Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON], який діє від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та володінні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами по провулку Корольова, 2 у м. Чернігові та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач разом з сином є власниками будинку № 2 по провулку Корольова в м. Чернігові, який вони успадкували від [PERSON] Відповідач є рідним братом покійної [PERSON], тому був зареєстрований за вказаною адресою як член сімї власника будинку. Після смерті [PERSON], [PERSON] разом з сином отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та мають намір переїхати до нього жити, проте [PERSON] вчиняє перешкоди у здійсненні права власності. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2014 року позов задоволено. Визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами № 2 по провулку Корольова в м. Чернігові та виселено його з даного житлового будинку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 243 грн. 60 коп. судового збору. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначає, що він надавав докази, про те, що позивач разом із сином прописані з 2000 року у спірному будинку, проте там не проживають, оскільки проживають в будинку по вул. Доценка 24 з 2003 року. Зазначає, що він подавав заперечення на позовну заяву, але суд не надав цім запереченням належної правової оцінки. Зазначає, що будучи власниками спірного будинку, позивач разом із своїм сином не оплачують комунальні послуги, а особові рахунки на їх оплату оформлені на матір відповідача, яку він доглядає та допомагає в утриманні спірного будинку. Вислухавши суддю - доповідача, заперечення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами № 2 по провулку Корольова в м. Чернігові, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 309 ч.1 п.3 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Постановивши рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами № 2 по провулку Корольова в м. Чернігові та виселивши його з даного житлового будинку, суд не звернув уваги на те, що такі судові висновки суперечать одна частина другій, оскільки визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. ст. 71, або 107 ЖК України можливо у тому разі, коли вона там не проживає більше 6 місяців, або в разі вибуття особи в інший населений пункт чи в інше жиле приміщення. Відповідно ж до ст. ст.116, 157 ЖК України, виселити особу можливо в тому разі коли особа перешкоджає власнику в користуванні його власністю. Судом першої інстанції встановлено, що власником житлового будинку з надвірними спорудами № 2 по провулку Корольова в м. Чернігові була [PERSON], яка померла 27.08.2012 року. Після смерті її вказаний будинок успадкували її син [PERSON] та чоловік [PERSON], та зареєстрували своє право власності на нього, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом серії ВТС № 849877 та серії ВТС № 849881 від 25.04.2013 року та копіями витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] у спірному будинку зареєстрований та проживає з 03.02.2000 року, як рідний брат померлої [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги про виселення [PERSON], суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач із сином є власниками житлового будинку № 2 по провулку Корольова в м. Чернігові, а відповідач не є членом сімї нового власника, а тому відповідно до положень ст. 346 ЦК України позивач має право ставити питання про усунення перешкод в користуванні його власністю. Ст. 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки відповідач проживає в спірному будинку, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами не має, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у цій частині у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду, яким відповідача [PERSON] було виселено з житлового будинку, який розташований в м. Чернігові по провулку Корольова, 2 та стягнуто на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору законне і обґрунтоване, тому воно підлягає залишенню без зміни.

Outcome: partial