Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №12 по вул. Магнітогорській в м. Бердянськ Запорізької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником цього будинку на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року. Під час укладання договору продавець зобовязалася зняти з реєстрації [PERSON], яка є її родичкою, але до цього часу відповідач з обліку за зареєстрованим місцем проживання не знялася. Місце перебування відповідача не відоме. Відповідач витрат на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимогу підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті Бердянського міськрайонного суду.(а.с.38). Причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. (а.с.36). Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких підстав, суд розглядає справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу,\~ в\~ заочному порядку, за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 22.12.2017 року між позивачем [PERSON] та [PERSON]\~ був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку\~ №12 по вул. Магнітогорській у м.Бердянську Запорізької області. Вказаний\~ договір був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №3093.(а.с.6,7). Покупець за цим договором ( позивач у справі) набув право власності\~ на\~ вказаний будинок, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 108843341 сформованого 22.12.2017 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1446711523104.(а.с.8). Продавець за цим договором [PERSON] зобовязалася зняти\~ з реєстрації\~ за цією адресою [PERSON] не пізніше 27.12.2017 року, що підтверджується розпискою від 22.12.17р., але до теперішнього часу своє зобовязання не виконала. В розписці також зазначено, що за вказаною адресою відповідач не проживає з 15.11.2003р.(а.с.10). З довідок відділу реєстрації місця проживання виконкому Бердянської міської ради від 11.12.2017р. та 19.01.2018р. (а.с.10,15), довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області (а.с.21), вбачається, що в будинку №12 по вул.Магнітогорській в м. Бердянську зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сімї позивача [PERSON] Спільно з власником житлового будинку відповідач не проживала, спільним побутом з ним не була повязана. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Права членів сімї власника є похідними від прав власника житла. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Outcome: approved