Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму боргу за позикою в розмірі 5500 гривень, 99 гривень інфляційні втрати, 115,73 гривень 3% річних від суми боргу, 435,04 гривень суми процентів за користування грошовими коштами. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2019 року вона надала відповідачу позику грошові кошти в розмірі 5500 гривень, що підтверджується доданою до позовної заяви складеною відповідачем власноруч розпискою від 06.11.2019 року, згідно якої відповідач зобов`язувалася повернути позивачу позику до 01.12.2019 року. Позивач зазначає, що станом на 01.12.2019 року відповідач борг не повернула. Ухвалою судді від 04 листопада 2020 року (а.с.27) відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 06.11.2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 5500 гривень, які вона зобов`язалася повернути в строк до 01 грудня 2019 року (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або на інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 цього ж Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч.1 ст.1049 цього ж Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.533 цього ж Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подала жодного доказу на підтвердження того, що вона повернула позику в обумовлений строк та сплатила проценти за користування позикою. Тому у відповідача виник борг по поверненню позики в розмірі 5500 гривень, борг по сплаті процентів за користування грошовими коштами в розмірі 435,04 гривень, інфляційні втрати в розмірі 99 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 115,73 гривень. Проте, щодо вимоги про стягнення процентів до моменту фактичного виконання судового рішення суд зазначає наступне. Враховуючи, що лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки наразі відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, у сумі 840 грн. 80. коп., понесений [PERSON] при зверненні до суду, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial