Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на його утримання в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. Заперечень проти позову не надала. У судовому засіданні прокурор позов підтримує. Представник третьої особи: служби у справах дітей Новосанжарської РДА Полтавської області в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Старосанжарською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 26 лютого 2013 року, відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З довідки-характеристики Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 247/02-18 від 26.06.2013 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту або знайдену дитину,від 07.05.2012 року, малолітній [PERSON] після закінчення курсу лікування не був забраний батьками або іншими родичами з лікувального закладу додому, в зв'язку з чим він був переданий в дитяче відділення Новосанжарської ЦРЛ (а.с. 5). Пунктом 2 розпорядження голови Новосанжарської районної державної адміністрації № 129 від 04.06.2013 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON]» визначено влаштувати малолітнього [PERSON] в державний заклад на повне державне утримання (а.с. 6). З 05.07.2013 року [PERSON] перебуває в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини, про що свідчить довідка цього закладу № 844 від 08.07.2013 року (а.с. 10). За час перебування дитини в закладі мати не цікавилась його станом здоров'я та самопочуття, жодного разу не зверталася в службу у справах дітей щодо можливості його відвідати. Обов'язки батьків щодо дитини закріпленні в ст.ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, зокрема: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; - батьки зобов'язанні поважати дитину; - батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] свідомо, протягом тривалого часу не виконувала своїх обов'язків по відношенню до своєї дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що своїми діями відповідач порушує Принцип № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». В статті 12 цього Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до ст. 166 ч. 2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Питання про стягнення аліментів, їх розмір вирішується судом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує що на утриманні відповідачки знаходиться також малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 247/02-18 від 26.06.2013 року, а тому вважає що їх розмір повинен бути таким, як просить позивач. З відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved