Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

В червні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з червня 2015 року вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння та сварки з різних побутових питань, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти обставин зазначених у позові позивачкою, при цьому, зауважив, що відповідач безпосередньо не заперечує проти розлучення та надає згоду на розлучення, про що останній зазначив в угоді на представництво інтересів у цивільній справі № 11 від 30.07.2015 року.. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 21 березня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 133 (а.с.4), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Неповнолітнього дитину сина [PERSON], [INFO], необхідно залишити проживати з матірю, майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved