Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

До Василівського районного суду надійшов позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання недійсним одностороннього збільшення відсоткової ставки. Позивач вказав, що 07 червня 2005 він уклав з відповідачем кредитний договір № ZРVАGК00001612 (далі за текстом - Договір), про отримання коштів в розмірі 76 300 грн. на придбання нерухомого майна - квартири. Відповідно до п. 2.3.1 Договору, банк має прав збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу долару США до гривні більше ніж на 10% в порівнянні з курсом долару США до гривні, встановленого на момент укладення вказаного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань в страховий (резервний фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк направляє позичальнику повідомлення про зміну відсоткової ставки за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки. Збільшення відсоткової ставки банком у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань в страховий фонд або середньозважена ставка по кредитам, або пропорційно збільшенню курсу долара США, за згодою позичальника. Позивач зазначає, що вказаний пункт Договору суперечить вимогам діючого законодавства, зокрема положенням абз. 4 ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час оспорюваного підвищення відсоткової ставки), оскільки відповідач, на підставі вказаного положення Договору, збільшив відсоткову ставку з користування кредитними коштами з 27 лютого 2009 року до 27,21 %. Крім того, збільшення відсоткової ставки відповідачем відбулося з порушенням вищевказаного положення Договору, оскільки позивач не отримував жодного повідомлення від відповідача про збільшення відсоткової ставки, як і не надавав згоду на таке підвищення. Позивач вважає, що одностороння зміна умов кредитного договору позивачем, зокрема збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, є порушенням чинного законодавства України. Одночасно позивач вказав, що з 07.06.2005 до 27.02.2009 облікову ставку НБУ було збільшено з 9 % до 12 %, тобто на 3 пункти, а відповідачем було збільшено відсоткову ставку на 13,56 %, а умовами Договору не визначено порядку пропорційного збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами пропорційно збільшенню курсу долару США по відношенню до національної валюти України, тому єдиними можливим варіантом збільшення відсоткової ставки, на думку позивача, було її збільшення на 3 % відповідно до зміни облікової ставки НБУ. Про збільшення відсоткової ставки позивач дізнався лише в 2013 році - після звернення банку до суду із зустрічним позовом про стягнення заборгованості. На підставі викладеного, з урахуванням вимог ст.ст. 203,215,216 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсним одностороннє збільшення з 27.02.2009 відсоткової ставки за кредитним договором № ZPVAGK00001612 від 07.06.2005 між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 1-5). Відповідач надав суду письмові заперечення на позов, зміст яких зводиться до наступного. Дійсно, 07.06.2005, сторонами укладено кредитний договір № ZPVAGK00001612, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 76 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56 процентів річних. Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених цим пунктом. Відповідно до ч. 4 ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Однак, за умовами діючого на час укладення Договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати умови кредитного договору, якщо це було передбачено умовами самого договору (ст. 651 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, сторони погодили, що протягом дії цього договору кредитор відповідно до умов договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення. Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених цим пунктом договору кредитор може збільшити розмір відсоткової ставки за договором в наступному порядку: - кредитор за 20 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової відсоткової ставки у разі настання будь-яких із обставин, передбачених цим пунктом. Тобто, при укладанні договору сторонами визначено перелік підстав, що не залежать від волі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. З 15.10.2008 відповідачем на підставі пункту 2.3.1 Договору змінено процентну ставку до 15,6 відсотків річних, а позивач сплатив грошові кошти за Договором з урахуванням підвищеної процентної ставки, що свідчить свідчать про погодження [PERSON] з новою відсотковою ставкою. Відповідач вказує, що потрібно взяти до уваги, що позичальник після підняття відсотковоїставки продовжував виконувати договірні зобов'язання аж до утворення сталою прострочки від 17.03.2009, тобто відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України вчинив дію, яка фактично свідчить про прийняття пропозиції банку на вчинення правочину, що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором. Позивач проти підвищення процентної ставки не заперечував, письмових повідомлень відповідачу не надсилав. З 01.02.2009 відповідачем на підставі пункту 2.3.1 кредитного договору змінено процентну ставку до 27,21 відсотків річних, про що позивачу було направлено листа від 31.12.2008 № 20.1.3.2/6-37252 з пропозицією у разі незгоди в строк не пізніше 20.01.2009 надати письмове повідомлення про свою незгоду, однак позивач проти підвищення процентної ставки не заперечував, письмових повідомлень відповідачу не надсилав, а після підняття відсоткової ставки продовжував виконувати договірні зобов'язання аж до утворення сталою прострочки від 15.07.2010, тобто відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України вчинив дію, яка фактично свідчить про прийняття пропозиції банку на вчинення правочину, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 12.11.2013. Крім того, позивач, підписавши додаткову угоду до Договору щодо реструктуризації заборгованості, був обізнаний свідчить про попередні підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами та про погодженням з її новим розміром. Обставинами, які відбулися за час дії Договор (зміна кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні), належним чином підтверджені і є підставами для підвищення процентних ставок за діючими кредитними договорами, є наступні події: зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); розмір середньозважених ставок по кредитам банків України у відповідній валюті, який є загальнодоступною інформацією та який містить основні соціально-економічні показники, показники грошово-кредитної політики Національного банку України, дані з грошово-кредитної статистики, підготовлені відповідно до міжнародних стандартів та з урахуванням стандартів Європейської системи центральних банків, а також дані про фінансові ринки, обмінні курси та окремі дані про інші депозитні корпорації (банки). Таким чином середньозважена ставка по кредитам станом на 31.03.2007 складала 13.9%, а середньозважена ставка по кредитам станом на 05.01.09 складає 29%, тобто кількість пунктів, на які збільшилась середньозважена ставка становить 15,1. Вказане свідчить про належне обґрунтування підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом до 21 % річних. Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168 (далі - Правила) встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. При цьому зміни процентних ставок за кредитом відбувалися не в наслідок волевиявлення однієї із сторін, а через збільшення облікової ставки НБУ, зміну курсу долара США до гривні та зміну середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Отже ініціювання банком підвищення процентних ставок за кредитами відбулося у відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 09.01.2009 набрав чинності ЗУ № 661-6 від 12.12.2008 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Зазначеним законом ЦК України доповнено статтею 1056-1, відповідно до частини другої та третьої якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Оскільки рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором прийнято відповідачем до прийняття вказаного вище закону, який, серед іншого, не містить вказівки про зворотну дію закону в часі, відповідачем не були порушені правила ст.1056-1 ЦК України, дії банку відповідали також п. 2.3.1 укладеного сторонами кредитного договору. [PERSON], уклавши з відповідачем Договір, визначив та погодив його умови, отримав кредит на обумовлених умовах та прийняв зобов'язання його повернути разом з нарахованими за його користування відсотками. Відповідач зазначив, що після другого підняття відсоткової ставки позивач продовжував сплачувати платежі, а тому і перебіг позовної давності розпочинається з 01.02.2009 - з моменту коли боржник сплачує проценти за новою відсотковою ставкою, тобто пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи положення частин 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК, оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції. Тобто трирічний строк позовної давності щодо звернення позивача до суду з 01.02.2009 по 25.03.2014 сплинув. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 36-38). В судовому засіданні представник позивача просила суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві та додатково пояснила суду, що, дійсно, за період з початку дії кредитного договору, [PERSON] мав прострочення сплати чергових платежів, в результаті чого виникала заборгованість, які позивач погашав. В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. За нормами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як роз'яснив в п.28 постанови Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641- 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», договору № ZРVАGК00001612 від 07.06.2005, [PERSON] отримав кредит у розмірі 76 300, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2015. Згідно п.1.1 зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж в сумі 1 202 грн. 30 коп.) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати (а.с. 6-8). Згідно розрахунку заборгованості відповідачем було двічі збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами: 15.10.2008 - з 13,56 % до 15,60 %; 01.02.2009 з 15,60 % до 27,21 % (а.с. 10 зв.) 23.06.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та первісним позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої відбулися зміни у п. 1.1. Договору, а розмір кредиту за додатковою угодою змінено до 90 081,09 грн., відсоткову ставку до 2,27 % на місяць (42-44). Як вбачається зі змісту позову, підставою звернення до суду позивача стало, на його думку, порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо повідомлення кредитодавцем споживача про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом протягом семи календарних днів з дати її зміни, а також вимог статей 203 та 215 ЦК України. Крім того, позивач зазначив, що відповідач, збільшивши розмір відсоткової ставки за користування кредитом з 01.02.2009 не дотримався вимог Договору, зокрема щодо наявності згоди позичальника на зміну відсоткової ставки. Суд вважає необхідним зазначити, що положення Закону України «Про захист прав споживачів», на яке посилається позивач (щодо повідомлення кредитодавцем споживача про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом протягом семи календарних днів з дати її зміни), було внесене до вказаного закону та викладене в в його змісті в абз. 10 ч.4 ст. 11 Законом України від 01.12.2005 № 3161-I «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 № 3161-I, тобто вже після укладення та підписання сторонами Договору з включенням до нього спірних умов, зокрема пункту 2.3.1. Вказане свідчить, що передбачений сторонами Договору порядок зміни відсоткової ставки не суперечить діючому на час укладення Договору законодавству. Відповідно до п. 2.3.1 Договору, банк має прав збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу долару США до гривні більше ніж на 10% в порівнянні з курсом долару США до гривні, встановленого на момент укладення вказаного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань в страховий (резервний фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк направляє позичальнику повідомлення про зміну відсоткової ставки за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки. Збільшення відсоткової ставки банком у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань в страховий фонд або середньозважена ставка по кредитам, або пропорційно збільшенню курсу долара США, за згодою позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України доповнено статтею 1056-1, набрав чинності з 10 січня 2009 року. Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики. Судом також встановлено, що 25.12.2008 банком, у зв'язку зі зміною середньозваженої ставки по кредитам банків України та облікової ставки Національного Банку України, було прийняте рішення про підвищення з 01.02.2009 процентної ставки за укладеним з [PERSON] кредитним договором (а.с.10 зв., 39,40,41). Отже, відповідачем рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було прийнято до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2014 року в справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк» «ПриватБанк», про захист прав споживачів та за зустрічним позовом ПАТ «Комерційний банк» «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2014 року, відхилено заперечення зустрічного відповідача щодо неправомірних дій банку щодо зміни кредитної ставки та складення розрахунку з порушенням умов договору, позов банку задоволено та з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість в сумі 47 877,34 грн. (а.с.29-30, 31-34). Зазначеним рішенням судів встановлено, що за Договором станом на 25.10.2013 [PERSON] мав заборгованість в розмірі 47 877,34 грн., яка складалася з наступного: 41 795,66 грн. - заборгованість за кредитом; 5 314,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 378,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 389,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно матеріалів справи встановлено, що після повідомлення про підвищення процентної ставки та фактичного підвищення позивач [PERSON] почав сплачувати проценти за новою ставкою, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9-13) та випискою по рахунку позивача (а.с. 94-96), що, відповідно до положень ч.ч. 2,3 ст. 205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України, вказує на згоду позичальника зі зміненим розміром процентної ставки. Крім того, суд приймає до уваги, що 23.06.2011 між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору №ZPVAGK00001612 від 07.06.2005, відповідно до якої змінено розмір кредиту, а також розмір щомісячного платежу до 2230,83 грн. на місяць (а.с.42,43,44), що свідчить про обізнаність позивача про попереднє підвищення відсоткової ставки та погодження з її новим розміром. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсною зміни відсоткової ставки за Договором відповідачем з 01.02.2009 до 27,21 % не вбачається.

Outcome: dismissed