Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 3% за кожний день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 14.03.2017 р. по 06.02.2018 р., а саме: за договором № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року в розмірі 1481021,98 євро, що станом на дату подання позову становить 45622756,21 грн.; за договором № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року в розмірі 121710,60 доларів США, що станом на дату подання позову становить 3182484,27 грн.; за договором № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року в розмірі 495000,00 доларів США, що станом на дату подання позову становить 12943241,69 грн.; за договором № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року в розмірі 495000,00 доларів США, що станом на дату подання позову становить 12943241,69 грн.; за договором № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року в розмірі 2970000,00 доларів США, що станом на дату подання позову становить 77659450,11 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори депозитного вкладу № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року, № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року, № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року, № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року, № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року. У зв'язку із простроченням відповідачем повернення належних позивачу коштів, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.09.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 22.11.2017 року у справі № 752/11889/17, було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами депозитних вкладів № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року, № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року, № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року, № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року, № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року, - на загальну суму 399857,02 євро, що станом на 14.03.2017 року становило 11467899,30 коп. та 746608,62 доларів США, що станом на 14.03.2017 року становило 20076305,80 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань на загальну суму 231500,98 грн. Вказане рішення відповідачем виконане лише 07.02.2018 року, а тому, останній, повинен нести відповідальність, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», сплативши позивачу пеню у розмірі 3% за кожний день прострочення. В серпні 2018 року представником позивача були змінені позовні вимоги та, останній, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 3% вартості замовлення, а саме: за договором № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року в розмірі 11995,71 євро, що станом на дату подання позову становить 376605,33 грн.; за договором № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року в розмірі 604,10 доларів США, що станом на дату подання позову становить 16366,79 грн.; за договором № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року в розмірі 2417,26 доларів США, що станом на дату подання позову становить 65490,05 грн.; за договором № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року в розмірі 2310,84 доларів США, що станом на дату подання позову становить 62606,89 грн.; за договором № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року в розмірі 17066,06 доларів США, що станом на дату подання позову становить 462365,57 грн. В обґрунтування змінених позовних вимог зазначено, що в разі коли вартість робіт (послуг) не визначена, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовляння (ч. 2 ст. 549 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів). Вартість послуг, наданих відповідачем за депозитними договорами не визначена, а тому відповідач має нести відповідальність у виді сплати позивачу неустойки (штрафу) в розмірі 3 % загальної вартості замовлення, яке сумарно складається із суми депозиту та нарахованих на нього процентів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу в порядку загального позовного провадження (а.с.73-75). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2018 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд (а.с.130). Представник позивача в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в заяві про зміну предмету позову підстав. Одночасно вказав, що позивач наполягає на стягненні саме неустойки у виді штрафу в розмірі 3 % загальної вартості замовлення, що передбачено ч. 2 ст. 549 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на заяву про зміну підстав позову. Одночасно вказав, що посилання позивача на те, що вартість послуг за депозитними договорами не визначена, та вартість замовлення є сумою тіла кредита та нарахованих процентів, - є хибними та не ґрунтуються на вимогах закону. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами те, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори депозитних вкладів № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року, № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року, № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року, № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року, № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року (а.с.11-22). Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.09.2017 року у справі № 752/11889/17, позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків, - був задоволений та стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за договорами депозитних вкладів № SAMDN01000700098094 від 31.08.2007 року, № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року, № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року, № SAMDN01000716445979 від 13.05.2011 року, № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року, № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року, № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року, в загальній сумі 399857,02 євро, що станом на 14.03.2017 року становить 11467899,30 коп. та 746608,62 доларів США, що станом на 14.03.2017 року становить 20076305,80 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань в загальній сумі 231500,98 грн. (а.с.38-46). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року було залишено без змін (а.с.47-54). Обставини, встановлені вказаним рішенням, не потребують доказування при розгляді даної справи, згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України. В ході розгляду справи позивачем зазначено та стороною відповідача підтверджено, що повне виконання рішення суду відбулось 07.02.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. За положеннями статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч. 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 30.03.2012 року, встановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист права споживачів» у випадку затримки повернення вкладу виникає право вкладника - споживача на тримання пені в розмірі 3 % від суми неповернутого вкладу за кожен день прострочення такого неповернення. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - сплату пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення. Частиною другою статті 549 ЦК України також передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування змінених позовних вимог стороною позивача неодноразово наголошувалось на тому, що підставою даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (штрафу) в розмірі 3 % загальної вартості замовлення (послуги), а не стягнення пені в розмірі 3 % вартості (послуги) за кожен день прострочення виконанння зобов»язання. Однак, суд вважає за необхідне вказати, що твердження сторони позивача про те, що в даному випадку вартість роботи (послуги) не визначено, а відтак виконавець має сплатити споживачеві неустойку - штраф в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, є хибним та не ґрунтується на вимогах закону. Так, в Постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827, Верховний Суд вказав на те, що за змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, а тому твердження сторони позивачу про відсутність вартості роботи (послуги) і наявність необхідності стягнення штрафу в розмірі 3 % загальної вартості замовлення (послуги), є надуманими та безпідставними. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 № 5, неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Стягнення з виконавця штрафу, в розумінні ч. 2 ст. 549 ЦК України, має бути прямо передбачено у відповідних договорах, однак, із укладених між сторонами договорів вбачається, що пряма вказівка про сплату неустойки - штрафу в разі невчасного виконання зобов»язання, відсутня, як і відсутня домовленість між сторонами про майнову відповідальність за неналежне виконання його умов, в зв»язку з чим в даному випадку має бути застосовано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а саме стягнення пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), про що позивачем при зміні підстав позову не заявлено. Крім того, окремо слід зазначити про те, що збитками в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Даючи оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам, суд звертає увагу на те, що докази щодо реально понесених позивачем збитків відсутні. Враховуючи викладене, розглянувши спір про стягнення штрафу в межах позовних вимог, а також зважаючи на відсутність в позові, зокрема, вимог щодо стягнення 3 % річних за кожен день прострочення зобов»язання, та відсутність в даному випадку законних підстав для стягнення штрафу, суд вважає позов безпідставним та необгртунтованим, в зв»язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати у справі за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed