Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

В січні 2016 року позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 29.01.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11290270000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 30000 доларів США на споживчі потреби. З метою забезпечення належного виконання зобовязань позичальником за вище вказаним кредитним договором 29.01.2008 року між банком та позивачами, з кожним окремо, було укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні зобовязувались перед кредитором відповідати у тому ж обсязі що і боржник, за всіма зобовязаннями [PERSON], відповідно до кредитного договору №11290270000 від 29.01.2008 року, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору. Умовами вище вказаних договорів поруки було визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителів змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителів. В грудні 2015 року позивачі отримали листи-вимоги банку про заборгованість позичальника станом на 18.12.2015 року у розмірі 9813,74 доларів США та у розмові з позичальником. їм стало відомо, що між банком та [PERSON] було укладено ряд додаткових угод до основного зобовязання без відома позивачів. Так, 09.02.2009 року додатковою угодою №1 змінено графік повернення кредиту. Додатковою угодою №2 від 08.05.2009 року з 13.05.2009 року по 12.05.2010 року встановлено процентну ставку 9,5 % річних за користування кредитними коштами, а з 13.05.2010 року процентна ставка збільшилась до 13,9 % річних. Додатковою угодою №3 від 31.10.2013 року сторонами кредитного договору було узгоджено процентну ставку на рівні 9,5 % річних. Таким чином, з укладенням додаткової угоди №2 від 08.05.2009 року без відома та згоди поручителів було збільшено відсоткову ставку за основним зобовязанням, що в свою чергу призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, а тому вважають, що з моменту укладення вказаної додаткової їх порука є припиненою з підстав передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови кредитного договору та договорів поруки, просили визнати припиненими з 08.05.2009 року поруку за договорами поруки № 175756 від 29.01.2008 року укладеного між АКІБ « УкрСиббанк» та [PERSON]; № 175757 від 29.01.2008 року, укладеного АКІБ « УкрСиббанк» та [PERSON], № 175759 від 29.01.2008 року, укладеного між АКІБ « УкрСиббанк» та [PERSON], судові витрати покласти на відповідачів солідарно. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, в його інтересах діяв представник [PERSON], який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у письмових запереченнях проти позову в яких вказував, що заборгованість позичальника за основним зобовязанням виникла з 10.03.2015 року після того як між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 4 від 09.01.2015 року, якою відсоткову ставку за кредитним договором було зменшено до 8,5 % річних. Таким чином, права поручителів порушені не були та їх обсяг відповідальності фактично не збільшився. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 29.01.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір №11290270000 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30000 доларів США, а позичальник зобовязувалась прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (а/с 15-21). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, у відповідності до п. 1.3.1 вказаного кредитного договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дня видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9,5 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Судом встановлено, що з метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобовязань за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та позивачами були укладені договори поруки, а саме № 175756 від 29.01.2008 року з [PERSON]; № 175757 з [PERSON] та № 175759 від 29.01.2008 року з [PERSON] (а/с 30-35). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Так, зі змісту вказаних вище договорів поруки вбачається, що поручителі, кожен окремо, зобовязувались відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11290270000 від 29.01.2008 року в повному обсязі, як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник за всіма зобовязаннями останнього, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору. Судом встановлено, що 22.12.2015 року ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступник АКІБ «Укрсиббанк») направлено на адресу позивачів вимоги про погашення простроченого [PERSON] зобовязання за кредитним договором №11290270000 про надання споживчого кредиту від 29.01.2008 року на протязі 31 календарного дня з дати одержання такого повідомлення (а/с 9-14). З вказаних вимог також вбачається, що заборгованість позичальника перед кредитором за основним зобовязанням станом на 18.12.2015 року становить 9813,74 долари США в тому числі прострочена заборгованість 1612,38 долара США. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права позивачів на припинення зобовязання за договором поруки у звязку з збільшенням обсягу їх відповідності через внесені 08.05.2009 року без їх відома та згоди зімни в кредитний договір щодо збільшення відсоткової ставки за основним зобовязанням. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України в постанові №6-88 цс11 від 21.05.2012 року, у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобовязання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.2009 року між банком АКІБ «Укрсиббанк» та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту №11290270000 від 29.01.2008 року відповідно до умов якої сторони домовились, що за користування кредитними коштами з 13.05.2009 року по 12.05.2010 року процентна ставка встановлюється у розмірі 9,5 % річних. За користування кредитними коштами з 13.05.2010 року процентна ставка встановлюється у розмірі 13,9 % річних, якщо інша процентна ставка не буде встановлена у відповідності до умов цього договору та/або додаткових угод до договору (а/с 45). Відповідно до розяснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і\~\~кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої\~ статті 559 ЦК України \~припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої\~ статті 559 ЦК України \~порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. У відповідності до п. 2.1 договорів поруки № 175756, № 175757 та № 175759 від 29.01.2008 року, умови яких є аналогічними, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Разом з тим, в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, представником відповідача ПАТ «Укрсиббанк» не надано суду належних і допустимих доказів виконання банком вказаних вимог договорів поруки, укладених з позивачами, та наявності їх згоди на збільшення відсоткової ставки за основним зобовязанням відповідно до умов додаткової годи №2 від 08.05.2009 року, у формі передбаченій п. 2.1 кожного з вказаних договорів поруки, зокрема їх письмової згоди з такими змінами або укладення поручителями додаткової угоди до договору щодо внесення відповідних змін. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України в постанові №6-88 цс11 від 21.05.2012 року, внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобовязання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним;\~ відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.\~ Таким чином, внаслідок збільшення відсоткової ставки за умовами додаткової угоди № 2 від 08.05.2009 року, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителів та їх згода на таке збільшення у відповідності до умов п. 2.1, укладених з ними договорів поруки, банком отримана не була, а тому суд приходить до переконливого висновку, що з моменту укладення вказаної додаткової угоди порука позивачів припинена з підстав передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові №6-97 цс 13 від 25.09.2013 року, якщо з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, \~порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на той факт, що заборгованість боржника виникла після укладення додаткової угоди №4 від 09.01.2015 року, якою було зменшено відсоткову ставку за основним зобовязанням, а тому права позивачів порушені не були, оскільки до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому сама по собі зміна відсоткової ставки без відома та згоди поручителя, не зважаючи на факт належного виконання боржником зобовязання після збільшення обсягу відповідальності поручителів, є підставою для припинення поруки. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-69цс 11 від 21.05.2012 року, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена. Таким чином, позивачами вірно обрано спосіб захисту порушеного права про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки, а в даному випадку з моменту укладення додаткової угоди №2 від 08.05.2009 року. Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачів, що їм не було відомо про збільшення відсоткової ставки за додатковою угодою №2 від 08.05.2009 року та вони не давали своєї згоди на таке збільшення обсягу їх відповідальності, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивачами, кожним окремо, при зверненні до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», а тому понесені ними судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь кожного з позивачів в солідарному порядку. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved