Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив наступне. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований його син [PERSON], але фактично в квартирі не проживає з серпня 2017 року. Відповідач мешкав в смт. Новгородське, м.Торецька. Однак з вересня 2017 року зв'язку з відповідачем позивач не має. Оскільки збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, він змушений звернутися до суду. Тому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], таким, що втратив право користування цією квартирою. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку також визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Разом з тим, згідно довідки б/н від 24.07.2018 року, виданої Комунальним підприємством «Торецьккомсервіс», у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], який є сином позивача. Згідно наданого акту вуличного комітету, відповідач [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі, але в квартирі не проживає з серпня 2017 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні за вказаною адресою з 2014 року. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідач не мешкає в спірній квартирі, але зареєстрований, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позов є підставним, ґрунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved