Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги уточнили та просять суд їх задоволити, з підстав, викладених у позовній заяві. Остаточно просять суд припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]; визнати за сторонами по справі право власності на рівні частки квартири, а саме по 1/2 частці квартири [ADDRESS] за кожним; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,9 кв.м. з прилеглим до неї балконом площею 7,8 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,3 кв.м. Решту приміщень квартири залишити у спільному користуванні; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні виділеною їй кімнатою з балконом та допоміжними приміщеннями в квартирі, які залишено у спільному користуванні, а також видати позивачеві ключі від вхідних дверей; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представник відповідача 09 грудня 2015 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було задоволено. 05 січня 2016 року відповідач [PERSON] подала до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою її представника. В подальшому повторно в судове засідання ні відповідач ні її представник не з'явились. Про день та час розгляду справи повідомлялись судовими повістками. Причин своєї неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавали. Заслухавши позивача, представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач являється матір'ю відповідачки по справі. Квартира [ADDRESS] належить сторонам по справі на праві приватної спільної сумісної власності. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право власності на житло від 12 квітня 2000 року виданим Управлінням житлово-комунального господарства згідно з наказом від 12 квітня 2000 року №115 з якого вбачається, що Управління житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON]. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 52,9 кв.м. , житлова площа квартири становить 29,2 кв.м. Крім сторін, у даній квартирі зареєстровані та проживають громадянський чоловік відповідачки та її діти. Як пояснила в судовому засіданні позивач, на даний час вона працює за кордоном на контрактній формі роботи, у зв'язку з чим, проживає у спірній квартирі не більше шести місяців на рік, а саме три місяці через три. Останнім часом, відносини між сторонами почали погіршуватись, у зв'язку з чим, позивачка частіше стала ночувати у іншої доньки. А нещодавно, повернувшись в Україну позивачка виявила, що відповідачем було змінено замки від вхідних дверей до їхньої квартири. На її прохання надати доступ до квартири та видати нові ключі відповідач повідомила, що не бажає, щоб позивачка проживала поряд з нею у квартирі та не має наміру давати їй ключі. Намагаючись владнати спір, позивачка неодноразово просила відповідачку видати їй ключі від квартири, пропонувала продати квартиру та поділити отримані кошти, узгодити порядок спільного користування квартирою, та інше. Однак, від усіх пропозицій відповідачка відмовилась, зазначивши, що її все влаштовує і вона так і буде проживати в квартирі. 17 серпня 2015 року у пошуках захисту своїх прав, [PERSON] звернулася до правоохоронних органів з заявою, у якій просила посприяти у забезпеченні доступу до власної квартири. Допитана в судовому засіданні сідок [PERSON] повністю підтвердила встановлені в судовому засіданні обставини. З дослідженого в судовому засіданні технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що жилі і підсобні приміщення квартири розміщені на VІІ поверсі 9 поверхового будинку і являють собою окрему квартиру, що складається з жилих кімнат: 1-а кімната 17,3 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м. Жила площа квартири 29,2 кв.м., кухня окрема площею 8,7 кв.м., ванна кімната 2,4 кв.м., туалет 1,0 кв.м., коридор 9,1 кв.м., кладовка 0,2 кв.м., балкон 7,8 кв.м. Загальна площа квартири 52,9 кв.м., площа квартири 50,6 кв.м., підсобна площа квартири 21,4 кв.м. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.321 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне право міститься в ст.150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - роз'яснити судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена в натурі. Вказана обставина сторонами не заперечується і не оспорюється, а тому вимоги позивача про встановлення порядку користування приміщеннями квартири суд вважає обґрунтованими та доведеними.Вpаховуючи хаpактеp планування кваpтиpи, наявність двох ізольованих кімнат, їх площу, суд вважає, що запpопонований позивачем поpядок коpистування пpимiщеннями спipної кваpтиpи є найбiльш pацiональним та доцiльним i таким, що не поpушує нi житлових прав сторін, ні їх прав співвласників квартири. Крім того, оскільки відповідачем замінено замки від вхідних дверей спірної квартири, чим фактично усунуто позивача від можливості користування квартирою, тому суд вважає за необхідне відновити порушені права позивача шляхом вселення її до квартири та зобов'язання відповідача надати ключі від вхідних дверей і в подальшому не чинити позивачу перешкод у користуванні виділеною ї часткою майна та допоміжними приміщеннями. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимог позивача є обґрунтованими, доведеними, не спростованими відповідачем та її представником, а тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1948,80 грн. згідно квитанції №158 від 17 вересня 2015 року та квитанції №214 від 10 листопада 2015 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved