Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до інтернет-магазину «[INFO]» про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 01.12.2013 року позивач уклав із відповідачем договір купівлі-продажу відеореєстратора Texet-DVR-5GP вартістю 1 424, 00 гривень, що підтверджується товарним чеком № фРН-1212/0525. Під час його гарантійного використання відеореєстратор неодноразово виходив з ладу, а саме: раптово вимикався. Гарантійні ремонти проводились за зверненнями: 25.12.2013 року, 02.09.2014 року, 15.10.2014 року та 05.11.2014 року, але цей суттєвий недолік так і не був усунутий. 26.11.2014 року [PERSON] в черговий раз надіслав за допомогою перевізника «Нова Пошта» для гарантійного ремонту відеореєстратор до інтернет-магазину «[INFO]», але строки ремонту були грубо порушені і позивач отримав відеореєстратор лише 21.02.2015 року. Також позивачем було надіслано два претензійних листи: 1) 26.11.2014 року надісланий за зворотною адресою, зазначеною у чеку купівлі-продажу, а саме: [ADDRESS]. Однак лист був повернений з відміткою «за закінченням терміну зберігання»; 2) 23.01.2015 року надісланий за адресою: «[INFO]», [ADDRESS]. Лист був повернений з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Жодних відповідей позивачем отримано не було. Відповідно до п. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред'явлені споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом 14 днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. Загальний термін усунення недоліків за період останнього гарантійного ремонту з 27.11.2014 року по 21.02.2015 року становить 74 дні. Таким чином неустойка за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (14 днів) у розмірі одного відсотка від вартості товару, складає: 74 х 1424, 00 х 1% = 1 053, 76 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про розірвання договору купівлі-продажу від 01.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та інтернет-магазином «[INFO]»; повернення грошових коштів у сумі 1 424, 00 гривень та відповідно повернення магазину придбаного товару; стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 4 482, 46 гривень, з яких: 1 053, 76 гривень - неустойки за прострочення термінів повернення з ремонту, 10, 70 гривень - послуги пошти, 500, 00 гривень - відшкодування моральної шкоди та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 2 918, 00 гривень - неустойки враховуючи девальвацію гривні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.04.2015 року замінено первісного відповідача - інтернет-магазин «[INFO]» на належного - фізичну особу-підприємця [PERSON] В зв'язку із заміненою первісного відповідача належним, позивачем було уточнено позовні вимоги. Так, позивач просив суд: розірвати договір купівлі-продажу від 01.12.2013 року, укладений між ним та ФОП [PERSON]; повернути грошові кошти в сумі 1 424, 00 гривень та відповідно повернути магазину придбаний товар; стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача кошти в сумі 4 482, 46 гривень, з яких: 1 053, 76 гривень - неустойки за прострочення термінів повернення з ремонту, 10, 70 гривень - послуги пошти, 500, 00 гривень - відшкодування моральної шкоди та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 2 918, 00 гривень - неустойки враховуючи девальвацію гривні. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.12.2013 року між [PERSON] та та ФОП [PERSON] (інтернет-магазин «[INFO]») було укладено договір купівлі-продажу відеореєстратора Texet-DVR-5GP вартістю 1 424, 00 гривень, що підтверджується товарним чеком № фРН-1212/0525 від 12.12.2013 року. (а.с. 16) Судом встановлено, що ФОП [PERSON] здійснює діяльність із оптово-роздрібної купівлі, зокрема, за посередництвом інтернет-магазину «[INFO]» . Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» укладення договору продавцем (виконавцем) із споживачем на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв'язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв'язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет (статті 1, 13 цього Закону). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція; підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Таким чином, суд прийшов до висновку, що між позивачем і відповідачем був укладений договір купівлі-продажу на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку - інформаційної мережі Інтернет в інтернет-магазині «[INFO]» через сайт [INFO], - що відповідає вимогам ст. ст. 1, 13 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] у встановлені договором купівлі-продажу строки було отримано замовлений в інтернет-магазині «[INFO]» товар, а саме відеореєстратор Texet-DVR-5GP. Відповідно до ст. 509 ЦПК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Згідно ч. 3 - ч. 5 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно ч. 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як вбачається з матеріалів справи позивач в обґрунтування свого позову, зазначив, що час гарантійного використання відеореєстратор неодноразово виходив з ладу, а саме раптово вимикався. Гарантійні ремонти проводились за зверненнями: 25.12.2013 року, 02.09.2014 року, 15.10.2014 року, 05.11.2014 року та 26.11.2014 року. Останній гарантійний ремонт тривав до 21.02.2015 року, поза межами допустимого строку для гарантійного ремонту, однак цей суттєвий недолік так і не був усунутий. На підтвердження своїх позовних вимог та вище зазначеного позивачем до позовної заяви надано копії експерс-накладних про відправку та одержання відеореєстратора. (а.с. 5, 6, 21) Однак, суд не приймає вказані експрес-накладні до уваги як доказ неодноразового направлення товару позивачем на ремонт, оскільки з них не вбачається з якою метою було здійснено відправку/отримання відеореєстратора. Також, суд критично оцінює довідку, видану 29.10.2014 року сервісним агентством ПП «Інек-В», оскільки з вказаної довідки вбачається, що відеореєстратор Texet-DVR-5GP надходив в приймальний пункт сервісного агентства ПП «Інек-В», однак на ремонт 25.12.2013 року, 02.09.2014 року, та 15.10.2014 року направлявся телефон. Окрім того, судом звернуто увагу на те, що позивач повідомив, що направляв товар на ремонт в м. Київ, надавши при цьому суду експерс-накладні, а вище вказана довідка видана приватним підприємством, місцезнаходження якого - м. Вінниця. (а.с. 50) Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Тому, враховуючи обов'язок осіб, які беруть участь у справі, зокрема позивача, подати усі наявні у нього докази до початку розгляду справи по суті на підтвердження, в даному випадку, своїх позовних вимог, суд вважає, що позивач, скориставшись своїми процесуальними права, надав суду усі наявні у нього докази по даній справі. Зважаючи на вище викладене, [PERSON] не було доведено наявність у придбаного товару недоліку, проведення ремонтів, а отже і не доведено істотного порушення умов договору купівлі-продажу, яке є підставою для розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Зважаючи на вище викладене, позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу від 12.12.2014 року не підлягають задоволенню. Окрім того, позовні вимоги не підлягають задоволенню враховуючи те, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу від 12.12.2013 року, що підтверджується товарним чеком № фРН-1212/0525 від 12.12.2013 року, а не 01.12.2013 року, який позивач просить розірвати та повернути йому сплачені за цим договором кошти. [PERSON] суду не надано доказів укладення між ним та ФОП [PERSON] (інтернет-магазин «[INFO]») договору купівлі-продажу від 01.12.2013 року, який він просить розірвати. Враховуючи вище зазначене вимоги в частині повернення грошових коштів в сумі 1 424, 00 гривень, повернення товару, стягнення неустойки в сумі 1053, 76 гривень та в сумі 2 918, 00 гривень, 10, 70 гривень за послуги пошти не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 500, 00 гривень, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Пункт 1 частини 3 статті 79 ЦПК України, яким було передбачено віднесення до судових витрат витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи було виключено на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року. Окрім того, доказів понесення таких витрат і їх розмір суду не надано. Згідно положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідальність за завдану моральну шкоду відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала. Судом не встановлено наявність спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, в тому числі відсутній причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Окрім того, позивачем не зазначено в чому саме полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, не зазначено якими доказами це підтверджується. Відповідно, враховуючи вище викладене та відмову в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору купівлі - продажу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, яка в свою чергу є необґрунтована. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю належними та допустимими доказами. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів» позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed