Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

В травні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 вересня 2011 року в розмірі 29 750,01 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов'язання, в результаті чого станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 29 750,01 грн., яка складається з: 3 999,19 грн. - заборгованість за кредитом; 20 730,07 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 127,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 392,86 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем неправомірно одночасно нараховані штрафи та пеня. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості відповідачем здійснено в 2013 році, а платіж 25 вересня 2015 року, як зазначено у розрахунку позивача, відповідачем не здійснювався (а. с. 67 - 68). 31 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 25 червня 2018 року (а. с. 47). 25 червня 2018 року судове засідання відкладено на 18 липня 2018 року за клопотанням позивача для надання йому часу скористатися юридичною допомогою (а. с. 53). 18 липня 2018 року судове засідання відкладено на 27 серпня 2018 року за клопотанням представника позивача для надання йому часу на ознайомлення з матеріалами справи та складення відзиву на позов (а. с. 59 - 60). 27 серпня 2018 року судове засідання відкладено на 25 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача для надання йому часу на підготовку зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним (а. с. 69 - 71). 25 вересня 2018 року судове засідання відкладено на 18 жовтня 2018 року за клопотанням представника позивача у зв'язку з неможливістю його прибуття в судове засідання через зайнятість в інших судових засіданнях в Ленінському районному суді м. Кіровограда та Апеляційному суді Кіровоградської області (а. с. 100 - 101). 18 жовтня 2018 року судове засідання відкладено на 12 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача з метою надання йому часу на подання до суду доказів на підтвердження пропуску позивачем строку позовної давності (а. с. 108, 110). 12 листопада 2018 року, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а. с. 40, 117). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 20 вересня 2011 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку Також, крім анкети-заяви, відповідач особисто підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено, зокрема відсоткова ставка за кредитом, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов'язань тощо (а. с. 8, 9, 10 - 33). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цим договором відповідач отримав кредит в розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 29 750,01 грн., яка складається з: 3 999,19 грн. - заборгованість за кредитом; 20 730,07 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 127,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 392,86 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а. с. 6 - 7). Пунктом 1.1.1.45 Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку визначено, що кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений в договорі на умовах платності та повернення (а. с. 11). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина). На підставі зазначеної статті ЦК України сторони погодили, що у випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) - строком повернення кредиту (овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості (п. 2.1.1.12.4. Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку) (а. с. 31). З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що станом на 30 вересня 2013 року сальдо простроченої заборгованості за кредитом (тілом кредиту) становить 3 999,19 грн. та в подальшому не змінюється (а. с. 6 - 7). Отже, відповідач повинен був повернути позивачу кредит та нараховані відсотки не пізніше 29 квітня 2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, в силу ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності для пред'явлення позову до відповідача розпочався з 30 квітня 2014 року. В той же час, позов пред'явлено 27 квітня 2018 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності (а. с. 86). З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що 21 вересня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплачено 90,05 грн. (а. с. 6 - 7). При цьому з виписок по картковому рахунку відповідача, наданих сторонами встановлено, що призначення зазначеного платежу є автоматичне погашення простроченої заборгованості за картою (а. с. 83, 120). З тих же виписок вбачається, що на момент такого автоматичного списання рахунок відповідача мав від'ємний баланс та будь-які поповнення рахунку відсутні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі №6-2170 цс16 та від 09 листопада 2016 року у справі за №6-1457цс16. За таких обставин списання коштів 21 вересня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 90,05 грн. не свідчить про визнання відповідачем боргу та не перериває строк позовної давності. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Оскільки, трирічний строк позовної давності, протягом якого позивач мав звернутися з даним позовом до відповідача сплив 30 квітня 2014 року, а позов пред'явлено 27 квітня 2018 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, то суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. Також проценти за три роки до пред'явлення позову та пеня за рік до пред'явлення позову також не підлягають стягненню, бо строк кредитування сплив 29 квітня 2014 року і після цієї дати ні проценти, ні пеня не підлягають нарахуванню. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. З урахування вимог ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати зі сплати судового збору при подачі позову.

Outcome: dismissed