Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Департамент міського господарства Ужгородської міської ради звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] 31996,79грн. заборгованості по орендній платі згідно договору оренди земельної ділянки від 30.10.2018 №1303. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі взяті на себе зобов`язання в частині своєчасності та повноти оплати орендних платежів не виконували, чим порушили умови договору, в результаті чого утворилась вказана заборгованість. Згідно з ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з тим через канцелярію суду подав заяву в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем реєстрації проживання, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористалися і позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно із статтею 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад. Згідно до ст.116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, що на підставі рішення Ужгородської міської ради №1303 від 30.10.2018, між департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та [PERSON] (код [NUMBER] ), [PERSON] (код [NUMBER] ) 30.10.2018 укладено договір оренди земельної ділянки №2018, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1288 га, кадастровий номер 2110100000:10:001:0297. Вказана земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 30.10.2018 департамент міського господарства Ужгородської міської ради передав, а гр. [PERSON] та гр. [PERSON] прийняли в оренду на 5 років (до 30.10.2023) земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] , площею 1288 кв.м. для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2021 за №253848768, реєстрацію права оренди по вищезазначеному договору проведено 27.11.2018. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253848768 від 22.04.2021, земельна ділянка, кадастровий номер 2110100000:10:001:0297, площа 0,1288га, цільове призначення якої будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , належить до комунальної власності, власником якої є територіальна громада м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради. Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним, об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Пунктами 288.5.1., 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі. Положеннями пункту 2 частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Відповідно до витягу Держгеокадастру із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1209 від 19.09.2018, станом на січень 2018 року, нормативно-грошова оцінка орендованої земельної ділянки площею 1288 кв. м. становила 1282 667,68 грн. Згідно п.п. 10, 11 Договору, орендна плата сплачується у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі, становить 38 480,03 грн. на рік, вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 3206,67 грн. Також сторони договору узгодили істотні умови договору оренди землі №2018 від 30.10.2018, в яких закріплено обов`язок орендарів сплачувати орендну плату щомісячно в розмірі 3206,67 грн. (пункт 11 вказаного договору). Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації визначених законодавством (пункт 12 договору). Оскільки за даним Договором оренди землі гр. [PERSON] та гр. [PERSON] прийняли в строкове платне користування зазначену вище земельну ділянку, то відповідно до Договору вони зобов`язалися своєчасно і в повному обсязі вносити готівкою або без готівкою на рахунок місцевого бюджету орендну плату. Однак, орендарі в строки, в порядку та на умовах, що передбачені договором оренди землі не виконували своїх грошових зобов`язань щодо сплати орендної плати, згідно розділу «Орендна плата» даного договору та вимоги ст. 96 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого у період з грудня 2019 року по березень 2021 року виникла заборгованість в сумі 31 996,79 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з приписами ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, враховуючи, що орендарі - гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , умови взятого на себе зобов`язання не виконали, з них належить стягнути на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради заборгованість по орендній платі у сумі 31 996,79 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2270грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved