Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В січні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просив суд: ухвалити рішення, яким припинити дію відповідача, яка порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження вкладом позивача, згідно договору № 335816/57145/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» (далі по тексту - договір) на строк з 13 жовтня 2014р. по 18 жовтня 2015р. шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартість 275,0 гр. банківського металу «золото» з відсотками в сумі 228360,59 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 жовтня 2014р. між сторонами був укладений договір, відповідно до якого позивач вніс, а відповідач прийняв на відповідний депозитний рахунок банківський метал загальною вагою 275 гр. з кінцевим строком 18 жовтня 2015р., з нарахуванням відсотків згідно умов договору. В жовтні 2015р. позивач подав банку письмову заяву з вимогою видати належну йому суму вкладу та нараховані проценти. Однак, відповідач станом на теперішній час суму вкладу та процентів не повернув. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що сума вкладу, це всі його заощадження. Представник відповідача проти позову заперечила, зазначаючи, що у відповідача розпочата процедура ліквідації, і всі кредиторські вимоги позивача в сумі 228360,59 грн. були включені до сьомої черги вимог кредиторів. Крім того, представник наголошувала, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 13 жовтня 2014р. між сторонами був укладений договір. Відповідно до п. 1.1. договору відповідач відкрив позивачу депозитний рахунок № [NUMBER] у банківському металі «золото» на який позивач вніс банківський метал «золото» загальною вагою 275,0 гр. або 8,84 тройських унцій металу. Пунктом 1.2. договору встановлено, що за час користування коштами вкладу протягом строку 13 жовтня 2014р. по 18 жовтня 2015р. банк нараховує і виплачує проценти за ставкою 2,25 % річних. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення вкладу за договором. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав і суму вкладу не повернув. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 230 від 18 грудня 2015р. у відповідача розпочато процедуру ліквідації з 18 грудня 2015р. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Відповідно до положень ч. 1, п. 1) ч. 5 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку. При цьому, п. 1) ч. 6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене п. 1) ч. 5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Судом встановлено, і не оспорювалося сторонами, що згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 квітня 2016р. за № 448 затверджено Реєстр вимог кредиторів відповідача, відповідно до якого кредиторські вимоги позивача у сумі 228360,59 грн. включені до сьомої черги вимог кредиторів. За змістом ч. 1, 2 ст. 46 цього Закону, уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Відтак, у зв'язку із застосуванням спеціальних процедур врегулювання правовідносин та прав позивача із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦК України про зобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015р. у справі № 6-2001цс15, з урахуванням того, що на час ухвалення рішення по справі у відповідача розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення позовних вимог, враховуючи вимоги ст. ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Outcome: dismissed