Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачкою 03.09.1994 зареєстрували шлюб. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Позивач зазначає, що причиною припинення подружніх відносин стали обставини несумісності їхніх характерів, відсутність будь-яких чинників взаєморозуміння та сімейного затишку, різні погляди на життя. Також позивач зазначив, що під час спільного проживання у них постійно виникають сварки. Неодноразові сімейні суперечки закінчувались викликом наряду поліції. Подальше збереження шлюбу є недоцільним. Також позивач зазначив, що розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу. Судом 20.03.2020 постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Від відповідача на адресу суду вказані вище документи не надходили. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач позов визнала. Після розірвання шлюбу просила поновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 03.09.1994 Барським районним відділом запису актів громадянського стану Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 03.09.1994, актовий запис № 113. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . (а.с. 4) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 420, 40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved