Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь 2908,19 грн, в рахунок сплачених коштів за спожитий природний газ. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі та спільно проживали за адресою: с. Лозуватка Криворізького району. В серпні 2011 року шлюбні стосунки припинено, у травні 2012 року у встановленому законом порядку шлюб розірвано. У 2001 році позивач уклала договір по газопостачанню з ВАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є ПАТ «Криворіжгаз». У 2006 році договір переукладено і саме на цей момент виникла заборгованість за спожитий природний газ у сумі 5040,49 грн. У грудні 2013 року, січні 2014 року, лютому 2014 року позивач у повному обсязі погасила вказану заборгованість, вважає, що виконала солідарний обов'язок, і відповідно має право на зворотну вимогу до іншого боржника. В судовому засіданні позивач надала пояснення, на задоволенні позовних вимог наполягала, у подальшому участі у розгляді справи не приймала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували у повному обсязі, вважали, що вимоги не обґрунтовані та належними, допустимими доказами не підтвердженні, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Вивчивши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача , відповідача та його представника, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З пояснень сторін встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач та відповідач з 03 вересня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11), який розірвано у судовому порядку 31 січня 2012 року (а.с.12). 26 квітня 2001 року позивач [PERSON] уклала договір з ПАТ «Криворіжгаз» на постачання природного газу для побутового споживання за адресою [ADDRESS] (а.с.3). 15 квітня 2006 року позивач [PERSON] уклали наступний договір про надання послуг з газопостачання ( а.с. 5) та додаток до договору (а.с. 8). З ксерокопій квитанцій (а.с. 9,10) убачається, що позивач [PERSON] сплатила 5842 грн на користь ПАТ «Криворіжгаз» за послуги газопостачання, а саме: 5000 грн - період оплати 01.12.2013 - 31.12.2013 рік, 421 грн - за період з 01.01.2014 - 31.01.2014 рік, 421 грн за період 01.01.2014 - 31.01.2014 рік. Встановлюючи правовідносини між сторонами суд дійшов наступного. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Наполягаючи на задоволенні позовних вимог позивач зазначає на наявність сплаченої нею заборгованості саме за період спільного проживання з відповідачем за адресою: [ADDRESS] с. Лозуватка, при цьому доказів даній обставині не надала. Суд не погоджується з такими доводами, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та протирічать законодавству. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договора та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної , творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та обов`язків дається в ст. 16 ЦК України. Як правило власник порушеного права може скористатись не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту цього права. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ на має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право вимоги грошових коштів до відповідача, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що заборгованість виникла саме за період реєстрації відповідача у домоволодінні позивача, тому відсутні підстави для застосування ст.544 ЦК України на зворотну вимогу до кожного з решти солідарних боржників. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: dismissed