Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Гребенюк Олександр Сергійович в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 06.08.2012 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 20.12.2020 відповідач має заборгованість у загальній сумі 34 182, 73 грн., яка складається з наступного: 25 145, 29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 25 145, 29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 9 037, 44 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 00,00 грн. - нарахована пеня, 00,00 грн. - нарахована комісія. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не сплачує, що є порушенням прав АТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.08.2012 у розмірі 25 145, 29 грн. та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн. На виконання ухвали суду представником відповідача Рудою О.О. було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі, посилаючись на наступне. В позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] 06.08.2012 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. У вищевказаній Анкеті-заяві відсутня будь-яка позначка щодо бажання отримати кредит, а також відсутній розмір бажаного кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок та розмір нарахування штрафів за невиконання кредитних зобов`язань, порядок погашення кредиту. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» за картковим рахунком № [NUMBER] змінювався кредитний ліміт наступним чином: 10.12.2013 - 00,00 грн., 11.02.2016 - 13 400,00 грн., 30.06.2019 - 00,00 грн. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.08.2012, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , вбачається, що на думку позивача, станом на 20.12.2020 заборгованість відповідача у загальній сумі становить 34 182,73 грн., яка складається з наступного: 25 145,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 037,44 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Анкета-заява від 06.08.2012, яка була підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про суму кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитним коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилань на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Паспорт споживчого кредиту є відмінним за своїм змістом та суттю від довідки про умови кредитування, адже довідка про умови кредитування фіксує факт обізнаності позичальника про конкретні умови надання кредиту, в той час як паспорт споживчого кредиту містить орієнтовні умови, про які сторони можуть домовитися або не домовитися в наліній формі у майбутньому. Отже, підписання позичальником довідок про умови кредитування в даному випадку застосуванню не підлягають. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не підтверджує наявність домовленості сторін щодо розміру відсотків, неустойки та інших умов кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, нарахування АТ КБ «Приватбанк» відповідачу в часті заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит у сумі 9037,44 грн. є необґрунтованими. Щодо розрахунку заборгованості здійсненого позивачем. Відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за грошовими коштами виконав у повному обсязі, у зв`язку із чим станом на момент звернення позивача до суду у відповідача відсутня заборгованість. За таких обставин, на думку відповідача, слід відмовити у позові АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представником позивача Меркуловою В.В. надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено наступне. Стосовно форми кредитного договору: в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Щодо ознайомлення Відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг: Позивачем надана до суду копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив в ній, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», підписану Відповідачем власноруч, з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Позивач надає до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. Щодо правомірності встановлення та зміни кредитного ліміту. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості. Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Представник позивача Меркулова В.В. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача Руда О.О. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією анкети-заяви б/н від 06.08.2012 відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитку з ідентифікацією з паспортом. У вказаній заяві зазначена назва кредитки - «Універсальна», розмір кредитного ліміту не зазначений, будь-який розмір відсотків за користування кредитом відсутній. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку б/н від 06.08.2012, підписаної відповідачем, він погодився з тим, що ця «Анкета-заява» разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким була надана кредитна картка № [NUMBER] , дата відкриття - 24.10.2012, термін дії - 06/15. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 06.08.2012, загальна сума заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 20.12.2020 становить 34 182,73 грн., яка складається з наступного: 25 145,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 25 145,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 9 037,44 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 00,00 грн. - нарахована пеня, 00,00 грн. - нарахована комісія. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на січень 2013 року) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 також зазначено, що так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно з випискою з карткового рахунку [PERSON] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», яка надана позивачем, відповідач фактично отримав в АТ КБ «Приватбанк» і використав на власний розсуд грошові кошти у сумі 25 145, 29 грн. Доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав. Судом було встановлено, що зазначені грошові кошти відповідач банку не повернув, що порушує права позивача та за змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України надає йому право вимагати виконання боржником свого обов`язку в будь-який час шляхом звернення до суду з позовом про повернення фактично отриманої суми лише кредитних коштів у розмірі 25 145, 29 грн. Твердження представника відповідача Рудої О.О. про те, що відповідач отримав 22 366, 66 грн., а повернув 32 216, 55 грн., а тому він не має заборгованості перед позивачем, суд не приймає до уваги та вважає їх помилковими з огляду на таке. В судовому засіданні судом було уважно досліджено виписку по картковому рахунку відповідача та перевірено розрахунок наведений його представником у відзиві на позов. З вказаної виписки дійсно вбачається, що відповідачем [PERSON] періодично поповнювалась картка певними сумами. Однак, при здійсненні підрахунку представник відповідача не звернула уваги на те, які суми вносились відповідачем та яка заборгованість у відповідача перед банком існувала на момент внесення цих сум. Також не надано було належної оцінки тому, на погашення чого були направлені банком ці суми (штраф, пеня, відсотки за користування кредитними коштами або тіло кредиту). Внаслідок цього представником відповідача Рудою О.О. невірно підраховано, що усі внесені відповідачем [PERSON] кошти слід вважати погашенням заборгованості за тілом кредиту. З урахуванням наведеного вище, суд вважає позовні вимоги про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 25 145, 29 грн. такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідач просить стягнути з позивача на його користь понесені витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, у сумі 10 000,00 грн. На підтвердження вказаної суми витрат відповідач надав копію договору б/н про надання правової допомоги від 19.03.2021, укладеного між адвокатом Рудою О.О. та гр. [PERSON] , в якому сторони домовилися, що за надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар залежно від встановлених тарифів на окремі послуги адвоката. Факт надання послуг підтверджується Актом наданих послуг. Відповідно до Акту здачі-прийняття наданих послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги від 19.03.2021 розмір виплати адвокату становить 10 000,00 грн., зокрема за: 1. Вивчення документів, наданих клієнтом, відповідних нормативних актів, консультація, узгодження правової позиції (3 години) - 2 000,00 грн.; 2. Складання відзиву, направлення відповідачу та до суду (4 години) - 6 000,00 грн.; 3. Приймання участі у судовому засіданні в Сєвєродонецькому міському суді Луганської області - 2 000,00 грн. Також представник відповідача надала копію прибуткового касового ордеру № 4 від 24.03.2021 про сплату [PERSON] на користь адвоката Рудої О.О. суми в розмірі 10 000,00 грн. У позові представник позивача просив задовольнити позовні вимоги на загальну суму 25 145,29 грн., які були задоволені судом в повному обсязі. З урахуванням наведених вище вимог ЦПК України, а також з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд не вбачає підстав для задоволення вимог представника відповідача Рудої О.О. про стягнення з позивача АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № ІНВ98В3FLY від 28.12.2020 про сплату судового збору у сумі 2 270, 00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved