Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 07.10.2010 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, проте спільне життя у них не склалось через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обовязки щодо ведення спільного господарства, враховуючи те, що він самостійно матеріально утримував сімю, оскільки відповідач не працювала. Вказував на те, що відповідачка постійно влаштовувала публічні скандали, що негативно впливало на його самопочуття, принижувало його честь і гідність, призводило до відчуття постійного стресу. Посилався на те, що фактичні шлюбні стосунки та ведення спільного господарства між ним та [PERSON] припинені з липня 2016 року, строку на примирення не потребує, бажає створити нову сімю. а тому звернувся до суду з даним позовом та просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не зявився , направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не зявилась в судове засідання, незважаючи на те, що неодноразово належним чином повідомлялась судом про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації відповідно до даних адресно-довідкового бюро. Про причини своєї неявки суд не повідомила. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності сторін, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 07.10.2010 року між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Строїнецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області було зареєстровано шлюб, актовий запис №09 (а/с 3). Матеріали справи не містять відомостей про те, що сторони підтримують між собою подружні стосунки та ведуть спільне господарство. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При таких обставинах, суд вважає, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved