Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що [PERSON] належить Ѕ квартири [ADDRESS] (М. Литвиненко-Вельгемут) у м. Вінниці на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.1993, виданого державним нотаріусом Першої Вінницької нотаріальної контори (реєстровий номер 7-1658). Інша Ѕ частини квартири належить [PERSON], шлюб з яким було розірвано 28.10.1993 (актовий запис № 997). Вказана квартира складається з двох кімнат, площа яких відповідно 12,1 кв. м. та 16,9 кв. м. Загальна площа квартири 49,7 кв. м. Між позивачем та [PERSON] було встановлено порядок користування вказаною квартирою. За взаємною домовленістю позивач з відповідачем по справі проживали в кімнаті площею 12,1 кв. м., а [PERSON] - в кімнаті площею 16,9 кв. м. Відповідно до копії особового рахунку № 135089, виданого ТОВ «ЖЕО», сформованого 02.07.2018, у частині квартири позивача з 23.03.1984 за її згоди було зареєстровано сина, відповідача по справі [PERSON] Згідно акту №б/н, складеного ТОВ «ЖЕО» 2018 року, відповідач у квартирі [ADDRESS] - Вольгемут не проживає з 2016 року. До кінця 2015 року [PERSON] проживав спільно з позивачем у спірній квартирі. Комунальні послуги завжди оплачувала тільки позивач. Участі у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенні ремонту відповідач не приймав. В січні 2016 року відповідач змінив місце свого проживання. У спірній квартирі не зявлявся, всі свої особисті речі забрав. Його фактичне місце проживання і перебування невідоме. Коли відповідач йшов з квартири, то повідомив, що наміру повертатися немає. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про усунення перешкод [PERSON] в користуванні її власністю, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 1 в будинку № 8 по вул. Чорновола у м. Вінниці. Ухвалою суду від 22.10.2018 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також даним судовим рішенням залучено до участі у справі в якостітретьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], а також запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 04.12.2018 через канцелярію суду представником позивачам подано заяву про уточнення позовних вимог. Так представник позивача просила суд усунути перешкоди [PERSON] в користуванні її власністю Ѕ часткою квартири № 31, а саме кімнатою площею 12,1 кв.м., в будинку № 27 по вулиці М. Литвиненко-Вольгемут в м. Вінниці, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. Ухвалою суду від 19.12.2018 відмовлено у прийняті до розгляду заяви про уточнення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Постановою Вінницького апеляційного суду від 12.02.2019 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2018 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.03.2019, враховуючи судове рішення апеляційної інстанції, судом прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги, викладені 04.12.2018 (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). \~ \~ \~ \~В судове засідання відповідач не зявився, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання не повідомлено. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин. \~ \~ \~ \~Від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, думку позивача, третьої особи та положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). \~ \~ \~ \~Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] письмові пояснення на позов суду не надано. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві і просили їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не заперечував щодо задоволення позову. \~ \~ \~ \~При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва на право власності, виданого 08.12.1993 державним нотаріусом Першої Вінницької нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7-1658 і зареєстрованого в ВООБТІ 11.03.1994, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по Ѕ частці. (а.с. 11) \~ \~ \~ \~Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 16.08.2016, [PERSON] є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS]. (а.с. 14) \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та третя особа, шлюб між якими було розірвано 23.10.1993, повідомили, що вони є співвласниками спірного нерухомого майна, порядок користування яким між ними встановлено наступний: позивач користується кімнатою 12,1 кв. м., а третя особа - 16,9 кв. м. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки № 4566 від 05.12.2016, виданої ТОВ «ЖЕО», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON]та [PERSON], який не проживає у квартирі з 01.11.2016 згідно акту. (а.с.15) Згідно з актом № 9712 від 10.08.2018, складеним ТОВ «ЖЕО», [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 2016 року. (а.с. 10) Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Статтею 391 ЦК України визначено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач та відповідач спільно не проживають, не повязані спільним побутом та не мають спільних прав та обовязків. Відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], за згодою власника майна, але не проживає там без поважних причин з 2016 року. Судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем були будь-які домовленості щодо збереження за ним права користування у разі його відсутності. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76\~ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерті; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 22.10.2018 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд прийшов до висновку, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні її майном на власний розсуд, тобто повно і незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно з чинним законодавством України. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом усунення їй перешкод в користуванні її власністю - Ѕ частиною квартири [ADDRESS] - Вольгемут у м. Вінниці, а саме кімнатою площею 12,1 кв.м, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дане судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстрації його місця проживання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 704, 80 гривень, що підтверджується квитанцією № 29 від 15.08.2018. (а.с. 1) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Враховуючи наведене,

Outcome: approved