Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

До Волноваського районного суду Донецької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області та прокуратури Волноваського району Донецької області про відшкодування шкоди, завданої неодноразовими незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів Волноваського району під час розгляду кримінальних проваджень №42013050630000076 та №42013050630000121. 09.10.2015 року за клопотанням позивача ухвалою суду було змінено неналежного відповідача Прокуратуру Волноваського району Донецької області на належного відповідача [PERSON] Донецької області. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідачі по двох кримінальних провадженнях не виконують своїх обовязків належним чином, бездіють, порушували і продовжують порушувати його конституційні і процесуальні права, вимоги законодавства України, відповідні відомчі накази і інструкції, йому завдається матеріальна шкода, а саме: судові та інші матеріальні затрати; витати на листування, поїздки, канцелярські засоби; заспокійливі та інші ліки. Крім того, йому завдано моральну шкоду, яка відповідно норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними, противоправними діями, бездіяльністю, інших осіб. Його права порушуються у звязку з тим, що тільки після численних скарг до Генеральної прокуратури України, 22 квітня 2013 року відомості щодо порушення його трудових прав посадовими особами [PERSON] ВУВКГКП «Компанія «Вода Донбасу», передбачених КЗпПП України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та кримінальному провадженню присвоєно № 42013050630000076, для проведення досудового розслідування, було направлено до СВ [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області. 17.06.2013 року відомості щодо розкрадання майна та коштів народного депутата України [PERSON], - були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальному провадженню присвоєно № 42013050630000121 і для проведення досудового розслідування було направлено до СВ [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області. Після цього по вказаних кримінальних провадженнях він тільки один раз був допитаний. По кримінальних провадженнях щось робилось лише тоді, як він скаржився до Генеральної прокуратури України (далі ГПУ), Міністерства внутрішніх справ України (далі, МВСУ) та слідчого судді. До теперішнього часу зазначені кримінальні провадження не розслідувані і не направлені до суду. Він тяжко реагує на протиправні дії, бездіяльність і рішення відповідачів. Усвідомлюючи про неправду з їх боку відносно нього будуть чути інші посадові, службові особи, та інші, з якими йому потім необхідно буде спілкуватись по інших питаннях, які можуть знаходитись в омані щодо нього та робитимуть невідповідні висновки про нього. Зазначені численні грубі порушення його прав, якими зневажали і продовжують зневажати, вплинули і продовжують впливати на його стан здоровя, тиск, нервозність, слабкість. Вимушений стримуватись у свої бажаннях відпочинку, не в змозі самостійно сплачувати деякі послуги. Діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі по 6090,00 гривень кожним. Крім того, матеріальна шкода, на його думку, яка складається згідно законодавства України з витрат сторін, які повязані з явкою до суду і компенсації за відрив від звичайних занять, сплачується іншою стороною. На день звернення до суду матеріальна шкода для позивача складає не менше 6670,10 гривень. В судових засіданнях позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги щодо розміру завданої йому шкоди. На день розгляду справи матеріальні збитки позивачем заявлено на суму 9984,92 гривень, моральна шкода складає 9090,00 гривень з кожного відповідача. Представник відповідача [PERSON] Донецької області [PERSON] позов не визнала та зазначила, що [PERSON] не доведено вчинення відповідачами цивільно-правового правопорушення та не підтверджено наявність підстав для відшкодування матеріальної або моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] також не визнала позовні вимоги з аналогічних підстав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 22.04.2013 [PERSON] звернувся до прокуратури Волноваського району Донецької області із заявою щодо порушення його трудових прав посадовими особами [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу». 22.04.2013 прокуратурою Волноваського району відкрито кримінальне провадження № 42013050630000076 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України. Досудове розслідування доручено слідчому відділу [PERSON] [PERSON] Постановою слідчого Волноваського РВ від 22.01.2014 зазначене кримінальне провадження закрито. Постановою прокурора прокуратури Волноваського району від 31.01.2014 постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано. Ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду від 09.04.2014 скаргу [PERSON] від 04.04.2014 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та зобовязання його видати копію постанови слідчого, задоволено частково. Слідчого Волноваського РВ зобовязано видати копію постанови про закриття кримінального провадження. У задоволенні інших вимог відмовлено. Також ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду від 26.05.2015 скаргу [PERSON] від 19.05.2015 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та зобовязання вчинити певні дії, задоволено частково. Слідчого Волноваського РВ зобовязано провести необхідні у кримінальному провадженні слідчі дії, за результатами чого прийняти законне і обґрунтоване рішення, копію якого вручити [PERSON] У задоволенні інших вимог відмовлено. Як встановлено судом, станом на теперішній час зазначене кримінальне провадження триває. Крім того, 17.06.2013 [PERSON] звернувся до [PERSON] із заявою щодо розкрадання майна народного депутата [PERSON] 17.06.2013 прокуратурою Волноваського району відкрито кримінальне провадження № 42013050630000121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України. Досудове розслідування доручено слідчому відділу [PERSON] Постановою слідчого Волноваського РВ від 31.01.2014 зазначене кримінальне провадження закрито. Постановою прокурора прокуратури Волноваського району від 17.04.2014 постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано. [PERSON] 19.05.2015 подано скаргу до Волноваського районного суду, в якій він просив зобовязати слідчого вчинити певні дії та видати належним чином оформлену постанову. Ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду від 26.05.2015 скаргу задоволено частково. Слідчого Волноваського РВ зобовязано провести необхідні у кримінальному провадженні слідчі дії, за результатами чого прийняти законне і обґрунтоване рішення, копію якого вручити [PERSON] У задоволенні інших вимог відмовлено. Як встановлено судом, станом на теперішній час зазначене кримінальне провадження триває. Дані факти, встановлені в судовому засіданні, сторонами не оспорювались та підтверджені оглянутими ухвалами слідчого судді від 26.05.2015, 26.05.2015, 09.04.2014, 09.04.2014, 18.04.2014, які на теперішній час чинні, а тому, відповідно до статті 61 ЦПК України є обставини, встановленими судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 2\~ст. 1176 ЦК України\~право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, закриття справи про адміністративне правопорушення. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбачених зазначеним Законом. Відповідно до ч. 6\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з положеннями\~статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала,\~\~якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, в відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Відтак, обов'язковою умовою відшкодування матеріальної та моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду та між протиправними діями (бездіяльністю) і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Всупереч цьому, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та наслідками, а саме, завдання йому матеріальної та моральної шкоди, яку він зазнав у зв'язку з порушенням його прав. Також на теперішній час дії відповідачів, або прийняті ними рішення не визнані судом чи іншим уповноваженим на визнання таких дій, незаконними; бездіяльність не підтверджена жодними доказами, окрім посилань позивача на тяганину розгляду кримінальних проваджень. \~Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права». \~Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право звернення до суду. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «[PERSON] проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. \~У судовому засіданні позивач пояснив, що ним, у звязку з тяганиною розгляду кримінальних проваджень, подавались скарги до суду, та ухвалами слідчого судді зобовязано слідчого провести певні дії та видати позивачу копії прийнятих рішень. Як зазначає позивач, саме звернення та розгляд слідчим суддею його скарг свідчить про бездіяльність та неправомірність дій відповідачів. \~Однак, суд вважає, що само по собі посилання на ухвали слідчого судді, якими, в тому числі, не визнано неправомірною бездіяльність відповідачів, а лише зобовязано вчинити певні дії, не може служити безспірною в даному випадку підставою для відшкодування з відповідачів матеріальної та моральної шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в справі відсутні як докази незаконності чи наявності вини у діях чи бездіяльності відповідачів за вищевказаними кримінальними провадженнями, так\~і \~завдання [PERSON]\~\~моральної шкоди, спричиненої саме протиправністю дій відповідачів та причинний зв'язок між ними. \~\~\~\~ За такого, не має підстав і для задоволення позовних вимог на підставі\~статті 56 Конституції України. \~\~\~\~ Тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за безпідставністю позовних вимог. \~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed