Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] підтримали вимоги, висловлені в уточненій позовній заяві та просять суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь та гідність [PERSON], інформацію, поширену [PERSON]; зобовязати [PERSON] не розповсюджувати відомості, що порочать честь і гідність [PERSON]С; зобовязати [PERSON] публічно вибачитися перед [PERSON] в друкованих засобах масової інформації, а саме у газетах КП « Редакція Орджонікідзевської міської газети «Козацька вежа», «За марганець», «Город Нікополь», «Обявка». Зустрічні позовні вимоги позивача та його представники не визнали. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача та його представників не визнали та надали суду зустрічну позовну заяву, яку уточнили в ході судового розгляду справи та просять визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь та гідність [PERSON], інформацію, поширену [PERSON]; зобовязати [PERSON] не розповсюджувати відомості, що порочать честь і гідність [PERSON]; зобовязати [PERSON] публічно вибачитися перед [PERSON] в друкованих засобах масової інформації, а саме у газетах КП «Редакція Орджонікідзевської міської газети «Козацька вежа», «За марганець», «Город Нікополь», «Обявка». Суд, вислухав пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що в Орджонікідзевському міському суді на розгляді знаходилися справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та справа за його позовом про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві та на судових засіданнях [PERSON] неодноразово наводила надумані факти, які порочать його честь та гідність. [PERSON] поширює відомості, що не відповідають дійсності та порочать не лише його честь і гідність, а й його батьків. Наклеп зводиться на нього з метою знівечення його позитивного образу як чоловіка та як батька. Зокрема, по справі про розірвання шлюбу [PERSON] подавала апеляційну скаргу на ухвалу Орджонікідзевського міського суду від 16.06.2014 року по цивільній справі №184/1047/14-ц про зупинення провадження по справі. Уся скарга ґрунтується на неправдивій інформації, що порочить його особу. Викладені факти є надуманими і не відповідають дійсності та місять неправдиві відомості відносно нього, які порочать честь та гідність. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 26.12.97 під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. В даному випадку інформація була поширена апеляційній скарзі [PERSON] від 21.06.2014 р., а також на судових засіданнях. Зокрема: 1. [PERSON] прилюдно наголосила, що однією з причин розірвання шлюбу є застосування до неї фізичної сили з боку позивача. Твердження відповідача про те, що він систематично вчиняв відносно неї сварки, а 10.02.2014 року нібито застосував фізичне насилля, є безпідставними та надуманими. Вказані факти нічим не підтверджені, час, місце та обставини не викладені, вказані факти ніде не зареєстровані, жодних доказів відповідачка не надавала. 2. Крім того, відповідачка в апеляційній скарзі вказала, що, дізнавшись про її наміри звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, він 31.03.2014 року разом з батьками та невідомими особами викрали її доньку та що позивач постійно та через представників шукає «інші способи викрадення дитини». Вказані факти, є неправдивими свідченнями і вводять наклеп на [PERSON], оскільки по-перше це їхня спільна дитина і він будь-яким чином не обмежений в правах, тому про викрадення не може йти мови, по-друге дитина була взята ним в той час, коли [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні, що документально підтверджено. Про те, що дитина тимчасово буде мешкати за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Новосілки, вул. Озерна, 23-г, були повідомленні відповідні органи, а саме надані заяви до Органу піклування виконавчого комітету Орджонікідзевської міської Ради Дніпропетровської області та до Макарівської районної державної адміністрації (від 04.04.2014 за № П-143.3.). 3. Користуючись ситуацією, що склалася в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на кожному судовому засіданні [PERSON] наголошує, що він ухиляється від призову на дійсну військову службу. [PERSON] будь-яким чином не ухиляється від призову на дійсну військову службу, оскільки вже проходив службу та не підлягає призову по віковому цензу. 4. В апеляційній скарзі від 21.06.2014 року [PERSON] зводить на [PERSON] наклеп, що він спонукає її оформлювати громадянство Ірландії. Це твердження є абсурдним, оскільки правові підставі для оформлення громадянства в Ірландії у [PERSON] взагалі відсутні. Позивач є громадянином України, в Ірландії здійснює трудову діяльність та ніколи не пропонував [PERSON] змінювати громадянство. 5. Під час судового засідання в Апеляційному суді Дніпропетровської області 12 січня 2015 року [PERSON] ввела суд в оману та збрехала, що: 1) приводом для розлучення стало застосування з його боку до [PERSON] фізичної сили, 2) На його зауваження про здійснення йому з боку [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною, [PERSON] відповіла, що він жодного разу не приїжджав до дочки!. Це не відповідає дійсності, оскільки чотири рази за останній місяць він приїжджав для зустрічі з дитиною, проте жодного разу [PERSON] не надала йому такої можливості. 6. В апеляційній скарзі [PERSON] поширює інформацію про те, що нібито він помістив її до психіатричної лікарні, що не відповідає дійсності. Так, до лікарні в м. Орджонікідзе [PERSON] під час кризового стану була поміщена сусідами за місцем реєстрації, звідки вона була виписана з направленням до спеціалізованого психіатричного закладу, що підтверджується історією її хвороби. Повне та всебічне обстеження в провідному медичному центру «Оберіг» підтвердило необхідність такого лікування, що підтверджується історією її хвороби. Він лише забезпечував фінансову та моральну підтримку [PERSON] Вдруге, безпосередньо до психіатричної лікарні, [PERSON] було поміщено її батьками, що підтверджується історією її хвороби. 7. В цій же скарзі [PERSON] верзе небувалу нісенітницю про те, що ніби то він мав намір вкоротити віку своїй бабусі, щоб отримати спадщину. На сьогоднішній день обидві його бабусі - [PERSON] та [PERSON] - живі та здорові та будь-яких правових підстав на отримання спадщини він не має. 8. [PERSON] стверджує, що він не надає на утримання дочки жодної грошової допомоги та застосовує щодо неї матеріальний шантаж. Це також не відповідає дійсності, оскільки, незважаючи на те, що [PERSON] перешкоджає спілкуватись з донькою, позивач без будь- якого примусу самостійно за власним побажанням утримує на власні кошти не лише дитину, а й дружину - щомісячно перераховуючи на картковий рахунок [PERSON] 2000 грн. (останні два місяці по 2500 грн.), що підтверджується відповідними квитанціями. Такими діями відповідач порушила право позивача на повагу честі та гідності та завдала йому моральної шкоди, яка полягала в приниженні його честі та гідності. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що згідно рішень Орджонікідзевського міського суду шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. З колишнього чоловіка згідно рішень суду повинні стягуватись аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з нею та на її утримання, так як вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. [PERSON] мав намір безпідставно визнати її недієздатною, щоб забрати у неї дитину, однак судово-психіатричною експертизою було підтверджено, що вона психічно здорова і йому в задоволенні позовних вимог відмовив Самарський райсуд м. Дніпропетровська. В подальшому [PERSON] звернувся 20.08.2014 року до Орджонікідзевського міського суду з позовною заявою про визнання місця проживання дитини, однак судом йому в цьому було відмовлено. 13.11.2014 року [PERSON] звернувся до апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на рішення Орджонікідзевського міського суду від 05.11.2014 року. Копію позовної заяви та апеляційної скарги їй були вручені відповідними судами. В позовній заяві від 20.08.2014 року та апеляційній скарзі від 13.11.2014 року, а також і в судових засіданнях, [PERSON] з метою приниження її честі та гідності поширив неправдиву інформацію, що призвело та призводить до підірвання її авторитету в місті, негативного ставлення з боку осіб органу опіки та піклування. Так, в позовній заяві від 20.08.2014 року [PERSON] зазначив та розповсюдив неправдиву інформацію стосовно наступного: «Враховуючи те, що відповідачка не усвідомлює свої дії, адже ставиться до процесу виховання доньки неправильно, а на мої зауваження вона належним чином не реагує стало питання про доцільність проживання малолітньої доньки [PERSON], зі мною, батьком [PERSON]С.» «Я [PERSON], неодноразово приїздив до м. Орджонікідзе для зустрічей з донькою, [PERSON], з метою прийняття активної участі у її вихованні та утриманні, однак дружина, [PERSON], не надавала мені такої можливості.» «Відповідачка не дозволяє мені належним чином піклуватись та виховувати нашу доньку» «Моя дружина має психічні відхилення і не займається вихованням доньки, що може зашкодити розвитку дитини. Ті гроші, які я постійно та регулярно надсилаю відповідачці для утримання нашої доньки, відповідачка використовує у своїх інтересах» «.. відповідачка своєю поведінкою негативно впливає на процес виховання дитини». В апеляційній скарзі від 13.11.2014 року [PERSON] зазначив та розповсюдив неправдиву інформацію стосовно наступного: «Моя дружина має психічне відхилення і не займається вихованням доньки, що може зашкодити розвиткові дитини». «Оскільки довідки містять неправдиві дані, що свідчать про поверхневе ставлення до дитини». «Довідки, що містять недостовірну інформацію були надані відповідачем також з медичного закладу». «Також, інформація про те, що мати [PERSON] приводить та забирає з дитячого садка, не має підтвердження». «Моя дружина на даний момент має проблеми зі здоров'ям і як свідчать довідки з медичних закладів та дитячого садку не займається здоров'ям та вихованням доньки, що може зашкодити розвиткові дитини». В зазначених та інших документах безліч неправдивих відомостей, які розповсюджує колишній чоловік з метою приниження її честі та гідності. Стаття 28 Конституції України, а також ст. 297 та 299 ЦК України, надають право на повагу до гідності і честі, недоторканість ділової репутації, які ч. 1 ст. 201 ЦК України відносяться до особистих немайнових благ Згідно ст.. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Так, згідно з ч. З ст. 297 та ч. 2 ст. 299 ЦК України фізична особа може звернутись до суду за захистом її честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача та відповідача, викладеними ними в позовній та зустрічній заявах і в судовому засіданні суд погодитися не може, оскільки вони не відповідають дійсності та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суперечать вимогам цивільного законодавства України і не основуються на нормах матеріального права, доводи позивача спростовуються стабільними доводами та поясненнями відповідача та навпаки, наданими сторонами письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності виходячи з наступного. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення\~\~позову, є сукупність таких обставин:\~\~ а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)\~\~поширена\~\~інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, всі перелічені обставини є предметом доказування в судовому процесі, тому судом надано оцінку словам та словосполученням у зазначеній фразі, які позивач та відповідач вважають недостовірними, негативними і такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію один одного, з точки зору роз'яснень Пленуму Верховного Суду України. В силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу,\~\~вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які\~\~існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу,\~\~вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил\~\~співжиття, неетична поведінка\~\~в особистому,\~\~суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому, відповідно до ст. 8 Конституції України, норми останньої є нормами прямої дії. Відповідно до ст. 2 закону України «Про інформацію», одними з основних принципів інформаційних відносин є, зокрема: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією, свобода вираження поглядів і переконань, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання і захисту інформації. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. На підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто\~\~не\~\~може\~\~бути\~\~притягнутий\~\~до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що\~\~ містять\~\~ фактичні\~\~ дані,\~\~ зокрема\~\~з\~\~огляду\~\~на\~\~характер використання\~\~мовно-стилістичних\~\~ засобів\~\~ (вживання\~\~ гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події. Такий вид оціночного судження як «критика» не має свого визначення у законодавстві. У такому випадку слід звернутися до Нового тлумачного словника української мови (1998 р. в., укладачі [PERSON], [PERSON], рекомендовано Міністерством освіти України для студентів вищих та середніх навчальних закладів), згідно якого термін «критика» визначається як коментар та аналіз. Це й же словник термін «коментар» розуміє як пояснення, тлумачення до якого-небудь тексту, подій, явищ, а термін «аналіз» - як розгляд чого-небудь. Щодо терміну «оцінка дій» слід зазначити, що в законодавстві також відсутнє визначення поняття «оцінка дій». Поряд з цим, наведений вище словник термін «оцінювати» визначає як складати уявлення, робити висновок про кого-, що-небудь. Тобто, «оцінкою дій» є складання уявлення або надання висновку щодо дії певної особи або речі. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи\~\~оціночним судженням. Крім того, висловлювання позивача та відповідача містять мовно-стилістичні засоби, які не містять негативної інформації, висловлену у брутальній, принизливій, неетичній формі, не містить інформації про порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття. Таким чином, суд не має достатніх підстав для визнання інформації недостовірною або негативною чи такою, що є фактичним твердженням. Інформація, яка містить оціночні судження, виходячи з роз'яснень Верховного Суду України, не підлягає визнанню достовірною або недостовірною. Фрази, які вимагає визнати недостовірними позивач відповідач, є критичним коментарем, що був здійснений внаслідок оцінки та аналізу певних дій, а відтак - оціночним судженням. Поширення будь-якої інформації, що порушує особисті немайнові права позивача та відповідача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам сторін по справі, або перешкоджає їм повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом не встановлено. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~№ 1 від 27.02.2009 року, суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем та відповідачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. В силу ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд вважає, що дії позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] спрямовані не на вчинення дій, що порочать честь та гідність один одного, а це є способом захисту своїх законних прав та інтересів, які передбачені законом в процесі розгляду цивільних справ. За таких умов, не підлягають задоволенню позовні вимоги як позивача [PERSON] так і зустрічні позовні вимоги позивача [PERSON] «про захист честі та гідності».

Outcome: dismissed