Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном з вимогами зобов'язати [PERSON] відновити усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження [PERSON] криницею, що розташована по [ADDRESS], шляхом вилучення із криниці двох водяних насосів. Заборонити [PERSON] чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження [PERSON] криницею, що розташована по [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що згідно договору купівлі - продажу укладеного 06.06.2001 року [PERSON] набув у власність цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А» з прибудовами, ракушечний, обкладений цеглою, загальною житловою площею 45,8 кв.м., сарай «Б», «В», «а1», «б», льох «п/Б», вбиральня «Д», гараж «Е», огорожа №1-3, криниця №4. Зазначений вище договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] та зареєстровано у Вінницькому обласному об'єднанні бюро технічної інвентаризації 14.06.2001 році за №13926. Позивач вказує, що на підставі рішення 40 сесії 5 скликання Вінницької міської ради від 30.10.2009 року за №2556 [PERSON] було передано безплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS]. На відповідній земельній ділянці розміщено об'єкти нерухомості, які належать позивачу на праві власності згідно договору купівлі - продажу від 06.06.2001 року, в тому числі і криниця №4. Позивач зазначає, що за усною домовленістю, він надавав можливість [PERSON] користуватись криницею для власних потреб з метою споживання питної води, проте, після того як відповідачем було встановлено два водяних насоси між сторонами виник конфлікт з приводу користування та розпорядження криницею, яка на думку позивача належить йому на праві власності. В заяві від 24.12.2014р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати [PERSON] відновити усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження [PERSON] криницею, що розташована по [ADDRESS], шляхом вилучення із криниці двох водяних насосів. Заборонити [PERSON] чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження [PERSON] криницею, що розташована по [ADDRESS]. Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти визнання позову заперечував, додатково вказавши, що у технічному паспорті виданому КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS], відповідачу належить ? криниці, 11.11.2014р., комісією квартального комітету «Малі Хутори-Центр» було встановлено, що з часу влаштування криниці в 1997р. вона перебувала у спільному користуванні двох сусідів [PERSON] та [PERSON], але після продажу останніми будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] між ними виник конфлікт, викликаний неправомірними діями позивача. Представник відповідача вказав, що позивач не довів, що вказана криниця розташована на його земельній ділянці. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається із договору купівлі- продажу посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] від 06.06.2001 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А» з прибудовами, ракушечний, обкладений цеглою, загальною житловою площею 45,8 кв.м., сарай «Б», «В», «а1», «б», льох «п/Б», вбиральня «Д», гараж «Е», огорожа №1-3, криниця №4, що також підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок. ( а с. 5-8) Згідно державного акту серія: ЯК, № 772543 позивачу на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS].( а. с. 9) Судом встановлено, що сторони спору звертались до органів внутрішніх справ з приводу неправомірних дій зі сторони позивача та відповідача щодо користування криницею, що підтверджується відповідними листами. ( а. с.10, 43) Суд бере до уваги, що згідно технічного паспорту на будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] від 09.07.2003р. виданого начальником ВООБТІ відповідачу по справі належить ? спірної криниці.( а. с. 35-37), що спростовує доводи позивача про те, що криниця належить лише йому на праві власності. В судовому засіданні досліджувались матеріали інвентаризаційної справи на будинок, що розташований за адресою [ADDRESS], з якої вбачається, що спірна криниця розташована на межі з суміжною ділянкою. В судовому засіданні допитувався спеціаліст КП «ВМ БТІ», який вказав, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи спірна криниця знаходиться на межі двох земельних ділянок по 1-му провул. Трублаїні 10 та 12, а тому належить сторонам спору по ? частки. Спеціаліст пояснив, що дану криницю зазначено в договорі купівлі- продажу від 06.06.2001р. на підставі довідки- характеристики, в якій перераховано об'єкти, що знаходяться на земельній ділянці і з якої зовсім не випливає, що криниця належить лише позивачу. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав. Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а відповідно до ч.3 cт. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі по суду вимагати усунення дії яка порушує право. Ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ст. 60 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Судом встановлено, що спірна криниця знаходиться на межі земельних ділянок, будинковолодінь [ADDRESS] проте, між сторонами спору не встановлений порядок користування ділянкою, в процесі розгляду даної цивільної справи встановлено, що позивачу та відповідачу належить по ? спірної криниці, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи, про що вказано вище. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а отже задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed