Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

В січні 2015року ПАТ КБ „Надра звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 62/П/20/2007-840 від 03.09.2007 року в сумі 39413 доларів США 83 центів та заборгованості за пенею та штрафом у сумі 147100 грн. 57 коп. Також позивач просив стягнути з відповідачів в дольовому порядку в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 3654грн. Вимоги позову обґрунтовувались тим, що 03.09.2007 року ВАТ КБ „Надра, правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ „Надра та [PERSON], як позичальник і [PERSON], як поручитель, уклали кредитний договір 62/П/20/2007-840, викладений у новій редакції додатковою угодою №1 від 28.09.2010 року, згідно з умовами якого позивач надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у доларах США з метою придбання автомобіля на загальну суму 28 277 доларів США 22 цента із розрахунку 12,5% річних на рік строком до 02.09.2014 року, із щомісячним погашенням платежів у відповідних грошових сумах, визначених графіком внесення платежів. Позивач вказує, що [PERSON] станом на 06.11.2014 року порушені пункти 2.4,4.3.4,4.3.6 кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. У звязку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідачів про факт виникнення заборгованості та її розмір, проте, на час звернення позивача до суду з даним позовом кредитна заборгованість відповідачами не погашена. Позивач зазначає, що станом на 06.11.2014 року у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитом та відсотками у сумі 39413 доларів США 83 центи та заборгованість за пенею та штрафом у сумі 147100 грн. 57 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 24950,16 доларів США (еквівалент 348196,25 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014 р.); заборгованості по сплаті відсотків в сумі 14463,67 доларів США (еквівалент 201850,23 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014 р.); пені за прострочення сплати кредиту 6640,71 доларів США (еквівалент 92675,57 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014 р.); штрафу за порушення умов кредитного договору 3899,85 доларів США (еквівалент 54425 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014 р.). Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04.2015 року позовні вимоги було задоволено частково. Судом стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ „Надра заборгованість за кредитним договором в сумі 1018, 62 доларів США, що еквівалентно 14219, 94 грн., пеню в сумі 29718,61 грн. і штраф в сумі 1421,97 грн. Судом стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ „Надра заборгованість за кредитним договором в сумі 15377,11 дол. США, що еквівалентно 214664,46 грн., пені 46002 грн. та штраф в розмірі 4293,54 грн. Стягнуто з [PERSON]-2650 грн., [PERSON]-177 грн. на користь ПАТ КБ „Надра в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 1018,62 доларів США, що еквівалентно 14219,94 грн. та заборгованості по сплаті пені в сумі 29718,61 грн. і штрафу в сумі 1421,97 грн., а також стягнення з апелянта на користь позивача 177 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та відмовити в задоволенні вимог позову до [PERSON] Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача вказаних сум є необґрунтованим та ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що при вирішенні вимог позову стосовно стягнення сум заборгованості з нього, як поручителя за укладеним договором, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ч.4 статті 559ЦК України та правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-53/цс14. Апелянт вважає, що оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено боржником 27.12.2011 року, то строк звернення до нього, як до поручителя в позовному порядку закінчився 27.07.2012 року; після спливу зазначеного строку порука згідно ч.4 статті 559 ЦК України є припиненою. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь позивача 177 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, оскільки апелянт є інвалідом І групи безстроково і відповідно до п.9 ч.1 статті 5 Закону України „Про судовий збір від сплати судового збору його звільнено. В іншій частині рішення суду першої інстанції від 07.04.2015року апелянтом не оскаржується. В судове засідання апеляційного суду представник позивача, [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи (а.с.121, 122,123,124), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. А саме, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04.2015 року необхідно скасувати в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра 177грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04. 2015 року підлягає залишенню без змін. Відповідно до п.1 статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 03.09.2007 року між ПАТ КБ „Надра та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 62/П/20/2007-840, відповідно до якого банк надав позичальнику кошти в сумі 28277 доларів США 22 цента із розрахунку 12,5% річних строком до 02.09.2014 року на придбання автотранспортного засобу. Згідно п.3 пп.3.2 умов укладеного договору та пп.1.3.1 додаткової угоди№1 від 28.09.2010року до вказаного договору, виконання кредитних зобовязань забезпечено заставою автомобіля марки Jeep модель Patriot, 2007 року випуску, р.[NUMBER] та порукою - поручитель [PERSON], який відповідно до п.3.2. додаткової угоди взяв на себе зобовязання щодо відповідальності перед банком як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому (а.с. 9-26). Додатковою угодою №1 від 28.09.2010 року до укладеного договору від 03.09.2007року уточнено графік погашення кредиту, а саме, сплата відповідних платежів у зазначених розмірах кожного місяця з 20.10.2010року по 02.09.2014року (а.с. 16-26). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась вказана позивачем в позовній заяві заборгованість.Останній платіж по поверненню кредиту було здійснено 27.12.2011 року (а.с.6). Відповідно до розрахунку заборгованості, представленого суду позивачем (а.с.6-8), станом на 06.11.2014року у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитом та відсотками у сумі 39413 доларів США 83 центи та заборгованість за пенею та штрафом у сумі 147100 грн. 57 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 24950,16 доларів США (еквівалент 348196,25 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014 р.); заборгованості по сплаті відсотків в сумі 14463,67 доларів США (еквівалент 201850,23 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014 р.); пені за прострочення сплати кредиту 6640,71доларів США (еквівалент 92675,57 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014 р.); штрафу за порушення умов кредитного договору 3899,85 доларів США (еквівалент 54425 грн. згідно курсу НБУ на 06.11.2014р.). Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів. Рішення суду першої інстанції від 07.04.2015року оскаржується апелянтом [PERSON] лише в частині стягнення з нього на користь банку відповідних грошових сум, як з поручителя в солідарному порядку з [PERSON] Частково задовольняючи вимоги заявленого позову у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.2.2.1 укладеного між сторонами договору позичальник повинен щомісячно повертати кредит та відсотки, але умови договору не виконує, останній платіж вчинено 27.12.2011 року. Кінцевий строк повернення платежів, передбачений договором - 02.09.2014 року. Відповідно до ч.2 статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що оскільки договором кредиту були передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 статті 559ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. Оскільки позивачем вимоги до поручителя [PERSON] предявлені більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Суд зазначив, що оскільки позов до поручителя предявлено банком 26.01.2015 року, то поручитель повинен нести відповідальність по поверненню платежу з 26.07.2014 року. Приймаючи до уваги графік повернення кредиту (а.с.25), а також розрахунок заборгованості позичальника за договором від 03.09.2007року, представлений суду позивачем (а.с.6-8), суд першої інстанції з наведенням відповідних арифметичних підрахунків в своєму рішенні(а.с.90-93), прийшов до висновку, що за період з 26.07.2014року по 02.09.2014року в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ „Надра необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 1018,62 доларів США, що еквівалентно 14219,94 грн., пеню в сумі 29718,61 грн. і штраф в сумі 1421,97 грн. Правильність визначення судом першої інстанції розміру вказаних сум апелянтом не оскаржується та не спростовується. Разом з тим, апелянт стверджує, що оскільки останній платіж позичальником здійснено 27.12. 2011року, то строк звернення до поручителя банку в позовному порядку закінчився 27.07.2012року. Апелянт зазначає, що після спливу зазначеного строку порука вважається припиненою. Вищезазначені доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Оскільки висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо стягнення сум заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON].(в солідарному порядку з позичальником [PERSON].) узгоджуються з правовою позицією Постанови Верховного Суду України від 17.09.2014року у справі №6-53 цс14. Відповідно до приписів ч.1 статті 360-7ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Зокрема, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту (а.с.25), чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше вказаного в графіку числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо необгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього в солідарному порядку, як з поручителя відповідних грошових сум на користь банку, оскільки, на думку апелянта, порука є припиненою, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Разом з тим, є обґрунтованими твердження апелянта відносно безпідставного стягнення з нього на користь позивача 177 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору. Відповідно до довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією Ніжинської міжрайонної МСЕК(а.с.102), [PERSON] є інвалідом 1групи, безстроково. Згідно п.9 ч.1 статті 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються інваліди 1 групи. Виходячи з правового аналізу приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, а також п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04. 2015 року скасувати в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра 177грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04.2015 року апелянтом не оскаржується.

Outcome: partial