Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

В серпні 2018р. позивач ТОВ «Рада 3» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача, як власника квартири [ADDRESS] на свою користь заборгованості за житлово-комунальні послуги - 14058,06 грн., інфляційні втрати - 676,7 грн., три відсотки річних - 245,92 грн., пеню - 11976,86 грн., судовий збір у розмірі - 1762,0 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним обслуговується будинок [ADDRESS] , відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада 3», затвердженого протоколом Загальних зборів учасників № 1 від 23 серпня 2002р. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , якому позивач, на підставі договору про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного 14 березня 2001р. між ними, надаються житлово-комунальні послуги. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, яка утворилась з березня 2017р. по червень 2018р., а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва від 15 жовтня 2018р. у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. До судового засідання, сторона позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада 3», затвердженого протоколом Загальних зборів учасників № 1 від 23 серпня 2002р., відповідно до якого ТОВ «Рада 3» обслуговує будинок [ADDRESS] . Згідно з договором про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного 14 березня 2001р. між ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-жил-буд» та відповідачем, позивач взяв на себе зобов`язання надавати відповідачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів, тощо. При цьому, відповідач в свою чергу взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату за надані послуги на користь позивача у передбачений умовами договору строк, а саме не пізніше 25-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Також установлено, що ТОВ «Рада 3» не є балансоутримувачем будинку [ADDRESS], проте є експлуатуючою організацією, яка надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до умов укладених договорів із споживачами, згідно з тарифами, які затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг. На підставі ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, судом встановлено (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81262731, http://reyestr.court.gov.ua/Review/80193067), що 21 липня 2017р. між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Дмитрівська,13А» (замовником) та ТОВ «Екжитлоком» (виконавцем) укладеного договір №1 про передачу в експлуатацію та обслуговування житлового будинку з прибудинковою територію за адресою: [ADDRESS] , про надання послуг з утримання зазначеного будинку та прибудинкової території, відповідно до умов якого замовник передає, а виконавець приймає в експлуатацію та обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а також прибудинкову територію в обслуговування для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, забезпечення його споживчих якостей і для забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів окремих житлових і нежитлових приміщень в отримання житлово-комунальних послуг відповідної якості. Отже, з 01 серпня 2017р. послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території відповідачу надаються ТОВ «Екжитлоком». Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання послуг відповідачу з серпня 2017р. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, за період часу з 01 березня по 31 липня 2017р. заборгованість за житлово - комунальні послуги становить 4405,3 грн.; три відсотки річних - 120,39 грн.; інфляційні втрати - 400,72 грн.; пеня - 4405,3 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача, як власника квартири [ADDRESS] , підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 4926,41 грн. Згідно з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості за пенею, розмір пені становить, з урахуванням періоду прострочення основного зобов`язання - 4405,3 грн. Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає вірним зменшити розмір пені до 521,11 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,0 грн.

Outcome: partial