Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

В червні 2016р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району`звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за період часу з 31 березня 2012р. по 27 червня 2014р. у розмірі 20380,95 грн. (основна сума заборгованості - 15876,26 грн.; інфляційні нарахування - 3769,39 грн., 3,0 % річних - 735,3 грн.) та судові витрати у розмірі 1378,0 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачкою не сплачувались кошти у зазначений вище період часу, за надані їй комунальні послуги по обслуговуванню будинку, прибудинкової території та комунальні послуги по нежитловому приміщенню за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим станом на 20 січня 2015р. у відповідачки виникла заборгованість, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва від 01 липня 2016р. [PERSON] відкрито провадження у справі. Розпорядженням за № 01-08-1084 від 03 вересня 2018р. здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 вересня 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018р. Волошина В.О. прийнято справу та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 08 листопада 2018р. стороною відповідача було подано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти позову заперечила, зазначаючи, зо заявлені позовні вимоги є безпідставними, оскільки між сторонами не укладався договір про утримання будинку та прибудинкової території. Позивачем не конкретизовано, яке саме приміщення було в користуванні сторони відповідача. Розрахунок заборгованості є безпідставним та незрозумілим. Крім того, стороною відповідача, в порядку ст. 267 ЦК України було подано заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні 07 грудня 2018р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Відповідачка, в судовому засіданні 07 грудня 2018р. проти позову заперечила, з підстав, наведених у відзиві на позов. Судом було зобов`язано сторін провести взаємозвірку розрахунку заборгованості та проведених платежів, за період часу заборгованості. Проте така взаємозвірка сторона не проведена. В судове засідання 08 липня 2019р. сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, сторона відповідача клопотала перед судом про розгляд справи у її відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що у відповідачки [PERSON] було в користуванні нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011р. №24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового фонду господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківської районної у м. Києві державною адміністрацією 31 жовтня 2001р. Відповідно до п. 2.1 Статуту, предметом діяльності позивача є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що в результаті несплати коштів за спожиті комунальні послуги, станом на 20 січня 2015р. заборгованість відповідачки за період часу з 31 березня 2012р. по 27 червня 2014р. становить 20380,95 грн. (основна сума заборгованості - 15876,26 грн.; інфляційні нарахування - 3769,39 грн., 3,0 % річних - 735,3 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачкою, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання, яке було в користуванні відповідачки, а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 10-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч. 4 ст. 267 ЦК України. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Таким чином, національне законодавство розглядає позовну давність, як встановлений законом строк для захисту порушеного права. Правила про позовну давність передбачають право на позов в матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право в примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. В той же час Європейський Суд з прав людини, надаючи тлумачення поняття строку позовної давності, зазначив, що строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Із позовною заявою, позивач звернувся до суду 23 червня 2016р., тобто з спливом строків позовної давності до частини вимог, враховуючи період часу заборгованості з 31 березня 2012р. до 27 червня 2014р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 6816,43 грн. за період часу з 24 червня 2013р. по 27 червня 2014р.; інфляційні втрати за період часу з 24 червня 2013р. по 20 січня 2015р. у розмірі 1506,77 грн.; 3,0 % річних у розмірі 181,78 грн. за період часу з 24 червня 2013р. по 20 січня 2015р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,0 грн.

Outcome: partial