Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

В серпні позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 22 листопада 2013 року. [INFO] року у них народився син - [PERSON]. З моменту розірвання шлюбу відповідач не цікавиться життям та здоров'ям дитини, матеріально його не утримує, самоусунувся від виховання сина та спілкування з ним, ухиляється від покладеного на нього обв'язку утримувати свого сина, протягом останніх чотирьох років не відвідував сина та не спілкувався з ним. На сьогоднішній день дитина не вважає відповідача своїм батьком та не має до нього родинних почуттів. Утриманням та вихованням дитини вона займається сама. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідач до суду не з'явився, представник відповідача надав заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. 16 листопада 2017 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення графіку зустрічей з дитиною, який ухвалою суду від 12 лютого 2018 року залишено без розгляду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 121 СК України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що сторони 27 березня 2009 року зареєстрували шлюб (а.с. 12). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14). [INFO] року народився [PERSON], батьками дитини записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 13). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не дбає про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, протягом останніх чотирьох років не цікавиться дитиною. Крім того, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07 червня 2011 року і по теперішній час, проживає разом зі своєю матір'ю (а.с. 15,16), згідно акту від 28 липня 2017 року, складеного сусідами позивача вбачається, що відповідач, за місцем проживання дитини, жодного разу не з'явився до сина, не цікавиться його життям та не приймає участі у його вихованні (а.с. 20), з довідки, виданої директора спеціалізованої школи № 189 вбачається, що [PERSON] у школі не з'являвся, не був присутнім на батьківських зборах, навчанням та вихованням сина не цікавиться (а.с. 21), з довідки, виданої завідувача ДНЗ № 491 вбачається, що за період з 01 вересня 2012 року по 01 липня 2015 року [PERSON] жодного разу до сина не з'явився, участі у вихованні дитини не брав (а.с. 22). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судове засідання представник відповідача надав заяву про визнання позову в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, визнає позовні вимоги в повному обсязі, суд, вважає, за можливе застосувати до [PERSON] такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved