Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Державне агенство з енергоефективності та енергозбереження України звернулось в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 826/8288/15, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року залишено без змін, позов [PERSON] задоволено в повному обсязі, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 01.04.2015р. № 147-к «Щодо звільнення» в частині звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області, постановлено: стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України в користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9302,16грн. На виконання зазначеного рішення Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України було видано наказ від 18.12.2015 № 574-к, відповідно до якого [PERSON] поновлено на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області. [PERSON] на підставі рішення суду було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9302,16 грн, що підтверджується наказом Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 18.12.2015р. № 574-к, відомістю від 18.12.2015 № 161 та платіжним дорученням від 18.12.2015 № 719. Згідно з довідкою Держенергоефективності від 01 липня 2015 року №155/13 середньомісячна заробітна плата позивача за період лютий - березень 2015 року становить 1 993,32грн., а середньоденний заробіток- 94,92 грн. Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 01 квітня 2015 року по 25 серпня 2015 року, що становить 98 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу [PERSON], становить 9 302,16 грн. (94.92 х 98), а тому позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. До Держенергоефективності надійшла претензія від Луцького міського центру зайнятості від 18.02.2016 року № 615/01-15 щодо сплати суми допомоги по безробіттю, сплаченої [PERSON] за період з 02.05.2015 по 24.09.2015, у розмірі 8 772,34 грн., з приводу чого, агентством було надано відповідь від 15.03.2016р. № 195-03/10/09/4-16 про визнання судового рішення щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] у розмірі 9 302,16 грн. та направлення [PERSON] листа від 01.12.2015р. № 409-01/09/15-15, у якому відповідачу було запропоновано добровільно сплатити суму отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 8 772,34 грн., оскільки під час розгляду справи в суді [PERSON] не повідомила про те, що перебуває на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю. Разом з тим [PERSON] отриману суму допомоги по безробіттю у розмірі 8772,34грн. , за період з 02.05.2015р. по 24.09.2015р., не повернуто агентству. Таким чином, отримання [PERSON] допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу, без урахування суми допомоги по безробіттю, є переплатою коштів для Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути зі [PERSON] на рахунок Державного агентства з питань енергоефективності та енергозбереження України суму допомоги по безробіттю у розмірі 7 308,84 грн. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала суду письмове заперечення протии позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 826/8288/15, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року залишено без змін, позов [PERSON] задоволено та визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 01.04.2015р. № 147-к «Щодо звільнення» в частині звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області, постановлено: стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України в користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9302,16грн. Судом встановлено, що на виконання зазначеного рішення Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України було видано наказ від 18.12.2015 № 574-к, відповідно до якого [PERSON] поновлено на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області. Як слідує з наказу Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 18.12.2015р. № 574-к, відомості від 18.12.2015 № 161 та платіжного доручення від 18.12.2015 № 719, [PERSON] на підставі рішення суду було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9302,16 грн. Згідно з довідкою Держенергоефективності від 01 липня 2015 року №155/13 середньомісячна заробітна плата позивача за період лютий - березень 2015 року становить 1 993,32грн., а середньоденний заробіток- 94,92 грн. Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 01 квітня 2015 року по 25 серпня 2015 року, що становить 98 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу [PERSON], становить 9 302,16 грн. (94.92 х 98). Відповідно до підпункту з) пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 (надалі-Порядок), у випадках вимушеного прогулу для обчислення середньої заробітної плати застосовується цей Порядок. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р., при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. Як встановлено судом, до Держенергоефективності надійшла претензія від Луцького міського центру зайнятості від 18.02.2016 року № 615/01-15 щодо сплати суми допомоги по безробіттю, сплаченої [PERSON] за період з 02.05.2015 по 24.09.2015, у розмірі 8 772,34 грн. Як вбачається з матеріалів справи. агентством було надано відповідь від 15.03.2016р. № 195-03/10/09/4-16 про визнання судового рішення щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] у розмірі 9 302,16 грн. та направлення [PERSON] листа від 01.12.2015р. № 409-01/09/15-15, у якому відповідачу було запропоновано добровільно сплатити суму отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 8 772,34 грн., оскільки під час розгляду справи в суді [PERSON] не повідомила про те, що перебуває на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю. Рішення господарського суду м. Києва від 25.04.2017 у справі № 910/4451/17 за позовом Луцького міського центру зайнятості до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, про стягнення допомоги по безробіттю у розмірі 8 772,34 грн. встановлено, що [PERSON] було отримано допомогу по безробіттю в сумі 8 772,34 грн., за період з 02.05.2015 по 24.09.2015р. Судом встановлено, що [PERSON] отриману суму допомоги по безробіттю у розмірі 8772,34грн. , за період з 02.05.2015р. по 24.09.2015р., не повернуто. Отже, отримання [PERSON] допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу, без урахування суми допомоги по безробіттю, є переплатою коштів для Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України. Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообовязковим Державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків. Судом встановлено, що з дня початку виплати допомоги по безробіттю та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 02 травня 2015 року по 25 серпня 2015 року, що становить 115 календарних днів, [PERSON] було нараховано 7 308,84 грн. ((94,92 х 0,7 х 90) + (94,92 х 0,7 х 0,8 х 25 ) допомоги по безробіттю. Пунктом 2 ч.І ст.31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду. Враховуючи те, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується одержана допомога по безробіттю, яку працівник мала в цей час, проте [PERSON] під час розгляду справи № 826/8288/15 не повідомила, що перебуває на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, у зв'язку з чим, Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9 302,16 грн., без зарахування допомоги по безробіттю, тому з [PERSON] слід стягнути суму отриманої допомоги по безробіттю у період з 02.05.2015р. по 25.08.2015р. у розмірі 7308,84грн. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на предявлення регресного позову. Таким чином, аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача допомоги по безробіттю в сумі 7 308,84 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів в користь позивача сплачений останньою судовий збір.

Outcome: approved