Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ В травні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), просив стягнути з відповідача на його користь борг за розпискою у розмірі 191700 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень\~ та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1917 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.04.2017 року відповідач [PERSON] позичив у нього 7100 доларів США, що було еквівалентно 191700 грн. строком до 01.07.2017 року, що підтверджується розпискою. Однак, відповідач не виконав свої зобовязання щодо своєчасного повернення коштів. З метою стягнення боргу з відповідача в судовому порядку 23.04.2018 року він уклав договір про надання правової допомоги, згідно умов якого вартість правової допомоги становить 8000 грн.\~ 10 липня 2018 року до суду звернувся відповідач [PERSON] із заявою про відкладення судового засідання призначене на 12.07.2018 року у звязку з перебуванням у відрядженні за кордоном (а.с.19). 07 серпня 2018 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] із заявою про відкладення судового засідання призначене на 08.08.2018 року у звязку із досягненням домовленості з відповідачем щодо укладення мирової угоди, проект якої буде наданий на наступне судове засідання ( а.с. 31). 10 жовтня 2018 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] із заявою\~ про відкладення судового засідання призначене на 10.10.2018 року у звязку з укладенням мирової угоди (а.с.43). В судове засідання призначене на 06.12.2018 року, 19.01.2019 року, 25.01.2019 року та 12.02.2019 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися. Натомість 06.12.2018 року та 25.01.2019 року від представника позивача надійшли заяви, в яких просили задовольнити позовні вимоги та винести заочне рішення про наслідки якого відомі та зрозумілі (а.с.60, 68). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання призначене на 06.12.2018 року, 19.01.2019 року, 25.01.2019 року\~ не зявилися, не дивлячись на те, що про час, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток та СМС повідомлень. Крім того, відповідач викликався розміщеними оголошеннями на веб-сайті суду, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 52, 53, 62, 63, 65, 67, 69). 12 лютого 2019 року до суду звернувся відповідач [PERSON] із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив при можливості розстрочити суму боргу та розглянути справу без його участі (а.с. 70). Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і оглянувши їх з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Згідно належним чином завіреної копії розписки (а.с. 4) вбачається, що 19 квітня 2017 року [PERSON] позичив у борг [PERSON]\~ 7100 доларів США, що еквівалентно 191700 гривень, зобовязавшись повернути кошти до 01 липня 2017 року з виплатою відсотків за користування в розмірі 2500 гривень в неділю, в сумі 27500 гривень до 01.07.2017 року. Даний договір відповідачем не оскаржувався. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, позикодавець передає другій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач визнав позовні вимоги, однак до теперішнього часу не виконав свої зобовязання передбачені розпискою від 19.04.2017 року, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 191700 грн. є законною та обґрунтованою і тому підлягає задоволенню. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат понесених ним на правову допомогу у розмірі 8000 грн. не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано розрахунку цих витрат та належних і достовірних доказів про фактичну сплату коштів за надання юридичних послуг. Згідно квитанції від 27.04.2018 року (а.с.1) вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1917 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1917 грн.\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial