Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Войтенко Л.О. про визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимог мотивує тим, що 17 вересня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу позику в сумі 122 500,00 грн. 15 жовтня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Войтенко Л.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 1472, однак, позивач вважає, що він не підлягає виконанню виходячи з наступного. Так, відповідач жодним чином не повідомляв позивача про намір вчинення виконавчого напису, що унеможливлює вчинення зазначеного виконавчого напису відповідно до п. 5 договору позики. Крім того, спірною є сума заборгованості, вона є необґрунтованою та не підтвердженою. Також в оскаржуваному виконавчому написі відсутній строк за який провадиться стягнення. Крім того, надала заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності. В березні 2019 року представник відповідача - адвокат Лютий О.В. подав відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються виходячи з наступного. Так, позивач мав змогу звернутися до нотаріуса із заявою про надання інформації, яка може міститися у справі нотаріуса щодо укладення договору позики з огляду на тривалий проміжок часу з моменту вчинення виконавчого напису, а саме з 15 березня 2014 року. ЦПК України передбачено обов`язок доводити всі факти та обставини справи на підставі зібраних сторонами письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів та показань свідків, що унормовано ст. 81 ЦПК України. Крім того, посилання позивача на необґрунтованість суми заборгованості нічим не підтверджено, позивач не бере до уваги наявність усіх вихідних даних щодо нарахувань в разі невиконання умов договору позики, які містяться в п. 3 та п. 5 договору позики, які чітко визначають розмір тіла позики, яка підлягає поверненню та відповідних штрафних санкцій за невиконання обов`язку по поверненню позики. Також на підставі виконавчого напису 07 листопада 2014 року заступником начальника ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, таким чином, позивач з 2014 року знала про існування виконавчого провадження, його не оскаржувала, і 13 червня 2016 року нею на користь стягувача було сплачено 1 350,00 грн., що свідчить про пропуск нею строків позовної давності. В березні 2019 року позивач надала до суду відповідь на відзив, де зазначила, що жодна інформація, яка не стосується нотаріальної дії щодо укладення договору позики № 1312 жодним чином не може міститися у справі нотаріуса стосовно укладення зазначеного договору, позивач не отримувала жодних повідомлень від відповідача про намір вчинення останньою виконавчого напису, а відповідач, в своєму відзиві, не надала жодних доказів звернення до нотаріуса щодо направлення вказаного повідомлення на адресу позивача задля виконання п. 5 договору позики, ніщо не заважало відповідачу звернутися до нотаріуса та отримати інформаційну довідку про направлення позивачу та підтвердження отримання позивачем зазначеного повідомлення. Крім того, на момент вчинення виконавчого напису відповідач надала документи, що, на її думку, підтверджують безспірність заборгованості боржника, та оскільки предметом позову є визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню, подання позивачем власного розрахунку жодним чином не впливає на порушення законодавства під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Також відповідач у своєму відзиві стверджує, що при вчиненні виконавчого напису самостійно робила нарахування сум, які підлягають стягненню з позивача, що в своє чергу теж є грубим порушенням Закону України «Про нотаріат». В оскаржуваному виконавчому написі також відсутній строк, за який провадиться стягнення, що підтверджує невідповідність зазначеного напису наказу № 296/5 МЮУ від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Відповідач вводить в оману суд про те, що оскаржуваний напис був звернений до виконання, оскільки відповідно до заяви позивача від 05 листопада 2014 року про відкриття виконавчого провадження виконавчий напис № 1472 взагалі не надавався до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, визнати виконавчий напис від 15 жовтня 2014 року № 1472, вчинений приватним нотаріусом КМНО Войтенко Л.О. щодо звернення стягнення грошових коштів на суму 214 103,94 грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач та її представник - адвокат Лютий О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнають з підстав, викладених у відзиві на позов, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість. Третя особа - приватний нотаріус КМНО Войтенко Л.О. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 66). Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 17.09.2013 року між [PERSON] - позикодавець та [PERSON] - позичальник 1, та [PERSON] - позичальник 2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. (а.с.5-6). За умовами вказаного договору позикодавець передала, а позичальники прийняли, в рівних частинах кожен, у власність грошові кошти в розмірі 245 00 грн, що є еквівалентом 30 000 доларів США, які позичальники зобов`язуються повернути , в рівних частинах кожен, позикодавцеві на умовах визначених цим договором. Грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальниками, в рівних частинах кожен, по 15000 доларів США, під час підписання цього Договору. Позичальники зобов`язуються повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі, що передана кожному з них позикодавцем, до 17.09.2014 року включно. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За правилами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. 15.10.2014 року за № 1472 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , невиплачені в строк на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. 17.09.2013 року , за реєстровим номером 1312: - грошові кошти у розмірі 194271 грн. 89 коп., що є еквівалентом 15000 доларів США за курсом 1259,1459 за 100 доларів США Національного Банку України станом на 15 жовтня 2014 року - сума позики, строк повернення якої настав 17.09.2014 року; - грошові кошти у розмірі 18132 грн. 05 коп. - штраф, нарахований за прострочення платежу, що передбачено п.5 договору позики; - грошові кошти у розмірі 1700 - витрати за вчинення виконавчого напису, що передбачено п. 12 договору позики, що разом становить 214103 грн. 94 коп. (а.с.7). Судом встановлено, що вказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. (а.с. 32-40). Звертаючись до суду з позовом підставами звернення позивач вказала, що спірний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню оскільки, по-перше, позикодавець жодним чином не повідомила позивача про намір вчинення виконавчого напису; по-друге, відсутня безспірності заборгованості; по-третє, в оскаржуваному виконавчому написі відсутній строк, за який провадиться стягнення. Що стосується відсутності повідомлення слід зазначити наступне. Пунктом 5 договору позики передбачено, що позикодавець має право пред`явити цей договір до вчинення виконавчого напису (щодо усієї суми боргу), відповідно до законодавства України, з попереднім повідомленням позичальників, яке буде здійснено шляхом передачі заяви позикодавцем через нотаріуса або звернутися до суду з питанням стягнення боргу за цим договором Судом було витребувано копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису. Так, з матеріалів нотаріальної справи вбачається, що 11.09.2014 року приватний нотаріус Войтенко Л.О. через поштову відділення направила лист з повідомленням на адресу позивача, який позивач не отримала та він був повернутий з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 13.10.2014 року (а.с.71 зворот - 73). Таким чином, твердження позивача про те, що [PERSON] жодним чином не повідомила позивача про намір вчинення виконавчого напису є хибним. Щодо безспірності заборгованості. Згідно положень ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно до 1.1. даної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У відповідності до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4). Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.6.1999 року № 1172. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. За умовами п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року № 2 оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оскаржена боржником лише в позовному порядку. При безспірності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Крім того, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. При цьому Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 р. у справі № 6-158цс15 також висловлена правова позиція, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Як вбачається з матеріалів справи, для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі, й копію вимоги про усунення порушень з відповідними доказами про її направлення позивачу. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам законодавства, суду надано не було. При цьому, посилання позивача на те, що на момент вчинення виконавчого напису її борг перед відповідачкою був погашений суд не бере до уваги. Умовами договору позики передбачено, що позикодавець зобов`язується надати письмову розписку кожному з позичальників про одержання грошових коштів у повному обсязі, відповідно до вимог ст. 545 ЦК України. Таким чином, на підтвердження виконання зобов`язань за договором позики, позивач повинна надати письмову розписку про одержання відповідачем грошових коштів у повному обсязі. В судовому засіданні позивач пояснила, що відсутні документі на підтвердження факту виконання договору позики. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису сума заборгованості може буде збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності суми немає. Що стосується, невідповідності виконавчого напису нормативно-правовим актам МЮУ. Відповідно до п. 4 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 виконавчий напис має містити, зокрема, строк за який провадиться стягнення. З виконавчого листа вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. 15.10.2014 року за № 1472 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , невиплачені в строк на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. 17.09.2013 року, за реєстровим номером 1312, зокрема, грошові кошти у розмірі 194271 грн. 89 коп., що є еквівалентом 15000 доларів США за курсом 1259,1459 за 100 доларів США Національного Банку України станом на 15 жовтня 2014 року - сума позики, строк повернення якої настав 17.09.2014 року. Так, у виконавчому листі чітко вказаний, що строк повернення позики настав 17.09.2014 року, що фактично відповідає строку, за який провадить стягнення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено відповідно до вимог закону, та в межах повноважень нотаріуса, доказів на спростування такого висновку стороною позивача надано не було, а тому позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не підлягає задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір не підлягає поверненню. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved