Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» Тиндик П.О. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 22298,80 грн, 3% річних - 2012,71 грн, інфляційні витрати -6075,94 грн., а також суму судового збору. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на ім`я відповідача відкритий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за яким відповідачу здійснювалась газопостачання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилась заборгованість, яка за період з серпня 2016 по жовтень 2020 склала 22298,80 грн., та не погашена станом на момент подання позову до суду.Крім того, представником позивача проведено нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.12.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнала позовні вимоги в межах строків позовної давності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» з 01.07.2015 функції постачання та розподілу природного газу розділені. Оператором газотранспортної системи є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із розподілу природного газу на користь третіх осіб (замовників). Постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із постачання природного газу (ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»). Відповідно до п. 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРС споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Відповідно до п.3 глави 3 розділ VІ кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Згідно з п. 4 глави 3 розділу VІ кодекс ГРС договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідно до п. 1 розділу 2 «Правил постачання природного газу» підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу. Відповідно до п. 4 гл. 1 розділу 1 Кодексу ГРС договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи. ТОВ «Харківгаз збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача. Як вбачається з довідки по особовому рахунку споживача [PERSON] о.р № [NUMBER] , відповідач на момент виникнення заборгованості була споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . TOB «Харківгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги з газопостачання відповідно до договору, однак, споживач систематично порушував зобов`язання, щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги з газопостачання, що в результаті призвело до заборгованості за вказані послуги, яка за період з серпня 2016 по жовтень 2020 склала 22298,80 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментам (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Зі змісту цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж з погашення заборгованості відповідачем було здійснено 31.08.2018 на суму 200 грн., будь-яких дій з виконання зобов`язань в подальшому відповідач не вчиняла, що свідчить про переривання строку позовної давності. Натомість позов пред`явлено до суду 14.12.2020, відповідачем не вчинялись дії, що свідчать про визнання боргу з трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Викладені обставини дають суду підстави для відмови в задоволенні позову в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за листопад 2017 р., оскільки вказані нарахування знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності. Разом із тим відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості у добровільному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 2012,71 грн, а також інфляційних втрат в розмірі 6075,94 грн. Натомість, з наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, необхідно відрахувати суму 3% річних в розмірі 55,46 грн та 202,43 грн. - суму інфляційних втрат за листопад 2017 року, що знаходяться поза межами позовної давності. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України. Таким чином, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 22298, 80 грн, а також 3% річних в розмірі 1957, 25 грн., інфляційні втрати в розмірі 5873.51 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2084,16 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial