Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову посилався на те, що 04 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до пункту 2.3 договору позики, відповідач [PERSON] повинен виплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 0,1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення до дня повернення позики. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 червня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми процентів за користування позикою, трьох відсотків річних від простроченої суми та пені задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за час користування позикою за період з 01.06.2012 року по 10.05.2013 року в сумі 10069,04 грн., 3% річних за період з 01.06.2012 року по 10.05.2013 року в сумі 4027,58 грн., суму пені за період з 11.05.2012 року по 10.05.2013 року в розмірі 51994,25 грн., судові витрати в розмірі 661,00 грн., а всього 66751,87 грн. Відповідачем вказане рішення до цього часу не виконано. Просив суд першої інстанції стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] суму неустойки (пені) за період часу з 11 травня 2015 року по 10 травня 2016 року у розмірі 52136,70 грн., а також судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 551,21 грн., а всього 52687,91 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 серпня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму пені за договором позики від 04.03.2009 року, за період з 11.05.2015 року по 10.05.2016 рік у розмірі 52136,70 грн., витрати по сплати судового збору у розмірі 551,21грн, а всього 52687,91грн. З вказаним рішенням суду не погодився [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального і процесуального права, не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в справі доказам. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 4079 (а.с. 53). Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] на теперішній час не виконав свої зобовязання за договором позики і тому з нього на користь позивача необхідно стягнути неустойку у вигляді пені в розмірі 0,1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення, як передбачено в Договорі позики від 04.03.2009 року за період з 11.05.2015 року по 10.05.2016 року. Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції» забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансови установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаним вище Законом введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості лише за кредитними зобовязаннями та вказаний Закон встановлює заборону нараховувати пеню та/або штрафи лише для субєктів господарювання, а не фізичних осіб, оскільки преамбулою Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та № 1275-р від 2 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Краматорськ входить до цього переліку. Ні підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed