Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

в червні 2014р. [PERSON] (надалі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до КП «Голосіївжитлосервіс» (надалі - відповідач), треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],при цьому пояснив наступне. Позивач та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані і проживають у [ADDRESS]. При цьому наймачем вищезазначеної неприватизованої квартири № 9 та власником особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг є [PERSON], який на даний час не проживає у наведеній квартирі та знятий з реєстраційного обліку. Разом з цим позивач зазначив, що оскільки [PERSON] не поживає у квартирі № 9, то договір найму вважається розірваним із ним згідно ст. 107 ЖК Української РСР. У зв'язку із наведеним та з метою оплати від свого імені житлово-комунальних послуг, позивач просив суд зобов'язати КП «Голосіївжитлосервіс» укласти договір обслуговування (найму житлового приміщення) квартири за адресою: [ADDRESS] з [PERSON]. Позивач та в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях на позовна заяву не визнав позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки згідно ст. 103 ЖК Української РСР договір найму квартири № 64 може бути змінено тільки за згодою наймача [PERSON], проживаючих у наведеній квартирі членів сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та наймодавця КП «Голосіївжитлосервіс», проте відсутня згода зазначених осіб на зміну договору найму квартири № 64 шляхом його переукладення із позивачем. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON]повідомлені про час і місце судового засідання в порядку ст. 76 ЦПК України, не з'явилися у судове засідання, про причини неявки та їх поважність не повідомили суд. Третя особа - [PERSON] брав участь у судових дебатах, висловив свою думку щодо необхідності задоволення позову. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного Судом встановлено, що згідно довідки за формою № 3 КП «Голосіївжитлосервіс» за адресою: 03191, Київ, [ADDRESS], зареєстровані та проживають позивач та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], що зареєстровані як члени сім'ї наймача і власника особового рахунку квартири № 64 [PERSON], якого в наступному знято із реєстраційного обліку. В свою чергу відповідно до ч. 1 і 2 ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ч. 1 ст. 103 ЖК Української РСР, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Положеннями ст. 104 ЖК Української РСР унормовано, що член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. Однак позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру житлової площі квартири № 64 яка припадає на позивача, а також щодо технічної можливості проведення виділу такої площі позивачу як самостійного приміщення. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати визнання його наймачем всієї квартири № 64 за раніше укладеним договором найму жилого приміщення з [PERSON], виключно за згодою інших повнолітніх членів сім'ї наймача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності згоди повнолітніх членів сім'ї наймача, які зареєстровані та проживають у квартирі № 64, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], на здійснення зміни договору найму квартири № 64 шляхом його укладення із позивачем як новим наймачем. При цьому, визнання в супереч волі наведених осіб наймачем позивача за раніше укладеним договором найму всієї квартири № 64 порушить права: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також мають право на визнання їх наймачами вищезазначеної квартири. Відповідно до вимог ч. 1. ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того щодо обраного позивачем способу захисту права, суд зазначає наступне. Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не визначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). При цьому згідно ст. 6, ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 627 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналогічну правову позицію зазначено Верховним Судом України у постанові від 10.10.2012р. по справі № 6-110цс12. Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що право може бути захищено судом на підставі п. 1ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Outcome: dismissed