Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

В травні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 5 липня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 06. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність характерів, різні погляди на життя. З 19 травня 2016 року сторони проживають окремо, в різних містах України, спільного господарства не ведуть. Позивачка просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, в позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає частково, погоджується з позовом про розірвання шлюбу, проте заперечує залишення позивачці після розірвання шлюбу його прізвмща [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 5 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 06. Від подружнього життя в них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя в сторін по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність характерів, різні погляди на життя, що привело до розладу сімейних стосунків. З 19 травня 2016 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітніх дітей, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу залишити проживати з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбунадалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, вищенаведеною правовою нормою визначено право особи, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбунадалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому заперечення відповідача з цього приводу судом до уваги не приймаються. За таких обставин після розірвання шлюбу суд залишає за позивачкою прізвище [PERSON].

Outcome: approved