Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 01.08.2019 надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] із зняттям його з реєстраційного обліку. 16.11.2020 суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Цитульським В.І. прийнято цивільну справу, після повторного автоматизованого розподілу, до свого провадження та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До судового засідання відповідач не з`явився, викликався судом за допомогою оголошення розміщеного на офіційному інтернет порталі «Судова влада України». Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. Так, позивачем зазначено, що вона є власником будинку [ADDRESS] в якому є зареєстрованим відповідач, який їй приходиться троюрідним племінником. З огляду на те, що з 2021 року відповідач не проживає на території України та не має змоги приїхати і знятися з реєстраційного обліку, вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом оскільки факт його реєстрації унеможливлює отримання субсидії. Позивач у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним письмово. Стислий виклад пояснень [PERSON] допитаної в судовому засіданні в якості свідка. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та зазначила, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з грудня 2011 року. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до довідки про склад сім`ї наданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, уповноваженим власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно з відомостями наданими адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту підписаного головою квартального комітету №13 Шевченківської районної у м.Дніпрі ради від 11.02.2021, [PERSON] з грудня 2011 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні будинку, не було виявлено речей [PERSON] . Норми права, що застосував суд. Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до роз`яснень, що містяться у п.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 16.12.2020 прийнятій за результатами розгляду справи №182/7347/18, до регулювання житлових відносин підлягають застосуванню положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, а не положення ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року, оскільки останній не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України. Також у вказані постанові зазначено, що сутність негаторного позову полягає в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, з огляду на, що з таким позовом особа може звернутися в будь-який час поки існують правовідносини та правопорушення. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновки суду. Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження не проживання відповідача у будинку позивача без поважних причин понад один рік, що свідчить про втрату зв`язку і зацікавленості [PERSON] до вказаного житла, заявлені вимоги в частині визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням є такими, що підлягають задоволенню. В той же час з приводу вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, в задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за судовим рішенням слід відмовити.

Outcome: partial