Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В суд звернулося публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 23854,74 грн. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 27 травня 2008 р. між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») укладено кредитний договір №14/22/ЕК-2008-980, згідно якого відповідачем було отримано в кредит кошти в розмірі 25000,00 грн. Позичальником було порушено умови кредитного договору щодо порядку повернення кредиту, внаслідок чого станом на 16.09.2013р. загальна сума заборгованості [PERSON] по вказаному кредитному договору склала 23854,74 грн., з яких: 8371,17 грн. заборгованість по тілу кредиту, 8253,83 грн. заборгованість за відсотками, 4059,98 грн. штрафу за порушення умов кредитного договору, 3169,76 грн. пені за прострочення сплати кредиту. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем було укладено з [PERSON] договір поруки від 27 травня 2008р. [PERSON] поручився за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Позивач зазначає, що відповідачам повідомлялось про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, однак вони на такі повідомлення не відреагували. 26.12.2013р. до суду стороною позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просять стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в загальній сумі 22864, 34 грн. (8371,17 грн. заборгованість по тілу кредиту, 8253,83 грн. заборгованість за відсотками, 4059,98 грн. штраф за порушення умов кредитного договору, 2179, 36 грн. пені). В судовому засіданні представник позивача Рищук В.В. позовні вимоги підтримував повністю, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Давав пояснення відповідно до обґрунтувань позовних вимог. Крім того Рищук В.В. зазначив, що кредитний договір є діючим, та трирічний строк позовної давності не може бути застосований, оскільки позичальник останній платіж по погашенню заборгованості провела 11.07.2011р., що й перервало строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав. З його пояснень слідує, що він виступив поручителем за кредитними зобов'язаннями [PERSON], розраховуючи на порядність останньої. Від банку до нього письмових вимог про погашення заборгованості по кредиту не надходило. [PERSON] вважає, що оскільки кредитні кошти отримала [PERSON], то й сплачувати борг має теж вона, а в позові до нього необхідно відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в суді не визнав позовних вимог повністю. Дав пояснення, що за змістом є аналогічні письмовим запереченням на позов. Такі заперечення зводяться до того, що оскільки згідно графіку платежі на погашення кредиту мали вноситися щомісячно певними сумами, то й строк позовної давності має обчислюватися окремо щодо кожного із прострочених платежів. [PERSON] вважає, що відповідачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення тіла кредиту і відсотків за користування коштами та строки позовної давності по додаткових зобов'язаннях - штрафу і пені. На його думку, після 14.05.2010р. (дата погашення останнього платежу) відсотки за користування кредитом не повинні нараховуватися, так як починається прострочення виконання грошового зобов'язання і відповідальність наступає за ст.625 ЦК України. Просив у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ч.1 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27 травня 2008 р. між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») укладено кредитний договір №14/22/ЕК-2008-980, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 25000 грн. на строк до 14.05.2010р. зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 36% річних, що обчислюється виходячи з 360 днів у році. Повернення кредиту та сплата відсотків повинні були здійснюватися згідно відповідного графіка, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідач [PERSON] допустила неналежне виконання умов договору щодо своєчасної сплати по кредиту та відсотках, що підтверджено детальним розрахунком, наданим позивачем. Сторона відповідача цієї обставини не оспорила. Згідно із пунктами 8.1, 8.2 зазначеного кредитного договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. У відповідності до п. 8.3 договору за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення. Згідно поданого позивачем розрахунку станом на 16.09.2013р. заборгованість за кредитним договором відповідача в загальній сумі складає 22864, 34 грн., з яких: 8371,17 грн. заборгованість по тілу кредиту, 8253,83 грн. заборгованість за відсотками, 4059,98 грн. штрафу за порушення умов кредитного договору, 2179, 36 грн. пені за прострочення сплати кредиту. Зазначений розрахунок досліджений і перевірений судом, не оспорений стороною відповідача щодо правильності розрахунків, тому суд приймає його як доказ, що дає підставу для присудження із [PERSON] заявлених платежів, окрім суми пені. З розрахунку видно, що пеня нарахована за період із 16.09.2012р. по 16.09.2013р. Однак позовна заява подана до суду (згідно поштового штемпеля) 19.11.2013р. Це значить, що за період із 16.09.2012р. і до 19.11.2012р. пропущено встановлений нормою ст.258 ч.2 п.1 ЦК річний строк позовної давності про стягнення пені. Сторона відповідача заявила про застосування судом строку позовної давності, тому суд відмовляє позивачу в стягненні пені за період 16.09.2012р. - 19.11.2012р. в сумі 360, 74 грн. (170, 65грн. за період 16.09.2012р.-15.10.2012р. + 174, 04 грн. за період 16.10.2012р.-15.11.2012р. + 16, 05 грн. за період 16.11.2012р.-19.11.2012р.), Отже, стягненню підлягає пеня в розмірі 1818, 62 грн. Доводи представника відповідача [PERSON] про минування строку позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, та відповідно за додатковими зобов'язаннями щодо штрафу і пені, суд визнає неспроможними. При цьому суд керується тим, що в судовому засіданні доведено стороною позивача, що останній платіж по погашенню заборгованостей по кредитному договору [PERSON] здійснила 11.07.2011р. На думку суду, ця дія свідчить про визнання нею свого боргу і відповідно до норми ст.264 ч.1 ЦК є обставиною, що перериває перебіг позовної давності (в тому числі й щодо періодичних платежів за графіком погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому, на які не минув трирічний строк позовної давності станом на 11.07.2012р.). Відсутні також підстави у представника відповідача [PERSON] стверджувати, що після дати повного повернення кредиту не можливе нарахування процентів за користування чужими коштами, а має застосовуватись відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Суд встановив, що сторони домовились про те, що кредитний договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором (п.11.2 договору). А отже, оскільки [PERSON] не виконано в повному обсязі зобов'язання по договору, то є підстави застосовувати його положення про нарахування процентів за користування коштами, штрафу та пені й за період після 14.05.2010р. В суді не доведено наявності достатніх підстав для покладення цивільної відповідальності на поручителя [PERSON] по договору поруки від 27.05.2008р. Так, відповідно до ст.559 ч.4 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У договорі поруки, укладеному із [PERSON], не встановлено строку припинення поруки. Посилання у п.5.3 договору поруки на те, що дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, не є встановленням строку припинення поруки. Тому, виходячи із змісту п.п.2.2-2.4, 5.3 договору поруки, на підставі ст.559 ч.4 ЦК, суд приходить до висновку про припинення поруки [PERSON], оскільки кредитором не заявлено вимог до поручителя у межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання - 14.05.2010р. Отже, в позові до [PERSON] слід відмовити. Судові витрати позивача підлягають присудженню із відповідача [PERSON] в сумі 224, 23грн., оскільки позовні вимоги задоволені на 94% (238, 55грн. х 94% = 224, 23 грн.).

Outcome: partial