Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

В січні 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові позивач просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з грудня 2008 року. Починаючи з жовтня 2013 року, відповідач припинив будь-яке спілкування з сім'єю, не проявляє інтересу до здоров'я дітей, не дбає про їх духовний та фізичний розвиток, самоусунувся від матеріального утримання. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав, також позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дітей в розмір по 1300 гривень на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на місяць до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав у ньому викладених. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких посилався на безпідставність позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог відмовити та справу розглянути без його участі, у зв'язку з неможливістю прибути у судове засіданні (а. с. 17-20). Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради у судовому засіданні проти задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав заперечувала, посилаючись на недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Прокурор прокуратури Жовтневого району м.Дніпропетровська у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в частині позбавлення батьківських прав відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 грудня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 8). Позивач та відповідач мають спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 9, 10). Представник Органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради надала суду висновок Виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради від 23 березня 2015 року № 5-38-76, згідно з яким з'ясовано, що на сьогоднішній день діти проживають разом з матір'ю [PERSON] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] не розірвано. Документального підтвердження факту невиконання відповідачем батьківських обов'язків позивачем не надано (а. с. 27). [PERSON] у своїх запереченнях на позовну заяву зазначив, що має бажання приймати участь у вихованні дітей, спілкуватися з ними та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, також зазначив, що позивач не бажає спілкуватись з відповідачем, не дозволяє бачитись із сином та спілкуватись з ним у телефонному режимі. Правовідносини, що виникли між сторонами справи врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України. У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Зі змісту положень ч. 4 ст. 155 СК України випливає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав зокрема у тому випадку, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з'ясувавши обставини справи, ставлення відповідача до дітей, враховуючи інтереси малолітнього сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з ними, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків та нехтують ними щодо дітей, при цьому, приймаючи до уваги те, що позивачем не наведені достатніх доказів на підтвердження умисної винної поведінки відповідача або свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, суд не може погодитись з викладеними у позові доводами, у зв'язку із чим доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення аліментів на дітей, суд приходить до наступного. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру та порядку стягнення аліментів суд відповідно до ст.182 СК України, враховує матеріальне положення відповідача, неможливість утримання дитини позивачкою, та те, що відповідач є особою працездатного віку. В Україні станом на час пред'явлення позову встановлено прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років - 1032 гривень в місяць. Тобто законом визначено мінімальну суму необхідну для щомісячного утримання дитини такого віку. Відповідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а саме: з 17 січня 2015 року. На підставі п.7 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності до п.1 ч.1 чт.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за 1 місяць. За таких обставин, суд вважає можливим позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити: стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі по 1300 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2015 року до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат гідно з вимогами ст. 88 ЦПК, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial