Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. [PERSON] прохав суд позбавити [PERSON] права користування квартирою №39 будинку №31 по вулиці Гагаріна м.Першотравенська Дніпропетровської області та зобовязати Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації за зазначеною вище адресою. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що він є власником спірного житла на підставі договору купівлі-продажу, але в даній квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON], яка там фактично не проживає з 2008 року та має заборгованість по сплаті за комунальні послуги приблизно 3000 гривень. На теперішній час він має іншу сімю, та з вагітною дружиною [PERSON] і малолітньою донькою змушений винаймати житло, що ставить його в скрутне матеріальне положення, а тому він має намір заселитися з сімєю до квартири [ADDRESS]. Враховуючи, що [PERSON] не проживає в квартирі з 2008 року позивач вважав, що вона повинна бути визнана судом такою, що втратила право користування квартирою та знята з реєстрації за спірною адресою. У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна колишнього подружжя в якому прохала суд поділити майно, що є їх з [PERSON] спільною сумісною власністю, визнавши за нею та за відповідачем за зустрічним позовом, право власності за кожним з них по ? частині квартири [ADDRESS]. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 02 грудня 2000 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. 08 квітня 2004 року нею та [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS]. Оскільки вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, ніде не працювала та фізично їй було незручно займатися оформленням квартири, відповідач оформив право власності на себе. В спірній квартирі вони проживали з моменту її придбання. З часом між ними виникли неприязні стосунки, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам, тому 14 листопада 2008 року їх шлюб було розірвано рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області. Через негативне відношення відповідача до неї та постійні сварки вона була змушена разом із сином покинути спірну квартиру та жити окремо в квартирі своєї матері. Згодом, внаслідок того, що відповідач не сплачував аліменти на утримання їх сина, ним було запропоновано їй переоформити квартиру на дитину, але це зроблено не було. Про заперечення відповідачем її права на належну їй частку у спільній сумісній власності вона дізналася лише після отримання позову [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку, - наприкінці січня 2016 року. До цього часу вона сумлінно сплачувала комунальні платежі в тому розмірі, на який мала реальну змогу. Відповідач в квартирі також не проживав, витрати на її утримання не здійснював, виказував намір оформити квартиру на сина в рахунок сплати аліментів, але так і не зробив цього. Тому вона й гадки не мала, що відповідач вважає квартиру особистою власністю. [PERSON] вважає, що вона є співвласником спірної квартири та має повне право на користування нею на рівних умовах з [PERSON], а також на її поділ. Окрім того, вона не проживала в квартирі з обєктивних причин ще до розірвання шлюбу вона покинула квартиру в наслідок неможливості сумісного проживання, а потім в період проходження відповідачем курсу реабілітації, вже не стала повертатися до квартири. Крім того особа, яка є власником квартири та яка зареєстрована в ній, не зобовязана там проживати, щоб зберегти за собою право користування тому що це не передбачено діючим законодавством. В ході судового розгляду справи позивач по первісному позову Павленко Д І. не заперечував, що він дійсно залишив квартиру [PERSON] у користування після їх розлучення, так як мав проблеми з наркотиками і довгий час в м.Першотравенську не проживав. До міста Першотравенська з новою сімєю повернувся лише у 2015 році. Зареєструвався із сімєю за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с.Солнцево вул. Радянська,12. Та в січні 2016 року звернувся до суду з зазначеним вище позовом. [PERSON] в ході розгляду справи прохав суд надати їм з [PERSON] час для вирішення спору мирним шляхом, про що подав суду заяву 31.03.2016 року. 26 липня 2016 року [PERSON] помер. 10 серпня 2016 року ухвалою Першотравенського міського суду провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна колишнього подружжя було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників померлого [PERSON]. 14 червня 2017 року провадження по справі було відновлено, залучено до участі, як правонаступника [PERSON] [PERSON] та його малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] неодноразово уточнювала заявлені нею позовні вимоги, а саме 28 липня 2017 року,04 жовтня 2017 року,30 січня 2018 року та 10 квітня 2018 року. В заключній редакції позовної заяви [PERSON] прохала суд винести рішення, яким поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю з померлим [PERSON], визнавши за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В порядку спадкування за законом визнати: за її сином [PERSON]: право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] та по 1/8 частині квартири за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В ході судового розгляду представник [PERSON] [PERSON] заявлені [PERSON] позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя не визнала та прохала суд в їх задоволення відмовити у звязку з пропуском останньою строку позовної давності при зверненні до суду, а також у звязку з недоведеністю того факту, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Крім того вважала, що спадкове майно, яке залишилося від померлого [PERSON] необхідно розділити в рівних частинах між його трьома дітьми та дружиною, тобто по ? частині кожному із спадкоємців. У судове засідання 30 серпня 2018 року [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися. [PERSON] надала заяву в якій прохала суд розглянути справу за її відсутності. Вважала за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №39 будинку №31 по вул. Гагаріна м.Першотравенська, Дніпропетровської області, а також визнати право власності на спірну квартиру за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на ? частину за кожною. В задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. У судове засідання 30 серпня 2018 року [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS] підтримала в повному обсязі та прохала суд їх задовольнити. Також прохала суд визнати за її сином [PERSON] право власності на 1/8 частину спірної квартири в порядку спадкування після померлого [PERSON] Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини. 02 грудня 2000 року [PERSON] та Павленко (дошлюбне прізвище Шкірміна) [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Першотравенської міської ради Дніпропетровської області за актовим записом №166 (а.с.28). Від спільного життя у подружжя Павленко 02 серпня 2002 року народився син [PERSON] (а.с.29). Згідно договору купівлі продажу від 08 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Придбання квартири здійснено за 6000 гривень (а.с.11). Право власності на зазначену вище квартиру зареєстровано 21 квітня 2004 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 5150397, що підтверджується витягом №3394107 від 21 квітня 2004 року (а.с.12). Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.30). У спірній квартирі позивач по первісному позову [PERSON] був зареєстрований з 16 травня 2004 року до 24 квітня 2015 року (а.с.6) відповідач по первісному позову [PERSON] з 06 травня 2004 року по день розгляду справи в суді ( а.с.8). Згідно з частинами першою та другою статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 69, 70\~СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, що передбачено ст.63 СК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS], яка була придбана [PERSON] 08.04.2004 року є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що доводи зазначені первісним позивачем [PERSON] та свідком [PERSON], яка є матірю позивача про те, що квартира за адресою м.Першотравенськ, вул. Гагаріна, 39/31 придбана за кошти, які належали батькові позивача, а тому не може бути спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], не заслуговують на увагу суду, оскільки вказані обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами в ході розгляду справи. Обговорюючи питання пропуску [PERSON] строку позовної давності на звернення до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, про що було заявлено стороною первісного позивача суд виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності ( постанова ВСУ від 23.06.2015 року по справі №6-258цс 15). Як було встановлено в ході судового розгляду, що не заперечувалося сторонами по справі, у спірній квартирі з 2008 року ні [PERSON], ні [PERSON] не проживали, що підтверджується актами ПП «Комунальщик-4» №529 від 22.10.2015 року (а.с.13) та №642 від 03.02.2016 р. (а.с.32) [PERSON], за його поясненнями, з 2008 року у м.Першотравенську не знаходився так як перебував у різних ребіалітаційних закладах, так як мав проблеми із вживанням наркотиків, а ключі від спірної квартири він залишив [PERSON], щоб вона мала змогу нею користуватися. В період часу з 2008 року по час повернення [PERSON] до м.Першотравенська у 2015 році [PERSON] неофіційно здавала квартиру в найм та сплачувала комунальні послуги по ній до квітня 2015 року включно. Фактично спір виник між сторонами лише після прибуття в м.Першотравенськ [PERSON] в 2015 році, а тому суд вважає, що строк позовної давності у [PERSON] на звернення до суду з позовом про поділ майна, з яким вона звернулася до суду 04 лютого 2016 року не закінчився. При зазначених вище обставинах суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS], придбана 08 квітня 2004 року [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя в якому частки майна дружини та чоловіка є рівними, тобто [PERSON] є власником ? частини спірної квартири. Відповідно до ст.317 ЦК України що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Враховуючи, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №39 в будинку №31 по вул. Гагаріна м.Першотравенська та зняття її з реєстрації за вказаною адресою необхідно відмовити. Під час судового розгляду справи [PERSON] 26 липня 2016 року помер, що підтверджується копією актового запису №211 від 29 липня 2016 року Першотравенського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.78). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно спадкової справи №839/2016 до майна померлого [PERSON], розпочатої 29 вересня 2018 року, з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася [PERSON], дружина померлого, яка діє від свого імені а також в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Також з заявою про прийняття спадщини 31 січня 2017 року звернувся [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені померлого не посвідчувався (а.с.87-92, 99). Згідно ст.ст. 1216, 1217,1222 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні померлий [PERSON] на дату смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Шлюб було зареєстровано 28 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий номер 676 ( а.с.9). Також [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей ( а.с.10, 29), та не заперечується сторонами по справі. Всі діти спадкоємця на момент відкриття спадщини, а саме на 26 липня 2016 року, були малолітніми, а тому згідно ч.4 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого, так як обставин передбачених частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України, які б свідчили про відмову від спадщини, судом в ході розгляду справи встановлено не було. Враховуючи викладене\~суд приходить\~до висновку,\~що \~після \~смерті [PERSON]\~ його\~спадкоємцями за\~законом є\~дружина та\~троє дітей,\~і за\~ними потрібно\~визнати право\~власності,\~в порядку\~спадкування,\~ \~на 1/8\~частку квартири\~ [ADDRESS]\~за кожним.

Outcome: approved