Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] та просить суд постановити рішення, яким розірвати укладений між сторонами шлюб. За вказаною позовною заявою відкрите провадження у цивільній справі № 520/13410/19. Розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження, почавши підготовче провадження з дня відкриття провадження у справі. В підготовче засідання 23.07.2019 року з`явились позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , представник відповідача Кірющенко О.М. Підготовче засідання продовжено до 07.10.2019 року, явку відповідача [PERSON] в судове засідання визнано обов`язковою. В судове засідання 07.10.2019 року з`явились позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] . Суд зазначає, що намагання суду примирити сторони були безрезультатними у зв`язку із категоричною позицією позивача у справі, яка наполягає на розірванні укладеного між сторонами шлюбу. За результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті на 21.10.2019 року. До початку судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі, наполягає на розірванні шлюбу та просить повернути їй дошлюбне прізвище (вхід. 51691/19). Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що у мотивувальній частині позовної заяві викладені обставини, які не відповідають дійсності. Не має взагалі будь-яких морально-етичних підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. З урахуванням цього відповідач заперечує проти розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , однак, розуміючи, що кожна людина має право з будь-яких підстав звертатися до суду за захистом своїх прав, - питання про розірвання шлюбу між сторонами просить вирішити на розсуд суду. У відзиві відповідач також зазначив, що будь-яке прийняте рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде оскаржуватися. Позов про розірвання шлюбу просить розглядати без його участі (вхід. № 52922/19). Суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін цивільної справи № 520/13410/19 та їх представників, оскільки матеріали справи є повними та достатніми. В ході розгляду справи судом встановлено, що шлюб між громадянами України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 14 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 733 (ПОВТОРНЕ свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Дружина після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Позовну заяву про розірвання шлюбу подано [PERSON] в червні 2019 року. Станом на 21 жовтня 2019 року позивач наполягає на задоволенні її позову, що свідчить про незміну намірів позивача та стійке бажання розлучитися з відповідачем. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд зазначає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, ч. 4\~ст. 56 СК України). Отже можна зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. При вирішенні справи за позовом [PERSON] суд наголошує на праві кожної із сторін на повагу до свого приватного життя, передбачене й частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». У статті 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. В силу статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд бере до уваги, що конфлікт між сторонами може негативно вплинути на формування світогляду їх дитини та формування поглядів на значення родини, яка за своєю суттю є соціальною групою, що складається з чоловіка та жінки, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу. Першоосновою розвитку дитини як особистості в першу чергу є виховання дітей у сім`ї. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved