Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

В травні 2017 року до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про поділ майна подружжя. Позов обґрунтовувався тим, що 29.01.1994 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який 13.04.2016 року було розірвано рішенням Баранівського районного суду Житомирської області. В період шлюбу, а саме 30.10.2006 року, позивач та відповідач за спільні кошти придбали нежитлову будівлю (магазин загальною площею 48.2 кв.м.) вартістю 22160.00 грн. Вказана нежитлова будівля знаходиться по вул. Леніна, 10, с. Смолдирів Баранівського району Житомирської області. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Шлюбний договорі відсутній, домовленості між позивачем та відповідачем про інший порядок розподілу майна, крім судового, немає, а тому, з огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію Баранівського районного суду подав заяву та просив справу слухати без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 та ст. 224 ЦПК України Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, судом встановлено, що 29.01.1994 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який 13.04.2016 року було розірвано рішенням Баранівського районного суду Житомирської області (а.с. 6,7). В період шлюбу, а саме 30.10.2006 року, позивач та відповідач за спільні кошти придбали нежитлову будівлю (магазин загальною площею 48.2 кв.м.) вартістю 22160.00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 4). З огляду на викладене, враховуючи норми законодавства України позивач вирішив поділити вище вказане майно звернувшись з позовом до суду. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (в подальшому Постанова) зазначив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п.п. 23 , 24 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу, а саме 30.10.2006 року, позивач та відповідач за спільні кошти придбали нежитлову будівлю (магазин загальною площею 48.2 кв.м.) вартістю 22160.00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 4). За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог обґрунтовуючи їх вказаними по справі доказами, а відповідач проти цього не заперечує, враховуючи всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Окрім того,

Outcome: approved