Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила про порушення своїх прав як власника будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зі сторони її племінника - [PERSON] , так як останній з липня 2017 року не проживає у вказаному житловому приміщенні, участі в його утриманні та обслуговуванні не бере, житловий будинок залишив добровільно. Відтак вважає, що в зв`язку із тривалою відсутністю без поважних причин відповідача за місцем реєстрації місця його проживання, він втратив право на користування її житлом. Ухвалою суду від 24.01.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просила суд позовні вимоги задовольнити. Додатково зазначила, що факт відсутності відповідача за місцем реєстрації також створює для неї проблеми у зв`язку з тим, що за вказаною адресою приходять листи, адресовані відповідачу, від кредиторів про стягнення заборгованості, повідомлення про необхідність сплати адміністративного штрафу. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності до положень ст.ст.280-281 ЦПК України, суд 01.04.2020 року, за згодою позивача, протокольною ухвалою суд постановив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] від 21.05.1987 року, вбачається, що його батьком є [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 03.03.2020 року №00025831417, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (повторно) серії [NUMBER] від 16.02.2011 року, її батьками є також [PERSON] та [PERSON] . Крім того, з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.11.1973 року вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач є рідною тіткою відповідача [PERSON] . Відповідно до довідок, виданих виконавчим комітетом Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 16.01.2020 року №66, №67 та від 17.02.2020 року №213 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 07.03.2017 року дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає з 20.07.2017 року. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 27.10.2006 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.10.2006 року №12320875 та Витягу з Державного реєстру правочинів від 27.10.2006 року №3085561. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, висловлена в постанові від 16.11.2016 року по справі №6-709цс16). Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитані в судовому засіданні окремо один від одного свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають в с.Васьківці Ізяславського району Хмельницької області, підтвердили, що останній раз бачили відповідача в 2017 році, який добровільно залишив вказане будинковолодіння та з тих пір не проживає в ньому. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самостійно покинув та не проживає понад один рік за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивача, а тому суд вважає, що він втратив право на користування вказаним жилим приміщенням з підстав, передбачених ст.405 ЦК України. Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим підлягають до задоволення. Судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, суд вважає необхідним в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved