Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 28.01.2019 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд: розірвати укладений сторонами шлюб, зареєстрований 02.06.1990 р. виконавчим комітетом Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 11. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що між ним та Відповідачем 02.06.1990р. було зареєстровано шлюб, від шлюбу вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач і Відповідач не зійшлися характерами, відносини в сім'ї через поведінку Відповідача стали нестерпними, остання постійно намагається вчиняти сварки, а тому подальше проживання однією сім'єю неможливе. Ухвалою суду від 05.02.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 11.03.2019 р., відкладене на 02.04.2019 р. через неявку учасників справи; ухвалою суду від 02.04.2019 р. справу призначено до судового розгляду на18.04.2019 р., відкладений через неявку учасників справи на 14.05.2019 р. У судове засідання 14.05.2019 р. Позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, до суду 14.05.2019 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує (а.с. 42). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с. 19, 25, 33, 39) за зареєстрованим місцем проживання, підтвердженим суду органом реєстрації (органом місцевого самоврядування) в порядку статті 187 ЦПК України (а.с. 15); повістки поверталися без вручення без відміток (а.с. 27) та з відмітками «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 36), «Відсутня, доступу нема» (а.с. 41), а також у порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик Відповідача до суду на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 31, 32). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою її місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею 128, 130 ЦПК України. Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду даної справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статті 128 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов'язку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»); за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обов'язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов'язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суд) про адресу отримання офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обов'язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права і законні інтереси (стаття 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в заяві про розгляд справи без його участі (а.с. 42), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що 02.06.1990 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.12.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 11 (а.с. 7); від шлюбу сторони мають спільну вже повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.11.1990 р. Зрайківською сільською радою Володарського району, актовий запис № 8 (а.с. 8). Як зазначено Позивачем у позовній заяві, вони з Відповідачем не зійшлися характерами, відносини в сім'ї стали нестерпними, а тому подальше проживання однією сім'єю Позивач вважає неможливим. Крім того, як видно з адрес місць проживання, що зазначені Позивачем, вони не проживають разом, оскільки місцем свого фактичного проживання Позивач зазначає адресу в с. Зрайки Володарського району Кмиївської області, за якою він й отримував судові повістки (а.с. 21, 26, 35, 40), а Відповідач зареєстрована за адресою в смт [ADDRESS] (а.с. 15), що, на думку суду, свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин сторін через припинення їх спільного проживання і ведення спільного господарства. Зогляду на викладене суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких він наполягає на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали для нього неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Питання щодо відновлення Відповідачеві дошлюбного прізвища в порядку статті 113 Сімейного кодексу України судом не вирішується через відсутність її клопотання про це. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (зокрема, держави). Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved