Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з часу розірвання шлюбу відповідач фактично припинив цікавитися життям та здоров'ям сина, не виявляє бажання піклуватись про нього, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не сплачує аліментів та не погашає заборгованості по аліментах, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та догляду за дитиною, а тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явились. Суду подали письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Третя особа явку свого представника для розгляду справи не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що з 10.10.2006 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. 13.03.2007 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Позивач та відповідач є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Дитина проживає разом із матір'ю позивачкою у справі, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім»ї та прописку від 15.05.2018 року (а.с.9. Із позову вбачається, що батько дитини проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не відвідує його, не сплачує аліменти на утримання дитини. Доводи в частині несплати відповідачем аліментів та наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується довідкою Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби від 16.02.2018 року, відповідно до якої відповідач має заборгованість за період з 21.02.2007 року по 16.02.2018 року в сумі 59900,00 грн. (а.с.15-18). Разом з тим, на підтвердження своїх вимог позивачем не надано суду відповідного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина, та в ході розгляду справи будь-яких клопотань в частині витребування зазначеного доказу до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено судом, позивачем не надано суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, в якому, зокрема, службою у справах дітей були б з»ясовані причини, неналежної, на думку позивача, поведінки відповідача, досліджено умови проживання дитини та не вирішено питання про необхідність зміни ставлення відповідача до виховання дитини, з відповідним попередженням про наслідки неналежної участі у вихованні сина. Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, згідно із ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що сам по собі факт не проживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів, не може слугувати достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивувала та не довела власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, а також не встановлено чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що переконливих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, та свідоме ігнорування відповідачем попереджень щодо зміни свого ставлення до виховання сина, матеріали справи не містять, а відтак суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача на даний час є передчасним, позов є недоведеним, в зв»язку з чим в його задоволенні слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивачем не було сплачено судовий збір при подачі позову, переконливих доказів скрутного матеріального становища, які б давали підстави суду звільнити позивача від його сплати, - матеріали справи не містять, а також те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed