Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

В серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Комунальної клінічної лікувально-профілактичної установи «Донецький обласний протипухлинний центр», третя особа: Святошинський районний центр зайнятості в м. Києві про розірвання трудового договору. В обґрунтування позову посилається на те, що вона 16.02.2000 року була прийнята на роботу до Донецького обласного протипухлинного центру на посаду лікаря онколога-гінеколога гінекологічного відділення за наказом № 60-к від 16.02.2000 року, про що було здійснено запис в трудовій книжці. Згідно рішення Донецької обласної ради №5/8-175 від 23.03.2007 року Донецький обласний протипухлинний центр змінив назву закладу на Комунальну клінічну лікувально-профілактичну установа «Донецький обласний протипухлинний центр», про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці за наказом №100 від 08.06.2007 року. У зв`язку з загостренням ситуації в м. Донецьку та реальною загрозою життю позивач вимушена була залишити з 01.12.2014 року своє місце проживання та місце роботи. Фактично з 01.12.2014 року трудові відносини позивача з роботодавцем припинились. Трудову книжку позивач змогла забрати в грудні 2014 року, але у трудовій книжці, всупереч вимогам пп. 2.26 -2.29 «Деструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» заповнення трудової книжки при звільненні не було здійснено. З урахуванням того, що проведення АТО продовжується, підприємство, на якому працює позивач, не перемістилося на підконтрольну Україні територію, позивач прийняв рішення про звільнення за власним бажанням. Однак він не має можливості письмово повідомити відповідача про свій намір звільнитися, оскільки «Укрпошта» зупинила приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою. Під час особистого відвідування відповідача, позивачу запропонували звільнитися за правилами та нормами ДНР, але цю пропозицію вона відхилила. При даних обставинах позивач не має можливості працевлаштуватися на іншу роботу на законних підставах, в зв`язку з чим змушена звертатися з позовом до суду. З урахуванням викладеного, позивач просить суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 16.02.2000 року між нею та відповідачем, відповідності до ст. 38 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу з 01.12.2014 року. Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутність, та задовольнити заявлені вимоги, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю та відзиву на позов не надходило. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. 16.02.2000 року [PERSON] була прийнята на роботу до Донецького обласного протипухлинного центру на посаду лікаря онколога-гінеколога гінекологічного відділення за наказом № 60-к від 16.02.2000 року, про що було здійснено запис в трудовій книжці. Згідно рішення Донецької обласної ради №5/8-175 від 23.03.2007 року Донецький обласний протипухлинний центр змінив назву закладу на Комунальну клінічну лікувально-профілактичну установа «Донецький обласний протипухлинний центр», про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці за наказом №100 від 08.06.2007 року. У зв`язку з проведенням активних бойових дії та проведенням ООС (АТО) на території Донецької області позивач змушена була покинути своє місце проживання та місце роботи. Фактично з 01 грудня 2014 року трудові відносини позивачем та роботодавцем були припинені. Трудову книжку позивач змогла забрати в грудні 2014 року, але у трудовій книжці, всупереч вимогам пп. 2.26 -2.29 «Деструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» заповнення трудової книжки при звільненні не було здійснено. На теперішній час Комунальна клінічна лікувально-профілактична установа «Донецький обласний протипухлинний центр» не перереєстровано та не має юридичної адреси на території, підконтрольній владі України, встановити фактичне місцезнаходження роботодавця у позивача не має можливості, так як за юридичною адресою реєстрації, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань проводиться операція об`єднаних сил, поштові відправлення не доставляються. Позивач не може офіційно працевлаштуватися, так як роботодавці відмовляють їй в прийнятті на роботу, бо в трудовій книжці немає відповідного запису про звільнення з попереднього місця роботи. [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 20.05.2019 року, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинського району в м. Києві. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Донецьк віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Статтею 38 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Донецьк Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З 27 листопада 2014 року приймання поштових відправлень на/з територію(ї) міста Донецьк Донецької області припинено відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», що підтверджує доводи позивача про неможливість направлення у встановленому законом порядку заяви про звільнення суб`єкту призначення. Відповідно до положень ч. 1ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Оскільки з наданих документів вбачається, що трудові відносини між [PERSON] та Комунальною клінічною лікувально-профілактичною установою «Донецький обласний протипухлинний центр» фактично припинились, позивачем вживались заходи щодо оформлення звільнення з роботи належним чином, проте він не має можливості припинити трудові відносини з незалежних від нього підстав, в порядку передбаченому зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved