Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В травні 2015 року кредитна спілка «Кредо» (далі КС «Кредо») звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3656А від 30 січня 2015 року в розмірі 2\~223\~626 грн. 44 коп. Позов обґрунтований тим, що 30 січня 2015 року між КС «Кредо» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 1\~120\~000 грн. зі сплатою 19,5% річних від суми кредиту на строк до 30 січня 2020 року. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконує своїх зобовязань , які передбачені кредитним договором, у звязку із чим станом 05 травня 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 2\~223\~626 грн. 44 коп., позивач просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову, вважає його необґрунтованим, оскільки кошти за кредитним договором №3656А від 30 січня 2015 року не отримував, а за домовленістю із представником позивача [PERSON] підписав всі необхідні документи за вказаною кредитною справою. Також пояснив, що зі сторони представника позивача чинився тиск на нього щодо визнання позову або укладення мирової угоди. Просив в задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 30 січня 2015 року між кредитною спілкою «Кредо» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3656А, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 1\~120\~000 грн. зі сплатою 19,5% річних від суми кредиту на строк до 30 січня 2020 року. Відповідно до графіку місячних платежів до договору споживчого кредиту №3656А від 30 січня 2015 року позичальник зобовязувався щомісячно, починаючи з 28 лютого 2015 року до 30 січня 2020 року сплачувати кредит у визначених сумах зі сплатою процентів . З видаткового касового ордеру №68 від 30 січня 2015 року та касової книги КС «Кредо» вбачається, що позичальнику [PERSON] було видано кредит згідно договору споживчого кредиту №3656А від 30 січня 2015 року в сумі 1\~120\~000 грн. 00 коп. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК. Згідно з правилом ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України ). На підтвердження укладення кредитного договору та передачі грошей відповідачу, позивач надав суду належні та допустимі письмові доказам : заяву на видачу кредиту, кредитний договір з графіком місячних платежів, видатковий касовий ордер, касову книгу. В судовому засіданні відповідач визнав, що підписував вказаний кредитний договір та інші документи, що стосуються кредитної справи. Крім цього допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання про те, що вона працює бухгалтером-касиром в КС «Кредо» та веде касову книгу. 30 січня 2015 року [PERSON] вносив через касу спілки гроші за погашення раніше отриманого кредиту та в цей же день нею було надано, а позичальником отримано кошти в сумі 1 120\~000 грн. 00 коп. за кредитом №3656А від 30 січня 2015 року . Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що станом на 05 травня 2015 року позичальник [PERSON] зобовязання не виконує , кредит та проценти за ним не повертає . Згідно п.6.3.1. Кредитного договору спілка має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів у разі порушення позичальником графіку повернення кредиту. Крім цього, пунктом 7.2 Кредитного договору встановлено відповідальність позичальника у випадку недотримання ним графіку сплати, за кожен прострочений день позичальник сплачує спілці подвійну процентну ставку від діючої, яка нараховується на суму заборгованості. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У звязку з невиконанням своїх обовязків по поверненню кредиту та сплати процентів у встановлені строки , на адресу відповідача кредитна спілка надіслала письмове повідомлення з вимогою про повне погашення кредитної заборгованості станом на 24 квітня 2015 року . З матеріалів справи вбачається, що КС «Кредо» просила стягнути з відповідача заборгованість станом на 05 травня 2015 року на загальну суму 2\~223\~626 грн. 44 коп., з них: 1\~120\~000 грн. заборгованості за кредитом, 1\~025\~376 грн. 79 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 78\~249 грн. 65 коп. подвійної процентної ставки за порушення виконання зобовязання. Встановлено, що заборгованість по процентах позивач розрахував станом на 30 січня 2020 року. З врахуванням наведених обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення , тобто стягнення з відповідача кредиту в сумі 1\~120\~000 грн. , процентів за користування кредитом станом на 05 травня 2015 року в сумі 97\~786 грн. 40 коп. (32\~035 грн. 07 коп. + 33 700 грн. 53 коп. + 32\~050 грн. 80 коп. ) та пені станом на 05 травня 2015 року в сумі 78\~249 грн. 65 коп., всього на загальну суму 1\~296\~036,05 грн. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України , якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3 654 грн, , який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ( 2\~223 626 грн. : 1\~296\~036,05 грн. = 3 654 грн. : х ), тобто в сумі 2\~149,41 грн.

Outcome: partial