Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , заінтересована особа: Орган опіки та піклування при Ізюмській міській раді про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що 16 червня 2017 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинялись неодноразово і раніше, потім мирились, однак наразі припинені остаточно з початку липня 2020 року. Можливості зберегти сім`ю немає, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Тому нею пред`явлено позов до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області про розірвання шлюбу. Вказує, що дитина постійно проживає з нею, але відповідач наполягає на тому, що це тимчасово і дитину він забере. Лише вона постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, з сином існує прив`язаність один до одного. Вона дуже любить сина і спроможна забезпечити його всі необхідним. 11 червня 2020 року дитині виповнилось три роки, до цього перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, наразі намагається працевлаштуватись офіційно, але поки працю неофіційно, має самостійні доходи. Проживає в житловому будинку разом з матір`ю та сім`єю сестри. За місцем фактичної проживання з сином створені всі належні умови для життя дитини. На підставі вищевикладеного, позивач просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України просила стягнути з відповідача на її користь. До підготовчого засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у підготовче судове засідання також не з`явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування до суду також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також надала висновок щодо можливості проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 16.06.2017 року між громадянами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , виданим повторно Ізюмським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 12.06.2018 року (а.с.11). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з початку липня 2020 року. Від шлюбу зазначені громадяни мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Ізюмським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 16.06.2017 року. (а.с.8). Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради 23.10.2020 року, на якому встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько, [PERSON] мешкає окремо. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов, умови проживання у матері та батька задовільні. Дитина має власне місце для навчання та відпочинку, забезпечена всім необхідним приладдям, сезонним одягом і взуттям. Мати займається вихованням дитини та його утриманням. На засіданні комісії гр. [PERSON] не заперечував щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. У зв`язку з вищевикладеним, в інтересах дитини, комісія вважає можливим проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітніх дітей з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. На підставі п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України « від 12 червня 1998 року, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість і відповідно створення належних умов для виховання дитини. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач позов визнав, а також вищевказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходячи із пріоритету інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , що відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Ухвалою суду від 18.08.2020 р. відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved