Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 26.05.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений ними і зареєстрований 22.07.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 153; після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що між нею і Відповідачем 22.07.2006 р. було укладено шлюб, від цього шлюбу сторони мають трьох дітей (синів): [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2011 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н., які проживають разом з Позивачем і перебувають на її утриманні. Проживши у шлюбі майже 14 років, їх сімейне життя поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, зрозумівши, що є зовсім різними людьми, не мають спільних інтересів, між ними постійно виникають напружені відносини та конфлікти, що негативно впливають на виховання дітей, які стають свідками постійних сварок та скандалів, на їх духовний і моральний розвиток. Тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача та їх дітям (а.с. 2-4). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 05.06.2020 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 24.06.2020 р. (а.с. 18-19), відкладене через неявку Відповідача та відсутність підтвердження вручення йому процесуальних документів на 05.08.2020 р. Ухвалою суду від 05.08.2020 р. призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 19.08.2020 р. (а.с. 38-39), відкладений надалі через неявку Відповідача на 02.09.2020 р. У судове засідання 02.09.2020 р. Позивач не з`явилася, до суду 24.06.2020 р. подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, примирення заперечує, проти заочного рішення не заперечує; після розірвання шлюбу просить залишити дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 26). Відповідач у судове засідання 02.09.2020 р. повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання (а.с. 15), які поверталися без вручення з позначками «за закінченням терміну зберігання», «відсутній», «інші причини» (а.с. 23-25, 33-35, 43-45), а також шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 31-32, 40-41, 47-48). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України). Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). За чинним законодавством України саме за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті 55, 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, в тому числі згоду Позивача (а.с. 26), визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 22.07.2006 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.07.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 153; при цьому Позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають трьох дітей (синів), а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.03.2017 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 26 (а.с. 10); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.08.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 55 (а.с. 11); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.10.2006 р. Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1226 (а.с. 12). Як зазначено Позивачем у позові та не спростовувалося Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову не подавав, на теперішній час спільне життя сторін не склалося, стосунки зіпсувалися, що призвело до фактичного припинення подружнього життя. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Зогляду на усе викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін, небажання Позивача примиритися та зберегти сім`ю, тому суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких вона наполягає на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Верховного Суду шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (постанова Верховного Суду від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18). У зв`язку з цим суд вбачає наявними підстави для задоволення позову, розірвання шлюбу, а також відновлення Позивачеві її дошлюбного прізвища згідно з клопотанням, викладеним у позовній заяві та заяві від 24.06.2020 р.(а.с. 3, 26). На підставі імперативних приписів статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved