Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Поділляторф» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 08.12.2010 року його прийняли на роботу на посаду директора ДП «Поділляторф». 17.12.2012 року він звільнився з роботи на підставі ст.36 п.5 КЗпПУ. В день звільнення з роботи йому не виплачено заробітну плату за період з 08.12.2010 року по 17.12.2012 року в сумі 60067,73 грн., внаслідок відсутності грошових коштів. Вважає такі дії відповідача незаконними та просить стягнути з ДП «Поділляторф» не виплачену заробітну плату за період з 08.12.2010 року по 17.12.2012 року в сумі 60067,73 грн., а також середній заробіток за період з 01.01.2013 року по 01.09.2019 року у розмірі 386064 грн., загальна сума стягнення складає 446131,73 грн.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що відповідач не виплатив йому заробітної плати, тому він просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності представника відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Міністерства вугільної промисловості України №393-к/к від 08.12.2010 року, [PERSON] призначено на посаду директора ДП «Поділляторф» на умовах укладеного контракту. Наказом Міністерства вугільної промисловості України №149-к/к від 17.12.2012 року, [PERSON] звільнено з посади директора ДП «Поділляторф» 17.12.2012 року за переведенням для подальшої роботи в центральному апараті Державного агентства земельних ресурсів України, п.5 ст.36 КЗпП України. Контракт укладений з [PERSON] від 08.12.2010 року №29 зі змінами до нього, вважати припиненим на підставі п.25 г (з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом). Згідно довідки ДП «Поділляторф» б/н від 27.02.2015 року, станом на 01.01.2013 року заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі склала 60067,73 грн.. Відповідно до довідки ДП «Поділляторф» про середню заробітну плату (дохід), виданої [PERSON] , його середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (дохід) обчислюється шляхом ділення сумарної заробітної плати (доходу) на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), частка (результат) становить 229,80 грн.. Вказані обставини підтверджуються: наказами Міністерства вугільної промисловості України №393-к/к від 08.12.2010 року, №149-к/к від 17.12.2012 року; довідкою ДП «Поділляторф» б/н від 27.02.2015 року; копією трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] . Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розрахунку середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, проведеного позивачем, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становить 386064 грн. (229,80х21=4825,80; 4825,80х80 =386064), де 229,80 - середньоденна заробітна плата згідно довідки підприємства; 21 (514 р.д./25 міс.) - середня кількість відпрацьованих робочих днів, згідно довідки підприємства; 80 - місяці прострочки. Разом з тим, суд не погоджується з таким розрахунком, проведеним позивачем. Оскільки, відповідно до вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням,творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Заробітна плата [PERSON] за останні два календарних місяці роботи листопад-грудень 2012 року становить 6571грн. (4850грн.+1721грн.), кількість відпрацьованих робочих днів 33дн., що підтверджується довідкою ДП «Поділляторф», а тому середньоденний заробіток позивача складає 199грн.12коп.( 6571грн./ 33 робочих дні). Затримка розрахунку при звільненні за період з 01.01.2013 року по 01.09.2019 року складає 1666 днів. А отже, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 331733,92грн. (199грн.12коп.х1666дн.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити частково та стягнути з Державного підприємства «Поділляторф» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 08.12.2010 року по 17.12.2012 року в сумі 60067,73 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.01.2013 року по 01.09.2019 року у розмірі 331733,92грн., а всього 391801,65грн.. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3317,45 грн. (386064/100=3860,64; 331733,92/3860,64=85,93; 3860,64/100х85,93=3317,45).

Outcome: approved