Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

В травні 2017 року позивач Управління поліції охорони в Полтавській області звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на їх користь суми боргу в розмірі 15 393 грн. 37 коп. та стягнення судових витрат, пов'язаних з оплатою судового збору в сумі 1600 гривень. В обґрунтування позову вказував, що 23 січня 2017 року між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області, кандидатом на службу в органах внутрішніх справ України на посадах працівників міліції охорони [PERSON] та Рівненським вищим професійним училищем ДДСО при МВС України добровільно укладено договір №74 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в ОВС на посади рядового та молодшого начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «охоронник». Відповідно до п. 1.2 даного договору підрозділ зобов'язується перерахувати навчальному закладу кошти на підготовку кандидата по факту його зарахування на навчання на протязі 3 (трьох) діб після надходження платіжної вимоги. Дані кошти позивачем перераховані навчальному закладу згідно з умовами договору. Згідно п. 2.3 даного договору кандидат зобов'язується прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області 30.03.2014 року і відпрацювати мінімум три роки. Кандидат проходив навчання у навчальному закладі з 23.01.2014 року по 30.03.2014 року. По закінченні навчання [PERSON] був відрахований для проходження служби до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області та з 30.03.2014 року призначений міліціонером взводу № 2 роти охорони об'єктів Кременчуцького міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області (наказ УДСО при УМВС України в Полтавській області від 02.04.2014 № 38 ос). У відповідності до п. 2.4 вказаного вище договору відповідач зобов'язується у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку компенсувати витрати, що здійснив позивач на його навчання в повному обсязі. Таким чином, у відповідача виник обов'язок щодо відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області припинило свою діяльність. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1139 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 року» правонаступником Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області визначено Управління поліції охорони в Полтавській області (УПО). Наказом Управління поліції охорони в Полтавській області № 33 ос від 02.03.2016 року сержанта поліції [PERSON] звільнено за власним бажанням в запас відповідно до п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вказаний наказ не скасовано та є чинним. Отже, умови договору з боку відповідача виконано не було, а кошти витрачені на його навчання у розмірі 15 393 грн. 37 коп. до цього часу не повернені ним позивачу. 26.10.2016 року за № 3383/43/36/01-2016 відповідачу надіслана позивачем вимога про сплату боргу, яка залишилася без відповіді та задоволення. Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію», який діяв на момент укладення договору на навчання та прийняття на службу відповідача, при звільненні особи начальницького складу органів внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, такі особи відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у навчальному закладі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідні норми з цього приводу містяться в Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313. Крім того, обов'язок відповідача щодо відшкодування вартості його утримання під час навчання у вищому навчальному закладі, сторони передбачили в п. 2.4 договору на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони в органах внутрішніх справ України від 23.01.2014 року № 74. Оскільки відповідач добровільно не повертає кошти витрачені на його навчання у розмірі 15393,37 гривень, вони вимушені звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 січня 2017 року між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області, кандидатом на службу в органах внутрішніх справ України на посадах працівників міліції охорони [PERSON] та Рівненським вищим професійним училищем ДДСО при МВС України добровільно укладено договір №74 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в ОВС на посади рядового та молодшого начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «охоронник». Відповідно до п. 1.2 даного договору підрозділ зобов'язується перерахувати навчальному закладу кошти на підготовку кандидата по факту його зарахування на навчання на протязі 3 (трьох) діб після надходження платіжної вимоги. Дані кошти позивачем перераховані навчальному закладу згідно з умовами договору. Згідно п. 2.3 даного договору кандидат зобов'язується прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області 30.03.2014 року і відпрацювати мінімум три роки. Відповідач проходив навчання у навчальному закладі з 23.01.2014 року по 30.03.2014 року. Згідно витягу з наказу Управління поліції охорони при УМВС України в Полтавській області №38 ос від 02 квітня 2014 року було призначено рядового міліції [PERSON] прибулого з навчання з Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України міліціонером взводу №2 роти охорони об'єктів Кременчуцького міжрайонного відділу управління ДСО при УМВС України в Полтавській області, присвоївши спеціальне звання «молодший сержант міліції» з 30 березня 2014 року. Витягом з наказу Управління поліції охорони в Полтавській області № 33 ос від 02.03.2016 року сержанта поліції [PERSON] звільнено за власним бажанням з Національної поліції України відповідно до п.7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» . Відповідно до п.2.4 договору кандидат зобов'язується у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку компенсувати витрати, що здійснив позивач на його навчання в повному обсязі. Таким чином, відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконав і має заборгованість за навчання на загальну суму 15393,37 гривень, що підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт /послуг та розрахунком заборгованості. 26 жовтня 2016 року Управління поліції охорони в Полтавській області відповідачу [PERSON] була надіслана вимога про сплату боргу в сумі 15393,37 гривень, яка була залишена відповідачем без задоволення. На даний час заборгованість відповідачем не погашена. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про повне задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 15393,37 гривень. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved