Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

В травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання без поважних причин понад одного року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є єдиним власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.12.2001р. З 16 листопада 2005 року в квартирі зареєстрований його син, [PERSON] , [INFO] . З часом відносини з сином погіршились, і з вересня 2019 року останній зібрав свої речі та поїхав з міста в невідомому напрямі. З того часу стосунки з сином не підтримує, не спілкується. Позивач зазначає, що на теперішній час має фінансові труднощі та понад один рік вимушений сплачувати комунальні платежі за свого сина. Крім того, вказує, що в подальшому має намір продати цю квартиру. Факт реєстрації сина в його житлі, перешкоджає йому вільно реалізовувати своє право як власника, повноцінно користуватися квартирою та в подальшому утруднить продаж вказаної нерухомості. У зв`язку з чим, просив суд задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи мається його клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача, адвокат Оніпко Н.О. в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Відповідач в судове засідання тричі не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повістой про виклик за місцем реєстрації, а також шляхом публікації оголошення про його виклик до суду на офіційному сайті суду. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв від відповідача або доказів поважності його неявки до суду, на адресу суду не надходило. На підставі п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач є таким, якому вручена судова повістка. Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України неявка відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. за реєстровим № 4344, та зареєстрована в Добропільському БТІ 18.01.2002р. № 3 (а.с.13-14). З копії домової книги вбачається, що відповідач [PERSON] з 16.11.2005 року зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачеві [PERSON] , що також підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради від 12.05.2021р.№ 1879 та відповіддю на запит суду виконавчого комітету Білозерської міської ради від 28.05.2021р.№ 02/02-1313 (а.с.15-17, 19, 22). [PERSON] , 2001 р.н., який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно акту Білозерської ремонтно-експлуатаційної служби «Прогрес» від 12.05.2021р. з вересня 2019 року по теперішній час не проживає. Вказаний акт підписаний сусідами по під`їзду [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.38). Окрім того, допитана в судовому засіданні 17.08.2021 року в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є бабою відповідача [PERSON] та тещею позивача [PERSON] . Крім того, зазначила суду, що проживає в одному під`їзді з родиною - зятем [PERSON] , дочкою [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] . Пояснила, що у вересні 2019 року її онук [PERSON] зібрав речі та поїхав з міста на заробітки. До теперішнього часу їй про нього нічого не відомо, в м. Білозерське за місцем реєстрації він не з`являвся понад 1 рік. Додала, що усі особові рахунки на користування комунальними послугами по цій квартирі оформлені на ім`я її зятя, [PERSON] , який сплачує щомісячні платежі. Пояснила, що в подальшому [PERSON] має бажання продати квартиру, а прописка повнолітнього члена сім`ї перешкодить йому розпорядитись своєю власністю. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , який є його сином, будучи зареєстрованим, в зазначеній квартирі не проживає понад один рік без поважних причин. В ході судового розгляду судом не було встановлено наявності будь-якої іншої домовленості між сторонами щодо користування [PERSON] житлом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно із частинами 1, 2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач понад одного року без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто житлом не користується, обов`язки по утриманню житла не здійснює, фактично мешкає за іншою адресою, судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами була домовленість про користування житлом після спливу одного року, реєстрація відповідачів в квартирі позивача фактично перешкоджає останньому у реалізації його прав як власника жилого приміщення щодо вільного розпорядження майном, таким чином, суд вважає, що згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, відповідач втратив право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved