Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В січні 2014 р. ПАТ «Укрграфіт» звернулося до суду з позовом до [PERSON],в якому зазначає,що внаслідок ДТП, що сталася в 1996 році з вини працівника ВАТ «Укрграфіт», було завдано шкоди здоров'ю громадянина [PERSON], який в подальшому звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди з ВАТ «Укрграфіт». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.1998 р. по цивільній справі № 2-931 з ВАТ «Укрграфіт» стягнуто на користь [PERSON] суму 3003 грн. внаслідок спричинення шкоди та втрати працездатності, а також стягнуто з ВАТ «Укрграфіт» на користь [PERSON] внаслідок втрати середньомісячного заробітку 214 грн. 50 коп.щомісячно . Рішенням загальних зборів акціонерів від 19.04.2012р. найменування Відкрите акціонерне товариство «Український графіт» (ВАТ «Укрграфіт») змінено на Публічне акціонерне товариство «Український графіт» (ПАТ «Укрграфіт»), яке відповідно до п. 1.1 Статуту є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Український графіт». В період розгляду вказаного спору [PERSON] була встановлена друга група інвалідності. Згідно довідки МСЕК від 2004 року група інвалідності позивачу була змінена на третю, яка є працездатною групою, що підтверджується довідками МСЕК (протипоказана важка фізична праця). Станом на листопад 2013 року [PERSON],[INFO], виповнилось 65 років,тобто, він досяг пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966- XIV, до працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленного Законом пенсійного віку. Особи, які досягли встановленого законом віку, який надає право на пенсію, є непрацездатними. Встановлена ст. 445 ЦК України в ред.1963р. та аналогічними положеннями ч.І ст. 1195 ЦК України в ред.2003 року щомісячна сума відшкодування виплачується потерпілому саме в зв'язку із втратою ним заробітку, внаслідок втрати або зменшення працездатності. Після досягнення пенсійного віку особа, незалежно від того, є вона інвалідом чи ні,вважається непрацездатною і в зв'язку із цим їй призначається державна пенсія (щомісячний дохід, який замінює заробітну плату), що само по собі виключає можливість втрати працездатності такою особою з інших причин, щомісячні виплати відшкодування потерпілому заробітку, втраченого ним внаслідок втрати або зменшення працездатності ,мають проводитися по дату досягнення особою пенсійного віку. Посилаючись на те,що внаслідок досягнення [PERSON] пенсійного віку змінилися обставини, що впливають на обов'язок ПАТ «Укрграфіт» сплачувати [PERSON] заробіток, втрачений ним внаслідок зменшення працездатності,[PERSON] вважається непрацездатним в силу приписів законодавства, проте в рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.1998р. по справі № 2-931 не зазначені строки виплати (період) щомісячних сум відшкодування [PERSON] заробітку, втраченого ним внаслідок зменшення працездатності,позивач просить суд звільнити Публічне акціонерне товариство «Український графіт» від щомісячних виплат на користь [PERSON] внаслідок втрати середньомісячного заробітку за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.1998р. по справі № 2-931, у зв'язку з досягненням [PERSON] пенсійного віку. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Кофанова Н.В.позов підтримала та пояснила,що внаслідок ДТП, що сталася в 1996 році з вини працівника ВАТ «Укрграфіт», було завдано шкоди здоров'ю відповідача [PERSON], на користь якого рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.1998 р. з ВАТ «Укрграфіт» було стягнуто суму відшкодування внаслідок спричинення шкоди та втрати працездатності, а також стягнуто внаслідок втрати середньомісячного заробітку 214 грн. 50 коп.щомісячно.Вказані виплати підприємство проводило відповідачу з поступовим їх збільшенням ,[PERSON]компенсувались витрати на ліки та санаторне лікування.Незважаючи на встановлення відповідачу третьої групи інвалідності,яка є працездатною групою,виплати підприємством не припинялись.Після досягнення відповідачем віку 65 років він вважається непрацездатним та має право на пенсійне забезпечення,яке є доходом,що компенсує втрату працездатності,тому обов*язок ПАТ «Укрграфіт» щодо щомісячних виплат на користь [PERSON]внаслідок втрати середньомісячного заробітку має бути припинено.Просить суд задовольнити позов та звільнити Публічне акціонерне товариство «Український графіт» від щомісячних виплат на користь [PERSON]внаслідок втрати середньомісячного заробітку за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.1998р. по справі № 2-931, у зв'язку з досягненням [PERSON]пенсійного віку. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив,що з вини працівника ВАТ «Укрграфіт»,який керував транспортним засобом у нетверезому стані,внаслідок ДТП, що сталася в 1996 році ,він був травмований,через що втратив працездатність,перебуває на інвалідності. Стан його здоров*я не покращується,повного відшкодування шкоди ,завданої здоров*ю,не відбулося. Тривала непрацездатність призвела до зменшення трудового стажу та призначення пенсії,яка за розміром могла б бути більшою ,у разі трудової діяльності за відсутності ушкоджень здоров*я. Посилаючись на те,що він потребує лікування,несе витрати на придбання ліків,а за відсутності щомісячних виплат з боку позивача буде позбавлений можливості відновлювати здоров*я,просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON]підтримав доводи свого довірителя та вважає позов необґрунтованим,оскільки внаслідок його задоволення право відповідача на повне відшкодування завданої здоров*ю шкоди буде порушено. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню , виходячи з наступного. З матеріалів справи суд встановив,що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.1998 р. по цивільній справі № 2-931 з ВАТ «Укрграфіт»,правонаступником всіх прав та обов*язків якого є ПАТ «Укрграфіт»,стягнуто на користь [PERSON] суму 3003 грн. внаслідок спричинення шкоди та втрати працездатності, а також стягнуто з ВАТ «Укрграфіт» на користь [PERSON] внаслідок втрати середньомісячного заробітку 214 грн. 50 коп.щомісячно,про що був виданий виконавчий лист. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача та не заперечував відповідач, ПАТ «Укрграфіт» поступово в односторонньому порядку збільшував розмір виплат та в період 2013 р.вони становили 2346 гр.щомісячно. Відповідно до довідки МСЕК від 14.08.2004 р.серія АГ № 013699,[PERSON]встановлена 3 група інвалідності загального захворювання,протипоказана важка фізична праця. [INFO]відповідач [PERSON],[INFO],досяг віку 65 років,відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на пенсію за віком та в силу ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є непрацездатним. Згідно до довідки УПФУ в Шевченківському райні м.Запоріжжя від 12.12.2013 р.,[PERSON]призначена пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком,яка з 01.12.2013 р.становить 1317 гр.15 коп. Таким чином,з досягненням пенсійного віку відповідач,незалежно від наявності або відсутності інвалідності,вважається непрацездатною особою з причин,які не пов*язані з спричиненням йому шкоди з вини працівника позивача,і в зв*зку з цим йому призначається державна пенсія як щомісячний дохід,який замінює заробітну плату. З урахуванням наведеного,щомісячні виплати відшкодування відповідачу заробітку,втраченого ним внаслідок втрати або зменшення працездатності,мають проводитися до досягнення ним пенсійного віку,після чого їх виплата припиняється. Внаслідок досягнення відповідачем пенсійного віку змінилися обставини,які впливають на обов*язок позивача сплачувати [PERSON]заробіток,втрачений ним внаслідок зменшення працездатності,в зв*язку з чим відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України присудженні судовим рішенням,яке набрало законної сили,періодичні платежі,внаслідок зміни обставин,що впливають на їх розмір чи тривалість ,підлягають припиненню. Посилання відповідача на потребу у компенсації витрат на лікування на висновки суду не впливають ,виходячи з наступного. Згідно ст. 445 ЦК України 1963 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин),у разі спричинення каліцтва або іншого ушкодження здоров'я,організація чи громадянин, відповідальні за шкоду зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я. Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Таким чином, за правилами норм законодавства, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, так само і норм законодавства, чинного на час розгляду справи, шкода, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, має дві складові:втрачений особою заробіток внаслідок втрати або зменшення працездатності та додаткові витрати, пов'язані із завданням шкоди здоров'ю. Фактично у своїх запереченнях відповідач ставить питання про компенсацію йому позивачем витрат, що пов'язані з відновленням ушкодження здоров'я,а саме стаціонарним лікуванням та придбанням ліків. На час розгляду даної справи відповідачем не підтверджено з посиланням на достатні належні допустимі докази потреба в додаткових витратах та їх тривалість, безпосередній зв*язок захворювань,які підлягають лікуванню, із шкодою, завданою здоров'ю внаслідок ДТП з вини працівника позивача,тому саме по собі посилання відповідача на численні хвороби, які можуть бути властиві людям похилого віку,не є підставою для відмови у задоволенні позову. Захист права відповідача на додаткові витрати, пов'язані із завданням шкоди здоров'ю,можливий шляхом пред*явлення відповідного позову,в чому відповідач не обмежений. За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення позову як ґрунтованого на законі та підтвердженого доказами. На підставі ст. 1195 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.3,10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved