Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» з позовом до [PERSON] про звільнення майна з - під арешту. Позов мотивований тим, що 23.07.2008 між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 050/25-1669. Згідно з кредитним договором банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру у використання грошові кошти в сумі 120 000, 00 дол. США. В забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» 23.07.2008 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2182. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нежитлове приміщення, а саме: 3/25 виділених в натурі частки приміщення, що складається з приміщень підвалу: пр. № VІ пл. 36,4 кв. м., пр. VІІ пл. 67,0 кв.м., пр. VIII пл. 23,9 кв.м., пр. ІХ пл. 42,5 кв.м., пр. № Х пл. 21,5 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , належне [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 19.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. за реєстровим № 11352. Реєстраційний номер обтяження за іпотечним договором - 7618313, внесений в державний реєстр іпотек 23.07.2008. Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». Через невиконання відповідачем умов кредитного договору позивач змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачу стало відомо про те, що відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в рамках виконавчого провадження винесено постанову № 40997915 про арешт майна відповідача від 17.03.2014, якою накладено арешт на все нерухоме майно. Внаслідок винесення даної постанови порушено права позивача як іпотекодержателя відповідного майна. Наявність арештів перешкоджає позивачу, як пріоритетному обтяжувачу, реалізувати своє право на власний розсуд. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про звільнення з-під арешту 3/25 виділених в натурі частки приміщення, що складається з приміщень підвалу: пр. № VI площею 36, 4 кв.м., пр. № VІI площею 67, 0 кв.м., пр. № VІІI площею 23, 9 кв.м., пр. № IХ площею 42, 5 кв.м., пр. № Х площею 21, 5 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , накладеного Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в межах виконавчого провадження № 40997915 про арешт майна [PERSON] від 17.03.2014 (реєстраційний номер обтяження 5005120). Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про звільнення з-під арешту 3/25 виділених в натурі частки приміщення, що складається з приміщень підвалу: пр. № VI площею 36, 4 кв.м., пр. № VІI площею 67, 0 кв.м., пр. № VІІI площею 23, 9 кв.м., пр. № IХ площею 42, 5 кв.м., пр. № Х площею 21, 5 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , накладеного Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в межах виконавчого провадження № 40997915 про арешт майна [PERSON] від 17.03.2014 (реєстраційний номер обтяження 5005120). Ухвалою суду від 21.03.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Від третьої особи на адресу суду 12.04.2019 надійшли письмові пояснення на позов. Однак, дані письмові пояснення у порушення вимог ч. 4 ст. 178 і ч. 4 ст. 181 ЦПК України надані третьою особою із порушенням строку встановленого судом ухвалою від 21.03.2019 та не містять доказів надіслання (надання) їх іншим учасникам справи. Будь-яких поважних причин порушення встановленого судом строку для надання письмових пояснень суду не повідомлено. Клопотання про продовження процесуального строку встановленого судом від третьої особи не надходило. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Однак, докази, подані третьою особою разом із письмовими поясненнями, суд не приймає до розгляду, враховуючи положення ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Від учасників справи (крім третьої особи) відповіді на пояснення третьої особи не надходили. Ухвалою суду від 10.07.2019 до участі у справі в якості співвідповідача залучено - Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений ухвалами суду від 21.03.2019 та від 10.07.2019, від відповідачів відзиви на позов не надійшли. 12.07.2109 до суду надійшла уточнена позовна заява, враховуючи залучення до участі у справі співвідповідача. При цьому позовні вимоги залишились незмінними. Однак, судові витрати позивач просив стягнути лише із [PERSON] на його користь. Ухвалою суду від 13.08.2019 відмовлено у прийнятті визнання [PERSON] позовних вимог і продовжено розгляд справи. Ухвалою суду від 13.08.2019 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання представник позивача, відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не з`явилися, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, представник позивача, відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Однак, від представника позивача 09.08.2019 судом отримано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про підтримання ним позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, заяву представника позивача та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність представника позивача, відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.07.2008 між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 050/25-1669, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в кредит в сумі 120 000, 00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання на умовах, визначених цим договором. (а.с. 12-15) Того ж дня, 23.07.2008, між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк» та [PERSON] в забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2182. Предметом іпотеки за даним іпотечним договором є нежитлове приміщення, а саме: 3/25 виділених в натурі частки приміщення, що складається з приміщень підвалу: пр. № VI площею 36, 4 кв.м., пр. № VІI площею 67, 0 кв.м., пр. № VІІI площею 23, 9 кв.м., пр. № IХ площею 42, 5 кв.м., пр. № Х площею 21, 5 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі - продажу від 19.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. за реєстровим № 11352, зареєстрованого 25.01.2007 КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» і записаного в реєстрову книгу № 22 за реєстровим № 1890. (а.с. 16-18) Того ж дня, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. у зв`язку із посвідченням вищевказаного договору іпотеки, було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки до припинення чи розірвання цього договору іпотеки (зареєстровано в реєстрі за № 2183). (а.с. 18-19, 21) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 144482262 від 08.11.2018, зокрема 17.03.2014 державним реєстратором здійснено запис про обтяження усього нерухомого майна, належного [PERSON] на праві власності, на підставі постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2014 у виконавчому провадженні № 40997915 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11685086 від 17.03.2014; № запису про обтяження 5005120). (а.с. 19-21) Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», що підтверджується витягом зі статуту товариства. (а.с. 22-23) Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 17.11.2017 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 216. (а.с. 11) Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частина 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Для реалізації права іпотекодержателя, останній має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Законом України «Про іпотеку» визначені й інші способи реалізації іпотекодержателем своїх прав. Однак, у разі накладання арешту на предмет іпотеки, іпотекодержатель позбавляється права задовольнити свої вимоги, зокрема, шляхом позасудового врегулювання. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках, ніж передбачених цією статтею, арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд України в п. 16 Постанови Пленуму від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» звернув увагу на те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до ч. 4 і ч. 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час накладення оскаржуваного арешту, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Належних та допустимих доказів того, що ДВС, на виконання вимог вищевказаної норми Закону, повідомляла іпотекодержателя про накладення арешту на майно боржника, що перебуває в іпотеці, суду не надано. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. В ході розгляду справи судом встановлено, що у виконавчому провадженні № 40997915 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Бойка С.В. накладено арешт на все майно боржника - [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 96 879, 03 гривень та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, про що винесено відповідну постанову 17.03.2014. Таким чином, зокрема на майно, іпотекодержателем якого є позивач, накладено арешт в ході здійснення виконавчого провадження № 40997915 щодо боржника [PERSON] Верховний Суд України в п. 2 Постанови Пленуму від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» звернув увагу на те, що відповідачами в даній категорії справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Судом прийнято до уваги, що стягувачем у виконавчому провадженні № 40997915 є держава, а тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги й до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області. Відповідно до ч. 6 і ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Судом встановлено, що державна реєстрація іпотеки була вчинена 23.07.2008 приватним нотаріусом у зв`язку із посвідченням договору іпотеки від 23.072008, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» і [PERSON] , а державним виконавцем обтяження накладені пізніше - 17.03.2014. Отже, позивач має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Таким чином, наявність арешту на іпотечне майно порушує законні права позивача на забезпечення виконання умов кредитного договору № 050/25-1669 від 23.07.2008, укладеного із [PERSON] Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмовими поясненнями третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах суду від 21.03.2019 та від 10.07.2019 було роз`яснення сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних у справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом звільнення з-під арешту 3/25 виділених в натурі частки приміщення, що складається з приміщень підвалу: пр. № VI площею 36, 4 кв.м., пр. № VІI площею 67, 0 кв.м., пр. № VІІI площею 23, 9 кв.м., пр. № IХ площею 42, 5 кв.м., пр. № Х площею 21, 5 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , накладеного постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2014 у виконавчому провадженні № 40997915 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11685086 від 17.03.2014; № запису про обтяження 5005120). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 13.12.2019 та квитанцією від 06.03.2019. (а.с. 1, 33) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, питання про розподіл судових витрат вирішується судом під час ухвалення рішення (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Тому, клопотання представника позивача про стягнення судових витрат лише з відповідача [PERSON] є необґрунтованим та безпідставним. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 921, 00 гривень в рівних частках з кожного - по 960, 50 гривень з кожного. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved