Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 13.02.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції було зроблено актовий запис № 57. Від шлюбу сторони дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалося,відносини та спільне господарство між сторонами припинені. Посилаючись на те,що через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння,вона не має бажання поновлювати шлюбні відносини з відповідачем, позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач надала письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судової повістки. На підставі ст. 224,225 ЦПК України суд розглянув справу без участі позивача та відповідача та постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 13.02.2007 року р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб,зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції,актовий запис № 57,після одруження прізвища чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON],про що надана копія свідоцтва про укладення шлюбу. Сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними за такий тривалий час не відбулося. В позовній заяві позивачка вказала про відсутність намірів поновлювати спільне проживання з відповідачем та не бажає зберігати сім*ю,разом з тим,відповідач заяв про надання сторонам строку на примирення не вчиняв. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя і збереження сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи вказують на те,що сторони не мають наміру відновлювати шлюбні стосунки. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та відповідача,порушує особисті інтереси, що мають істотне значення, протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218,224-226 ЦПК України,суд-

Outcome: approved