Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

В січні 2014року [PERSON] звернулась з даним позовом до [PERSON], в якому просила визнати дійсним правочин, а також визнати право власності на нерухоме майно (а.с.2-4). В обґрунтування вимог заявленого позову позивач вказувала, що 25.02.2005 року між нею та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а позивач прийняла належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 25.02.2005 року вказаний договір дарування було посвідчено нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори Гладким С.М. Договір було підписано сторонами у присутності нотаріуса. На даний час позивачу стало відомо, що бланк ВСА № 798918, який було використано для посвідчення договору дарування від 25.02. 2005 року, не зареєстровано як використаний для договору відчуження нерухомого майна в АРМ '' РНБ''. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON], яка проживала з чоловіком на день смерті. 20.01. 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Лихолітської сільської ради Козелецького району, який є зареєстрованим в реєстрі за № 4, в якому все своє майно, з чого б воно не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, [PERSON] заповіла [PERSON] Позивач, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину та звернулась з відповідною заявою до Козелецької районної державної нотаріальної контори (спадкова справа № 54948323). Також до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась сестра позивача - [PERSON], яка має право на обов'язкову частку у спадковому майні. Позивач просила суд визнати дійсним договір дарування від 25.02.2005 року, згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також позивач просила визнати право власності за нею на вказаний житловий будинок. 11.03.2014року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення позовних вимог (а.с.25), в якій [PERSON] просить суд визнати дійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений 25.02.2005 року між [PERSON] та нею. В іншій частині [PERSON] просить її позовні вимоги залишити без розгляду. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Козелецька державна нотаріальна контора, про визнання правочину дійсним, задоволено. Визнано договір дарування від 25.02.2005 року, згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належний дарителю на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - дійсним. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, його ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції невірно застосував норми статей 203, 204 Цивільного кодексу України та не врахував, що відповідно до норм чинного законодавства, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті повинен був застосовувати норми матеріального права, які були чинними станом на 2005 рік, тобто на момент вчинення правочину, чого судом враховано не було. Апелянт зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої 03.03.2004 року № 20/5, правочин, про який йдеться мова по даній справі, було вчинено з порушенням норм права, зокрема, без використання спеціального бланку нотаріальних документів, тому він є нечинним. Апелянт вказує, що при розгляду даної справи по суті суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що відповідно до відповіді Козелецької нотаріальної контори, відсутні дані щодо бланку, використаного для посвідчення договору від 25.02.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Вказаний бланк ВСА № 798918, як стверджує апелянт, не зареєстрований як використаний для вказаного договору дарування в АРМ '' РНБ'', проте, суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув. На думку апелянта, вказаний договір дарування не може бути визнано судом дійсним, оскільки договір дарування, в силу норми закону, яка була чинною на час його оформлення, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Козелецької державної нотаріальної контори, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення(а.с.50), не з'явився, представивши суду заяву з проханням справу розглянути у відсутності представника(а.с.51). Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі приписів п.4ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті заявлених позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Козелецька державна нотаріальна контора, про визнання правочину дійсним. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджується її матеріалами, зокрема, вимогами заявленого позову (а.с.1-4,25),що [PERSON] просила визнати дійсним договір дарування від 25.02.2005 року, згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належний [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться з а адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи вимоги заявленого позову, [PERSON] зазначала, що бланк ВСА № 798918, використаний для посвідчення договору дарування від 25.02.2005 року, не зареєстровано, як використаний для договору відчуження нерухомого майна в АРМ ''РНБ''. Згідно повідомлення Козелецької районної державної нотаріальної контори від 16.10.2013року (а.с.15), в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2005 рік від 25.02.2005 року за № 143 є запис щодо посвідчення договору дарування житлового будинку між [PERSON] та [PERSON], але відсутні дані щодо бланку, який використано для посвідчення вищезазначеного договору. Позивач також вказувала, що внести відповідні відомості до Єдиного Реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів про витрачання державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори 25.02.2005 року спеціального бланку нотаріального документу серії ВСА № 798918 на посвідчення договору дарування житлового будинку немає можливості. Як зазначає позивач в заявленому позові, відсутність зазначених відомостей в Єдиному Реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів унеможливлює реалізацію право власності на подароване їй майно. Задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання дійсним договору дарування та, відповідно, визнаючи дійсним договір дарування від 25.02.2005 року, згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належний дарителю на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд першої інстанції послався на положення: статті 203; ч.3 статті 334; ч.1, ч. 2 статті 717; ч.2 статті 719 Цивільного кодексу України. При цьому суд також вказав, що згідно статті 219 Цивільного кодексу України суд може визнати односторонній правочин дійсним, якщо встановлено, що він відповідає волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджали обставини, які не залежали від її волі. Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним вказаного договору дарування не узгоджується з нормами матеріального права, яке регламентує спірні правовідносини. На думку апеляційного суду, визнаючи зазначений договір дарування дійсним, суд першої інстанції не врахував того факту, що угоди можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених ч.2 статті 219 і ч.2 статті 220 Цивільного кодексу України. Апеляційний суд вважає, що вимоги про визнання дійсними угод з інших підстав задоволенню не підлягають через невідповідність таких вимог встановленим законом способам захисту прав і законних інтересів. Необхідно зазначити, що суд може визнати угоду дійсною, тільки якщо буде встановлено, що вона відповідала волі особи, яка її вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Або ж у тому випадку, коли сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Вимоги про визнання дійсними угод з інших підстав задоволенню не підлягають через невідповідність таких вимог встановленим законом способам захисту прав. В даному випадку, виходячи з правового аналізу приписів статті 392 Цивільного кодексу України, яка регламентує визнання права власності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту - визнання дійсним договору дарування, є неналежним, такий спосіб захисту своїх прав не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регламентує спірні правовідносини. За даних обставин рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21.03. 2014 року про визнання договору дарування дійсним підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті заявлених позовних вимог, яким необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Козелецька державна нотаріальна контора, про визнання правочину дійсним. Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в позовній заяві [PERSON] також ставила питання про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS](а.с.2-4). В подальшому, 11.03.2014року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення позовних вимог (а.с.25), в якій [PERSON] просила суд визнати дійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений 25.02.2005 року між [PERSON] та нею. В іншій частині [PERSON] просила її позовні вимоги залишити без розгляду. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції (а.с.39-40), предметом судового розгляду була тільки позовна вимога [PERSON] про визнання дійсним договору дарування. Позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], предметом розгляду суду першої інстанції не були. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позивач [PERSON] в подальшому не позбавлена права відносно захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів щодо розгляду питання про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до приписів п.1 ч.1 статі 7 Закону України ''Про судовий збір'' сплачена сума судового збору повертається судом при внесенні судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Приймаючи до уваги вказану норму права, апеляційний суд вважає за необхідне повернути [PERSON]Г.з державного бюджета м.Чернігова документально підтверджені надмірно сплачені нею кошти на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. ( а.с. 42).

Outcome: dismissed