Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (надалі за текстом - відповідач), третя особа: [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 18 січня 2017 року близько 13 год. 05 хв. на перехресті вулиць Старовокзальної та Жилянської, що у місті Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю позивача, який керував автомобілем Honda Accord, номерний знак [NUMBER] , та водія трамваю [PERSON] (надалі за текстом - третя особа), про що було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача, згідно якого « [PERSON] , 18 січня 2017 року о 13 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем Honda Accord, номерний знак [NUMBER] , на регульованому перехресті вул. Старовокзальної та вул. Жилянської в м. Києві, не надав перевагу трамваю на перехресті, де трамвайні колії перетинають смугу руху нерейкових транспортних засобів, чим порушив вимоги п.17.3, 2.3. б) Правил дорожнього руху України, в результаті чого автомобіль та трамвай отримали механічні пошкодження». Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року у справі № 761/3695/17 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн., а також постановлено стягнути з нього в дохід держави судовий збір у розмірі 320 грн. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року у справі № 761/3695/17 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та скасовано постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року, а також постановлено нову постанову, якою провадження у справі відносно позивача закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] (надалі за тестом - Звіт), складеного 25 січня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності СПД-фізична особа [PERSON] , вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля Honda Accord складає 91 728,96 грн. Витрати на проведення вартості товарознавчого дослідження склали 1500 грн. При цьому, відповідач належним чином повідомлений про огляд автомобіля Honda Accord. Позивач, враховуючи відсутність його вини в ДТП, не зважаючи на відсутність складеного протоколу про адміністративне правопорушення щодо водія трамваю та відсутність постанови суду про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, останній є особою, яка завдала матеріальної шкоди в результаті ДТП, перебуває у трудових відносинах з відповідачем, а відтак, просив стягнути матеріальну шкоди на його користь, у відповідності до ст. 1187 ЦК України, у розмірі 91 728, 96 грн., вартість проведеного товарознавчого дослідження в розмірі 1 500 грн., а всього - 93 228, 96 грн. 12.06.2018 р. через канцелярію Подільського районного суду м. Києва відповідачем подано відзив, згідно доводів якого протиправна поведінка особи, що завдала шкоди - є умовою для такої відповідальності, в той час, як вини ані відповідача, ані третьої особи встановлено не було. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2017 р. з пояснень позивача встановлено, що останній надав перевагу трамваю, при цьому, не пропустивши іншого трамваю, що слідував у зворотньому русі. Доказів на доведення вини третьої особи або відповідача не надано, а наданий Звіт складався при огляді, без участі відповідача. Відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2018 р. справу передано головуючому судді Гребенюку В.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2018 р. прийнято справу до судового розгляду. 06.05.2019 р. відповідачем через канцелярію Подільського районного суду м. Києва подано відзив на позовну заяву. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на ст. 1187 ЦК України. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, у письмових запереченнях та відзиві зазначила, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на відсутність вини в ДТП з боку позивача, що доводиться Постановою Апеляційного суду м. Києва, а відтак, відшкодування шкоди підлягає з відповідача, як роботодавця третьої особи, проте, вини останнього не встановлено. Третя особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають з наступних підстав. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом втановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 114622, позивач 18.01.2017 року о 13.05 год. в м. Києві на перехресті вулиць Старовокзальна та Жилянська, керуючи автомобілем Honda accord державний номерний знак [NUMBER] , не надав перевагу трамваю, під керуванням водія [PERSON] на перехресті, де трамвайні колії перетинають смугу руху нерейкових транспортних засобів, в результаті чого автомобіль та трамвай отримали механічні пошкодження, чим порушив п.17.3, п. 2.3б ПДР України, за що передбачено відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП України (а.с. 7-8). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2017 р. позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. (а.с. 15). Відповідно до Постанови Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2017 р. апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року, якою позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень скасовано та постановлено нову постанову, якою провадження у справі відносно позивача закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 16-21). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.ч. 4,5 цієї ж статті, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Так, у відповідності до згаданих норм ст. 82 ЦПК України, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Постанова Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2017 р. про невинуватість позивача у вчиненні ДТП не є одночасно Рішенням суду про визнання третьої особи винною у вчиненні цього ДТП. При цьому, така постанова суду не є єдиним документом, який міг би встановити вину особи. Так, належним та допустимим доказом вини особи могло б бути, покази свідків, судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, клопотання про допит свідків та проведення експертизи позивачем не заявлялось в судових засіданнях. Крім того, відносно третьої особи не складений протокол про адміністративне правопорушення та не встановлено вини в ДТП в згаданих Рішеннях судів, таким чином, суд позбавлений можливості встановити вину третьої особи без відповідного доведення з посиланням на належні та допустимі докази в позовному провадженні. Згідно ст. ст. 77-78 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, та те, що вина третьої особи у спричиненні даної ДТП, а відтак, у заподіянні матеріальних збитків позивачу відсутня, підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності не вбачається, а відтак, суд дійшов висновку про недоведеність вимог про стягнення майнового збитку, отже позов задоволенню не підлягає. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed