Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Прогресс» (відповідач), в якому просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною позивачу на праві власності земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, загальною площею 0,100 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, шляхом звільнення даної земельної ділянки від будівельних матеріалів та будівельної техніки, приведення її до стану, в якому вона була до надання у користування відповідачу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, загальною площею 0,100 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. 06.08.2015 р. між сторонами було укладено договір про право користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), за умовами якого будівництво будинку повинно було бути завершене у строк до 07.02.2018 р., а строк договору сплинув 06.08.2018 р. Відповідач не скористався правом користування земельною ділянкою для забудови, житловий будинок не побудував. Після закінчення строку дії договору у відповідача відсутні будь-які права на володіння та користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між тим, земельна ділянка позивачу не повернута. Крім цього, на вказаній земельній ділянці знаходяться будівельні матеріали відповідача, чи порушено право позивача, як власника, на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що дійсно, між сторонами було укладено договір про право користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 06.08.2015 р. Крім цього, 06.08.2015 р. між сторонами було укладено договір №1 про пайову участь в ОК «Прогрес» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату,за яким відповідачу передано у власність пайовий внесок у вигляді земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, вважає договір суперфіцію не припинив свою дію. Ухвалою судді від 27.05.2019 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження? призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 30.09.2019 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 29.01.2020 р. провадження у цивільній справі зупинено до встановлення правонаступника земельної ділянки земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 09.11.2020 р. відновлено провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.03.2021 р. замінено позивача у справі за №761/21165/19 з [PERSON] на [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 03.06.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.08.2015 року між ОК «Прогресс» та [PERSON] було укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови, за умовами якого ОК «Прогресс» отримало право користування чужою земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, загальною площею 0,100 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Згідно з п.3.1 Договору право забудовника користуватися належною землевласнику земельною ділянкою для забудови встановлено на 3 (три) роки, починаючи з дня його державної реєстрації, а саме: 1 (один) рік - до початку будівництва; 1,5 (півтора) року - будівництво будинку; 0,5 (половина) року - непередбачувані обставини. (а.с. 7-11) На а.с. 12 - акт приймання-передачі до договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови від 06.08.2015 р. 06.08.2015 року між ОК «Прогресс» та [PERSON] було укладено договір про пайову участь в ОК «Прогресс» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату, за яким асоційований член має право на об`єкт, загальною площею 250,00 кв.м, який буде розташований на передостанньому поверсі будинку або на будь-якому іншому поверсі, крім останнього та першого. Вказаний об`єкт передається асоційованому члену протягом двох тижнів після здачі будинку в експлуатацію. (а.с. 33-35) Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2019 р. у справі №761/28611/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2019 р. та постановою Верховного Суду від 13.04.2021, відмовлено Обслуговуючому кооперативу «ПРОГРЕСС» в задоволенні позову до [PERSON] про зміну умов договору про право користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 06.08.2015 року у зв`язку з істотною зміною обставин. [INFO] [PERSON] померла. (а.с. 76) Спадкоємцем майна - земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . після смерті [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 27.06.2020 р. (а.с. 97) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду з позовом на підставі ст. 391 ЦК України про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом звільнення даної земельної ділянки від будівельних матеріалів та будівельної техніки, приведення її до стану, в якому вона була до надання у користування відповідачу, оскільки вважає, що після закінчення строку дії договору відповідач порушує право на володіння та користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов). При цьому, власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 17.04.2019 р. року у справі № 523/4591/16-ц та від 16.02.2021 р. у справі №127/33179/19. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторона позивача не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем чиняться перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, загальною площею 0,100 га, а також не доведено перебування на вказаній земельній ділянці будь-яких будівельних матеріалів та будівельної техніки, що належить відповідачу. При цьому, судом враховано укладення між сторонами договору №1 від 06.08.2015 р. про пайову участь в ОК «Прогресс» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату, який в судовому порядку недійсним не визнався (протилежного суду не доведено). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом приведення її у попередній стан, суд не вбачає. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed