Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

В червні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 7943,32 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 5000,0 грн.; витрати на професійну правничу допомогу - 8800,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває на пенсійному обліку у відповідача, який незаконно припинив позивачці виплату пенсії у період з березня по серпень 2020р., що вставнолено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2021р. по справі № 640/26966/20, яке набрало законної сили. Внаслідок протиправних дій відповідача у позивачки погіршився стан здоров`я, що спричинило додатково понесення нею витрат на лікування у розмірі 7943,32 грн., а також протиправна поведінка сторони відповідача додатково спричинила позивачці моральні страждання, оскільки в досудовому порядку відповідач не бажає відшкодувати позивачці спричинену матеріальну і моральну шкоду, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання свого представника не направив, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2021р. по справі № 640/26966/20, яке набрало законної сили, адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій; зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, якими припинено пенсійні виплати [PERSON] за період з березня по серпень 2020р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити [PERSON] пенсійні виплати з 01 березня 2020р. по серпень 2020р. Здійснено розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. У відповідності до положень ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначила, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було спричинено матеріальну і моральну шкоду, при цьому матеріальна шкода полягає у витратах, які здійснила позивачка для придбання ліків, у зв`язку з погіршенням свого стану здоров`я. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10) ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду необхідно розуміти як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, що саме внаслідок протиправних дій відповідача, яка полягала у невиплаті позивачці пенсії у зазначений вище період часу, у неї відбулося погіршення стану здоров`я, що спричинило додатково понесення нею витрат на придбання медичних препаратів. З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивачки про відшкодування матеріальної шкоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2021р. по справі № 640/26966/20, яке набрало законної сили, встановлено протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачці пенсії у період часу з березня по серпень 2020р., суд вважає, що останній з боку відповідача завдано моральну шкоди, яка виразилась у зміні нормального способу її життя, постійному стресі через неможливість отримати єдине джерело її доходу, яке нею в повній мірі на законних підставах було набуто, що змушує її постійно вживати дії пов`язані із захистом своїх прав на пенсію. Беручи до уваги, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 3000,0 грн. Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України, а також беручи до уваги про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмір 908,0 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,0 грн.

Outcome: partial