Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» (далі по тексту - відповідач), третя особа - [PERSON] (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просила визнати недійсним кредитний договір № 2/52/140808 від 14.08.2008, укладений між відповідачем в особі відділення № 2 м. Житомир та третьою особою; визнати недійсним договір поруки № 2/52/140808 від 14.08.2008, укладений між відповідачем в особі відділення № 2 м. Житомир та позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2008 між третьою особою та відповідачем було укладено Кредитний договір №2/52/140808 (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач мав надати кошти на придбання автомобіля марки «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER]. Крім того, між відповідачем та позивачем було укладено Договір поруки № 2/52/140808 (далі по тексту - Договір поруки) з метою забезпечення виконання зобов'язань третьою особою за кредитним договором. Разом з тим, жодних документів на підтвердження видачі кредитних коштів позивачу як поручителю, не надавались. Не отримувала позивач також і жодних викликів, позовних вимог, листів тощо, якими б повідомлялось про наявність заборгованості по кредитному договору. 23.01.2017 позивачу стало відомо про звернення ДВС про звернення стягнення на її заробітну плату. Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору відповідачем було порушено норми цивільного законодавства, зокрема, Банком не був виданий кредит, кошти не були перераховані на рахунок третьої особи, були надані послуги з прийому та перерахування платежів, що не є предметом Кредитного договору. Позивач зазначає, що в порушення умов ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин не був спрямований на настання реальних наслідків. Крім того, кредитні кошти були переведені на поточний рахунок позичальника (третьої особи), в той час коли б мали бути видані через касу банку. До того ж, вказані кошти були переведені не Банком, а іншою особою та не на позичковий рахунок, а на поточний. Також, Банком було порушено норми Закону України «Про захист справ споживачів», а саме Банком включена несправедлива умова щодо надання можливості Банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку на 5 % річних в разі страхування з порушенням вимог Банку. Крім того, даний Кредитний договір порушує права позивача, оскільки саме вона повинна повертати борг Банку. Враховуючи вище наведене, позивач вважає, що кредитний договір є недійсним, що тягне за собою недійсність Договору поруки. У зв'язку з цим,позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що він є необґрунтованим та безпідставним, у зв'язку з чим просив відмовити в його задоволенні. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що 14.08.2008 між ТОВ «БМ Банк» (правонаступником якого є відповідач) та третьою особою укладено Кредитний договір №2/52/140808, відповідно до умов якого Банк надав третій особі кредит в розмірі 25 525 доларів США, з відсотковою ставкою 14 % річних, з цільовим призначенням для придбання автомобіля, датою остаточного повернення 13.08.2015. Для видачі кредиту Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та рахунок для нарахування процентів [NUMBER]. Кредит надається шляхом видачі готівки через касу банку (п. 3.2. Кредитного договору). З матеріалів справи також вбачається, що 14.08.2008 між відповідачем та позивачем укладено Договір поруки № 2/52/140808, відповідно до якого позивач, як поручитель, зобов'язалась перед Банком відповідати за зобов'язаннями третьої особи, що випливають із Кредитного договору, укладеного між відповідачем та третьою особою, за яким останній зобов'язався повернути Банку 25 525 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором (п. 1 Договору поруки). Позивач, як поручитель та третя особа, як боржник, несуть солідарну відповідальність перед відповідачем (п.4 Договору поруки). При цьому, своїм підписом позивач засвідчила той факт, що остання на момент підписання Договору поруки від 14.08.2008, ознайомлена з умовами Кредитного договору (п. 2 Договору поруки). Крім того, положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 25.07.2013 рішенням Корольовського районного суду м. Житомир по справі № 296/2281/12-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» в особі відділення № 2 м. Житомир про розірвання кредитного договору та визнання недійсним договору застави, - відмовлено третій особі в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Рішення суду набрало законної сили. Зокрема, судом по вказаній справі досліджувалось питання щодо укладення спірного Кредитного договору та виконання його умов Банком в частині надання Банком кредитних коштів позивачу. Рішенням суду, зокрема, встановлено ту обставину, що кредит третій особі надавався, [PERSON] отримав його, про що свідчить підпис на Заяві про видачу готівки, яка в свою чергу повністю відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні. Вказаним рішенням суду досліджувалась і та обставина, на яку позивач посилається як на підставу для визнання Кредитного договору недійсним, а саме перерахування грошових коштів в розмірі 123 865 грн. на поточний рахунок третьої особи не Банком, а іншою особою - [PERSON] Жодних порушень чинного законодавства з приводу зазначених обставин рішенням суду не встановлено. Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.08.2011, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «БМ Банк» до позивача та третьої особи про солідарне стягнення з останніх заборгованості по кредитному договору № 2/52/1408808 від 14.08.2008 в сумі 24 788, 55 доларів США. Вказане рішення суду набрало законної сили 05.09.2011 та на даний час рішення суду перебуває на стадії примусового виконання в органах ДВС. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Крім того, згідно положень ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з положеннями п. 11 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, враховуючи преюдиціальність судового рішення від 25.07.2013 та судового рішення від 23.08.2011, суд приходить до висновку, що з підстав, зазначених позивачем, спірний Кредитний договір не може бути визнаний судом недійсним, оскільки в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що вчинення Кредитного договору як правочину з боку відповідача не було спрямоване відповідачем на реальне настання правових наслідків, оскільки протилежне встановлене рішенням суду від 25.07.2013. Не підтвердилась також в судовому засіданні наявними в матеріалах справи доказами і та обставина, що умова Кредитного договору, за якою передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку на 5 % в разі страхування з порушенням вимог Банку про страхування, є несправедливою та що вказана умова Кредитного договору порушує права позивача за Договором поруки чи може слугувати для визнання Кредитного договору недійсним в цілому. З врахуванням наведеного, позивачем, в розумінні ст. 60 ЦПК України, не надано доказів того, що укладений між третьою особою та відповідачем Кредитний договір є недійсним та що вказаний Договір порушує права позивача, оскільки остання не є стороною вказаного правочину, а Договір поруки позивач уклала з відповідачем добровільно, свою згоду з істотними умовами Кредитного договору та Договору поруки засвідчила своїм підписом на Договорі поруки, протилежного в судовому засіданні не довела. Оскільки недійсність Кредитного договору не підтвердилась наявними в матеріалах справи доказами, вимога про визнання Договору поруки недійсним також не підлягає задоволенню. На підставі викладено та

Outcome: dismissed