Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

В травні 2019р. позивач ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 81-84) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди, в порядку регресу 2632,0 грн.; судовий збір у розмірі 1921,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 серпня 2015р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 06-PR\\01-024-02000 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави (надалі по тексту - договір страхування), у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Fiat Doblo Combi» д.н.з. [NUMBER] (надалі по тексту - застрахований ТЗ). 04 серпня 2016р. приблизно о 16:00 год. на вул. Б. Хмельницького, 49 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (наді по тексту - ДТП) за участю застрахованого ТЗ під керуванням [PERSON] та автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016р. по справі № 761/29539/16-п, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вищезазначену подію було визнано позивачем страховим випадком, в зв`язку із чим, ним було складено Страховий акт № СТ/16/0120 від 02 вересня 2016р. та проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 5635,92 грн. В досудовому порядку, ПрАТ СК «Вусо», в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача, згідно полісу АІ/9064856 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності було сплачено позивачу 3003,92 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати різницю сплаченої суму страхового відшкодування і суми, яка була виплачена позивачу ПрАТ СК «Вусо», позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Одночасно з позовом, стороною позивача було подано до суду заяву (а.с. 65), про розгляд справи у відсутність повноваженого представника позивача. Заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019р. позов задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021р. скасоване заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019р. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, заславши пояснення відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалось сторонами, 06 серпня 2015р. між позивачем та страхувальником [PERSON] було укладено договір страхування, у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Fiat Doblo Combi» д.н.з. [NUMBER] . 04 серпня 2016р. приблизно о 16:00 год. на вул. Б. Хмельницького, 49 в м. Києві сталася ДТП за участю застрахованого ТЗ під керуванням [PERSON] та автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016р. по справі № 761/29539/16-п, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що внаслідок виплати ним страхового відшкодування у розмірі 5635,92 грн. і сплати ПрАТ СК «Вусо», в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача, згідно полісу АІ/9064856 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності 3003,92 грн., до нього перейшло право вимоги до відповідача в розмірі 2632,0 грн. Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач, як правові підстави заявленого позову, одночасно посилався на положення норм матеріального права, які регулюють, як регресні, так і суброгаційні правовідносини. Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 5635,92 грн., до нього в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. При цьому, що зобов`язання не було припинено зміною кредитора. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 2632,0 грн. Доводи відповідача про неправомірність вимог позивача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не спростовані належними і допустимими доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,0 грн.

Outcome: approved