Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON]звернулась з позовом до [PERSON]про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 24266224 від 27.10.2009 року належить квартира № 79, що розташована [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані її колишній чоловік [PERSON], [INFO], та їх син [PERSON], [INFO]. Проте, фактично у вказаній квартирі проживає лише їх син [PERSON]. В позові вказано, що починаючи, з 2005 року, [PERSON] вирішив не проживати спільно з ними та виїхав у невідомому напрямку, фактичне місце проживання їм не відоме. Позивач в позові зазначає, що реєстрація відповідачау квартирі позбавляє її в повному обсязі свого права володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Тому вона просить визнати [PERSON],\~[INFO], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач добровільно зніматись з реєстрації не бажає, тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON], будучи повідомлена належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась, проте від неї надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність. У заяві також вказано, що позовні вимоги вона підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно\~ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином.\~ \~У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.\~ Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, відділу державної реєстрації Уманської міської ради, будучи повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, проте від нього надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутність. У заяві також вказано, що проти задоволення позову він не заперечує та повністю покладається на думку суду. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2004 року позивачу [PERSON] належить квартира, яка знаходиться [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2009 р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно акту КП «Уманеське РЕУ № 3» від 22.04.2015 р. [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає [INFO] на теперішній час. Зі слів сусідів, не проживає по даній адресі з 2005 р. і по теперішній час. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6-ти місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сімї права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України»\~відповідно до ст.\~107 ЖК України\~(аналогічна\~ст.167 ЖК України) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №79 по пров. І.Богуна, 15, м.\~Умань, Черкаська область, є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню. Позовна вимога про зобов'язання відділу державної реєстрації Уманської міської ради зняти [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання не підлягає задоволенню з таких підстав. З норм\~статей 3,\~7,\~10\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~№ 1382-IV\~від 11.12.2003\~вбачається,\~що зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється\~вповноваженим органом\~реєстрації \~виконавчим органом\~міської ради\~ відповідно\~до затверджених\~Кабінетом Міністрів\~України правил\~на підставі,\~зокрема,\~судового рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~цієї особи\~права користування\~житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. У зв'язку з наведеним суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відділу державної реєстрації Уманської міської ради зняти [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання не може бути задоволена. Крім того, позивач звертаючись до суду зазначила Відділ \~державної \~реєстрації Уманської\~ міської\~радитретьою особою, а не відповідачем. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином,\~\~оцінюючи належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позовні\~вимоги[PERSON], яка звернулась з позовом до [PERSON],\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору,\~відділ державної\~реєстрації Уманської\~міської ради\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право на\~користування житловим\~приміщенням - підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial