Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивачів [PERSON] та [PERSON], - [PERSON] (договори про надання правової допомоги від 29 грудня 2015 року (а.с.158, 159), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2784, видане 14 січня 2014 року (а.с.22), із вищевказаним позовом, котрий на протязі усього часу розгляду справи було неодноразово уточнено, останній раз 29 вересня 2016 року, та вмотивовано тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 1996 року та додаткового свідоцтва від 06 лютого 2003 року, виданих державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна свого батька, - [PERSON], померлого [INFO] Спадкове майно складається з майнового права на винахід з усіма акторськими винагородами за використання винаходу, - «спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях», що належать померлому на підставі патенту [NUMBER], виданого 15 червня 1994 року Держпатентом України. Вказував на те, що 22 червня 1992 року між Криворізьким металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником прав та обов'язків котрого на сьогоднішній день є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та уповноваженою особою авторів винаходу, - «спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях», було укладено договір №2032, щодо використання винаходу та виплати винагороди автору. Згідно п.2.3 Договору №2032 від 22 червня 1992 року, розмір винагороди, що виплачується автору, за використання винаходу, корисний ефект від якого не виражається в прибутку або доході, складає 2% від частки собівартості продукції (робіт та послуг), що приходяться на даний винахід. Згідно довідки від 10 січня 2000 року за вих.№906-27-22, в 1996 році економічного ефекту від використання винаходу немає. При цьому винагорода авторам, у встановленому п.2.3 Договору №2032 не виплачувалась. Згідно довідки від 28 грудня 1999 року №906-1725-22, в 1998 році економічного ефекту від використання винаходу не має. Винагорода авторам не виплачувалась. З метою отримання інформації про собівартість продукції (робіт, послуг), що були виготовлені з використанням винаходу, - «спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях», за 1996 рік, 1997 рік та 1998 рік, на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було направлено адвокатський запит від 31 липня 2014 року №04-7. Листом від 11 серпня 2014 року за вих.№141-54, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повідомило, що інформація про прибуток підприємства та про собівартість продукції згідно переліку відомостей, які складають конфіденційну інформацію на підприємстві, затвердженому наказом, віднесена до конфіденційної. Згідно угоди між авторами винаходу було визначено розподіл винагороди за використання винаходу. Померлому [PERSON] встановлено винагороду в розмірі 14% від загальної суми винагороди за умовами договору №2032 від 22 червня 1992 року. Таким чином, на сьогоднішній день є встановленими обставини, що за 1996 рік та 1998 рік відповідач винагороду за використання винаходу авторам не виплачував та відомості для здійснення розрахунку суми боргу не надає. Зазначав, що діючи в своїх інтересах та інтересах своєї сестри, позивача [PERSON], 26 листопада 1998 року, позивач [PERSON] звернулась до відповідача з проханням надати пояснення щодо виплати винагороди за 1996 рік та надати розрахунки такої винагороди. Листом від 04 грудня 1998 року за №182-Ж-335, відповідач надав лише загальну інформацію, при цьому розрахунків винагороди за 1996 рік не надав. В листі від 31 березня 2000 року за №182-Ж-42, відповідачем зазначається, що у 1996, 1998 роках використання винаходу не дало позитивного наслідку, про що свідчать довідки, подані цехом блюмінг-2. Таким чином, немає підстав для виплати авторської винагороди. В листі відділу промислової політики та енергетики виконкому Криворізької міської ради від 24 січня 2001 року №20, повідомляється, що у 1996 і 1998 роках, не дивлячись на те, що винахід використовувався, розрахунок не дав позитивного наслідку у зв'язку з тим, що в цеху блюмінг-2 спостерігався спад виробництва у 1996 році на 5,8%, у 1998 році на 7,6%, відповідно зросли питомі витрати умовного палива. Зазначені обставини є основною причиною того, що даний винахід не дав позитивного доходу для нарахування авторської винагороди. Тобто, починаючи з 1998 року, позивачі по справі намагалися з'ясувати причини невиплати авторської винагороди за 1996 рік та 1998 рік. Відповідач, в свою чергу, приховував реальні розрахунки та надавалась інформація, що вводила в оману позивачів. Посилався на ті обставини, що невиконання відповідачем протягом 20 років умов Договору №2032 від 22 червня 1992 року, фактичне приховування інформації та в подальшому знищення документів, що необхідні для здійснення розрахунку суми заборгованості, завдали моральної шкоди позивачам [PERSON] та [PERSON], котру останні оцінюють в 60900,00 гривень на кожну. На підставі вищевикладеного представник позивачів [PERSON] та [PERSON], - [PERSON] просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути з підприємства відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, по 60900,00 гривень на кожну. Також просив суд покласти на відповідача понесені судові витрати. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON], та її представник, - [PERSON], кожен окремо надали пояснення в обґрунтування уточнених позовних вимог, підтримали їх у повному обсязі з підстав та мотивів викладених в уточненій позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] до зали суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку ст.38 ЦПК України, скористалася правом представництва своїх інтересів в залі суду зі сторони представника. Присутня у судовому засіданні представник відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», - [PERSON] (довіреність №14-406юр. від 12 жовтня 2016 року, термін дії, до 10 жовтня 2017 року (а.с.192), також надала пояснення по суті справи, проти уточнених позовних вимог заперечувала у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, 01 листопада 2016 року представником відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», - [PERSON] до канцелярії суду надано письмові заперечення (а.с.174-176), в котрих остання посилалася на ті обставини, що свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 22 червня 1996 року та додаткового свідоцтва від 06 лютого 2003 року, виданих державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори, позивачі є спадкоємцями майна їх батька, - [PERSON], померлого [INFO] Спадкове майно складається з майнового права на винахід з усіма авторськими винагородами за використанням винаходу, - «спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях», що належать померлому на підставі патенту [NUMBER], виданого 15 червня 1994 року Держпатентом України. Позивачі у позові зазначають, що відповідач з 1996 року не виплачує їм авторську винагороду, яка належить їм на підставі спадщини, що не відповідає дійсності та спростовується наступним. У своїй позовній заяві за вих.№28-12/14 від 23 грудня 2014 року, позивачі зазначають, що згідно довідок №906-27-22 від 10 січня 2000 року та від 28 грудня 1999 року №906-1725-22, в 1996 та в 1998 роках економічного ефекту від використання винаходу немає. При цьому винагорода авторам, у встановленому п.2.3 Договору №2032 від 22 червня 1992 року не виплачувалась. Тобто відповідачу на період звернення до суду було відомо, що винагорода авторам за 1996 та 1998 роки не виплачувалась. Крім того, 23 жовтня 2006 року відповідачем позивачам листом запропоновано виплату разової авторської винагороди на період дії патенту, що залишився у сумі 11219,00 гривень. Позивачі на зазначені в листі умови погодились, про що ними власноруч на зазначеному листі зроблено відповідний запис та поставлено підписи. 06 грудня 2006 року між позивачами та відповідачем було укладено договір №5063, відповідно до умов якого після підписання даного договору та сплати автору (позивачу) 11219,00 гривень (за період дії патенту, що залишився з 2005 по 2013 роки) розділ 3 «Платежі» договору від 22 червня 1992 року №2032 про відступлення авторами прав на отримання патенту підприємством втрачає чинність. Крім того, розмір нарахування винагороди [PERSON] по патенту України [NUMBER] «Спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях» за період 1994-1995, 1997, 1999-2004 та 2005-2013 роки підтверджується довідкою, відповідно до якої за вказаний період [PERSON] нараховано 38904,27 гривні. Відповідно до п.5 Договору після підписання даного Договору припиняються права та обов'язки сторін по вищезазначеному договору. Відповідачем обов'язки по Договору виконано, грошову суму сплачено. Слід зазначити, що відповідно до листа за вих.№272-2098 від 07 грудня 2012 року прокатного департаменту цеху блюмінгу №2 відповідача зазначений патент з 2005 року на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не використовується. Таким чином, відповідач сплатив авторську винагороду навіть за період в якому патент [NUMBER] не використовувався відповідачем, а саме з 2005 по 2013 роки. Вказувала на те, що свої зобов'язання щодо сплати авторської винагороди позивачам відповідач виконав у повному обсязі, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року, по справі №2-558/11, за позовом [PERSON] та [PERSON] про визнання недостатньої суми виплати винагороди за використання патенту та визнання відсутності підпису [PERSON] у фінансових документах, яким у задоволенні відмовлено у повному обсязі. Так, 12 лютого 2014 року, Апеляційний суд Дніпропетровської області розглянув апеляційну скаргу позивачів на зазначене рішення та відхилив її змінив рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року, в частині мотивів і підстав відмови у позові [PERSON], [PERSON] до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання недостатньою суми винагороди за використання патенту, визнання відсутності підпису [PERSON] в угоді між авторами винаходу від 17 грудня 1990 року та про зобов'язання відповідача провести повний розрахунок за використання патенту [NUMBER] від 15 червня 1994 року Таким чином, відповідач звільняється від доказування щодо проведення розрахунків відповідачем з виплати авторської винагороди за використання патенту [NUMBER] від 15 червня 1994 року позивачам, так як зазначені обставини встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року по справі №2-558/11 та підтвердженні рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року по цій же справі. Зазначала, що у даному випадку не існує жодних підстав вважати, що позивачі, у яких внаслідок отриманих виплат за використання патенту [NUMBER] погіршилися здібності, або вони позбавлені можливості їх реалізації. Це у жодному разі не доводить наявність глибоких душевних страждань у зв'язку з нібито протиправною поведінкою відповідача щодо них самих, членів її сімей чи близьких родичів. Жодних доказів про звернення до лікувальних установ відповідного профілю для відновлення розумових здібностей позивачів, їх фізичного чи психічного здоров'я в матеріалах справи немає. Посилання на існування подібних обставин з боку позивачів можна тлумачити, як що завгодно, але не як доказ наявності душевних страждань. Більш того, відповідач не повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з виникненням у позивачів моральних страждань. Однак, позивачами не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги. За таких обставин, вважає, що сума моральної шкоди є необґрунтованою, факт спричинення моральних страждань не доведеним, з огляду на що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. 20 січня 1995 року помер батько позивачів [PERSON] (а.с.48) та [PERSON] (а.с.49-50), - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №81, та що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06 лютого 2003 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.51). Згідно наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 1996 року (а.с.52) та додаткового свідоцтва від 06 лютого 2003 року (а.с.53), виданих державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна свого батька, - [PERSON], померлого [INFO] Спадкове майно складається з майнового права на винахід з усіма акторськими винагородами за використання винаходу, - «спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях», що належать померлому на підставі патенту [NUMBER], виданого 15 червня 1994 року Держпатентом України (а.с.54-55), виданого на підставі клопотання про видачу патенту України за заявою на видачу авторського свідоцтва (патенту) колишнього СРСР від 17 грудня 1990 року (а.с.58). 22 червня 1992 року між Криворізьким металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником прав та обов'язків котрого на сьогоднішній день є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та уповноваженою особою авторів винаходу, - «спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях», було укладено договір №2032, щодо використання винаходу та виплати винагороди автору, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного договору (а.с.56-57). Згідно п.2.3 Договору №2032 від 22 червня 1992 року, розмір винагороди, що виплачується автору, за використання винаходу, корисний ефект від якого не виражається в прибутку або доході, складає 2% від частки собівартості продукції (робіт та послуг), що приходяться на даний винахід (а.с.56 зворот). Позивач [PERSON] 26 листопада 1998 року, звернулась до відповідача з проханням надати пояснення щодо виплати винагороди за 1996 рік та надати розрахунки такої винагороди (а.с.167). Листом від 04 грудня 1998 року за №182-Ж-335, відповідач надав загальну запитувану інформацію, розрахунків винагороди за 1996 рік не надав (а.с.168). Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки від 28 грудня 1999 року №906-1725-22, в 1998 році економічного ефекту від використання винаходу не має (а.с.61). Винагорода авторам, у встановленому п.2.3 Договору №2032 не виплачувалась. Правом звернення до суду за захистом своїх прав позивачі не скористалися. Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки від 10 січня 2000 року за вих.№906-27-22, в 1996 році економічного ефекту від використання винаходу немає (а.с.62). Винагорода авторам, у встановленому п.2.3 Договору №2032 також не виплачувалась. Правом звернення до суду за захистом своїх прав позивачі знов таки не скористалися. В листі від 31 березня 2000 року за №182-Ж-42, відповідачем зазначається, що у 1996, 1998 роках використання винаходу не дало позитивного наслідку, про що свідчать довідки, подані цехом блюмінг-2. Таким чином, немає підстав для виплати авторської винагороди (а.с.169). В листі відділу промислової політики та енергетики виконкому Криворізької міської ради від 24 січня 2001 року №20, повідомляється, що у 1996 і 1998 роках, не дивлячись на те, що винахід використовувався, розрахунок не дав позитивного наслідку у зв'язку з тим, що в цеху блюмінг-2 спостерігався спад виробництва у 1996 році на 5,8%, у 1998 році на 7,6%, відповідно зросли питомі витрати умовного палива (а.с.170). 23 жовтня 2006 року відповідачем позивачам листом запропоновано виплату разової авторської винагороди на період дії патенту, що залишився у сумі 11219,00 гривень (а.с.178). Позивачі [PERSON] та [PERSON] на зазначені в листі умови погодились, про що ними власноруч на зазначеному листі зроблено відповідний запис та поставлено підписи. 06 грудня 2006 року між позивачами та відповідачем було укладено договір №5063, відповідно до умов якого після підписання даного договору та сплати автору (Позивачу) 11219,00 гривень (за період дії патенту, що залишився з 2005 по 2013 роки) розділ 3 «Платежі» договору від 22 червня 1992 року №2032 про відступлення авторами прав на отримання патенту підприємством втрачає чинність (а.с.179). Розмір нарахування винагороди [PERSON] по патенту України [NUMBER] «Спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях» за період 1994-1995, 1997, 1999-2004 та 2005-2013 роки підтверджується довідкою, відповідно до якої за вказаний період [PERSON] нараховано 38904,27 гривні (а.с.187). Відповідно до п.5 Договору №5063 від 06 грудня 2006 року, після підписання даного Договору припиняються права та обов'язки сторін по договору №2032 від 22 червня 1992 року. З пояснень учасників процесу судом встановлено, що відповідачем обов'язки по Договору виконано, грошову суму сплачено. Відповідно до листа за вих.№272-2098 від 07 грудня 2012 року прокатного департаменту цеху блюмінгу №2 відповідача, зазначений патент з 2005 року на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не використовується (а.с.188). Таким чином, судом встановлено на підставі вищевикладених доказів наявних в матеріалах справи, що відповідач сплатив авторську винагороду навіть за період в якому патент [NUMBER] не використовувався відповідачем, а саме з 2005 по 2013 роки. Факт сплати авторської винагороди позивачам зі сторони відповідача підтверджується також рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року по справі №2-558/11, за позовом [PERSON] та [PERSON] про визнання недостатньої суми виплати винагороди за використання патенту та визнання відсутності підпису [PERSON] у фінансових документах, яким у задоволенні відмовлено у повному обсязі (а.с.180-181). 12 лютого 2014 року, Апеляційний суд Дніпропетровської області розглянув апеляційну скаргу позивачів на зазначене рішення та відхилив її змінив рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року в частині мотивів і підстав відмови у позові [PERSON], [PERSON] до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання недостатньою суми винагороди за використання патенту, визнання відсутності підпису [PERSON] в угоді між авторами винаходу від 17 грудня 1990 року та про зобов'язання відповідача провести повний розрахунок за використання патенту [NUMBER] від 15 червня 1994 року (а.с.182-186). З пояснень позивача [PERSON] та її представника [PERSON], судом встановлено, що з метою отримання інформації про собівартість продукції (робіт, послуг), що були виготовлені з використанням винаходу, - «спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях», за 1996 рік, 1997 рік та 1998 рік, на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було направлено адвокатський запит від 31 липня 2014 року №04-7 (а.с.59). Листом від 11 серпня 2014 року за вих.№141-54, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повідомило, що інформація про прибуток підприємства та про собівартість продукції згідно переліку відомостей, які складають конфіденційну інформацію на підприємстві, затвердженому наказом, віднесена до конфіденційної (а.с.60). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року (а.с.102-103), було задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про забезпечення позову. Витребувано з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» належним чином завірені документи, а саме: інформаційну довідку про найменування продукції (робіт, послуг), що були виготовлені з використанням винаходу «Спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях» (патент [NUMBER] від 15 червня 1994 року) в 1996, 1997, 1998 роках; інформаційну довідку про кількість виготовленої продукції (робіт, послуг) з використанням винаходу «Спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях» (патент [NUMBER] від 15 червня 1994 року) в 1996, 1997, 1998 роках; інформаційну довідку про собівартість продукції (робіт, послуг), що буде вказана відповідачем в інформаційній довідці про найменування продукції (робіт, послуг) виготовленої з використанням винаходу «Спосіб нагріву зливків в нагрівальних колодязях» (патент [NUMBER] від 15 червня 1994 року) в 1996, 1997, 1998 роках. У відповідь на вказану вище ухвалу судом отримано відповідь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.132), в котрій було вказано, що в даний час Управління з бухгалтерської звітності та бухгалтерського обліку адміністрації з фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не має в наявності запитувану інформацію з причини закінчення терміну зберігання первинної бухгалтерської документації за вказаний період згідно наказу Міністерства юстиції України №578/5 «Про затвердження переліку типових документів, утворених в процесі діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, з вказівкою строків зберігання документів» від 12 квітня 2012 року (а.с.132-135). Неможливість надання запитуваної інформації також підтверджується наданою до суду відповіддю директора департаменту автоматизації технологічних процесів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та додатками до нього (а.с.137-139). З приводу неможливості отримання запитуваної інформації, та неможливості позивачами та їх представником визначитися із розміром заборгованості за договором №2032 від 22 червня 1992 року, 30 травня 2016 року останніми до суду було надано заяву про зміну предмету спору (а.с.157). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень ст.23 ЦК України моральна шкода визначена, як така, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.3 та 5 своєї Постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачами та їх представником не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, виходячи із того, що відповідачем, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» були виконані всі умови договору по використанню патенту [NUMBER], позивачам та за життя їх батьку виплачено кошти за його використання по день дії патенту, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування останнім моральної шкоди. Суд вважає, що відповідач, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з виникненням у позивачів моральних страждань. Крім того, наявність у позивачів будь-яких душевних страждань не підтверджено жодним із доказів, наявних в матеріалах справи. За таких обставин, суд вважає, що сума моральної шкоди є необґрунтованою, факт спричинення моральних страждань не доведеним, з огляду на що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в сукупності, правильно визначивши, які правовідносини, що випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин норму закону, яка підлягає застосуванню, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed