Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати абзац 8 пункту 10 наказу командира військової частини [NUMBER] №4 від 09.1.2009 року, а саме: «Постійне житло отримав за адресою: [ADDRESS] (ордер №961 від 06.08.2001 року) та зобов`язати військову частину [NUMBER] поновити його разом із членами його сім`ї на обліку військовослужбовців та осіб , звільнених з військової служби , які потребують поліпшення житлових умов з 08.10.1999 року, посилаючись на те що, він з 01.08.1988 року по 09.01.2009 року проходив військову службу у Збройних Силах України. На підставі наказу начальника Головного управління штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 грудня 2008 року №624 за п. «б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я. На момент звільнення з військової служби його вислуга років у Збройних Силах України становила 20 років 04 місяці. Згідно витягу із протоколу №3 рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 08.10.1999 року позивача поставлено на квартирний облік черговості. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 05.05.2001 року, оформленим протоколом №1 позивачу [PERSON] , у складі сім`ї дружини та сина, надано житло за адресою : [ADDRESS] - двокімнатна квартира, яка розпорядженням Ічнянської райдержадміністрації №126 від 27.05.1999 року включена до числа службових. На підставі ордеру №961 від 06.08.2001 року позивач разом з іншими членами сім`ї дружиною та сином були вселені в дане житлове приміщення за адресою [ADDRESS] , тобто фактично з 06.08.2001 року ним отримано службове житло. Враховуючи викладене, абзац 8 частини 10 наказу командира військової частини [NUMBER] від 09.01.2009 року , а саме: «Постійне житло отримав за адресою: [ADDRESS] (ордер №961 від 06.08.2001 року) не відповідає дійсності, є незаконним та підлягає скасуванню , так як квартира за вказаною адресою є службовою та з числа службових не виключалася, а тому не могла бути надана як постійне житло. Крім того , позивач не був поінформований про підстави та про прийняття рішення щодо зняття його з обліку. Вище зазначені обставини стали відомі після отримання відповідей на адвокатські запити. Вважає таке рішення незаконним, оскільки воно прийняте всупереч нормам чинного законодавства. Відповідно до пояснень, поданих третьою особою, остання просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] з посиланням на те, що останній дійсно проходив службу у Збройних Силах України з 01.08.1988 по 09.01.2009 року. Наказом начальника Головного управління штабу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 29 грудня 2008 року №624 за п.»б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» його було звільнено у запас за станом здоров`я . Згідно витягу із протоколу №3 рішенням комісії військової частини [NUMBER] від 08.10.1999 року капітана [PERSON] поставлено на квартирний облік черговості. Відповідно до розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 27.05.1999 року №126, двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] була включена до числа службових. У 2009 році [PERSON] було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я (пункт «б»), проте він продовжував перебувати на квартирному обліку. Після його звільнення в запас за станом здоров`я , починаючи з 2008 року і по 2021 рік жодного разу не звертався до житлової комісії в/ч [NUMBER] на предмет підтвердження своїх прав перебування на квартирному обліку. В той час , відповідно до п.2.21 Інструкції №737, що діяли до 2018 року закріплюють наступні положення : щороку з 01 жовтня по 30 грудня з метою перереєстрації облікових справ військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, повинні надавати до житлових комісій довідки за Ф-3, Ф-5,Ф-7.Житлові комісії військових частин в цей строк здійснюють перевірку житлових умов осіб, які перебувають на обліку, уточнюють, а за потреби коригують облікові списки, а тому вимога [PERSON] є безпідставною. Відзиву на позов від в/ч [NUMBER] не надійшло. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, при цьому від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує. Ураховуючи, що всі учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28 грудня 2008 року №264 підполковника [PERSON] ,заступника командира військової частини [NUMBER] , звільнено в запас за пунктом «б» частини шостої (за станом здоров`я) ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 17). Наказом ТВО командира військової частини [NUMBER] від 09 січня 2009 року №4(по стройовій частині) підполковник [PERSON] виключений зі списків особового складу частини. На момент звільнення з військової служби вислуга років у Збройних Силах України станом на 29.12.2008 року становила 20 років 04 місяці. Із витягу з протоколу № 3 засідання житлової комісії в/ч [NUMBER] від 08.10.1999 року капітана [PERSON] поставлено на квартирний облік(а.с.15). Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] , [PERSON] не перебуває на квартирному обліку у в/ч [NUMBER] . Документи, що стали підставою для зняття позивача з квартирного обліку у в/ч [NUMBER] відсутні. (а.с. 21). Довідкою начальника будинкоуправління А 1479 №224 від 11.05.2021 року підтверджується, що [PERSON] разом із дружиною та сином зареєстровані та проживають в [ADDRESS] (а.с. 13). [PERSON] разом із дружиною та сином мають право на заняття житлової площі 31,15 кв. м, яка складається з 2 кімнат за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить ордер № 961 від 06 серпня 2001 року (а. с. 22). Відповідно до довідки Державного ощадного банку № 101 від 12.05.2021року, [PERSON] не значиться у списках про право на отримання житлового приватизаційного чеку за адресою [ADDRESS] . Житловий приватизаційний чек не використовував, в приватизації Державного житлового фонду участі не приймав (а.с. 23). Про відсутність у [PERSON] будь-якого нерухомого майна свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав (а.с. 25). Як вбачається з довідки голови житлової комісії в/ч [NUMBER] № 1086 від 16.04.2021року [PERSON] на квартирному обліку у військовій частині не перебуває. Документи, що стали підставою для зняття громадянина [PERSON] з квартирної черги у військовій частині [NUMBER] житловою комісією, яка в той час мала повноваження,відсутні. Можливі шляхи поновлення на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] відсутні , в зв`язку з отриманням постійного житла за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить талон до ордера №961 від 06.08.2001 року. (а.с.21,22). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 24.02.2009 року, [PERSON] отримує пенсію за вислугою років Міноборони України (а.с. 5). Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» , відповідно до якої, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» , як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Європейський Суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі »МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50 (рішення у справі »Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей , який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, відповідно до пункту 24 якого військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. У статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Пунктом 9 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи містяться у пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно ч. 1 ст. 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 40 вказаного Кодексу громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами,які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Відповідно до п. 1 розділу 6 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженою Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Таким чином, ураховуючи те, що на час звільнення з військової служби позивач [PERSON] мав стаж військової служби понад 20 років, перебував на квартирному обліку, отримує пенсію за вислугою років від Міністерства Оборони України суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зняття його з квартирного обліку відповідно Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями , затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380, так як п. 21 розділу VІ вказаної Інструкції не передбачено питання зняття військовослужбовців з квартирного обліку, а тому абзац 8 пункту 10 наказу командира військової частини [NUMBER] №4 від 09.01.2009 року , а саме: «Постійне житло отримав за адресою : [ADDRESS] (ордер №961 від 06.08.2001 року) визнає незаконним та відповідно таким , що підлягає скасуванню. Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved