Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29 травня 2003 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №73. В шлюбі є діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності дітей. Також відповідач не одноразово зловживає алкоголем, приходить додому в стані алкогольного сп'яніння, після чого у нас завжди відбуваються сварки на очах у дітей, тому прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] їй та дітям взагалі не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати дітей, тому просить стягувати аліменти з відповідача. Позивачка [PERSON] та її представник підтримують вимоги щодо розірвання шлюбу з відповідачем, позивачка на примирення не згідна. Змінюють вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей, просять стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 серпня 2017 року до моментів досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] на розірвання шлюбу згідний, визнає змінені позовні вимоги щодо стягнення аліментів. Вислухавши сторін, їх представників, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Шкварок) [PERSON] уклали шлюб 29 травня 2003 року, який зареєстрували в відділі реєстрації актів громадянського стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №73, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матірю та перебувають на її утриманні. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між подружжям виникають сварки та скандали, які негативно впливають на дітей. Відповідач зловживає алкоголем, що привело до припинення шлюбних відносин. [PERSON] не надає матеріальної допомоги дітям. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, тому змінені позовні вимоги підлягають до задоволення. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір.

Outcome: approved