Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

В травні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 123 в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 23 грудня 2010 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1630 кв.м., розташовану на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Горького № 123 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 23 грудня 2010 року. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] громади Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 23 грудня 2010 року помер чоловік позивачки [PERSON], про що свідчить актовий запис № 05 від 04 січня 2011 року в свідоцтві про смерть серії 1-КИ № 371396 виданому Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район смт. Кіровське вул. Горького, буд. 123, та земельної ділянки площею 1630 кв.м. під цим домоволодінням, які належали його матері [PERSON], а також житловий будинок № 127 по вул. Горького в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Заповіту [PERSON] не залишав. Судом встановлено, що на підставі Договору довічного утримання посвідченого 31 жовтня 2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5615, [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район смт. Кіровське вул. Горького, буд. 123 (а.с.12). Також, на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] 31 жовтня 2000 року за реєстровим № 5617, [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 1630 кв.м. (а.с.13). За часи свого життя, чоловік позивачки [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], однак у встановленому законом порядку не зареєстрував його на своє імя. На підставі ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги та відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України звернулася у встановлений законом шестимісячний строк до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини, про що подали заяви до нотаріальної контори. Так, 27 квітня 2012 року позивачка отримала на своє імя свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 127 по вул. Горького в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.25). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район смт. Кіровське вул. Горького, буд. 123, та земельну ділянку площею 1630 кв.м. під цим домоволодінням, [PERSON] було відмовлено, оскільки не підтверджено факт належності спадкодавцю [PERSON] спадкового майна, а саме: спадкового житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.11). Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкодавцем за життя не було зареєстровано право власності за правовстановлюючими документами на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в смт. Кіровське вул. Горького № 123 у Бюро технічної інвентаризації, та в Управлінні Держземагентства у Дніпропетровському районі та не отримано Державний акт на право приватної власності на землю. Згідно довідки Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 24 лютого 2015 року № 42 власником будинку за адресою: смт. Кіровське вул. Горького, 123 є [PERSON], а документ що встановлює право власності на нерухоме майно за [PERSON] в архівній справі відсутній (а.с.14). Згідно повідомлення Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі № 0412 від 27 січня 2015 року на земельну ділянку, що розташована в смт. Кіровське вул. Горького, 123 зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю реєстраційний № 2049 від 16 грудня 1997 року, на підставі рішення Кіровської селищної ради від 20 листопада 1996 року № 44 на імя [PERSON]; відповідно до даних Державного земельного кадастру зазначена земельна ділянки не зареєстрована, кадастровий номер відсутній, відомості щодо Державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON] відсутні (а.с.20). За положеннями статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового визначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у звязку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивача, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку та будинок. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на земельну ділянку та житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район смт. Кіровське вул. Горького, буд. 123. На підставі викладеного,

Outcome: approved