Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

В січні 2021р. заявник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне Управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якій просив суд: - встановити факт, що заявник проживав і проживає на території України на законних підставах з 14 вересня 1994р. по теперішні час (день винесення рішення судом). Свою заяву, заявник обґрунтовував тим, що він народився [INFO] у Республіці Вірменія, а з 14 вересня 1994р. постійно проживає разом з родиною на території України. В досудовому порядку заявник звернувся з відповідною заявою до органів міграційної служби України для отримання громадянства України на підставі ст. 9 Закону України «Про громадянство України», та отримав відповідь, що для отримання громадянства йому необхідно надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України, оскільки наданих заявником документів з заявою про отримання громадянства є недостатньо. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021р. відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2021р. провадження по справі закрито в частині вимог про встановлення факту проживання заявника на території України законних підставах за період з 14 вересня 1994р. по 20 квітня 2012р. включно, на підставі п. 3) ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В судовому засіданні представник заявника, подану заяву підтримав і просив її задовольнити, з підстав зазначених в заяві. Заінтересована особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в судове засідання свого представника не направила, поважності причин неявки до суду не повідомила, пояснення на заяву на адресу суду не подавались. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Виходячи із змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Як вбачається із змісту заяви, метою звернення до суду з вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту проживання заявника на території України на законних підставах з 21 квітня 2012р. по теперішній час з метою отримання громадянства України. Статтею 9 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України. Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців). Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України. Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства; 3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років. Ця умова не поширюється на іноземців чи осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки, і на іноземців чи осіб без громадянства, які перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті. Дворічний термін перебування у шлюбі з громадянином України не застосовується до іноземців і осіб без громадянства, яким було надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію». Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006р. № 588/2006) затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі по тексту -Порядок), який відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Пункт 45 Порядку визначає перелік документів, які мають бути подані особою, для прийняття громадянства України, - г) один із таких документів: - документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років, - для особи, яка в`їхала в Україну іноземцем (копія паспортного документа); - документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом трьох років з моменту в`їзду в Україну, разом із документом, який підтверджує, що особа в`їхала в Україну особою без громадянства, - для особи, яка в`їхала в Україну особою без громадянства (копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, або копія проїзного документа особи без громадянства, або копія посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012р. по цивільній справі № 2610/1852/2012, яке набрало законної сили, встановлено факт факт проживання заявника на законних підставах на території України у період часу з 14 вересня 1994р. по 20 квітня 2012р. включно. Відповідно до змісту розділу IV Порядку «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства» територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України повертає їх заявникові для усунення недоліків. Отже, у разі, якщо при оформленні громадянства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України при перевірці документів встановить, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, подані документи повертаються заявнику для усунення недоліків. Лише у такому випадку заявник, на підтвердження певного юридичного факту, може подати разом з іншими необхідними документами судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи в суді, стороною заявника не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання заявника на законних підставах на території України у період часу з 21 квітня 2012р. по теперішній час. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed