Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

В червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою від 29.04.2020 року приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. відкрито виконавче провадження №61940144 про примусове виконання виконавчого напису № 10683 вчиненого 13.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Аланд» заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 226,04 гривень. Того ж дня приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було винесено постанови про арешт коштів позивача, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з [PERSON] мінімальної винагороди. Позивач вважає, що виконавчий напис № 10683 від 13.03.2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. вчинено з порушенням процедури його вчинення та після спливу строків давності. Відтак просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 19 червня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.24). Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.33). Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася. До суду подала заява про розгляд справи за її відсутності. Представник ТОВ ФК «Аланд» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою від 29.04.2020 року приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. відкрито виконавче провадження №61940144 про примусове виконання виконавчого напису №10683 вчиненого 13.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 21226,04 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 18807,24 гривень, заборгованості за процентами 2118,80 гривень, плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 300 гривень (а.с.14). Як вбачається з виконавчого напису, заборгованість виникла з кредитного договору № R53100285356B від 26.06.2012 року та договору відступлення права вимоги укладеного 02.10.2019 року між ПАТ «ВТБ Банк» (первісний кредитор) та ТОВ ФК «Аланд». У відповідності до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1 ст.88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог кредитора. Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус Хара Н.С. посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у бсзспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Окрім того, як вже було зазначено, положення ст.88 ЗУ «Про нотаріат» передбачають можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса виключно за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно п.3.2. кредитного договору №R53100285356B від 26.06.2012 року укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] вбачається, що термін погашення кредиту - 26.06.2015 року натомість виконавчий напис вчинено 03.3.2020 року. Крім того, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою КабінетуМіністрів Українивід 29червня 1999року №1172 для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин також додається засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що визначена у спірному виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною, а сам виконавчий напис вчинено поза межами встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строку що в свою чергу є підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Вказане дає підстави для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Вимога про стягнення суми понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень задоволенню не підлягає з огляду на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні документи, які б свідчили про оплату даних витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. Пред`явлений ним позов задоволений. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved