Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконними дії Городнянської житлово-експлуатаційної дільниці щодо невиплати йому у день звільнення всіх належних до сплати сум, стягнути з Городнянської житлово-експлуатаційної дільниці недоплачену при звільненні суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі одного посадового окладу та стягнути середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні сум по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на ту обставину, що відповідачем у 2013 році проігноровано положення колективного договору про виплату одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу та при звільненні позивача з роботи 30.04.2014 року вказана виплата не увійшла до остаточного розрахунку, внаслідок чого порушено положення ст.116 КЗпП України, тому у роботодавця виник обов'язок згідно ст.117 КЗпП України виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача за умовами п. 6.1. Колективного договору матеріальну допомогу на оздоровлення за 2013 рік у розмірі одного посадового окладу в сумі 2540 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Не погоджуючись з даним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не взято до уваги п.6.1. Колективного договору в якому чітко написано, що одноразова допомога на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу виплачується тільки при наданні щорічної відпустки, а не тоді, коли працівник звільнився, також невиплата позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки пов'язана з виявленою недбалістю [PERSON], оскільки він не звертався до відповідача з заявою про виплату такої допомоги при поданні заяви на відпустку. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що станом на 11 листопада 2013 року (час виходу у щорічну відпустку) позивач мав два роки трудового стажу у відповідача і не мав порушень трудової дисципліни, а тому позивач має право на отримання допомоги на оздоровлення за 2013 рік. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, суд у відповідності до статті 238 КЗпП України вправі винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Враховуючи спеціальний порядок призначення матеріальної допомоги на оздоровлення, її сума не могла автоматично перейти у розрахунок виплат підприємства працівнику при його звільненні. З огляду на те, що працівником не ініціювалось перед роботодавцем клопотання про виплату такої допомоги при виході у 2013 році у відпустку, підстав для визнання дій роботодавця незаконними під час проведення розрахунку 30.04.2014 року суд не знайшов, а тому відмовив у задоволенні позову в цій частині. Крім того, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, 23 червня 2014 року судом першої інстанції винесено додаткове рішення про стягнення з Городнянської житлово-експлуатаційної дільниці 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що 11 травня 2011 року [PERSON] був прийнятий на посаду майстра до Городнянської житлово-експлуатаційної дільниці, 30 квітня 2014 року він був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з вказаної посади (а.с.8). У відповідності до статуту Городнянської житлово-експлуатаційної дільниці (а.с.77-81) вказане підприємство створене згідно рішення виконкому Городнянської міської ради і засновником підприємства являється Городнянська міська рада. Разом з тим, підприємство має самостійний баланс, несе самостійно фінансові зобов'язання і створене з метою одержання прибутку. Надходження від фінансової діяльності (прибуток) використовується на потреби підприємства. Обмеження встановлено тільки щодо розпорядження майном власника. На підприємстві діє одноособовий виконавчий орган - начальник. 04 лютого 2013 року підписано колективний договір між роботодавцем в особі начальника Городнянської житлово-експлуатаційної дільниці - Товстої М.І. та профспілковим організатором, уповноваженим представляти інтереси найманих працівників Городнянської ЖЕД (а.с.5-7). Вказаний договір зареєстрований 05 березня 2013 року за реєстровим номером 14 Управлінням праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації, про що свідчить напис про повідомну реєстрацію (а.с.65). У відповідності до п.6.1 колективного договору роботодавець прийняв зобов'язання виплачувати одноразову допомогу на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу при наданні щорічної відпустки працівникам, які пропрацювали на підприємстві більше 2-х років та не мають порушень трудової дисципліни. Також судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року позивач звертався до начальника Городнянської ЖЕД із заявою про надання щорічної оплачуваної відпустки з 11 листопада 2013 року (а.с.17). Наказом начальника Городнянської ЖЕД від 31 жовтня 2013 року позивачу надано щорічну відпустку за минулий рік з 11.05.2012 року по 11.05.2013 року терміном 24 календарні дні з 11 листопада по 04 грудня 2013 року (а.с. 18). Разом з тим, із заявою до роботодавця про надання матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013 рік [PERSON] не звертався. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні розміру відшкодування судам необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частини порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших обставин справи. Пунктом 6.1 Колективного договору, укладеного між сторонами, дійсно передбачено виплату допомоги на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу, але саме при наданні щорічної відпустки, працівникам, які пропрацювали на підприємстві більше 2-х років та не мають порушень трудової дисципліни. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки вказана матеріальна допомога не є обов'язковою гарантією держави, вона повинна виплачуватись лише за заявою працівника і, у відповідності до колективного договору, така виплата може бути здійснена підприємством при наданні щорічної відпустки. Матеріалами справи вже встановлено, що позивач не звертався за виплатою даного виду допомоги, а тому наказ по підприємству про виплату вищевказаних сум не видавався, допомога не нараховувалась, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2013 року не підлягають задоволенню. Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, а у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно, додаткове рішення від 23 червня 2014 року про стягнення з відповідача судових витрат на користь держави, також підлягає скасуванню, що в даному випадку не буде виходом за межі вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial