Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В травні 2014 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає, що в період з лютого 2011 р. вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Агрофірма «Славутич»,де працювала за сумісництвом на посаді юрисконсульта,09.12.2013 р.була звільнена з підприємства за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В період з листопада 2011 р.по вересень 2013 р.відповідач не сплачував позивачці заробітну плату,заборгованість по якій на день звільнення становила 24561 гр.20 коп. У день звільнення підприємством заборгованість по заробітній платі виплачена не була. Після звільнення,на письмове звернення позивача,підприємство листом від 17.01.2014 р.підтвердило наявність невиплаченої позивачці заборгованості по заробітній платі в сумі 24561 гр.20 коп.та зобов*язалось її погасити у строк до 31.01.2014 р. Підприємством проводилось часткове погашення заборгованості по заробітній платі,в грудні 2013 р.було виплачено 500 гр.,10.01.2014 р.виплачено 592 гр.40 коп.та 583 гр.40 коп.,22.01.2014 р.виплачено 500 гр.,20.02.2014 р.виплачено 1472 гр.09 коп. Відповідно до довідок ТОВ «Агрофірма «Славутич» про суму виплаченого доходу та утриманого податку,сума заробітної плати позивачки складає за 2011 р.-11061 гр.90 коп.,за 2012 р.-14210 гр.44 коп.,за 2013 р.-11125 гр.55 коп. З урахуванням часткового погашення ,розмір заборгованості по заробітній платі позивачки становить 32750 гр.,який відповідачем не сплачений. Посилаючись на ці обставини, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 2011 р.по 09.12.2013 р.в сумі 32750 гр. В процесі розгляду справи позивачка особисто та її представник за довіреністю [PERSON]заявлені вимоги підтримали з вказаних вище підстав. Позивачка [PERSON]пояснила,що з 01.04.2011 р.була офіційно працевлаштована у відповідача за сумісництвом,їй нараховувалась,однак не виплачувалась заробітна плата.09.12.2013 р.вона звільнилась за згодою сторін,проте повного розрахунку по заробітній платі підприємством проведено не було. На її письмове звернення підприємство листом від 17.01.2014 р.підтвердило наявність заборгованості по заробітній платі в сумі 24561 гр.20 коп.та зобов*язалось її погасити у строк до 31.01.2014 р,після чого підприємством проводилось її часткове погашення. В подальшому відповідач змінив свою позицію та посилався на відсутність заборгованості,тому вона просила документально підтвердити виплату їй заробітної плати,а згодом звернулася з заявою до правоохоронних органів ,де було порушено кримінальне провадження за фактом підробки її підпису у відомостях на виплату заробітної плати. Після отримання довідок про розмір нарахованої їй за 2011-2013 р.заробітної плати,уточнила суму позовних вимог.Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON]пояснила,що нарахована відповідачем заробітна плата [PERSON]фактично не виплачувалась з 2011 р.,при звільненні повного розрахунку підприємством з позивачкою розрахунку проведено не було. Листом за підписом директора ТОВ «Агрофірма «Славутич» у січні 2014 р.підприємство підтвердило наявність боргу перед позивачкою по заробітній платі та частково його погасило.ТОВ «Агрофірма «Славутич» надало довідки про суму виплаченого доходу та утриманого податку,за якими сума заробітної плати позивачки складає за 2011 р.-11061 гр.90 коп.,за 2012 р.-14210 гр.44 коп.,за 2013 р.-11125 гр.55 коп.,з урахуванням часткового погашення ,розмір заборгованості по заробітній платі позивачки становить 32750 гр.,який відповідачем не сплачений, просить стягнути цю суму на користь позивачки. Представник відповідача за довіреністю Ткаченко М.В.проти позову заперечувала у повному обсязі з посиланням на те,що в період трудових відносин з позивачкою,підприємство через форс-мажорні обставини із затримками виплачувало заробітну плату,однак на час звільнення позивачки 09.12.2013 р.розмір заборгованості становив 3147 гр.В січні 2014 р.підприємство частково погасило заборгованість ,на час перевірки територіальної інспекції праці існував борг перед позивачкою в розмірі 1972 гр.09 коп.,який 20.02.2014 р.був повністю виплачений,на час розгляду справи заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі відсутня. В період трудових відносин між сторонами,виплата заробітної плати позивачці проводилась згідно відомостей,в яких зазначалися відпрацьований період та нарахована сума,про отримання якої позивачка вчиняла підпис. Оскільки були випадки передачі заробітної плати позивачці не безпосередньо на підприємстві ,а через інших працівників,можливі випадки,коли від імені [PERSON],в силу довірительних відносин та певних домовленостей,вчинявся підпис іншими особами,проте грошові кошти позивачка отримала у повному обсязі. В січні 2014 р.підприємство помилково підтвердило листом наявність заборгованості по заробітній платі [PERSON] у розмірі 24561 гр.20 коп.,тому керівництвом було прийнято рішення цей лист вважати недійсним.Просила суд відмовити у позові в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі наказу № 32-К від 01.04.2011 р.,в період з 01.04.2011 р. позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем,де працювала за сумісництвом на посаді юрисконсульта,про що надана копія наказу. 09.12.2013 р.наказом № 112-К позивачка був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст.36 КЗпП України(за згодою сторін,про що надана копія наказу. Вказані обставини не оспорювались при розгляді справи. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В порушення вказаних вимог закону,при звільненні позивачки розрахунок з ним у зазначені строки не був проведений. Такий висновок суду ґрунтується на наступному. Відповідно до довідок ТОВ «Агрофірма «Славутич» про суму виплаченого доходу та утриманого податку,сума заробітної плати позивачки складає за 2011 р.-11061 гр.90 коп.,за 2012 р.-14210 гр.44 коп.,за 2013 р.-11125 гр.55 коп.,а загалом 36 397 гр.89 коп. При розгляді справи в суді відповідач підтвердив доказами сплату позивачці боргу по заробітній платі в наступних розмірах: в грудні 2013 р.виплачено позивачці на руки 500 гр., 10.01.2014 р. виплачено позивачці на руки 592 гр.40 коп.та 583 гр.40 коп.(за жовтень та листопад 2013 р.відповідно) 22.01.2014 р.на рахунок позивача в АТ «ДельтаБанк» надійшли кошти в сумі 500 гр.,про що надано квитанція 20.02.2014 р.на рахунок позивача в АТ «ДельтаБанк» надійшли кошти в сумі 1472 гр.09 коп.,про що надано квитанція. Ці обставини позивачка визнала та підтвердила,що проведені відповідачем виплати на загальну суму 3647 гр.89 коп.нею були отримані та враховані при визначені суми заборгованості. Таким чином,розмір заборгованості по заробітній платі становить 32750 гр.(з розрахунку 36 397 гр.89 коп.-3647 гр.89 коп.) Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На час розгляду справи відповідач,посилаючись на відсутність заборгованості по заробітній платі перед позивачем,належними та допустимими доказами цих обставин не підтвердив,доводів позивачки про фальшування її підпису у відомостях на виплату заробітної плати невідомими особами,за фактом чого проводиться досудове розслідування,нічим об*єктивно не спростував. Пояснюючи,що виплата заробітної плати позивачці проводилась згідно відомостей,в яких зазначалися відпрацьований період та нарахована сума,про отримання якої позивачка вчиняла підпис,представник відповідача жодної відомості за період трудових відносин на виплату заробітної плати позивачці,суду не надав. Виходячи із фактичних обставин справи та оцінивши в сукупності згідно вимог ст. 10,60,212 ЦПК України підтверджуючи їх докази суд дійшов висновку,що заперечення відповідача проти позову голослівні і не бере їх до уваги при прийнятті рішення. Висновок суду не спростовується результатами перевірки територіальної інспекції праці ТОВ «Агрофірма «Славутич» від 17.01.2014 р.,відповідно до якого заборгованість по заробітній платі станом на 15.04.2014 р.складає 1972 гр.09 коп. З цього висновку видно,що перевірка проводилась виключно згідно книги нарахувань заробітної плати,без встановлення наявності відомостей про фактичну виплату заробітної плати [PERSON] та достовірності її підписів у відомостях,тому вказаним висновком фактична виплата позивачці заробітної плати не підтверджується,а її доводи про невиплату заробітної плати та фальшування підписів від її імені іншими особами не спростовуються. Крім того,суд вважає такими,що не варті на увагу,посилання відповідача на акт службового розслідування ,за наслідками якого було прийнято рішення керівництвом ТОВ «Агрофірма «Славутич» вважати недійсним лист від 17.01.2014 р.з підтвердженням суми заборгованості по заробітній платі позивача,тому що вказаним актом,ґрунтованим виключно на результатах перевірки територіальної інспекції праці,позовні вимоги не спростовані,а заперечення відповідача не підтверджені. Оскільки іншого,ніж доказами позивача,по справі не встановлено,суд дійшов до висновку,що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2011 р.по 09.12.2013 р.в розмірі 32750 гр. Відповідно до ст.88 ЦПК України,з відповідача на користь держави суд стягує судовий збір в сумі 243 гр.60 коп.,від попередньої сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.116 КЗпП України, ст.3,10,11,57,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved