Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В травні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 175 ZSWF1124301DC згідно якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 56999,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 15,5 % річних на перший річний період користування кредитом, тобто до 01.08.2012 рок, на кожен наступний річний період користування кредитом відсоткова ставка встановлюється в порядку, визначеному п.2.7 кредитного договору. 31.08.2011 року між позивачем відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 175 ZSWF1124301DC-П, на підставі якого [PERSON] зобовязується перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення кредитних коштів. Відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, у звязку з чим, станом на 23.12.2015 року за кредитним договором сформувалась заборгованість в розмірі 43802,36 грн. яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 23749,70 грн.; заборгованість по сплаті процентів 8047,58 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 5015,97 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту 2346,35 грн.; інфляційні витрати за кредитом - 3131,94 грн; інфляційні витрати за відсотками 1510,80 грн. В позові ставиться питання про стягнення зазначеної суми боргу з відповідачів солідарно. Представник позивача надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлені відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, тому суд розглядає справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до договору № 175 ZSWF1124301DC від 31 серпня 2011 року [PERSON] отримав кредит у сумі 56999,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 15,5 % річних на перший річний період користування кредитом, тобто до 01.08.2012 рок, на кожен наступний річний період користування кредитом відсоткова ставка встановлюється в порядку, визначеному п.2.7 кредитного договору. Зазначений кредитний договір було забезпечено договором поруки № 175 ZSWF1124301DC-П від 31.08.2011 року, згідно якого [PERSON] зобовязується перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення кредитних коштів. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № № 175 ZSWF1124301DC від 31 серпня 2011 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], встановив, що станом на 23.12.2015 року за кредитним договором сформувалась заборгованість в 43802,36 грн. яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 23749,70 грн.; заборгованість по сплаті процентів 8047,58 грн.; інфляційні витрати за кредитом - 3131,94 грн; інфляційні витрати за відсотками 1510,80 грн. Крім цього, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Як вбачається із розрахунку заборгованості, який суд перевірив та зазнав правильним, відповідачу також нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту 5015,97 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту 2346,35 грн., яка повинна бути стягнена з відповідачів солідарно. В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р до зазначених населених пунктів належить м.Донецьк. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачам, які проживають у м.Донецьк, пеня нарахована, після 14 квітня 2014 року. Таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку після 14.04.2014 року є неправомірним. У звязку з цим суд вважає необхідним скасувати нараховану банком пені відповідачам. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена солідарно з відповідачів. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання складає 36440,04 грн., та повинна бути стягнена з відповідачів солідарно . Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: partial