Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Директор Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (далі ДП «СВЦ») звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказав, що у ДП «СВЦ» відповідно до наказу Державної фіскальної служби України було проведено позаплановий фінансовий аудит та аудит відповідності щодо законності та достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку, дотримання актів законодавства, планів, процедур у період з 01.04.2014 р. по 31.03.2015 р. За проведеним аудитом, підприємству були доведені його результати та надані додаткові пояснення до п.п. 1.1.2 Доповідної записки «Про результати аудиту ДП «СВЦ» щодо відшкодування виплачених коштів» у якому були виявлено зайве нарахування та виплату заробітної плати начальнику відділу бухгалтерського обліку Фінансово-бухгалтерської служби ДП «СВЦ», [PERSON] за період з 16.05.2014р. по 31.03.2015р. на загальну суму 74116,52 грн. у тому числі: доплата за виконання обовязків по вакантній посаді на загальну суму 37583,56 грн., премії -12220,26 грн., середньої заробітної плати 4386,81 грн., ЄСВ 19925,89 гривень. 12.11.2015р. [PERSON] була звільнена із займаної посади за угодою сторін. Добровільно [PERSON] повернути вище зазначені кошти відмовилась, тому ДП «СВЦ» вимушено звернутися до суду та просить стягнути з [PERSON] кошти у розмірі 74116,52 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що всі виплати проводились у відповідності до законодавства. Крім того, надала письмові заперечення в яких зазначила, що поряд із своїми основними трудовими обовязками на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку Фінансово-бухгалтерської служби, виконувала обовязки головного бухгалтера на період з 16.05.2014р. до погодження кандидатури головного бухгалтера та усі нарахування та виплати заробітної плати, премії та інші, проводились згідно чинних нормативно-правових актів, наказів по підприємству, КЗпП України, Колективного договору та положень про преміювання працівників. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 15.06.2015р. було проведено позаплановий фінансовий аудит та аудит відповідності щодо законності та достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку, дотримання актів законодавства, планів, процедур у період з 01.04.2014 р. по 31.03.2015 р. (а.с. 12-17 т.1). За проведеним аудитом, підприємству були доведені його результати листом від 31.08.2015р. №18498/6/99-99-14-02-01-15 та надані додаткові пояснення до п.п. 1.1.2 Доповідної записки «Про результати аудиту ДП «СВЦ» щодо відшкодування виплачених коштів» у якому були виявлено зайве нарахування та виплату заробітної плати начальнику відділу бухгалтерського обліку Фінансово-бухгалтерської служби ДП «СВЦ», [PERSON] за період з 16.05.2014р. по 31.03.2015р. на загальну суму 74116,52 грн. у тому числі: доплата за виконання обовязків по вакантній посаді на загальну суму 37583,56 грн., премії -12220,26 грн., середньої заробітної плати 4386,81 грн., ЄСВ 19925,89 гривень (а.с. 18-35 т.1). Відповідно до наказу Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України» від 23.10.2012р. № 422-к, [PERSON] було прийнято на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку Фінансово-бухгалтерської служби (а.с. 36 т.1). Разом із тим, наказом Міністерства доходів і зборів України від 18.05.2013р. № 117, Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України» було перейменовано у Державне підприємства «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України» (а.с. 41 т.1). Наказом ДП «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України» від 16.05.2014р. № 268-т, на [PERSON] було покладено обовязки головного бухгалтерського обліку Фінансово бухгалтерської служби, за її згодою, на період з 16.05.2014р. до погодження кандидатури головного бухгалтера в установленому порядку з виплатою різниці між посадовими окладами (а.с. 37 т.1). Відповідно до наказу Державної фіскальної служби від 12.09.2014р. № 123, ДП «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України» було перейменовано у ДП «Сервісно-видавничий центр» (а.с. 42 т.1). 14.04.2016р. наказом ДП «Сервісно-видавничий центр» № 26-п [PERSON] переведено на посаду заступника головного бухгалтера з 16.04.2015р. (а.с. 38 т.1). Наказом ДП «Сервісно-видавничий центр» від 12.11.2015р. № 89-п, [PERSON] було звільнено із займаної посади з 16.11.2015р. за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 39 т.1). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 1 статті 1213 ЦК України, передбачено, що набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 16.11.2015р. ДП «Сервісно-видавничий центр» звернулось до [PERSON] із повідомленням про добровільне повернення зайво виплаченої заробітної плати, на що остання відповідала відмовою, та зазначила, що отримувала заробітну плату відповідно до наказів по підприємству та виконувала обовязки головного бухгалтера (а.с. 40 т.1). Згідно зі ст. 127 Кодексу законів про працю України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунках заробітної плати, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також в інших випадках. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, передбачено, що при вирішенні спорів, повязаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що повернення працівником авансу. виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у звязку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу, або з інших причин. Відповідно до Доповідної записки від 14.09.2015р. № 19622/6/99-99-14-02-01-15, Аудиторською групою Державної фіскальної служби України було виявлено порушення вимог п.п. 3.2.1., п. 3.2. колективного договору наказом ДП «СЦВ» від 16.05.2014р. № 268-т на начальника відділу бухгалтерського обліку фінансово-бухгалтерської служби [PERSON] покладено виконання обовязків по вакантній посаді головного бухгалтера та установлена доплата в розмірі різниці в посадових окладах. Зазначене порушення призвело до зайвого нарахування та виплати за період з 16.05.2014р. по 31.03.2015р. на загальну суму 74116,52 грн. у тому числі: доплата за виконання обовязків по вакантній посаді на загальну суму 37583, 56 грн., премії 12220, 26 грн., середньої заробітної плати 4386,81 грн., ЄВ 19925Ю89 гривень (а.с. 78 т. 1). Доводи відповідачки, щодо нарахування їй заробітної плати, премій та інших доплат відповідно до чинних нормативних актів не знайшли свого підтвердження, оскільки висновок аудиторської комісії нею оскаржений не був. Крім того, відповідно до висновку на коментар до аудиторського звіту від 23.07.2015р. № 15/99-99-14-02-01-20 за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності діяльності держаного підприємства «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України» за період з 01.04.2014р. по 31.03.2015р., в посадових обовязках начальника відділу бухгалтерського обліку не передбачено виконання обовязків заступника головного бухгалтера та обовязків головного бухгалтера на час їх відсутності. Разом із цим, відповідно до п. 2 розяснень Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 року №30/39, яка діє на підставі Постанови Верховної ради України від 12.09.1991 року № 1545 «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР», листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2011 року № 126/06/186-11, виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обовязків це заміна працівника, відсутнього у звязку із хворобою, відпусткою коли працівник поряд із своєю основною роботою виконує обовязки тимчасово відсутнього працівника. Призначення працівника виконуючим обовязки за вакантною посадою не допускається (а.с.142-189 т. 1). Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що аудиторською групою Державної фіскальної служби України, були знайдені обґрунтовані порушення, крім того, аудиторський висновок самою відповідачкою оскаржений не був, тому позовні вимоги Держаного підприємства «Сервісно-видавничий центр» підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесенні судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved