Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 23.10.2018\~р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на її користь борг у розмірі 76\~000,00\~грн. за письмовою розпискою від 08.04.2017\~р. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що протягом трьох\~років,\~починаючи з\~квітня 2015\~року\~вона як\~фізична особа-підприємець\~надавала в Відповідачеві у борг товари на загальну суму 76\~000,00\~грн., про що свідчить письмова розписка від 08.04.2017\~р. Відповідач зобовязувалася повертати гроші щомісячно. За станом на день подання позовної заяви Відповідач борг не віддала, чим порушила виконання свого зобовязання. На звернення з проханням повернути гроші Відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору, про що свідчить направлена вимога про повернення боргу за розпискою Відповідачеві, на яку та також не відреагувала. У звязку із простроченням Відповідачем терміну виконання зобовязання, а також уникнення мирного вирішення спору Позивач вимушена звернутися до суду. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 13.11.2018\~р. судом ухвалою від 27.11.2018\~р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 15.01.2019\~р., відкладене через неявку Відповідача на 06.02.2019\~р.; ухвалою суду від 06.02.2019\~р. справу призначено до судового розгляду на 06.03.2019\~р., відкладене на 22.03.2019\~р. через неявку Відповідача. У судовому засіданні 22.03.2019\~р. Позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснила суду, що вона є фізичною особою-підприємцем, здійснює роздрібну торгівлю продуктами харчування. Відповідач брала в неї в борг кошти (десь по 500\~грн.) та продукти харчування, не розраховуючись, протягом трьох років, при цьому брала продукти, зокрема й ті, що мають значну вартість (голубці, котлети тощо), оскільки саме не готує, тому брала вже приготовлені до вживання продукти. Про борги Відповідач знає, борг визнає, інколи щось віддавала, потім знов брала в борг, як наслідок на загальну суму боргу написала розписку із зобовязанням повертати. Також Відповідач зверталася на телебачення та на телеканалі «Інтер» у програмі «Стосується кожного» також визнавала наявність у нею перед Позивачем значного розміру боргу. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої статті\~128 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України)\~шляхом направлення\~судових повісток\~(а.с.\~32,\~38,\~46,\~52) за зареєстрованою адресою її місця проживання, підтвердженою органом реєстрації в порядку статті\~187 ЦПК України (а.с.\~14), які поверталися без вручення з поштовими повідомленнями «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.\~34, 41), а також шляхом розміщення оголошення про виклик\~Відповідача до\~суду на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України в\~мережі Інтернет в порядку частини одинадцятої статті\~128 ЦПК України (а.с.\~36-37, 49-50, 53-54). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою її місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею\~128 ЦПК України. Водночас суд,\~вирішуючи питання\~щодо можливості\~розгляду даної\~справи за\~відсутності фактичного отримання\~Відповідачем судових\~повісток,\~виходить як\~з наведених\~вище положень статті\~128\~ЦПК України,\~які є\~спеціальними процесуальними\~нормами,\~що встановлюють\~порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обовязку особи зареєструвати своє місце проживання (стаття\~6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»); за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт\~7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016\~р. №\~207). З огляду на це обовязок суду повідомити особу, зокрема про судове засідання, шляхом направлення офіційної\~кореспонденції на\~адресу її\~зареєстрованого місця\~проживання,\~на думку суду,\~прямо кореспондується\~з обовязком\~особи зареєструвати\~своє місце\~проживання,\~тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обовязку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (стаття\~68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті\~223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, наданою Позивачем усно в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд,\~заслухавши пояснення\~Позивача,\~надані в\~судовому засіданні,\~розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що Позивач є фізичною особою-підприємцем, що здійснює роздрібну торгівлю, зокрема, продуктами харчування та підтверджено нею\~наданням копій\~свідоцтва про\~її державну\~реєстрацію (а.с.\~10),\~витягу з\~Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.\~9) та свідоцтва платника єдиного податку із зазначенням видів господарської діяльності, що нею здійснюються (а.с.\~8). Згідно з розпискою Відповідача від 08.04.2017\~р., оригінал якої долучено Позивачем до матеріалів справи (а.с.\~7), вона взяла в борг у Позивача суму 76\~000,00\~грн. за взятий у борг товар протягом трьох років та зобовязалася їх повертати щомісячно. Наведеного зобовязання Відповідач не виконує, борг Позивачеві не повертає, про що свідчить також\~направлена їй\~09.10.2018\~р.\~Позивачем на\~адресу зареєстрованого\~місця проживання претензія про повернення боргу (а.с.\~25). Водночас суд не бере до уваги як допустимий доказ у справі наданий Позивачем диск із відеозаписом телевізійної програми за участю сторін (а.с.\~47, 48), оскільки через неявку Відповідача не може перевірити її пояснення, надані журналістам, безпосередньо в судовому засіданні в передбаченому процесуальним законом порядку (частина друга статті\~78 ЦПК України). За загальними положеннями статей\~11, 14, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За визначенням статті\~509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею\~11 ЦК України. Одностороння відмова\~від зобовязання\~або одностороння\~зміна його\~умов не\~допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~525 ЦК України); зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття\~526 ЦК України). За сталою судовою практикою досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно\~від установлених\~результатів робити\~відповідні правові\~висновки (зокрема,\~постанови Верховного Суду України від 18.09.2013\~р. у справі №\~6-63цс13, від 11.11.2015\~р. у справі №\~6-1967цс15,\~від 13.12.2017\~р.\~у справі\~№\~309/3458/14-ц,\~постанова Верховного\~Суду від\~27.06.2018\~р. у справі №\~712/14562/17-ц). За визначенням\~статті\~1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,\~а позичальник\~зобовязується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною\~другою статті\~1047\~ЦК України\~на підтвердження\~укладення договору\~позики та його\~умов може\~бути представлена\~розписка позичальника\~або інший\~документ,\~який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Розписка як документ,\~що підтверджує\~боргове зобовязання,\~має містити\~умови отримання\~позичальником в борг\~грошей із\~зобовязанням їх\~повернення та\~дати отримання\~коштів (постанови\~Верховного Суду України від 18.09.2013\~р. у справі №\~6-63цс13, від 11.11.2015\~р. у справі №\~6-1967цс15). Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається\~боржником кредитору\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення, так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~боржником від\~кредитора певної\~грошової суми (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 13.12.2017\~р. у справі №\~309/3458/14-ц, постанові Верховного Суду від 27.06.2018\~р. у справі №\~712/14562/17-ц). Відповідно до частин першої, другої статті\~1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк\~повернення позики\~або цей\~строк визначений\~моментом предявлення\~вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач не виконала свої зобовязання перед Позивачем згідно з укладеним ними договором позики, що підтверджено розпискою Відповідача від 08.04.2017\~р. про отримання останньою протягом трьох років у борг товарів, суму боргу, зазначену Відповідачем у цій розписці Позивачеві не повернула, відтак обставини, на які посилається у позовній заяві Позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Позивача про стягнення боргу з Відповідача слід задовольнити. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Відповідно до\~статей\~11,\~14,\~16,\~509,\~525,\~526,\~1046,\~1047,\~1049,\~1050\~Цивільного кодексу України та\~

Outcome: approved