Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

В серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачем вказано, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490910320 від 19 грудня 2013 року на суму 10523,69 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу право вимоги від відповідача по кредитному договору. Відповідачка [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 30998,92 грн., з яких: 10363,60 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 10335,32 грн. заборгованість за процентами та комісією; 10300,00 грн. пеня, штраф, неустойка. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги не визнає, просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки останній платіж за кредитним договором був здійснений 17.01.2014 року. Просить у задоволенні позову відмовити. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №490910320 на суму 10523,69 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу право вимоги від відповідача по кредитному договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 30998,92 грн., з яких: 10363,60 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 10335,32 грн. заборгованість за процентами та комісією; 10300,00 грн. пеня, штраф, неустойка. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідачем [PERSON] було заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Згідно розрахунку Банку останній платіж на погашення кредиту відповідачкою було здійснено 17 січня 2014 року, а до суду із позовом до [PERSON] ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось лише 04 серпня 2017 року, тобто через три роки і 7 місяців. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з тексту кредитного договору, він не містить застереження щодо збільшення строку позовної давності. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року за №6-16цс15. З огляду на вищенаведені обставини справи, а також з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові № 6-134цс14 від 01.10.2014 року; у Постанові № 6-167цс14 від 12.11.2014 року; у Постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed