Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернувся із позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позовні вимоги позивача обгрунтовуються тим, що 22 липня 2016 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON] , актовий запис №30, в зв`язку з чим його дружина змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище позивача « [PERSON] ». Як зазначено в позовній заяві від вказаного шлюбу позивач та відповідач спільних дітей немають. Крім того, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає, подружні відносини між ними припинилися з листопада 2018 року, з цього часу спільне господарство не ведеться, позивач з дружиною проживає окремо. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Також в позовній заяві позивач вказав, що на примирення не згоден і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений належним чином, про що свідчить в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання ним рекомендованого листа за вихідним номером 491/906/19/9721/2019 в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 20 січня 2020 року (а.с.25). При цьому, в матеріалах справи міститься письмова заява позивача, яка надійшла до суду 27 листопада 2019 року, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.27). Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення якого була сповіщена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання нею 23 листопада 2019 року рекомендованого листа, за вихідним номером 491/906/19/9722/2019 в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 20 січня 2020 року (а.с.26). Однак, 17 січня 2020 року відповідачка надала через канцелярію суду письмову заяву про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.28). Відповідно до вимог ч.7 ст.178 ЦПК України відповідачкою у встановлені судом строки відзив на позовну заяву до суду не було подано. З урахуванням вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 2 статті 198 ЦПК України визначено перелік підстав для відкладення підготовчого судового засідання, а саме: 1) у випадках визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) у разі залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні. Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Враховуючи відсутність обставин передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей щодо сповіщення сторін про дату, час та місце її розгляду, наявність заяви позивача та відповідачки, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для відкладення підготовчого судового засідання, передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України, та вважає за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності сторін у справі. При цьому, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 200 ЦПК України визначено, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки, у своїй заяві від 17 січня 2020 року відповідачка вказує, що позов визнає в повному обсязі, суд приходить до висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Дніпропетровськ, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 31 жовтня 1997 року Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.4). Відповідно до довідки №48, виданої 19 червня 2019 року 3 спеціальним центром швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.7). Відповідачка [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Балта Одеської області та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 20 вересня 2016 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.29-30). Встановлено, що 22 липня 2016 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що свідчить в матеріалах справи повторно видане 14 червня 2019 року свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивача, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем.

Outcome: approved