Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], в якому просив визнати недійсним іпотечний договір, яким [PERSON] передав в іпотеку нежитлове приміщення площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27, та скасувати записи про державну реєстрацію іпотеки та обтяження. Позов обґрунтований такими обставинами. Нежиле приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв. м., знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27, та є обєктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області». Разом із цим, на певний проміжок часу, на підставі вже скасованих рішень суду, вказане майно вибуло із володіння територіальної громади м. Одеси. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року витребувано у [PERSON] вказане нежиле приміщення та передано у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Позивачу стало відомо, що вказаний обєкт комунальної власності є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, укладеного 27.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], яким забезпечувалося виконання зобовязання [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту. Згодом, право вимоги щодо спірного обєкту нерухомості було передано відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк». Позивач вважає, що [PERSON] нерухоме майно за іпотечним договором не належало на праві власності, що було встановлено в подальшому рішеннями судів, у [PERSON] не було належного обсягу правоздатності розпоряджатися спірним нежитловим приміщенням, яке було, на думку позивача, незаконно обтяжене особами, що не мають жодних прав відносно даного майна. Таким чином, право територіальної громади м. Одеси підлягають захисту, в обраний позивачем спосіб. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні заперечувала проти позову, подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що на момент вчинення оспорюваного договору іпотеки власником майна був [PERSON], який мав у розпорядженні всі належним чином оформлені правовстановлюючі документи на майно, право власності його було зареєстровано у визначеному законом порядку. Крім того, всі документи на майно було перевірено нотаріусом, який посвідчував договір, а тому підстави недійсності іпотечного договору саме в момент вчинення правочину, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України, та ч. 1 ст. 215 ЦК України відсутні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні заперечувала проти позову, подала письмові заперечення, в яких зазначила, що на момент вчинення правочину предмет іпотеки був власністю [PERSON] на підставі договору дарування від 03 березня 2007 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.03.2007 року, тоді, коли заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна ухвалено 23 вересня 2013 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» № 266-ХХІ від 25.11.1991 року нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27 є обєктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2006 року, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.03.2008 року з подальшим залишенням позовних вимог без розгляду, право власності на нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27 було визнано за [PERSON]. 14.12.2006 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27. 13 березня 2007 року [PERSON], на підставі договору дарування, подарувала [PERSON] нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27. Право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно було зареєстровано, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» № 13867135 від 14 березня 2007 року. 27 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 315, відповідно до умов якого, [PERSON] передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27 в забезпечення в повному обсязі виконання грошових зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 26 липня 2006 року. 27 квітня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON],накладено заборону відчуження нежилого приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27, що зареєстровано в реєстрі за № 54. 08 грудня 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення, зокрема й за зазначеними договорами. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було задоволено, договір купівлі-продажу від 14.12.2006 року, укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] визнано недійсним; витребувано від [PERSON] нежитлове приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27 та передано у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; виселено [PERSON] з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] в інтересах [PERSON] вказане заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано, відмовлено Департаменту комунальної власності в позові про визнання договору купівлі-продажу спірного майна недійсним. В іншій частині заочне рішення залишено без змін. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року, постановленою за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в скасуванні заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року. Зважаючи на той факт, що відносини між сторонами виникли в звязку із укладенням іпотечного договору, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин належить застосувати положення ЦК України про недійсність правочинів, Параграф 6 [PERSON] 49 ЦК України, та Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Задовольняючи позов про визнання іпотечного договору недійсними, суд виходив із наступного. За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник майна. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року, рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року, та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року встановлено, що згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» № 266-ХХІ від 25.11.1991 року спірне нежитлове приміщення підвалу, що розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Згідно рішення Одеської міської ради «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси», єдиним органом, що здійснює управління комунальною власністю Одеської міської ради, є Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року встановлено, що ні Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, ні Департамент комунальної власності Одеської міської ради, не надавало жодної згоди на вибуття нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27, з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що стало підставою для витребування спірного нерухомого майна від [PERSON], як його добросовісного набувача. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, [PERSON] під час укладення іпотечного договору, яким було передано в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 236,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 27, не мав необхідний обсяг правомочностей власника спірного майна, а саме майно витребувано у [PERSON] за рішенням суду власником майна Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, що є підставою для визнання іпотечного договору від 2 квітня 2007 року недійсними. Не можуть бути взяті до уваги доводи представників відповідачів про те, що право власності позивача на спірне нежиле приміщення не було зареєстровано у встановленому законом порядку, так як позивач набув право власності на спірне майно ще в 1991 році відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» № 266-ХХІ від 25.11.1991 року, та право власності позивача на спірне майно скасовано не було. Вказані обставини встановлені зазначеними рішеннями Малиновського районного суду м. Одеси та апеляційного суду Одеської області, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення для суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є законними, обґрунтованими, а його порушені права належить захистити шляхом визнання іпотечного договору недійсним та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень спірного нежилого приміщення. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності із вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved