Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача стягнути борг в сумі 72 542, 75 грн. Свої вимоги мотивує тим, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну «МТМ» та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну «МТМ». Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. В порушення норм закону споживач договір з Концерном «Міські теплові мережі» не уклав. Не зважаючи на відсутність укладеного договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в житловому будинку [ADDRESS] , на забезпечення їх здоров`я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, Позивач здійснював постачання теплової енергії до приміщення Відповідача, адже система теплоспоживання нежитлового приміщення - об`єкту теплопостачання є спільною із системою теплопостачання житлового будинку. Облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Отримання теплоносія підтверджується відповідним Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради «Про початок опалювального сезону» та «Про закінчення опалювального сезону» сезонів 2018-2019 рр. та 2019-2020 рр. (рішення знаходяться на сайті Запорізької міської ради). Об`єкт теплопостачання: нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , площа 157,00 кв.м. (Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Відповідачу вказані приміщення належать на праві приватної власності). Нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою [ADDRESS]. площа 157,00 кв.м., є невід`ємною частиною житлового будинку. Вищевказаний будинок не обладнано будинковим приладом обліку теплової енергії. Розрахунок нарахувань за опалення вищевказаних нежитлових приміщенню за період з листопада 2018 по квітень 2020 виконані згідно навантаження на опалення приміщення з урахуванням норми споживання теплової енергії на 1 кв.м. Позивачем було відпущено теплової енергії Відповідачу за період з листопада 2018 по квітень 2020 року на загальну суму 69737,81 грн., що підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії та розрахунком суми основної заборгованості. Відповідач з листопада 2018 року по квітень 2020 року жодних оплат не здійснював. За Відповідачем на протязі спірного періоду створилась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі - 69737,81 грн. (основний борг) та внаслідок прострочення належного виконання зобов`язання - 3% річних у сумі 1655,39 грн., інфляції у розмірі 1149,55 грн. Порядок обліку та оплати послуг визначається п. 12 Правил 630, а саме у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі. А у разі його відсутності за нормативами (нормами) споживання. Не зважаючи на відсутність укладеного договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в житловому будинку № 22 , позивач здійснював постачання теплової енергії до приміщення відповідача, адже система тепло споживання нежитлового приміщення - об`єкту теплопостачання є спільною із системою теплопостачання житлового будинку. На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2020 р. матеріали вищевказаної позовної заяви надійшли для розгляду, до Подільського районного суду м. Києва. Провадження у справі відкрито ухвалою 03.11.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Судом встановлено, що відповідачу належить об`єкт споживання теплової енергії, який розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , площа 157,00. (Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 1170894623101 від 13.02.2017 року нежитлові приміщення, належать на праві приватної власності відповідачу.) Як вбачається з матеріалів справи, факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунком та актами приймання-передачі теплової енергії. Отримання теплоносія підтверджується відповідним Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради «Про початок опалювального сезону» та «Про закінчення опалювальних сезонів» сезонів 2018-2019 р.р. та 2019-2020 рр. складає 69 737,81 грн. На адресу відповідача [PERSON] Концерном «МТМ» направлялись рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, факт відправлення підтверджується реєстрами на відправку кореспонденції. Також, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 995/09-9 від 11.06.2020 року щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що підтверджується реєстром відправленої замовленої кореспонденції-претензій щодо погашення заборгованості за спожиту теплову енергію. Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу Концерну не повернув, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатив. Також, будь-яких відповідей чи заперечень на надіслану претензію відповідач не надав. Відповідачем не спростовувалось, а підтвердив наявність трубопроводів або інших джерел теплопостачання в нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , а отже факт надання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання і споживання теплової енергії позивачем не потребує доведенню. Відсутність радіаторів не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення. Така позиція також викладена у рішенні Запорізького апеляційного суду від 18.08.2020 року по справі № 331/3629/19 (Пр. № 22-ц/807/1847/20). Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Так, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі N 6-59цс13 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію. Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Згідно з пунктом 18 Правил № 630 (із змінами), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Статтею 67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до вимог ст. ст. 68, 162 ЖК України, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію. Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок: споживача оплачувати фактично спожиту комунальну послугу, яка надана виконавцем у разі відсутності укладеного договора. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно п.2 ч.2 ст. 8 Закону виконавець зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно із зазначеними приписами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання. Встановлено, що відповідачем не надано акту про відключення приміщень від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної комісії, відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з централізованого опалення. Ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Крім того, відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, що становить 2804,94 грн. Позивач у період з листопада 2018 по квітень 2020 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлового приміщення на загальну суму 72 542,75 грн., що підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії та розрахунком суми основної заборгованості. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги концерну «Міські теплові мережі» є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст.322, 509, 526, 530, 610, 612. 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved