Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~В січні 2020 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути на свою користь упущену вигоду за несвоєчасну виплату йому однораової грошової допомоги у зв`язку з настанням 2 групи інвалідності, пов`язану із проходженням військовї служби, а саме : - стягнути з Міністерства оборони\~України 3% річних та втрати від інфляції у загальному розмірі 197774,00 грн.; - Стягнути з [INFO] 3% річних та втрати від інфляції у загальному розмірі 14602,00 грн. Посилався на те, що 09 жовтня 2003 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, та він звернувся до [INFO] з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. Однак, в оформленні документів на виплату у одноразової грошової допомоги позивачу було відмовлено. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 17 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року, дії посадових осіб [INFO] щодо відмови у прийнятті документів [PERSON] для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності визнано протиправними та зобов`язано останніх оформити висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги . Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України від 13.02.2015 №5 позивачу на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2013 призначено одноразову грошову допомогу по інвалідності 2 групи, яку останній отримав внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби на підставі довідки МСЕК серія КИО-1 №354937 від 12.10.2010 в розмірі 42-місячного грошового забезпечення в сумі 55445,46 грн. Виплату здійснено 05.03.2015 у розмірі 53445,46 грн., з урахуванням раніше виплаченої страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням в сумі 2000,00 грн. У червні 2015 року позивач не погодившись з таким рішенням знову звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про визнання протиправним та скасування пункту 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в частині призначення одноразової грошової допомоги у сумі 55445,46 грн. Постановою Верховного Суду від 15.11.2019 задоволено касаційну скаргу [PERSON] та зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу [PERSON] згідно п.2 ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виходячи із 42-місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності 2 групи 12 жовтня 2012 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідно до Наказу військового комісара [INFO] від 20.11.2019 за №377 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 91\~329,00 грн. Так, позивач зазначає, що одноразова грошова допомога мала бути йому виплачена у 2011 році, проте фактично отримана 22 листопада 2019 року. Стверджує, що період поновлення його порушених прав тривав більше 8 років. У зв`язку з цим, вважає, що він зазнав збитків та має право на відшкодування йому відповідачами упущеної вигоди , яка складається з 3% річних та інфляційних втрат. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів зазначені кошти. Додатково у позові зазначив, що просить суд проводити розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. 05.02.2020 від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву. З відзиву представника відповідача вбачається, що вона просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Зазначає, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з відшкодуванням позивачу шкоди у зв`язку з проходженням ним військової служби. Отже, адміністративним судом вирішено спір між позивачем та відповідачем у сфері публічних правовідносин. Факт виконання судового рішення, прийнятого за результатами розгляду публічно-правового спору, не може бути доказом виникнення цивільно-правих відносин між сторонами. За таких обставин, до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення\~ЦК України\~щодо відповідальності боржника за прострочення виконання грошових зобов`язань, передбачені\~ст. 625 ЦК України. 27.03.2020 від представника відповідача-2 також надійшов відзив на позовну заяву. Позиція представника [INFO] узгоджується з позицією представника Міністерства оборони України. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 жовтня 2003 року позивача було звільнено зі Збройних Сил України та встановлено йому ІІ групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби (а.с.5). 02.11.2010 [PERSON] звернувся до [INFO] з письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності. 26.11.2010 позивач отримав відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги з тих підстав, що виплата такої допомоги провадиться особам, звільненим з військової служби після 31 грудня 2007 року, а позивач був звільнений ще у 2003 році, тому на нього дія нової редакції ст. 16 ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців , військовозобов`язаних та резервістів , які призвані на навчальні/ або перевірочні/ та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 не поширюється. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду адміністративного суду від 17 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року, дії посадових осіб [INFO] щодо відмови у прийнятті документів [PERSON] для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності визнано протиправними та зобов`язано останніх оформити висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги (а.с.6-8, 11-12). Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України від 13.02.2015 №5 позивачу на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2013 призначено одноразову грошову допомогу по інвалідності 2 групи, яку останній отримав внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби на підставі довідки МСЕК серія КИО-1 №354937 від 12.10.2010 в розмірі 42-місячного грошового забезпечення в сумі 55445,46 грн. Виплату здійснено 05.03.2015 у розмірі 53445,46 грн., з урахуванням раніше виплаченої страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням в сумі 2000,00 грн (а.с.14-15). У червні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про визнання протиправним та скасування пункту 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в частині призначення одноразової грошової допомоги у сумі 55445,46 грн. Постановою Верховного Суду від 15.11.2019 задоволено касаційну скаргу [PERSON] та зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу [PERSON] згідно п.2 ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виходячи із 42-місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності 2 групи 12 жовтня 2012 року, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.29-31). Відповідно до Наказу військового комісара [INFO] від 20.11.2019 за №377 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 91\~329,00 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої\~статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 459/3560/15-ц. Грошове зобов`язання виникло на підставі постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року. Зазначеною постановою зобов`язано Міністерство оборони України виплатити одноразову грошову допомогу [PERSON] виходячи із 42-місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності 2 групи 12 жовтня 2012 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Розмір одноразової грошової допомоги\~\~у випадках настання\~\~інвалідності безпосередньо\~\~залежить від ступеня втрати працездатності, визначеного\~\~МСЕК при встановленні інвалідності, а ця обставина дає підстави вважати, що при виплаті\~\~вказаної допомоги\~\~слід виходити\~\~з розміру\~\~грошового забезпечення\~\~відповідних категорій військовослужбовців\~\~на момент встановлення втрати працездатності. Отже, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги , на яку позивач\~\~має право у зв`язку з настанням інвалідності 2 групи\~\~внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби\~\~є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Зазначена правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові\~\~від 04 жовтня 2018року в адміністративній справі № 583/3021/15а.\~ Таким чином, саме з\~\~14 жовтня 2010 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.5). Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, які останній зазнав через несвоєчасне виконання відповідачами грошового зобов`язання. Відповідачами такий розрахунок упущеної позивачем вигоди за прострочення виконання грошового зобов`язання не спростовано, контррозрахунку не надано. За таких обставин, з Міністерства оборони України на користь позивача слід стягнути 3% річних (3336+24208) у сумі 27544,00 грн. та інфляційні втрати (158964+11266) у сумі 170230,00 грн. З [INFO] підлягає стягненню 3336,00 грн. 3% річних та 11266,00 грн. інфляційних втрат.

Outcome: approved