Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 12.04.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №77/07-МК-21 відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в сумі 40000 дол. США з терміном його повернення до 11.04.2022 року. З метою забезпечення виконання вказаного зобовязання 12.04.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №77/07-МК-21 за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: виділене в натурі нерухоме майно: торговий зал 2-7 пл.23,6 кв.м., ігровий зал 2-2 пл.12,8 кв.м., коридор 2-3 пл.4,0 кв.м., кухня 2-4 пл.5,6 кв.м., комора 2-5 пл.1,8 кв.м., вбираіьня 2-6 пл.0,7 кв.м., ванна 2-7 пл.2,5 кв.м., коридор 2,8 пл.2,9 кв.м., тамбур 2-9 пл.1.25 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул.Буковинська, 42. Згідно вимог чинного законодавства відомості про іпотеку були внесенні до Державного реєстру іпотек та інформація про існування будь-якого іншого обтяження відносно предмету іпотеки була відсутня. Зазначене нерухоме майно, яке виступає предметом іпотеки належало іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення (магазин), виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради №1104/26 від 08.01.2002 року, договору про виділ в натурі часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, 16.03.2007 року за реєстровим №708 та [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13922997 від 19.03.2007 року. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.08.2008 року було задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та звернено стягнення на вказаний вище предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Вказане рішення суду було звернене стягувачем до виконання у встановленому законом порядку. Вказував на те, що виконати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.08.2008 року не представилось можливим, оскільки 21.08.2014 року Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку з тим, що нерухоме майно, яке вказане у виконавчому документів передано в якості погашення заборгованості кредитній спілці «Хімзавод». З метою захисту своїх прав, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Чернівецької області про визнання недійсними прилюдних торгів з продажу спірного нерухомого майна. В ході судового розгляду зазначеної господарської справи, позивачу стали відомі обставини на підставі яких він звернувся з даним позовом до суду. Так, 04.11.2002 року між [PERSON] та кредитною спілкою «Хімзавод» було укладено договір застави нерухомого майна №5592 відповідно до умов якого [PERSON] виступала поручителем за кредитною угодою №00014 від 30.10.2001 року про надання [PERSON]А, кредиту в сумі 15\~000 грн. на строк до 30.10.2003 року. Предметом застави за вказаним вище договором виступало нежитлове приміщення (магазин) заг. площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 частин житлового будинку літ «А» по вул.. Буковинській, 42 в м.Чернівці, яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення від 01.01.2002 року №1104/26. 21.04.2008 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] вчинено на вказаному вище договорі застави виконавчий напис на користь кредитної спілки «Хімзавод» та було запропоновано звернути стягнення на вказане вище нерухоме майно за рахунок коштів отриманих від реалізації такого майна задовольнити вимоги кредитної спілки у розмірі 306012,58 грн. Вказаний виконавчий напис було предявлено до виконання. Вважає, що виконавчий напис вчинений 21.04.2008 року приватним нотаріусом [PERSON] з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, в обґрунтування своїх вимог вказував на те, що вчиняючи спірний виконавчий напис нотаріусом не було перевірено та враховано, що на той момент заставлене майно знаходилось під обтяженням накладеним у звязку з дією іпотечного договору, що було зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому обтяження за договором застави укладеним між кредитною спілкою «Хімзавод» та [PERSON] зареєстроване не було, а тому ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мав переважне право на здоровлення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна, що також не було враховане нотаріусом. Отже, в порушення норм Закону України «про нотаріат», Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідачем приватним нотаріусом [PERSON] не перевірено наявність інших іпотеко держателів згідно відомостей з Державного реєстру іпотек, не повідомлено позивача про зверненян стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку, не перевірено строк дії зобовязання [PERSON] перед КС «Хімзавод», оскільки виконавчий напис вчинений по спливу пяти років після виникнення у кредитної спілки права вимоги за договором. Крім того, вказував на те, що з виконавчого напису неможливо встановити, на яке саме майно слід звернути стягнення, оскільки нотаріус одночасно пропонує звернути стягнення на 30/100 частин житлового будинку літ. «А», що знаходиться в м.Чернівці по вул.Буковинській, 42, та при цьому пропонує задовольнити вимоги Кредитної спілки за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна за адресою: [ADDRESS]. Також, у виконавчому написі звернуто стягнення на майно, яке на момент вчинення виконавчого напису не існувало як об'єкт цивільного права так як нежитлове приміщення, що складає 30/100 часток житлового будинку літ.А за адресою м.Чернівці, вул.Буковинська, 42, у зв'язку із зміною правовстановлюючого документу 19.03.2007 рок було у перереєстроване у виділену в натурі частку. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1396, вчинений 21.04.2008 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] на договорі застави нерухомого майна від 04.11.2002 року №5592, укладеного [PERSON] з кредитною спілкою «Хімзавод». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача кредитної спілки «Хімзавод» заперечував проти задоволення позову, надавши пояснення аналогічні змісту письмових заперечень, наявних в матеріалах справи, в яких зокрема вказував на те, що при укладенні договору іпотеки між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» були допущенні порушення, зокрема при його посвідченні нотаріус не переконався у наявності іншого обтяження щодо предмету іпотеки, крім того кредитною спілкою була оскаржена державна реєстрація за [PERSON] права власності на виділене в натурі нерухоме майно за договором про виділ у натурі 1/1 нерухомого майна за адресою м.Чернівці, вулю Буковинська, 42. Крім того, вважає, що позивачу було відомо про наявність спірного виконавчого напису у 2008 році, а тому ним пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, просила справу слухати у її відсутності, врахувати доводи викладені нею у письмових запереченнях проти позовної заяви, в яких зокрема зазначала, що при вчиненні спірного виконавчого напису нею були дотриманні всі вимоги чинного на той момент законодавства, а доводи позовної заяви є безпідставними. Просила в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що 04.11.2002 року між [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON] та кредитною спілкою «Хімзавод» було укладено застави нерухомого майна, за умовами якого в забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитною угодою №00014 від 30.10.2002 року, [PERSON] передала в заставу належне їй майно нежитлове приміщення (магазин) заг. площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 частин житлового будинку літ «А» по вул.. Буковинській, 42 в м.Чернівці (а/с 8). До вказаного договору неодноразово вносились зміни в частині розміру кредиту за основним зобовязанням та строків його погашення, що підтверджується копіями відповідних додаткових угод, що містяться в матеріалах справи. У звязку з неналежним виконання основного зобовязання, в забезпечення якого було укладено вище вказаний договір застави, 21.04.2008 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нежитлове приміщення (магазин) заг. площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 частин житлового будинку літ «А» по вул.. Буковинській, 42 в м.Чернівці, яке належало [PERSON] та за рахунок коштів від реалізації вказаного нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] задовольнити вимоги кредитної спілки (а/с 10). Згідно ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Крім того, судом встановлено, що 12.04.2007 року виділене в натурі нерухоме майно: торговий зал 2-7 пл.23,6 кв.м., ігровий зал 2-2 пл.12,8 кв.м., коридор 2-3 пл.4,0 кв.м., кухня 2-4 пл.5,6 кв.м., комора 2-5 пл.1,8 кв.м., вбираіьня 2-6 пл.0,7 кв.м., ванна 2-7 пл.2,5 кв.м., коридор 2,8 пл.2,9 кв.м., тамбур 2-9 пл.1.25 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул.Буковинська, 42 стало предметом іпотеки відповідно до умов договору іпотеки №77/07-МК-21, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] (а/с 11-12). Як вбачається зі змісту копії виконавчого листа №2/2396/2008, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці 25.09.2008 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на вище вказаний предмет іпотеки (а/с 22). Постановою заступника начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 21.08.2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, у звязку з тим, що предмет іпотеки нежитлові приміщення по вул. Буковинській, 42 в м. Чернівці передані в якості погашення заборгованості перед кредитною спілкою «Хімзавод» (а/с 23). Враховуючи те, що представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд вражає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до вимог ст.. 256, ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, представник кредитної спілки «Хімзавод» вважає, що позивачу стало відомо про наявність спірного виконавчого напису у 2008 році, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують даний факт. Натомість судом встановлено, що після винесення постанови заступника начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 21.08.2014 року, позивач з метою захисту своїх прав в листопаді 2014 року звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ, кредитної спілки «Хімзавод», третя особа [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів, скасування постанови та акту державного виконавця про передачу стягувачеві майна, визнання недійсними свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Будь-яких інших доказів того, що позивачу було відомо про порушення його прав у 2008 році матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, суд не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, при цьому, відмовляючи в задоволенні позову по суті предявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. У відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За таких обставин, право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших субєктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Разом з тим, обираючи спосіб захисту своїх прав, позивач звернувся з позовом саме до приватного нотаріуса Чернівецького міського управління юстиції [PERSON], проте остання в розумінні ст. 30 ЦПК не є особою, прав і обовязків якої стосується спір сторін, оскільки відсутня її юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення в частині долі спірного нерухомого майна, яке виступає забезпеченням виконання зобовязань за кредитними договорами на користь позивача та кредитної спілки «Хімзавод». Крім того, як вбачається з розяснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За змістом ст.ст. 30-33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Разом з тим, в даному випадку позивач порушує питання про захист свого права задовольнити свої вимоги за рахунок майна на яке звернено стягнення на підставі спірного виконавчого напису, а тому в даному випадку нотаріус не є належним відповідачем по справі. Крім того, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, порушене право підлягає захисту від протиправних дій тієї особи, яка його порушила, не визнала або оспорила. У відповідності до вимог ст. 20 Закону України «Про заставу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду (арбітражного або третейського суду), на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду або арбітражного суду. Аналогічне право кредитної спілки «Хімзавод» також передбачене в п. 11.4 договору застави нерухомого майна від 04.11.2002 року. Відповідно до вимог ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову. У відповідності до вимог ст.ст. 16, 18 Закону України «Про заставу» в редакції на момент укладення вказаного вище договору застави, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попередніми договорами застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу. Таким чином, звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису та в подальшому звертаючи вказаний виконавчий напис до виконання кредитна спілка діяла в межах та у відповідності своїх прав гарантованих законом. Натомість, відповідно до п. 2.4 договору іпотеки №77/07-МК-21 від 12.04.2007 року, укладеного між позивачем та [PERSON], іпотекодавець, укладаючи вказаний договір стверджувала, що майно, яке є предметом цього договору на момент його підписання нікому іншому не продане, не відчужене іншим особам, не заставлене, в спорі і під арештом чи забороною не перебуває та іподекодавцю не відомо про існування перешкод щодо звернення стягнення на дане майно. Разом з тим, не зважаючи на те, що судом розяснено позивачу зміст ст.ст. 10, 27, 31 ЦПК України, останній не скористався своїм правом залучити до участі у справі належного відповідача [PERSON] на яку покладена відповідальність за неможливість банку реалізувати своє право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, у звязку з чим суд позбавлений можливості прийняти рішення по суті заявлених позовних вимог щодо належного відповідача. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed