Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що постановою Красилівського районного суду Хмельницької області у справі № 2209/2146/12 та № 2209/2147/12 від 13.09.2012 року [PERSON] (надалі - Відповідач) визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 550 грн. Постанова набрала законної сили 24.09.2012 року. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 04.08.2014 року із Відповідача стягнуто на користь [PERSON] суму майнової шкоди спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 6 000 грн., та суму моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26.09.2014 року зазначене рішення Красилівського районного суду Хмельницької області в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму майнової шкоди спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 10539 грн. 09 коп., а також 154,05 грн. судового збору. В решті рішення суду залишено без змін. 16.04.2015 року відповідач [PERSON] помер, а вона прийняла його спадщину та оформила її, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 24.10.2015 року зареєстроване в реєстрі за №1-1284. Зазначені судові рішення [PERSON] добровільно не виконані. З цих підстав просила стягнути з відповідача на її користь 6318,81 гривень інфляційних витрат, три проценти річних за період з 27.09.2014 року по 31.03.2016 року та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити. Відповідач, посилаючись на те, що за сімейними обставинами він кошти за рішенням суду позивачу не сплачував, в судовому засіданні позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно із вимогами ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 19.08.2012 року близько 02 год., 00 хв. відповідач, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, в селі Чернелівка Красилівського району заволодів автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] без згоди його власника та поїхав ним в село Сорокодуби, де по вулиці Булаєнка перевищив безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на залізобетонний паркан, що спричинило пошкодження вказаного автомобіля. Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області у справі № 2209/2146/12 та № 2209/2147/12 від 13.09.2012 року Відповідача визнано винним у вчинені за вищевикладених обставин адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 550 грн. Постанова набрала законної сили 24.09.2012 року. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 04.08.2014 року із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму майнової шкоди спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 6 000 грн., та суму моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26.09.2014 року зазначене рішення Красилівського районного суду Хмельницької області в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму майнової шкоди спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 10539 грн., 09 коп., а також 154,05 грн. судового збору. В решті рішення суду залишено без змін. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, зазначеними судовими рішеннями із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 1 000 грн. моральної, 10 539 грн., 09 коп., матеріальної шкоди, всього 11 539 грн. 09 коп. На виконання даних судових рішень Красилівським районним судом [PERSON] та [PERSON] були видані виконавчі листи, які у встановленому законом порядку були предявлені до виконання до відділу ДВС Красилівського районного управління юстиції і по них було відкрито виконавче провадження, Відповідачу був наданий строк для добровільного виконання рішення суду, державним виконавцем вживались заходи щодо примусового стягнення даного боргу, вона звернулась до Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області із поданням щодо притягнення Відповідача до відповідальності за ухилення від виконання рішення суду. Зазначені судові рішення [PERSON] не виконані, кошти за рішенням суду [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на час розгляду справи в суді не сплачено. 16.04.2015 року [PERSON] помер., а позивач [PERSON] прийняла його спадщину та оформила її, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 24.10.2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1284. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, як спадкоємець [PERSON] позивачка набула права на стягнення із [PERSON] належних для [PERSON] та не отриманих ним за життя по вищезазначених судових рішеннях грошових коштів в сумі 11 539, 09 грн. Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113цс 14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Позивач в судовому засіданні довела, що за період з 27.09.2014 року по 31.03.2016 року відповідач зобовязаний їй сплатити інфляційні витрати в сумі 6318,81 грн. та три проценти річних в сумі 522,58 грн., всього 6 841,39 грн.. Відповідач в судовому засіданні проти розрахунку позивача не заперечував, підтвердив, що на час розгляду справи борг за рішенням суду позивачці не сплатив. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. З Відповідача на користь Позивача слід стягнути суму інфляційні витрати в сумі 6318,81 грн. та три проценти річних в сумі 522,58 грн., всього 6 841,39 грн.. Відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України з Відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн..

Outcome: approved