Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ТОВ «Українська боргова компанія» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.03.2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і [PERSON] укладено кредитний договір № 71#00017163312, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у сумі 19 800, 00 гривень, а відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплатити банку проценти за користування кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього договору та своєчасно повернути кредит банку. 30.08.2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір факторингу № 30/08-13, відповідно до якого відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 71#00017163312 від 12.03.2012 року. 30.08.2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги № 3А, відповідно до якого ТОВ «Українська боргова компанія» набула права кредитора за вищевказаним договором. Станом на 29.10.2013 року відповідач має заборгованість в сумі 27 488, 90 гривень, з яких: основний борг - 19 205, 92 гривень, строкова заборгованість за відсотками - 297, 69 гривень, прострочена заборгованість за відсотками - 7 985, 29 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 27 488, 90 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надана заява про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи у відповідності до ст. 74 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.03.2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 71#00017163312, згідно якого позичальнику банк зобов'язався надати кредит в розмірі 19 800, 00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31 % річних строком до 11.03.2014 року . Мета кредитування - поточні потреби, без обмеження цільового використання кредитних коштів за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України. (а.с. 5-11) Між сторонами було визначено графік повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту з врахуванням максимального розміру змінюваної процентної ставки, що передбачена п. 1.2.2 договору. (а.с. 98-100) [PERSON] 12.03.2012 року на виконання умов вище зазначеного кредитного договору було видано кредит в сумі 19 800, 00 гривень, шляхом перерахування коштів позичальнику на поточний рахунок № 26209017163312, відповідно до п. 4.4. кредитного договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року, що підтверджується кредитною заявою про надання кредитних коштів від 12.03.2012 року, випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером № 7138632. (а.с. 16, 101-148) Відповідно до договору факторингу № 30/08-13 від 30.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ», останнє набуло права вимоги, зокрема, по кредитному договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року. (а.с. 19-28) Відповідно до договору відступлення права вимоги № 3А від 30.08.2013 року, укладеного між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія», останнє набуло права вимоги, зокрема, по кредитному договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року. (а.с. 29 - 41) Згідно п. 8.1. кредитного договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року позичальник зобов'язується щомісячно 12 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 122, 63 гривень відповідно до графіку, з кінцевим терміном повернення кредиту 11.03.2014 року. Згідно п. 6.2. кредитного договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитом. В цьому договорі під терміном «загальна сума заборгованості за кредитом» розуміється залишкова сума кредиту, тобто сума кредиту, що фактично надана позичальнику і не повернена банку. ТОВ «Українська боргова компанія» відповідачу було направлено вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості. (а.с. 151-153) Однак, вимога відповідачем залишена без належного реагування. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 71#00017163312 від 12.03.2012 року, борг відповідача станом на 30.08.2013 року становить 27 488, 90 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 19 205, 92 гривень, проценти - 8 282, 98 гривень. (а.с. 179) Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено його відповідність умовам кредитного договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року. Заборгованість відповідача перед позивачем не погашена і підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача та розрахунком заборгованості. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що 12.03.2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ТОВ «Українська боргова компанія» було укладено кредитний договір № 71#00017163312. Відповідач отримала кошти в кредит, зобов'язувалась повернути їх, сплатити проценти, на умовах визначених договором, але взяті на себе зобов'язання не виконала, що підтверджується доказами, наданими позивачем. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за кредитним договором № 71#00017163312 від 12.03.2012 року відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно кредитного договору № 71#00017163312 від 12.03.2012 року загальної суми заборгованості в розмірі 27 488, 90 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 19 205, 92 гривень, проценти - 8 282, 98 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 274, 89 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: approved