Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

До Біляївського районного суду Одеської області 12.02.2019 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що протягом певного часу позивач перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають сина [PERSON] , [INFO] . 17.01.2019 року орган опіки та піклування Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області розглянув питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновком органу опіки та піклування встановлено, що дитина на даний момент проживає з позивачем, натомість відповідач як батько не приймає участі в житті дитини протягом тривалого часу та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Так згідно довідки-розрахунку, виданої 22 січня 2019 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 17851,54 грн. Відповідач участі (або навість наміру) в будь-якій формі у вихованні, матеріальному забезпеченні власної дитини не приймає абсолютно. У зв`язку з чим позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача понесені судові витрати пов`язані з розглядом даної справи. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2019 року цивільну справу передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Приморського районного суду м. Одеси. Цивільна справа надійшла в провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 02.05.2019 року Ухвалою суду від 06.05.2019 року справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 24.06.2019 року закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та призначено до судового розгляду по суті. В судові засідання 23.07.2019 року та 06.09.2019 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись належним чином та засідання відкладено на 06.09.2019р. 20.08.2019 року до суду надійшов лист Великодальницької сільської ради Одеської області, відповідно якого просив розглянути справу без представника сільської ради. 06.09.2019 року позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою «про закінчення строків зберігання». Причини неявки відповідач суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 10.09.2019 року. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.04.2015 року, який проживаю з матір`ю. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.04.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , починаючи з дня подачі заяви, тобто з 28.01.2016 року. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.05.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.04.2016 року і вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 гривень, щомісячно починаючи з 31 січня 2017 року і до його повноліття, тобто до [INFO] . Станом на 01.01.2019 року заборгованість по аліментам [PERSON] становить 17851,54 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам складеного старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Білик В.В. №В-34 від 22.01.2019 року. Відповідно висновку органу опіки та піклування Великодальницької сільської ради Одеської області №49 від 17.01.2019 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно акту від 11.11.2018 року засвідченого секретарем Великодальницької сільської ради, встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] а разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та батьками [PERSON] та [PERSON] . Опіку та догляд за неповнолітнім [PERSON] здійснює одноособово його мати - [PERSON] , яка займається вихованням сина, його розвитком та матеріально утримує дитину. Батько дитини, [PERSON] протягом останніх трьох років, жодної участі у вихованні сина та його утриманні не приймає. За весь період проживання неповнолітнього [PERSON] за вищезазначеною адресою батько дитини жодного разу не з`явився та не передав будь-яких іграшок, ліків, одягу, продуктів харчування та коштів на утримання дитини. На підставі вищенаведеного судом встановлено, що батько неповнолітнього, [PERSON] , матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє щодо нього батьківської турботи та уваги, не цікавиться їх життям. Таким чином відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, доказів на спростування зазначеного суду відповідачем не надано. Позивачка по справі, [PERSON] , здійснює повний догляд за дитиною, утримує матеріально, займається їх вихованням. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Суд вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування батьком своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно сина. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з викладеним, суд вважає за доцільне, задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. При цьому суд не вбачає необхідним стягувати аліменти з відповідача оскільки за рішенням є таке рішення суду.

Outcome: approved