Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказував на те, що 06.11.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до якого останній передав позивачу позику в розмірі 43 530 грн. 85 коп., що еквівалентно 5 500 дол. США. В забезпечення виконання боржником зобов?язань за договором позики було укладено Іпотечний договір, згідно положень якого відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали належну їм на праві спільної часткової власності (по 1/4 частці кожному) [ADDRESS] в іпотеку [PERSON] Проте боржник належним чином свої зобов?язання за договором позики не виконував, в зв?язку з чим утворилась заборгованість. В добровільному порядку погасити заборгованість за договором позики відповідачі відмовляються. Посилаючись на вищевикладене, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, позивач [PERSON] остаточно просить суд у порядку задоволення вимог іпотекодержателя про погашення заборгованості за договором позики від 06.11.2010 р., укладеним між ним та [PERSON], станом на 07.11.2016 року, у розмірі 692\~995 грн. 00 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 1361 дол. США, що еквівалентно 34\~801 грн. 00 коп., 20\~870 дол. США, що еквівалентно 533\~646 грн. 00 коп. сума нарахованих відсотків 6 % від суми заборгованості, 13\~987 грн. 00 коп. 3 % річних за весь час прострочення зобовязання , 110\~561 грн. 00 коп. інфляційні втрати від суми заборгованості за весь час прострочення зобовязання , звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.11.2010 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як майновим поручителям за зобов?язанням [PERSON], посвідчений ПН ММНО [PERSON] 06.11.2010 р. за реєстровим № 2024, шляхом набуття [PERSON] права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,0 кв.м., житловою - 29,1 кв.м., зі всіма її невід?ємними приналежностями; припинити іпотечний договір від 06.11.2010 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений ПН ММНО [PERSON] 06.11.2010 р. за реєстровим № 2024; зняти заборону відчуження двокімнатної квартири № 45, яка знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 108, накладену ПН ММНО [PERSON] 06.11.2010 р. за реєстровим № 2025/24; стягнути з відповідачів на користь позивача всі понесені судові витрати, а також витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. 00 коп. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі та представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Посилались на те, що розмір заборгованості перед позивачем за вищевказаним договором позики не відповідає дійсному та набуття права власності на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб не передбачено чинним законодавством.. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 06.11.2010 р. між [PERSON] та [PERSON]\~ був укладений Договір позики, посвідчений ПН ММНО [PERSON] Згідно положень даного договору\~ [PERSON] передав [PERSON]\~ в позику грошові кошти в сумі 43 530 грн.\~ 85 коп.,\~ що на день передачі грошей відповідачу було еквівалентно 5\~500,00 дол. США. Згідно п. 1.1 Договору\~ позичальник зобовязаний сплачувати\~\~ проценти в розмірі\~ 6%\~ в місяць\~ від суми\~ позики в гривнях,\~ що є еквівалентом 330\~ доларів США за курсом\~ НБУ на день сплати\~ відсотків, до дня фактичного повернення позики. В подальшому згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 11.05.2016 р. пункт 1.1 вказаного Договору позики в частині зазначення суми відсотків в еквіваленті 330 дол. США за курсом НБУ на день сплати відсотків до дня фактичного повернення позики визнано недійсним. У відповідності до п. 2 договору позики остаточний розрахунок\~ щодо повернення суми позики\~ має бути\~ здійснено\~ не пізніше\~ 06.11.2012 р.\~ в гривнях в еквіваленті\~ 5\~500,00\~ доларів США відповідно до\~ курсу НБУ на день повернення позики. Відповідно до статей\~1046,\~1047 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В забезпечення виконання зобовязань боржника [PERSON] за Договором позики, 06.11.2010 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений ПН ММНО [PERSON] Згідно п.п. 1.1 Іпотечного договору іпотекодавці (позивачі), з метою забезпечення належного виконання позичальником зобовязання, що випливає з договору позики, передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах,\~ визначених в договорі, нерухоме майно. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира № 45, яка знаходиться в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, буд. № 108. Квартира має загальну площу 43,0 кв.м., житлову площу 29,1 к.м., зі всіма невідємними її при належностями. Право власності іпотекодавців на вищевказану квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням з використання і розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 12.11.2007 р., зареєстрованого в ММБТІ 29.07.2008 р. за реєстраційним номером 24157119, номер запису 18011 в книзі 104. Договірна вартість предмета іпотеки була визначена сторонами\~ в розмірі 250 000 грн. 00 коп. Зі змісту іпотечного договору вбачається, що ПН ММНО [PERSON] було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири [ADDRESS] до припинення зазначеного іпотечного договору. Заборону було зареєстровано в реєстрі за № 2025/24. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Проте всупереч вимог договору позики та діючого законодавства позивач посилається на те, що позичальник [PERSON] свої зобовязання перед ним у встановлений строк не виконав, грошові кошти (позику) до теперішнього часу не повернув. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 07.11.2016 р., заборгованість за договором позики складає 692\~995 грн. 00 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 1 361 дол. США, що еквівалентно 34\~801 грн. 00 коп., 20\~870 дол. США, що еквівалентно 533\~646 грн. 00 коп. сума нарахованих відсотків 6 % від суми заборгованості, 13\~987 грн. 00 коп. 3 % річних за весь час прострочення зобовязання , 110\~561 грн. 00 коп. інфляційні втрати від суми заборгованості за весь час прострочення зобовязання. При цьому суд не може погодитись із твердженнями відповідачів щодо відсутності боргу через сплату її ними в повному обсязі, оскільки це не відповідає письмовим доказам та рішенням суду, які містяться в матеріалах справи. Статтями\~610,\~611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Між тим позивачем [PERSON] заявлено вимоги про звернення стягнення на майно шляхом визнання за ним права власності на заставлене майно. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або за процедурою продажу, встановленою статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законодавством підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Подібна правова позиція викладена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1851цс15. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 ЗУ «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотеко держателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права на предмет іпотеки або надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»). Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2457цс16 від 02.11.2016 р. , що є обовязковим для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України. У відповідності до положень п. 6.2.1 Іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Іпотекодержатель має право згідно зі ст. 37 ЗУ Про іпотеку набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов?язань позичальника за договором процентної позики. При реалізації даного способу задоволення вимог Іпотекодержателя Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, отже вимоги позивача про визнання за ним права власності на заставлене майно в порядку звернення стягнення на нерухомість є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень діючого законодавства він має можливість задовольнити свої вимоги в позасудовому порядку.

Outcome: dismissed