Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

В червні 2016 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що після смерті її близьких родичів батька та матері відкрилась спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який складається: літня кухня літ. «Б», брама з калитками № 1, паркан № 2, огородження № 3, замощення № 5, який розташований у смт. Овідіополь, Одеської області, вул. Пушкінська 7, на земельній ділянці площею 0.1200 га, яка знаходиться у фактичному користуванні (далії по тексту житловий будинок), але оформити спадкове майно через нотаріальні установи не можливо, а тому позивачка просить визнати право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В ході судового засідання представник позивачки підтримав позовні вимоги. Відповідач до суду повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до суду не зявилась. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступного . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1274 ч. 2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Так судом встановлено, що 18 липня 1983 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 11-ЖД №372380 від 19.07.1983 року, після його смерті відкрилась спадщина яка складається з житлового будинку, спадщину відповідно норм чинного законодавства на час смерті померлого фактично прийняла позивачка [PERSON], [INFO], донька померлого, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], донька померлого та [PERSON] жінка померлого. 17 листопада 2007 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-ЖД №121109 від 27.11.2007 року. Після смерті померлої фактично прийняла спадщину позивачка, яка на день смерті матері проживала в вищевказаному житловому будинку, інша донька померлої [PERSON], яка відповідно до ст.1270 ЦК України від прийняття спадщини відмовилась, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 16.01.2017 року. Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] крім позивачки не має, що підтверджується спадковою справою № 241/2008 та довідкою нотаріальної контори від 23.08.2016 року, арешту та заборони на житловий будинок під час судового розгляду не виявлено . Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України будучи спадкоємцем першої черги фактично прийняла спадщину після смерті своїх батьків. 06 травня 2008 року позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальних установ. 15 червня 2016 року нотаріальні установи фактично відмовили у видачі правоустановчих документів, посилаючись на те, що позивачка не надала правоустановчі документи на житловий будинок, але суд вважає, що ці посилання нотаріальної установи є помилковими, з наступного . Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами виникло у [PERSON] до 05 серпня 1992 року, що підтверджується наступними документами: довідкою випискою з протоколу загальних зборів колгоспу ім.. Дзержинського від 30 березня 1968 року, згідно якого була виділена земельна ділянка площею 0.105 га для будівництва житлового будинку, за реєстрацією даного житлового будинку в КП «Овідіопольського РБТІ» від 13.09.1977 року У відповідності до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», від 01.07.2004 року № 1952-1У з зміна та доповненнями державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У відповідності до п. 491 цього Порядку, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., заінтересованою особою може бути особа, за якою закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; виписку з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради, сільським головою (у разі, коли виконавчий орган не створений) або відповідною архівною установою; технічний паспорт на обєкт нерухомого майна (у разі, коли у виписці з погосподарської книги відсутні відомості про технічні характеристики обєкта нерухомого майна). Відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1966 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р., реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу: а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто у відповідності до діючого на той час законодавства (станом на 05.08.1992 р.) записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинки, які розташовані у сільській місцевості. Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що під час життя [PERSON] був належним власником житлового будинку, а тому суд приходить до висновку, що на час смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку . Вартість житлового будинку складає 50\~000 грн., що сторонами не оскаржується. Таким чином, після проведення аналізу матеріалів, які надішли до суду суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований. При поданні позову позивач сплатив судовій збір в повному обсягу, вини відповідача у подані позову не має, а тому відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved