Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

До Деснянського районного суду м. Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з позовом до [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, Деснянський районний відділ головного управління державної міграційної служби м. Києва, про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 листопада 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Кредитний договір №ML-003/274/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60900,00 доларів США зі сплатою 13,99 % річних. Кредитний договір укладений строком до 20.11.2017 року. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно п. 1 частини № 1 Кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 20 листопада 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №РML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року. Згідно умов іпотечного договору, а саме п. 1.1, п.3.1 для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов'язань, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Також, 24 лютого 2012 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк передав та відступив Фактору сукупність прав за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставне майно. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № ML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року та договором наступної іпотеки № ML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року. В порушення умов укладеного договору та норм чинного законодавства, відповідач [PERSON] свої зобов'язання вчасно не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв'язку з чим 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис №3510, згідно з якого пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки. 27 серпня 2013 року за вищезазначеним виконавчим документом відкрито виконавче провадження №39488330. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було направлено запит на отримання двідки форма №3. згідно якої в квартирі зареєстровані неповнолітні діти: [PERSON], 1995 року народження, [PERSON], 1997 року народження, [PERSON], 2013 року народження. Неповнолітні діти були зареєстровані в даній квартирі 24.11.2009 року та 26.02.2013 року, тобто в період після укладення договору іпотеки. Цей факт очевидно свідчить, що іпотекодавець [PERSON] умисно створює умови, які можуть перешкоджати виконанню задоволенню вимог позивача за рахунок іпотеки. Відповідач жодного разу не звертався в АТ «ОТП Банк» чи до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з проханням надати дозвіл на проведення реєстрації своїх дітей в іпотечній квартирі. 10 січня 2014 року [PERSON] отримала вимогу про добровільне звільнення квартири [ADDRESS], проте станом на дату подання цієї заяви дана вимога не виконана. Під час судового розгляду справи представник позивача Владімірова О.В. подала уточнену позовну заяву, в якій просила: виселити з квартири [ADDRESS], що перебуває в іпотеці Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; зобов'язати Деснянський районний відділ головного управління державної міграційної служби м. Києва зняти з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача Владімірова О.В., яка діє на підставі довіреності вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], заперечувала проти позову. Заперечення стосувалися неможливості сплати заборгованість по кредиту, що виникла перед банком у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до наданої довідки перебуває в зоні АТО. Відповідачка [PERSON]та [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи: Відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції м. Києва в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника відділу (а.с.151). Представник третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, розгляд смправи просили проводити у відсутність їх представника з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей (а.с.60). Представник третьої особи: Деснянського районного відділу головного управління державної міграційної служби м. Києва в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника відділу (а.с.149). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено кредитний договір №ML-003/274/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60900,00 доларів США зі сплатою 13,99 % річних (а.с. 9-13). Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір іпотеки №РML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року (а.с.6-8). Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Відповідно до п.п. h) п.5.2. договору іпотеки, який був укладений 20 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], остання, протягом всього терміну дії договору брала на себе зобов'язання не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-якиих третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотеко держателя (а.с.7). В наслідок неналежного виконання зобов'язань по кредитному договору від 20 листопада 2007 року у відповідачки [PERSON] виникла заборгованість, на підставі якої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за №3510 від 07 червня 2013 року (а.с. 29). Згідно даного виконавчого напису нотаріусом пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 27 серпня 2013 року на підставі виконавчого напису нотаріуса головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Данилюком Р.В. відкрито виконавче провадження ВП № 39488330 (а.с. 28). В матеріалах справи міститься вимога позивача про виселення за вих. №14 від 02 січня 2014 року (а.с.31,31), яку відповідачка [PERSON] отримала 10 січня 2014 року (а.с.35). Крім того, позивачем направлялися аналогічні вимоги відповідачам за вих. №135, №136, №137, №138 від 14 січня 2015 року (а.с. 155-166). Як вбачається з копії довідки Форми №3 від 29 серпня 2013 року в квартирі, на яку нотаріусом пропонується звернути стягнення, відповідачі: [PERSON] був зареєстрований 16 травня 2006 року, [PERSON], 24 листопада 2009 року, [PERSON], 24 листопада 2009 року, [PERSON] 24 листопада 2009 року, [PERSON] 22 листопада 2011 року, [PERSON] 26 лютого 2013 року (а.с. 30). Як стверджувала в судовому засіданні представник позивача дана обставина є перешкодою для вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо реалізації предмета іпотеки, передбачених Законом України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження».Вказувала на те, що іпотекодавець [PERSON] не зверталась до іпотекодержателя за згодою на реєстрацію в житловому приміщенні - предметі іпотеки своїх дітей і не отримувала такої згоди. Та дана обставина свідчить про порушення відповідачкою [PERSON] умов договору наступної іпотеки №РML-009/274/2007 від 20 листопада 2007 року. Згідно ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Але з 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче справдження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до п. 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 02.04.2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Згідно п. 9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Данилюка Р.В. ВП №43845425 від 16 жовтня 2014 року вбачається, що виконавчий документ - виконавчий напис №3510 виданий 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VІІ від 03 червня 2014 року - звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці не виявляється можливим. Таким чином, суд вважає, що на даний час відсутні підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири, та такі позовні вимоги є передчасними, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки не проводиться, виконавчий документ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки повернутий стягувачу. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про виселення. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про виселення, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про зобовязання третьої особи здійснити зняття з реєстраційного обліку у спірній квартирі відповідачів, оскільки така вимога є похідною від вимоги про виселення. Підставою ж для зняття з реєстрації осіб у житловому приміщенні відділом державної міграційної служби є зобовязання суду щодо для виселення цих осіб зазначене у резолютивній частині рішення. Враховуючи вищевикладене та дослідивши всі зібрані докази в їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, які всупереч ст. 60 ЦПК України в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд,

Outcome: dismissed