Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що вона працювала в ДП «Украерорух» на посаді завідувача бібліоте-ки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру. Наказом директора ДП «Украерорух» №234/о від 18 травня 2015 року позивач звільнена з роботи з 19 травня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. [PERSON] посилається на те, що вона має високу кваліфікацію, продуктивність праці та тривалий безперервний стаж роботи в ДП «Украерорух». Ці обставини не враховувались, позивач була звільнена з роботи ви-ключно у зв'язку з її похилим віком та отриманням нею пенсії. Такі критерії є дискриміна-ційними та порушують переважне право [PERSON] на залишення її на роботі. Тому позивач просить суд поновити її на посаді завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру, стягнути з ДП «Украерорух» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 83500 гривень 71 копійки та стягнути з кожного відповідача моральну шкоду в розмірі по 10000 гривень. В ході розгляду цивільної справи ДП «Украерорух» пред'явив зустрічний позов та обґрунтовує його тим, що у зв'язку зі звільненням з роботи [PERSON] була ви-плачена матеріальна допомога в розмірі 157000 гривень. У випадку поновлення на роботі у позивача припиняться підстави для утримання цих грошових коштів. Тому ДП «Укр-аерорух» просить суд стягнути з [PERSON] матеріальну допомогу в розмірі 157000 гривень. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 14 серпня 2015 року (а.с.66-67) зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує первісний по-зов та просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача Солдатов А.О. не визнає первісний позов та просить суд за-довольнити зустрічний позов. Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання. Вони неодно-разово завчасно у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду ци-вільної справи. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволен-ні зустрічного позову належить відмовити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] працювала в ДП «Украерорух» на посаді завіду-вача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру. Ця обставина підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім'я позивача (а.с.14-17). 16 березня 2015 року ДП «Украерорух» ознайомив [PERSON] з попереджен-ням №3.3.40-271 (а.с.11) про скорочення посади завідувача бібліотеки відділу адміністра-тивно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного цент-ру. 12 травня 2015 року Первинна профспілкова організація апарату управління ДП «Украерорух» надала згоду на звільнення позивача з роботи. Ця обставина підтверджуєть-ся копією протоколу №11-05 від 12 травня 2015 року (а.с.12). Наказом директора ДП «Украерорух» №234/о від 18 травня 2015 року (а.с.13) [PERSON] звільнена з роботи з 19 травня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілю-вання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, ре-організація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисе-льності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з ч.1, п.3 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату праців-ників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Зі штатного розпису Навчально-сертифікаційного центру ДП «Украерорух» (а.с.79) вбачається, що у відділі адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення була запроваджена посада завідувача бібліотеки. Наказом в.о. директора ДП «Украеро-рух» №328 від 19 листопада 2014 року (а.с.90-91) цей штатний розпис був визнаний та-ким, що втратив чинність, та був введений в дію новий штатний розпис Навчально-серти-фікаційного центру ДП «Украерорух» (а.с.80), в якому посада завідувача бібліотеки була збережена. Ці обставини свідчать про те, що посада, яку займала [PERSON], не була скорочена. Крім того, представник відповідача Солдатов А.О. не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що під час звільнення [PERSON] з роботи була врахована її кваліфікація, продуктивність праці та тривалий безперервний стаж роботи в ДП «Украеро-рух». В матеріалах цивільної справи міститься довідка про порівняльні дані щодо стажу роботи та кваліфікації позивача та [PERSON] (а.с.87). Однак те, що ці дані враховува-лись під час звільнення [PERSON] з роботи, спростовується протоколом Первинної профспілкової організації апарату управління №11-05 від 12 травня 2015 року (а.с.12), з якого вбачається, що позивач була звільнена з роботи виключно у зв'язку з її похилим віком та отриманням нею пенсії. Ці обставини свідчать про те, що ДП «Украерорух» не перевірив, чи має [PERSON] переважне право на залишення на роботі. З огляду на це суд вважає, що позивача належить поновити на посаді завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Нав-чально-сертифікаційного центру ДП «Украерорух». Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату пра-цівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого поста-новою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, у випадку, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина, вона обчис-люється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робо-чих днів. З довідки головного бухгалтера ДП «Украерорух» №7.1.1-1353 від 25 листопада 2015 року (а.с.223) вбачається, що розмір заробітної плати позивача за березень 2015 року становить 7955 гривень 11 копійок (5540,51 + 198,40 + 2216,20), за квітень 2015 року - 11199 гривень 73 копійки (7753,99 + 344,14 + 3101,60). В березні 2015 року [PERSON] відпрацювала 12 робочих днів, в квітні 2015 року - робочих 17 днів. Розмір середньо-денної заробітної плати позивача складає 660 гривень 51 копійку ((7955,11 + 11199,73) : (17 + 12)), а середньомісячне число робочих днів - 14,5 днів ((17 + 12) : 2). Тому розмір її середнього заробітку за 1 місяць вимушеного прогулу становить 9577 гривень 40 копійок (660,51 * 14,5). Перебіг вимушеного прогулу [PERSON] розпочався з 19 травня 2015 року та триває до дня ухвалення рішення суду. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59884 гривень 50 копійок (9577,40 * 13/31 + 9577,40 * 5 + 9577,40 * 25/30). Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваже-ним ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Встановлено, що [PERSON] та її представник [PERSON] не подали жодно-го доказу на підтвердження того, що звільнення позивача з роботи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В матеріалах цивільної справи міститься копія виписки з історії хвороби №563/107 (а.с.20-21), з якої вбачається, що в період часу з 12 лютого 2015 року до 27 лютого 2015 року [PERSON] перебувала на лікуванні. Однак звільнення позивача з роботи від-булось значно пізніше - 18 травня 2015 року. Ця обставина свідчить про те, що копія ви-писки з історії хвороби №563/107 не стосується предмета доказування та є неналежним доказом. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачів на користь [PERSON]. моральної шкоди відсутні. У задоволенні первісного позову в частині цієї вимоги належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повер-нути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п.1 ч.1 ст.1215 цього Кодексу не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата, пенсії, допомоги, стипендії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобро-совісності з боку набувача. З довідки головного бухгалтера ДП «Украерорух» №7.1.1-1191 від 16 жовтня 2015 року (а.с.190) вбачається, що при звільненні позивача з роботи їй була виплачена мате-ріальна допомога в розмірі 157000 гривень. Виплата цих грошових коштів проведена не примусово, а добровільно. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтверджен-ня того, що ДП «Украерорух» виплатив матеріальну допомогу у зв'язку з рахунковою по-милкою або внаслідок недобросовісності [PERSON] З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з позивача на користь ДП «Украерорух» матеріальної допомоги в розмірі 157000 гривень відсутні. У задоволенні зустрічного позову належить відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспіль-ства. Як роз'яснив Європейський суд з прав людини у справі «Беєлер проти Італії», втру-чання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у пер-шому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкрет-ної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило ви-могу законності і не було свавільним. В ході розгляду цивільної справи суд не встановив суспільний інтерес, який би ви-правдав втручання у право [PERSON] та стягнення з неї на користь ДП «Украеро-рух» грошових коштів в розмірі 157000 гривень. Вжиття цього заходу є свавільним та су-перечить ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод. Суд вважає, що ці обставини є додатковою підставою для відмови у задоволенні зу-стрічного позову. Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судо-вої справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивіль-них справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої зако-ном мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надава-ла правову допомогу, у судовому засіданні, що визначається у відповідному судовому рішенні. Встановлено, що в ході розгляду цивільної справи [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок (121,80 * 2). Ця обставина підтверджується квитан-ціями (а.с.74а, 141). При пред'явленні зустрічного позову ДП «Украерорух» сплатив судо-вий збір в розмірі 1570 гривень. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням (а.с.59). Крім того, [PERSON] витратила на оплату правової допомоги грошові кошти в розмірі 4320 гривень (480 * 6 + 1440). Ця обставина підтверджується копіями квитанцій (а.с.171-173, 212). Однак розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 гривень. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за 1 годину становить 551 гривню 20 копійок (1378 : 100% * 40%). З журналів судових засідань вбачається, що пред-ставник позивача [PERSON] приймав участь у судових засіданнях 4 години 53 хвили-ни. Тому граничний розмір компенсації позивачу витрат на правову допомогу становить 2689 гривень 86 копійок (551,20 4,88). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що первісний позов задоволений на 57,86% (59884,50 : 103500,71 * 100%). У задоволенні зустрічного позову відмовлено. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь [PERSON] нале-жить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 140 гривень 95 копійок (243,60 : 100% * 57,86%), витрати на правову допомогу в розмірі 1556 гривень 35 копійок (2689,86 : 100% * 57,86%). Підстави для відшкодування ДП «Украерорух» витрат на оплату судово-го збору відсутні.

Outcome: partial