Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

В червні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним з моменту укладання договір про відступлення права вимоги від 15.07.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 16 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого, позивачка в порядку та умовах визначених договором отримала від [PERSON] позику. Зазначеним договором п.7.3. визначено, що умови договору можуть буди змінені за взаємною згодою сторін із відповідним укладанням про це документа. 15 липня 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1 якого він передав [PERSON], а останній прийняв право вимоги, що належить [PERSON], і стає кредитором за договором позики від 16.12.2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON]. Позивачка вважає, що договір про відступлення права вимоги від 15.07.2014 року є таким, що порушує її права та не відповідає вимогам ст. 512 Цивільного кодексу України і який спрямований на протиправне заволодіння майном позивачки. Договір про відступлення права вимоги від 15.07.2014 року укладений поза волею позивачки з порушення умов первинного договору позики від 16.12.2013 року та ст. 512 Цивільного кодексу України, в наслідок чого, договір про відступлення права вимоги від 15.07.2014 року підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Раніше представник [PERSON] - [PERSON] надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог та вказав, що ані договором позики, ані законом заборони на відступлення права вимоги за договором позики від 16 грудня 2013 року не передбачено. Тому, позовні вимоги є безпідставними. Більше того, в даний час в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 205/1713/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, право вимоги якого [PERSON] набув на підставі оспорюваного договору про відступлення права вимоги. Тому, сама сутність позовних вимог [PERSON] зводиться до затягування судового процесу в іншій справі і є зловживанням правом на звернення до суду. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 16 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики (без номеру), відповідно до умов якого, остання в порядку та умовах визначених договором отримала від [PERSON] позику у розмірі 110000,00 грн. (а.с.4-5). При цьому, 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, за яким первісний кредитор ([PERSON]) передав новому кредиторові ([PERSON]), а новий кредитор прийняв вимоги, що належать первісному кредиторові, і став кредитором за Договором позики (без номера) від 16.12.2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Вищевказані обставини не оспорювалися та визнавалися сторонами (представником позивачки в судовому засіданні, а представником відповідача в його письмових запереченнях) та не заперечувалися, а тому дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка вважає вищевказаний Договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, який був укладений 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], таким, що порушує її права та не відповідає вимогам чинного законодавства, укладений поза її волею, з порушення умов первинного договору позики від 16.12.2013 року, в наслідок чого, договір про відступлення права вимоги від 15.07.2014 року підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Разом з тим, суд вважає вимоги позивачки необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно же ч. 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Але Законом чи укладеним між [PERSON] та [PERSON] Договором позики (без номера) від 16.12.2013 року не встановлено, що кредитор (стягувач) у зобов'язаннях, що між ними виникли, не може бути замінений іншою особою. Посилання позивачки на п.7.3. Договору позики (без номера) від 16.12.2013 року є необґрунтованим та незрозумілим, оскільки у вказаному пункті договору встановлено, що умови вказаного договору (позики) можуть буди змінені за взаємною згодою сторін із відповідним укладанням про це документа. Проте, у вказаному пункті йдеться про умови саме Договору позики (без номера) від 16.12.2013 року, а укладеним 15 липня 2014 року між відповідачами Договором про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року не змінюються умови Договору позики (без номера) від 16.12.2013 року, а лише змінений кредитор. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, який був укладений 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], вчинений у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (Договір позики (без номера) від 16.12.2013 року). Також, згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Так, [PERSON] 16 липня 2015 року направив позивачці вимогу про повернення суми боргу за договором позики разом з Договором про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, який був укладений 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується квитанціями про оплату поштових послуг та листами опису, копії яких надані суду. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed