Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

В січні 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договорів недійсними, мотивуючи тим, що за заявою п. [PERSON] , у 2014 році між ним, як кредитором та директором ТОВ «Приватбудсервіс» [PERSON], а також особами [PERSON] та [PERSON] , які якби представляли інтереси ТОВ «Приватбудсервіс» на підставі довіреностей, було укладено ряд договорів безвідсоткової зворотної фінансової допомоги, а саме: Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 1-1/ПБС/Ф/14 від 11.08.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 2-1/ПБС/Ф/14 від 11.08.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 3-1/ПБС/Ф/14 від 01.09.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 4/ПБС/Ф/14 від 21.10.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/14 від 10.12.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/15-05 від 27.01.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/16-05 від 27.01.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/18-55 від 02.03.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/19-05 від 13.03.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ № 05-ПБС-Ф-18-38 від 30.04.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ № 05-ПБС-Ф-18-39 від 11.06.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 від 11.06.2015 (далі - «Договори»). Як зазначено у п. 1.1. спірних договорів, Кредитор надає Позичальнику фінансову допомогу на безвідсотковій зворотній основі, а Позичальник приймає цю фінансову допомогу, користується нею та повертає у відповідності з умовами даного Договору без плати за її користування. Відповідно до преамбули Договорів вбачається, що від імені Позивача такі договори нібито були укладені директором товариства [PERSON] та представниками ТОВ «Приватбудсервіс» [PERSON] та [PERSON] , які діяли на підставі довіреностей № 01/09 від 11.08.2014 р. та від 22.01.2015 р. Однак Позивач заявляє, що ніякого відношення до укладених Договорів не має та довіреностей іншим особам на їх укладання не надавав. Більш того, у Позивача відсутні будь-які зобов`язання, які можуть виникнути з цих Договорів. Позивач не вчиняв жодних дій, які могли б свідчити про прийняття зазначених Договорів до виконання або наступне його схвалення. Крім того, Позивач заявляє, що особи [PERSON] та [PERSON] , прізвища яких зазначені у спірних договорах, йому не відомі. Відповідно до обставин справи, договори безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ № 05/ПБС-Ф-18-38 від 30.04.2015, НСХ № 05/ПБС-Ф-18-39 від 11.06.2015, НСХ № 05/ПБС-Ф-18-40 від 11.06.2015 були нібито укладені від імені Позивача директором товариства [PERSON] , який діяв на підставі статуту. Відтак, оскільки Позивач у своїй заяві заперечує укладання оскаржуваних договорів, існує імовірність того, що вказані договори від імені Позивача підписані не директором [PERSON] , а іншою особою з відтворенням підпису директора Позивача [PERSON] . Колишній директор ТОВ «Приватбудсервіс» [PERSON] заявив, що договори, на яких зазначено його підпис, не є договорами, підписаними ним власноруч, а його підписи є сфальсифікованими. За його словами, на дату підписання цих спірних договорів він не мав змоги їх підписувати, так само як і видавати довіреності на їх підписання іншим особам з тієї причини, що в період з 2014 по 2015 рік, коли були підписані спірні договори, він не працював директором ТОВ «Приватбудсервіс», так як звільнився з посади директора в другій половині 2011 року. У лютому 2018 року, у зв`язку з невиконанням умов Договорів в частині повернення фінансової допомоги, [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення коштів за спірними Договорами. Відповідно до матеріалів справи Голосіївського районного суду м. Києва № 752/2394/18, останнім було заявлено вимоги про стягнення з Позивача заборгованості за Договорами у розмірі 965 340 грн. 56 коп. Тоді, ТОВ «Приватбудсервіс», як Відповідач у справі № 752/2394/18 за позовом [PERSON] вперше дізнався про існування спірних Договорів, їх умов, а також щодо наявності начебто виниклої заборгованості перед Позивачем за невиконання умов таких Договорів. Ознайомившись із наданими Договорами, проаналізувавши їх зміст а також обставини щодо начебто укладання зазначених Договорів, керівництво ТОВ «Приватбудсервіс» переконане у тому, що спірні Договори укладені з порушенням вимог чинного законодавства на момент їх укладання, товариством не укладались, жодних осіб не було уповноважено у встановленому законом та статутними документами на укладання Договорів, а тому вони підлягають визнанню недійсними. Поросили суд визнати не дійсними договори, а саме: Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 1-1/ПБС/Ф/14 від 11.08.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 2-1/ПБС/Ф/14 від 11.08.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 3-1/ПБС/Ф/14 від 01.09.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 4/ПБС/Ф/14 від 21.10.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/14 від 10.12.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/15-05 від 27.01.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/16-05 від 27.01.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/18-55 від 02.03.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/19-05 від 13.03.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ № 05-ПБС-Ф-18-38 від 30.04.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ № 05-ПБС-Ф-18-39 від 11.06.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 від 11.06.2015 ( а. с. 1-7 ). Ухвалою судді від 12 лютого 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 18 березня 2021 року ( а. с. 36-37 ). 12 травня 2021 року за вх. № 21556 судом отримано відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кушніренко І.О., в якому просила відмовити ТОВ «Приватбудсервіс» у задоволенні вимог повністю, обґрунтовуючи наступним, що дійсно між [PERSON] та ТОВ «Приватбудсервіс» були укладені договори про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу. Отримавши кошти позивач по даний час безпідставно користується коштами відповідача, не повертає, що завдає останньому значної шкоди. Відповіддю на запит ТОВ «Приватбудсервіс», що був направлений останнім на адресу ПАТ «ВТБ Банк» Відділення «Центр кредитування малого бізнесу «Солом`янський», за період із 01.11.2014 по 07.07.2015 по поточному рахунку № [NUMBER] , відкритому для клієнта Відділення «ЦКМБ «Солом`янський ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Приватбудсервіс» (код ЄДРПОУ 32488539) підтверджено факт надходження грошових коштів на виконання зазначених договорів про надання фінансової допомоги від [PERSON] (лист № 353/124-2 від 07.07.2015 р.) ( а. с. 68-81 ). 12 травня 2021 року протокольно суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 08.06.2021 року ( а. с. 105-110 ). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеними в ній, просив позов ТОВ «Приватбудсервіс» задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити позивачу в задоволені позову повністю. Наголошувала на тому, що підстав для визнання спірних договорів недійсними не має, позивач отримав за вказаними договорами грошові кошти, а підписані вони уповноваженими особами. Також, зазначала, що посилання позивача стосовно того, що директор ТОВ «Приватбудсервіс» [PERSON] на час підписання спірних договорів був керівником зазначеного товариства, що підтверджується відомостями в реєстрі, а [PERSON] та [PERSON] на той час були працівниками товариства та обіймали посади юристів. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Приватбудсервіс» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» та фізичною особою [PERSON] було укладено наступні договори: Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 1-1/ПБС/Ф/14 від 11.08.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 2-1/ПБС/Ф/14 від 11.08.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 3-1/ПБС/Ф/14 від 01.09.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 4/ПБС/Ф/14 від 21.10.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/14 від 10.12.2014; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/15-05 від 27.01.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/16-05 від 27.01.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/18-55 від 02.03.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги № 5/ПБС/Ф/19-05 від 13.03.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ № 05-ПБС-Ф-18-38 від 30.04.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ № 05-ПБС-Ф-18-39 від 11.06.2015; Договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 від 11.06.2015 ( а. с. 12-23 ). Звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсними вказаних договорів, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що такі договори не укладалися, а підписи на них від імені товариства підписані не директором та уповноваженими особами, а іншою невідомою особою з відтворенням підпису директора [PERSON] , прізвища таких осіб, як [PERSON] та [PERSON] позивачу не відомі та останніх позивач не уповноважував на укладання спірних договорів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1 та 2 статті 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Зі змісту ст. 208 ЦК України вбачається, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 та ч.2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Пунктом 4.1 вище зазначених спірних договорів про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, сторони в кожному з них погодили строк фінансової допомоги з моменту надходження матеріальної допомоги у розмірі, вказаному в пункті 2.1. Договору. Встановлено, що на виконання зазначених договорів відповідачем [PERSON] були перераховані кошти, як на рахунок позивача у розмірі 70 750 грн., що підтверджується відповіддю на запит позивача, надана Відділенням «ЦКМБ «Слов`янський» ПАТ «ВТБ Банк» ( а. с. 102-103 ) та не спростовано в судовому засіданні представником ТОВ «Приватбудсервіс», а також перераховані відповідачем суми на користь ПП «ЛЕГІОН ПРО» та ТОВ «ЄВРОТРАНСГРУП», який діяв в інтересах ТОВ «Приватбудсервіс» згідно укладених договорів: від 11.08.2014 року № 1-1/ПБС/Ф/14 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу; від 11.08.2014 року № 2-1/ПБС/Ф/14; від 01.09.2014 року 01.09.2014 року № 3-1/ПБС/Ф/14, про що в матеріалах справи свідчать наявні рахунки-фактури, товарні чеки, квитанції тощо. Встановлено, що на сьогодні позивач за вказаними спірними договорами взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув сплачені відповідачем грошові кошти, а лист-вимога відповідача від 25.04.2016 р. залишена без задоволення, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Приватбудсервіс» про стягнення боргу ( а. с. 26 , 27 ). Позивач в обґрунтовування свої вимог зазначав про те, що існує імовірність, що договори від імені позивача підписані не директором [PERSON] , а іншою особою з відтворенням підпису директора [PERSON] , а також не уповноваженим особами [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З боку позивача не надано жодного належного та допустимого доказу зазначеному. Згідно з частиною першою статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Так, в прохальній частині позовної заяви позивач просив призначити судово-почеркознавчу експертизу щодо належності підписів у спірних договорах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначене клопотання представником позивача було підтримано і в підготовчому засіданні, однак в задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено, оскільки зазначені особи не були учасниками судового розгляду, а тому законних підстав для виклику та відбирання в них зразків почерку у суду не було. Як при зверненні до суду так і в підготовчому засіданні позивач не звертався до суду з клопотанням про залучення до участі у справі вказаних осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено в судовому засіданні позивач також самостійно до подачі позову до суду не звертався до спеціалістів або експертів для проведення судово-почеркознавчої експертизи. Крім того, посилання представника позивача в судовому засіданні на той факт, що [PERSON] на час укладання спірних договорів не був директором ТОВ «Приватбудсервіс» не знайшло свого підтвердження, оскільки на вимогу суду надати документальні підтвердження цьому, а саме наказ про звільнення останнього із займаної посади, представник позивача такі докази не надав. На тому, що [PERSON] був керівником вказаного товариства на час укладання спірних договорів, а був звільнений із займаної посади лише у 2016 році наполягала і представник відповідача в судовому засіданні обґрунтовуючи це відомостями, які є в доступному доступі. Також, не заслуговують уваги доводи представника позивача, що товариству не відомі особи [PERSON] та [PERSON] , прізвища яких зазначені у спірних договорах, так як під час розгляду справи було встановлено, що зазначені особи дійсно працювали на час укладання спірних договорів в товаристві та обіймали посади юристів. Окрім цього, спірні договори з боку позичальника містять печатку ТОВ «Приватбудсервіс». Підписання договорів директором позивача та уповноваженими особами підтверджується наявністю відтисків печаток позивача, як юридичної особи. Враховуючи той факт, що позивач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, то немає підстав вважати, що вона використовувалась проти волі позивача. Також суд зазначає, що визнання договору недійсним у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Як зазначено вище, на виконання умов договорів відповідачем [PERSON] були перераховані кошти, як на рахунок позивача у розмірі 70 750 грн., а також перераховані відповідачем суми на користь ПП «ЛЕГІОН ПРО» та ТОВ «ЄВРОТРАНСГРУП», який діяв в інтересах ТОВ «Приватбудсервіс» згідно укладених договорів: від 11.08.2014 року № 1-1/ПБС/Ф/14 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу; від 11.08.2014 року № 2-1/ПБС/Ф/14; від 01.09.2014 року 01.09.2014 року № 3-1/ПБС/Ф/14, про що в матеріалах справи свідчать наявні рахунки-фактури, товарні чеки, квитанції тощо. Факт отримання коштів у сумі 70 750 грн. представником позивача не заперечувалося. При цьому, ТОВ «Приватбудсервіс» отримавши кошти на свій рахунок у розмірі 70 750 грн. не вчинило дій по поверненню цих коштів [PERSON] , як помилково перерахованих. З встановлених судом обставин вбачається, що підписання правочинів директором позивача та його уповноваженими особами підтверджується наявністю на спірних договорах відтисків печаток позивача, як юридичної особи. Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Дійшовши висновку про наявність на оскаржуваних договорах печатки товариства та враховуючи той факт, що позивач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що печатка товариства використовувалась проти волі позивача. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 року у справі № 918/780/18. Отже, з урахуванням наведеного, у суду відсутні належні та допустимі докази того, що спірні договори дійсно були укладені та підписані не відомими особами, а печатка товариства використана протиправно, тобто проти волі позивача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» до [PERSON] про визнання договорів недійсними не підлягають до задоволення в повному обсязі, так як є необґрунтованими та недоведеними. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені позовних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed