Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

До Великобурлуцького районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до Великобурлуцької селищної об`єднаної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради, в якому позивачем заявлено вимоги: - про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 03 листопада 2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] ; -про визнання за [PERSON] , [INFO] , права власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 12,0 кв.м. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка на дату смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло. 03.11.2019 позивач з [PERSON] домовилися про укладення договору купівлі-продажу квартири та [PERSON] отримала оплату за дане житлове приміщення. [PERSON] була написана розписка та передані позивачу документи на квартиру. Але укласти угоду в нотаріальному порядку вони не встигли, оскільки [PERSON] померла. Позивач посилається на норми ч.2 ст.220 ЦК України та вказує, що між ним та [PERSON] досягнуто згоди з усіх істотних умов купівлі продажу, про що свідчить розписка про отримання коштів та передача йому документів на квартиру, однак можливість укласти договір купівлі-продажу даної квартири в нотаріальному порядку втрачено, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Зінченко С.А. доводи викладені у позовній заяві підтримали, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] пояснив, що у 2019 році дізнався, що продається квартира по [ADDRESS] , власник якої [PERSON] на той час перебувала на лікуванні в місцевій лікарні. У жовтні 2019 року зустрівся з [PERSON] в лікарні з приводу укладення договору купівлі-продажу, погодили умови. 4 рази їздив до лікарні, всього передав [PERSON] гроші в сумі 7000, 00 грн., а вона в кімнаті відпочинку написала розписку про отримання коштів за квартиру. Зазначає, що таким чином укладено договір купівлі-продажу квартири, який домовились оформити у нотаріуса після одужання [PERSON] . Коли [PERSON] вийшла з лікарні почали готувати документи для звернення до нотаріуса, оригінали документів були передані позивачу і на даний час знаходяться в нього. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява за підписом секретаря селищної ради Арестової А.О. та селищного голови Великобурлуцької селищної ради Терещенка В.М. про розгляд справи без участі представника селищної ради. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності і взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 10 червня 2013 року, яке видано на підставі розпорядження №4 від 06.03.2008, квартира [ADDRESS] , загальною площею 12 кв.м, належить на праві приватної власності [PERSON] . Реєстрацію права власності здійснено 19.08.2013, номер запису про право власності 2167081, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 136403063214. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №8167534 від 19.08.2013) З відомостей про реєстрацію місця проживання, які вказані у будинковій книзі, вбачається, що [PERSON] з 22.01.1993 зареєстрована в кв. [ADDRESS] , крім того в період з 12.04.2017 по 20.09.2017 у вказаній квартирі також був зареєстрований [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 січня 2020 року Великобурлуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Харків, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 51 рік, місце смерті: Харківська область, Великобурлуцький район, смт Великий Бурлук, про що складено відповідний актовий запис №09 від 22 січня 2020 року. З метою визначення кола спадкоємців, за клопотання представника позивача, судом було витребувано відповідну інформацію. Так, Великобурлуцька державна контора Харківської області повідомила, що письмові заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , 1968 року народження, яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , в Великобурлуцьку державну нотаріальну контору не подавалися, спадкова справа не заведена. Окрім того, судом перевірено інформацію, яка міститься в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.04.2021 №64497763. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу квартири позивач посилається на власноручно написану розписку [PERSON] від 03.11.2019 року, оригінал якої надано позивачем в судовому засіданні. Зміст вказаної розписки наступний: «Я [PERSON] получілі всю суму за продану квартиру 7 тисяч. Претензій не имею до [PERSON] . 03.11.2019», також наявний підпис. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача, пояснила, що проживає в смт Великий Бурлук та у 2019 році дізналась, що [PERSON] продає кімнату по [ADDRESS] , повідомила про це брату [PERSON] . На той час [PERSON] знаходилась на лікуванні у місцевій лікарні, де з нею і домовились про продаж квартири за 7000 грн. Один раз вона сама приносила [PERSON] гроші в сумі 800 грн., приходила провідувала, приносила їжу, ліки, при оформленні розписки не була присутня. Також вказала, що зверталась до нотаріуса для консультації з приводу документів на квартиру. Свідок [PERSON] вказала, що не знайома з позивачем. Два роки тому, з 23 жовтня знаходилась на лікуванні у районній лікарні в смт Великий Бурлук, з [PERSON] були в одній палаті. [PERSON] розповідала, що збирається продавати свою квартиру. Бачила [PERSON] , яка відвідувала [PERSON] , привозила гроші від [PERSON] в рахунок квартири, яку йому продає. Згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно норм статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. При цьому, розписка, на яку посилається позивач, не містить назви угоди (купівля-продаж, міна, оренда, інш.), на підтвердження якої вона укладалась, відсутні повни відомості про особу продавця та покупця. Суд при огляді вказаного документу звертає увагу на те, що він написаний власноруч однією особою і свідчить лише про передачу грошей, підпис позивача у вказаному документі взагалі відсутній. Зі змісту розписки, на переконання суду, неможливо встановити навіть предмет договору (об`єкт продажу), узгоджену ціну та інші істотні умови відповідно до вимог ст.ст. 638, 655 ЦК України. З тексту розписки достовірно не можливо встановити, за що саме [PERSON] отримала кошти, окрім того, взагалі відсутні відомості, що сторони домовились про обов`язок [PERSON] , як продавця, передати майно у власність [PERSON] , як покупцеві, та про обов`язок [PERSON] як покупця прийняти це майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, із розписки не вбачається, що між сторонами були узгодженні усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири. За правилами ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Виходячи з цього, необхідно розуміти, що будь-який договір купівлі-продажу, предметом якого є нерухоме майно, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Тобто, у даному випадку продаж квартири мав бути здійснений в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Відповідно до вимог ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, частиною другою цієї статті передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивач та представник позивача, як на правову підставу визнання договору дійним, посилаються саме на норми ч.2 ст.220 ЦК України. Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Оцінюючи докази, а саме показання свідків, які були допитані в судовому засідання, суд зазначає, що у даному випадку вказані показання, з урахуванням положень ч.2 ст.78 ЦПК України, не можуть підтверджувати факти про які заявляє позивач та які входять до предмету доказування. Наявність у позивача оригіналів документів про право власності на кв. [ADDRESS] (свідоцтва, технічного паспорту та інш.) не є підтвердженням узгодження сторонами усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, при цьому не доведено за яких обставин та в який проміжок часу вказані документи були передані позивачу. Суд, приходить до висновку, що позивачем не було надано достатніх, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження домовленості позивача із [PERSON] щодо усіх істотних умов договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Аналізуючи положення ст.220 ЦК України, суд зазначає, що визнання договору дійсним згідно ч.2 ст.220 ЦК України не може застосовуватись, якщо сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов, тому вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 220 ЦК України є безпідставними, оскільки вказана норма матеріального права підлягає застосуванню у разі укладення між сторонами правочину. Тобто відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, а також визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, відповідно підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed