травня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Хмельницької області за реєстровим №261. На підставі викладеного та

Outcome: approved