Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] в якому крім неї зареєстрований її брат - відповідач [PERSON]. Проте, останній понад 7 років без поважних причин не проживає, комунальні платежі на утримання будинку не сплачує, будинком не цікавиться, його особистих речей в будинку. Посилаючись на те, що жодних перешкод в користуванні житлом вона та члени її сімї відповідачу не чинили, за адресою останнього відомого місця проживання він не проживає, місце його знаходження не відоме, а наявність реєстрації відповідача в зазначеному вище будинку порушує права власника на користування належним їй нерухомим майном, виникла необхідність звернення позивача з цим позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзивів на позов та письмових заперечень проти позову не надав, причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Данилівської сільської ради народних депутатів № 31 від 28.02.2002 року. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області № 807 від 01.08.2018 року. Факт реєстрації відповідача за спірною адресою також підтверджується довідкою Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області № 522 від 28.08.2018 року. Разом з тим, з акту обстеження житлових умов від 27.06.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] на протязі 7 років не проживає, що засвідчено членами комісії. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1 статті 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2 статті 321 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому будинку більше року без поважних причин, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод в користуванні йому ніхто не чинив, а тому відповідач втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 704,80 гривень з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved