Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулось до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», 09.12.2002 був укладений договір №347 про постачання теплової енергії в гарячій воді. 26.08.2010 до позивача надійшла заява про розірвання договору у зв`язку з відключенням приміщення від системи централізованого опалення, проте у зв`язку з тим, що відповідачем не були додані документи, які дійсно підтверджують офіційне відключення приміщення від системи централізованого опалення, тому позивач відмовив відповідачу. Надалі позивач звертався до відповідача з пропозицією переукласти типовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, але відповідач ухилилася від його переукладання. Позивач вважає, що незважаючи на те, що договір про надання комунальних послуг з централізованого опалення у періоді з 15 листопада 2012 року по квітень 2019 року сторонами письмово не оформлено, проте між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та [PERSON] склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобов`язання: ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» - надавати послуги з теплопостачання, а [PERSON] - дотримуватись Правил з надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії за діючими тарифами на підставі відкритого на його ім`я особового рахунку. Позивач зазначив, що відповідачем не виконані грошові зобов`язання зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, а тому вона має заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з жовтня 2010 року по квітень 2013 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року та з жовтня 2016 року по квітень 2019 року у розмірі 166803,78 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 166803,78 грн, три проценти річних у розмірі 16811,88 грн, інфляційні втрати у розмірі 71289,06 грн, у загальному розмірі 254904,74 грн. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, про що надала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено наступне. Відповідач зазначила, що незалежно від обґрунтованості заявлені позовні вимоги за період до 30.09.2017 не підлягають задоволенню на підставі приписів ст.267 ЦК України, у зв`язку із спливом строку позовної давності, про застосування якого, позивачем окремо від цього відзиву подано відповідну заяву. Також, на думку відповідача, позов по справі №428/8107/20 не підлягає задоволенню оскільки з 2010 року між сторонами не існує ні господарських, ні цивільних зобов`язань оскільки господарські зобов`язання були припинені у порядку становленому чинному законодавством України, а цивільних зобов`язань не виникло оскільки, користуючись своїм правом, позивач відмовилась від послуг позивача через відсутність потреби у них оскільки має і використовує інше джерело теплової енергії для опалення ТЦ «[INFO]». З 2002 року по 2010 рік опалення вбудованих нежитлових приміщень ТЦ «[INFO]» здійснювалось позивачем на підставі господарського договору №347 від 09.12.2002. Так, за весь час дії господарського договору №347 від 09.12.2002, позивач не отримувала жодного повідомлення про здійснення позивачем контролю за технічним станом системи опалення вбудованих у нежитлових приміщеннях ТЦ «[INFO]», а також відповідачу не відомо жодного випадку коли б позивач здійснював такий контроль, а за його наслідками здійснення контрольних заходів складались би акти, передбачені п.32 Правил №630. Оскільки подальша експлуатація непридатних до використання приладів опалення була неможлива через істотну загрозу аварійної ситуації, то всі ці прилади опалення були демонтовані. У зв`язку з цим, що відповідно до вимог ч.1 ст.188, ч.206 ГК України дія господарського договору №347 від 09.12.2002 була припинена відповідачем у порядку встановленому цим договором шляхом подання відповідачем заяви від 18.08.2010. Отже, відповідач вважає, що вона не мала жодних зобов`язань перед позивачем, не користувалась його послугами і не споживала теплову енергію з його мереж. Також відповідач зазначила, що позов не підлягає задоволенню оскільки позивач не довів допустимими доказами факт належного виконання ним послуг, а у відповідача не існує будь-яких боргів перед позивачем оскільки загальний обсяг фактично спожитої теплової енергії з мереж позивача в ТЦ «[INFO] у спірний період дорівнює 0 Гкал. Окрім того, відповідач вказує на те, що позивач не довів встановленими законом належними і допустимими доказами обсяги нібито спожитої теплової енергії, який використаний позивачем для визначення розміру боргу. Крім того, відповідач зазначила, що також не підлягають задоволенню вимоги щодо сплати позивачу 3% річних і індексу інфляції за час прострочення зобов`язань оскільки такого прострочення не існує ні фактично, ні формально. На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 02.02.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якої зазначено, що спочатку відношення між ФОП [PERSON] та Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» відбувалися відповідно до укладеного між сторонами договору №347 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 09.12.2002. У спірний період позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти типовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, але відповідач ухилилася від його укладання. Разом з тим, позивач зазначив, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного між споживачем і виконавцем у письмовій формі, не є підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг з централізованого опалення, оскільки цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є фактичне надання послуг. Також позивач зазначив, що враховуючи те, що [PERSON] не надала нам або до суду доказів відключення приміщення за адресою: [ADDRESS] , від мереж централізованого опалення із дотриманням вимог Правил та Порядку, у зв`язку із чим підстав для перегляду умов надання послуг з централізованого теплопостачання не виникло і нарахування плати за централізоване опалення ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» є правомірним. На підставі викладеного представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтували вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником приміщення магазину продовольчих товарів з літнім майданчиком, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №201923638 та свідоцтвом на право власності №143 від 27.09.2002. 09.12.2002 року між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] терміном на один рік укладено Договір за № 347 про постачання теплової енергії в гарячій воді за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.10.2 даного договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. 26.08.2010 року [PERSON] звернулась до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» із заявою про складення акту про відключення приміщення від системи централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , магазин « [INFO] », та про розірвання договору №347 від 09.12.2002 року, укладеного між нею та ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ». У відповідь на вказану заяву, ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» листом №16-6-583 від 01.09.2010 листом повідомило, що система опалення приміщення належного [PERSON] магазину, є частиною централізованого внутрішньобудинкової опалювальної системи, а тому відповідачу було запропоновано відновити систему опалення у вказаному приміщенні, та зазначено, що нарахування за спожиту теплову енергію буде здійснюватися згідно існуючого договору №347 від 09.12.2002 року. Також 08.12.2010 [PERSON] звернулась до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» із заявою, в якій просила призначити комісію і зафіксувати факт демонтування системи централізованого опалювання у належному їй магазині, та вважати договір №347 від 09.12.2002 року закінченим 31.12.2010 року. Листом ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» №16-6-1552 від 14.12.2010 року повідомлено, що Комісією встановлено самовільний демонтаж опалювальних пристроїв в приміщенні и склала акт, в якому зафіксовано реальний стан системи опалення магазину. Також в листі зазначено, що вказані самовільні дії з реконструкції опалювальної системи є порушенням чинного законодавства України, а тому ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» продовжує договірні відносини з відповідачем на підставі договору №347 від 09.12.2002 року. В акті обстеження технічного стану та режиму роботи від 09.12.2010, складеного працівниками ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», зазначено, що при обстеженні опалювальної системи приміщення магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] встановлено, що опалювальні прибори самовільно відключені, без дозвільних документів. У подальшому позивач звернувся до відповідача з пропозицією на укладення нового договору, яка залишилися без відповіді. Надання послуг з теплопостачання будинку за адресою [ADDRESS] за спірний період, підтверджується відповідними актами про включення теплоустановок, що містяться в матеріалах справи. Також позивачем на адресу відповідача направлялись претензії про сплату боргу, які залишились без відповіді. 15.11.2012 [PERSON] припинено підприємницьку діяльність, на підставі власного рішення. 05 серпня 2019 року Сєвєродонецький міський суд своєю ухвалою відмовив ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води до нежитлового приміщення магазину за пропуском строку позовної давності. Згідно з даними розрахунку за період з жовтня 2010 року по квітень 2019 року заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до приміщення магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] складає 166806,78 гривень (основний борг). Інфляційні втрати за вказаний період склали 71289,06 гривень, 3% річних - 16811,88 гривень. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до статей 68 ЖК України, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наймач (споживач) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. До числа житлово-комунальних послуг відносяться й послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установлено порядку. Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України № 2633-IV від 02 червня 2005 року «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору та інших правочинів, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем - є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України № 2633-IV, споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Питання відключення від мереж централізованого опалення (на час виникнення спірних правовідносин) регулювалися Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила). Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил) . Згідно з пунктом 26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок № 4), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169 від 06 листопада 2007 року були внесені зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки 1) на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади 2) з подальшим вчиненням споживачем дій за процедурою, яка чітко визначена Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року. Судом встановлено, що визначену Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедуру відключення належного відповідачам нежитлового приміщення від мереж ЦО та ГВП не було дотримано, що підтверджується матеріалами справи. Окрім того, суд зазначає, що відповідач в судовому засіданні не заперечувала факт самовільного відключення належного їй приміщення магазину від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання, з посиланням на те, що вона відмовилась від послуг позивача через відсутність потреби у них. При цьому, як вже було зазначено судом вище, відключення споживачів від мережі централізованого опалення здійснюється виключно у встановленому законодавством порядку, а тому самовільне відключення відповідача від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання без довільних на це документів, не звільняє відповідача від сплати наданих позивачем послуг з опалення. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частинами 2 та 3 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебігу позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, позивач просив стягнути заборгованість, яка утворилася за період з жовтня 2010 року по квітень 2019 року. Трирічний строк позовної давності має відраховуватися з дня звернення позивача із даною позовною заявою, тобто з 30 вересня 2020 року. Відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності. За таких обставин вимоги ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» підлягають задоволенню лише у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року, а саме за періоди надання послуг з опалення, тобто з жовтня 2017 року по березень 2018 року та з листопада 2018 року по квітень 2019 року у загальній сумі 68175,40 грн, яка складається з: основного боргу в розмірі 61538,14 грн, трьох процентів річних в сумі 2243,56 грн, та інфляційних втрат в сумі 4393,70 грн. Суд зазначає, що основна сума заборгованості визначена з урахуванням наданих позивачем розрахунків заборгованості та наданих рахунків-актів на оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сума інфляційних втрат та трьох процентів річних визначена з урахуванням розрахунків позивача, проти яких відповідач не надавала своїх заперечень, які б стосувались порядку обчислення вказаних сум. Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1022,63 грн.- пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial