Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами до Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, вказавши, що у відповідності до контракту, який укладений між ним та відповідачем, його призначено на посаду директора ДП облспоживспілки «Деражнянський плодоконсервний завод» з 27.12.2013 року. Постановою відповідача від 29.12.2014 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.8 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням дії контракту. Такі дії відповідача вважає незаконними, оскільки під час звільнення останнім обрано невірну підставу для цього, оскільки здійсненні посилання на п.8 ст.36 КЗпП, хоча фактично зазначені підстави, передбачені п.2 ст. 36 цього кодексу. Крім цього, вважає, що укладений контракт не являвся строковим в силу відсутності в ньому посилань на закінчення строку дії. Також, на момент винесення оскаржуваної постанови, позивач перебував на лікуванні, що унеможливлювало його звільнення. З цих підстав, просив скасувати постанову про звільнення його з посади та поновити на роботі. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з підстав, викладених у заяві. В подальшому, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представники відповідача заперечили проти задоволення вимог позову, оскільки звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог закону. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що постановою правління Хмельницької облспоживспілки №410 від 23.12.2013 року продовжено дію контракту з директором ДП облспоживспілки «Деражнянський плодоконсервний завод» [PERSON] з 27.12.2013 року по 27.12.2014 року. За умовами вказаного контракту [PERSON] призначено на посаду директора ДП облспоживспілки «Деражнянський плодоконсервний завод» на строк з 27.12.2013 року по 27.12.2014 року. Відповідно до постанови правління Хмельницької облспоживспілки №213 від 29.12.2014 року [PERSON] звільнено із займаної посади директора ДП облспоживспілки «Деражнянський плодоконсервний завод» з 29.12.2014 року в звязку із закінченням дії контракту, відповідно до ст.. 36 п.8 КЗпП України (а.с.38). Так, за змістом ч.3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк дії, права, обовязки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Відповідно до п.п.5.2.1. п.5 трудового контракту між сторонами цей контракт припиняється після закінчення терміну його дії. Таким чином, суд не вбачає порушень вимог трудового законодавства при звільненні [PERSON] в частині застосування підстави для звільнення п. 8 ст. 36 КЗпП України. Згідно змісту ч.2 ст. 23 та ч.2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 23 КЗпП України, тобто щодо строкових трудових договорів, укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до положень ч.3 ч.4 ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Разом з тим, суд відхиляє доводи сторони позивача про наявність безстрокових трудових відносин із відповідачем в силу відсутності у трудовому контракті посилань на строк його закінчення. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу ст.. 57 цього кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ст.. 64 цього кодексу письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. В підтвердження безстроковості трудових відносин, позивачем [PERSON] було долучено копію трудового контракту, який укладений між ним та відповідачем, де відсутній кінцевий термін дії контракту. На виконання ухвали суду від 10.03.2015 року про призначення по даній справі судової технічної експертизи документів сторону позивача зобовязано у встановлений ухвалою строк надати суду примірний оригінал контракту. Проте як позивач так і його представник ухилилися від виконання вимог ухвали суду. В свою чергу, стороною відповідача в спростування вимог позову був наданий примірний оригінал трудового контракту, який укладений між сторонами та в якому визначений термін його дії з 27.12.2013 року до 27.12.2014 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи на засіданні правління Хмельницької облспоживспілки від 29.12.2014 року, де вирішувалося питання щодо контракту між правлінням облспоживспілки та директором ДП облспоживспілки «Деражнянський плодоконсервний завод» [PERSON] останній був присутній та жодних зауважень щодо безстроковості трудових відносин із роботодавцем на розгляд правління не вносив. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність посилань позивача щодо неузгодження сторонами контракту терміну його дії та відповідно безстроковості трудових відносин, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду спору належними доказами. Також, не заслуговують на увагу суду твердження позивача про те, що після закінчення терміну дії контракту фактично трудові відносини тривали і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення, з огляду на момент звільнення -29.12.2014 року. Так, відповідно до наказу директора ДП« Деражнянський плодоконсервний завод» №43 від 01.10.2014 року [PERSON] з 01.10.2014 року для працівників підприємства встановлений 20 годинний робочий тиждень з графіком роботи понеділок- пятниця з 9год. до 14год. , визначено вихідні дні субота та неділя (а.с.77). Про вказані обставини свідчить також і табель обліку використання робочого часу від 31.12.2014 року за період з 01.12 по 31.12.2014 року за підписом директора [PERSON] та інспектора з кадрів [PERSON]А.(а.с.100). Разом з тим, надаючи оцінку табелю обліку використання робочого часу від 31.12.2014 року, який був наданий в підтвердження позовних вимог представником позивача суд враховує наступне. Як вбачається, з вказаного документу, 27.12.2014 року являвся робочим днем на підприємстві, про що свідчать відповідні відмітки про використання робочого часу цього числа, зокрема, і директором підприємства [PERSON] (а.с.28). Вказаний табель був підписаний директором [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] Однак, згідно постанови правління Хмельницької облспожиспілки №214 з 29.12.2014 року виконуючим обовязки директора ДП облспожиспілки «Деражнянський плодоконсервний завод» було призначено [PERSON] (а.с.102) Про вказані обставини станом на 29.12.2014 року було відомо головному бухгалтеру [PERSON], про що свідчить її заява про звільнення з роботи, адресована на імя виконуючого обовязки директора вказаного підприємства [PERSON] (а.с.101). Всупереч цьому, [PERSON], який станом на 31.12.2014 року був звільнений із займаної посади директора підприємства, спільно із [PERSON] підписали вказаний табель, куди і були внесені відомості щодо використання робочого часу у вихідний день, яким було 27 грудня 2014 року. Крім того, суд враховує, що табель обліку використання робочого часу це первинний документ, який складається в одному примірнику та зберігається на підприємстві і є підставою для нарахування заробітної плати, ведення податкової та статистичної звітності, однак саме оригінал такого документа був представлений стороною позивача суду. Оцінюючи в сукупності надані з цього приводу сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що долучений стороною позивача табель обліку використання робочого часу в період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року являється недопустимим доказом в силу його здобуття з порушенням вимог закону. Відповідно до ч.5 ст. 241-1 КзпП України коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на сятковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день. Таким чином, встановивши на підставі належних доказів те, що 27.12.2014 року припадало на суботу- вихідний день, як у ДП « Деражнянський плодоконсервний завод Хмельницької облспоживспілки», так і у самій Хмельницькій облспоживспілці (а.с.103), відповідачем провомірно проведено звільнення [PERSON] у перший робочий день, а саме 29.12.2014 року, що не може тлумачитися як продовження трудових відносин між сторонами. В підтвердження незаконного звільнення, позивачем також долучено копію листка непрацездатності, з якого вбачається, що останній перебував на стаціонарі при поліклініці Деражнянської ЦРЛ в період з 28.12.2014 року по 06.01.2015 року. Проте, вказаний факт ставиться під сумнів стороною відповідача, оскільки 29.12.2014 року [PERSON] був присутнім та приймав участь у засіданні правління Хмельницької облспоживспілки, де і було прийнято рішення про звільнення його із займаної посади. Незважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів його тимчасової непрацездатності, суд не погоджується із посиланнями останнього щодо неправомірного звільнення його з роботи з ініціативи власника в період лікарняного. Так, відповідно до положень ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, в період його тимчасової непрацездатності. Проте, закінчення терміну дії контракту і прийняття в звязку з цим правлінням Хмельницької облспоживспілки постанови від 29.12.2014 року про звільнення позивача не є ініціативою власника про розірвання трудового договору, а лише свідчить про відсутність з боку власника ініціативи продовжувати трудові контракті відносини із [PERSON] Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку що Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств під час звільнення [PERSON] були дотримані вимоги трудового законодавства, а тому не вбачає підстав для скасування постанови про звільнення та поновлення позивача на роботі.

Outcome: dismissed