Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних у розмірі 30\~744, 00 грн. та втрат від інфляції у розмірі 215\~963, 00 грн. В обґрунтування заявленого клопотання зазначила, що 23.05.2009 року вона надала у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 47\~000 доларів США. У зв»язку з тим, що [PERSON] в обумовлені терміни позику не повернула, вона ( позивачка) вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2012 року було постановлено стягнути з [PERSON] на її користь суму основного боргу, суму інфляційних збитків та трьох процентів річних. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.05.2012 року рішення суду першої інстанції від 16.02.2012 року змінено та було вирішено стягнути з [PERSON] на її користь суму основного боргу у розмірі 342\~256, 92 грн., проценти за користування позикою у сумі 79\~954, 03 грн., 3 % річних у сумі 24\~097, 31 грн. Добровільно відповідачка не погодилася виконувати рішення суду, тому вона вимушена була звернутися до органів ВДВС для здійснення примусового виконання рішення та стягнення з [PERSON] зазначених сум. На теперішній час рішення суду не виконано, відповідачка від сплати боргу ухиляється.. Оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання, то на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За своїми зобов»язаннями у [PERSON] з 8.09.2012 р. по 8.09.2015 р. період прострочення складає 1\~098 днів. Включно станом на 8.09.2015 року прострочення боржника складає 1\~098 днів, 3% річних від простроченої суми складають 30\~744, 00 грн. Надалі, у 2012 -2013 роках інфляція фактично дорівнювалася нулю. За 2014 рік інфляція склала 124,9 %. За 8 місяців 2015 року, тобто з січня по вересень, інфляція склала 138, 2%. Втрати від інфляції за 2014 рік склали 85\~221, 00 грн. Втрати від інфляції з січня по вересень 2015 року склали 113\~629, 00 грн. Таким чином, її втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов»язань за весь цей час склали 215\~963, 00 грн. Загальна сума боргу відповідача складає 246\~707, 00 грн., із них : 3% річних у розмірі 30\~744, 00 грн.; втрати від інфляції у розмірі 215\~963, 00 грн. В суді представник позивача вимоги свого довірителя підтримала та росила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки в суді позов визнав частково, не заперечуючи проти вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 30\~744, 00 грн. Надалі пояснив, що, враховуючи, що зобов»язання за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] визначено в іноземній валюті , є безпідставним посилання позивача на ч.2 ст. 625 ЦК України в обґрунтування вимог про стягнення з відповідача втрат від інфляції за невиконання грошового зобов»язання. Отже, в цій частині просить суд в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши доводи представників сторін в обґрунтування позицій своїх довірителів, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у березні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2012 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 342\~256, 92 грн. ; інфляційні збитки в розмірі 56\~395, 92 грн.; 3% річних в розмірі 24\~097, 31 грн.; судовий збір в розмірі 1\~700, 00 грн.; витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120, 00 грн., а всього 424\~570, 15 грн. ( а.с.14-15). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2012 року рішення суду першої інстанції від 16.02.2012 року змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 342\~256, 92 грн. ; проценти за користування позикою в сумі 79\~954, 03 грн.; 3% річних в розмірі 24\~097, 31 грн.; судовий збір в розмірі 1\~700, 00 грн.; витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120, 00 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено ( а.с.12-13). Судовими рішеннями встановлено, що 23 травня 2009 року [PERSON] передала [PERSON] у борг гроші у сумі 47\~000 доларів США, на строк до 23 серпня 2009 року, про що було складно розписку від 23 травня 2009 року, яку підписала відповідачка власноруч. Оскільки відповідачка не в повному обсязі виконала свої зобов»язання, остаточно рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.05.2012 року з останньої на користь позивачки були стягнуті вищезазначені суми. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2012 року набрало законної сили з моменту його проголошення, тобто 10 травня 2012 року. В касаційному порядку сторонами по справі не оскаржувалося. 25 травня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 2/0808/31/2012 про примусове виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 10.05.2012 року по вищезазначеній цивільній справі ( а.с.16). 21 червня 2012 року головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/0808/31/2012 ( а.с.18). Станом на день ухвалення рішення по цій справі відповідачка [PERSON] рішення суду виконала частково, сума заборгованості, встановлена судовим рішенням від 10 травня 2012 року, не сплачена позивачці в повному обсязі. Відповідно до частин 1,2 ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов»язання, яке виражається в грошових одиницях України ( або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). В суді встановлено, що між сторонами по справі виникли зобов»язальні правовідносини, віднесені до грошових. В позові позивачкою встановлений період прострочення виконання [PERSON] грошового зобов»язання перед [PERSON] з 8 вересня 2012 року по 8 вересня 2015 року ( 1\~098 днів). Вказаний період стороною відповідача не заперечується. Оскільки стягнення трьох процентів річних від простроченої суми прямо встановлений ч.2 ст. 625 ЦК України і не заперечується стороною відповідача, суд вважає за необхідне в цій частині позов [PERSON] задовольнити та стягнути з відповідачки на її користь 3 проценти річних від простроченої суми в розмірі 30\~744, 00 грн., виходячи із наступного розрахунку. 342\~256, 00 грн. ( сума основного боргу) х 3% : 365 днів х 1\~098 днів = 30\~744, 00 грн. Стосовно вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачки на її користь інфляційних витрат слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. З матеріалів справи вбачається, що у договорі позики сторони визначили грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті, а саме в доларах США. Як зазначалося вище, грошовою одиницею України є гривня, а інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Застосування до простроченої суми грошового зобов»язання встановленого рівня інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів зі збільшенням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначене у гривні. Крім того, слід зазначити, що ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов»язання, а не на виконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов»язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Отже, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, на яку посилається сторона позивача як на правову підставу заявлених вимог, вимога щодо стягнення з відповідача на її користь втрат від інфляції задоволенню не підлягає. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial