Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

В травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ», Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА» про відшкодування моральної шкоди та страхових виплат внаслідок смерті на виробництві, яку ухвалою суду від 15.05.2020 року постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. У липні 2020 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява з урахуванням якої позивач просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ» на її користь моральну шкоду у розмірі 300000 (триста тисяч) гривень, стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА» 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень у якості страхових виплат відповідно до договору який було укладено між [PERSON] та СК «ПЗУ УКРАЇНА», стягнути солідарно з відповідачів всі понесені судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі: 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її син громадянин [PERSON] [INFO] , загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві від отриманих травм. Вказала, що її син діяв на підставі строкового договору від 13.01.2019 року укладеного з ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ» код ЄДРПОУ: 41894828, яке за договором надає [PERSON] роботу на посаді складальника. Зазначила, що 19 серпня 2019 року перебуваючи у відрядженні на підприємстві «LG CHEM WROCLAW ENERGY SP ZOO» яке знаходиться у Польщі, її сина розчавило пресом та у зв`язку з несумісними для життя травмами він помер у лікарні. За договором від 13.01.2019 року який було укладено між [PERSON] та ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ», останнє повинно забезпечувати охорону праці та своєчасну виплату заробітної плати. Також між [PERSON] та Страховою компанією «ПЗУ Україна» було укладено договір страхування № EMB/07003912 від 18.02.2019 року, відповідно до якого Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» повинна забезпечувати виплати у разі смерті застрахованої особи від нещасного випадку на виробництві спадкоємцям які прийняли спадщину застрахованої особи у рівних частках відповідно до кожного. Позивач вказала, що зверталась до ПрАТ «СК» «ПЗУ УКРАЇНА» як страховика про виплату страхової суми, проте отримала виплати не у повному розмірі, вказала, що від ПрАТ «СК» «ПЗУ УКРАЇНА» надійшло дише 30000 (тридцять тисяч) гривень. ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ» ніякої відповідальності за смерть свого працівника не понесло, жодних компенсаційних виплат не надало, моральну шкоду не відшкодувало. Відповідач ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА» надало відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що заявлена позивачем сума 170000,00 грн., яка підлягає стягненню з ПрАТ «СК» «ПЗУ УКРАЇНА» жодними наданими у справі доказами не підтверджується, обґрунтування її розрахунку у справі відсутнє. Позивач у судове засідання призначене на 06.11.2020 не з`явилася, надала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ» у судове засідання призначене на 06.11.2020 не з`явилися, про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №160 в книзі реєстрації актів про народження, батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , вказані обставини підтверджуються копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.12.1991 року. 13.01.2019 року між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ», в особі директора [PERSON] , що діє на підставі Статуту, з однієї сторони та фізичною особою [PERSON] було укладено строковий трудовий договір (далі - Договір). Відповідно до п 1.1 Договору працівник зобов`язується виконувати роботу складальника, визначену договором та робочою інструкцією, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові встановлену Договором заробітну плату, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання цієї роботи і які передбачені чинним в Україні трудовим законодавством, та цим Договором. Відповідно до Витягу з акту про смерть, який відповідає змістові акту про смерть: 0264011/00/AZ/2019/244803, [PERSON] помер [INFO] року о 08:55 у м. Вроцлав. Відповідно до Протоколу №1710/2019r Визначення обставин та причин нещасного випадку на виробництві, встановлено, що з [PERSON] під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок якого потерпілий [PERSON] отримав численні переломи шийного відділу хребта, травми нервів та спинного мозку шийного відділу хребта. Внаслідок отриманих травм [PERSON] помер у лікарні [INFO] р. При цьому причинами настання нещасного випадку зазначено недостатнє оснащення машини пристроями безпеки (постійне прикриття, захисні завіси), що захищають працівників від доступу до зони, де знаходяться рухомі елементи машини; недостатня координація колективної роботи та нагляду за виконуваною роботою - відсутність процедури демонтажу дефектного пакета на виробничій лінії та підготовка операторів для такої роботи; виконання операцій операторами, включаючи постраждалих, які не переконались у відсутності небезпеки - вхід у небезпечну зону машини, не перевіривши машину в безпечний режим, в той час, так званий Teach - режим, який не дає можливості переміщення рухомих деталей машин або самостійний запуск машини в будь-якому випадку. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань позивача, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, факт заподіяння зі сторони відповідача моральних страждань позивачу, які полягають у спричиненні стресу у зв`язку зі смертю сина, порушенні нормального ритму життя після його смерті. Суд також бере до уваги, що моральна шкода, спричинена позивачу, завдана смертю найближчої людини, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя їм душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію життя Враховуючи вищенаведене, глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнала позивач, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також той факт що відповідачем ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АУТСОРСИНГ» у добровільному порядку сплачено 250000,00 грн., що підтверджується роздруківкою про безготівкове поповнення наданої позивачем до суду, суд вважає необхідним стягнути на користь [PERSON] 50000 грн., оскільки саме ця сума відшкодування, що визначена позивачем, буде домірною спричиненій. Що стосується стягнення страхових виплат у розмірі 170000,00 грн., судом встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 18.02.2019 року укладено договір страхування подорожуючих за кордон № EMB/07003912 відповідно до якого: період страхування з 03.03.2019 по 01.03.2020; ліміт перебування за кордоном складає 365 днів; страхова сума на одну особу складає: медичні та інші витрати - 30000,00 Євро; нещасний випадок - 30000,00 грн., цивільна відповідальність - 10000,00 Євро. У період дії зазначеного договору під час перебування у Республіці Польща 18.08.2019 року із [PERSON] трапився нещасний випадок, за результатами якого він отримав травми несумісні із життям та помер [INFO] Відповідно до ч.1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з абз. 4 п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором . Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Підпунктом 4.3.8.1 підпункту 4.3.8 пункту 4.3 Загальних умов страхування Договору зазначено, що у разі смерті Страхувальника/Застрахованого, страхова виплата здійснюється у розмірі 100% страхової суми. 16.03.2020 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплачено позивачу повну страхову суму 30000,00 грн, відповідно до ліміту, передбаченого умовами Договору, при настанні події, що кваліфікована як нещасний випадок, що підтверджується платіжним дорученням №00040901 від 16.03.2020 року. У зв`язку з вищевикладеним, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 170000,00 грн. у якості страхових виплат слід відмовити з огляду на їх безпідставність. Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У даному випадку сторона позивача надала договір про надання правничої допомоги від 20.03.2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг до цього договору, ордер адвоката, квитанції про сплату послуг з надання правової допомоги на суму 50000 грн. Суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 50000 грн. є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання цих послуг і робіт та ціною позову. За таких обставин,

Outcome: partial