Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~В січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Міжрайонного відділу Держаної виконавчої служби по Барвінківському , Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( далі ВДВС) в якому просила суд поновити її особисте немайнове право на свободу пересування шляхом скасування заходів примусового виконання рішень, а саме скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянину України [PERSON] , РНОКПП [INFO] , яка народилась у м. Ізюм, Харківської області, місце проживання зареєстроване: [ADDRESS] встановлене ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2012 року у справі № 2016/5034/2012. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що на виконанні у ВДВС знаходилось виконавче провадження № 37715132 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-12288/11/2070, виданого 09.12.2011 року Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з мене, [PERSON] , на користь держави податкової заборгованості у сумі 114502,00 грн. У грудні 2012 року державний виконавець , [PERSON] , звернулась до суду з подання погодженим начальником ВДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених на [PERSON] рішенням суду. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2012 року подання державного виконавця задоволено, встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених на неї рішенням суду. 27 лютого 2014 року виконавчий документ повернуто державним виконавцем стягувану без виконання у зв`язку з відсутністю у позивача майна на яке може бути звернуто стягнення. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 27 лютого 2015 року. Проте повторно виконавчий документ на виконання поданий не був. На теперішній час позивачка вказує, що не має податкової заборгованості перед бюджетом, однак незважаючи на це продовжують діяти обмеження щодо позивачки. В лютому 2018 року позивачка звернулась до відповідача з приводу зняття обмеження у праві виїзду за межі України у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язань, однак відповідач у листі наданому на мою адресу вказав, що у ВДВС відсутні підстави для зняття тимчасового обмеження. Бе6здіяльність відповідача позивачка оскаржила до Харківського окружного адміністративного суду. А виконання вказаного судового рішення ВДВС звернулась до Державної прикордонної служби України з приводу зняття обмежень у праві виїзду позивачки за межі України, однак Державна прикордонна служба України вилучає з бази даних або на підставі отриманої засвідченої судом копії рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, або на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження. \~ \~ \~ \~Відповідач у відзиві наданому суду вказує на те, що на виконанні у відділі дійсно перебувало виконавче провадження № 3715132 з виконання виконавчого листа 2а-12288/11/2070, виданого 09.12.2011 року Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави заборгованості перед бюджетом в сумі 114502,00 грн., у межах виконання якого ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 19.12.2012 року божника, [PERSON] , обмежено у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань, покладених на неї рішенням суду. 27.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» ( у редакції, що діяла на час винесення постанови) у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення. Підстави для скасування заходів примусового виконання рішення, втому числі обмеження у праві виїзду за межі України, станом на момент завершення виконавчого провадження були відсутні. Виконавче провадження , щодо якого винесено постанову про його закінчення не може бути розпочате знову, крім випадків передбачен6ихх законом. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 21.03.2018 року виконавчі провадження щодо стягнення будь яких коштів з [PERSON] на виконанні не перебувають. Згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2018 року, затвердженого начальником відділу 27.02.2018 року виконавче провадження № 3715132 знищене. Просить провести судове засідання без участі представника ВДВС. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Частиною 5 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь -якої зі сторін про інше. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС знаходилось виконавче провадження № 37715132 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-12288/11/2070, виданого 09.12.2011 року Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з мене, [PERSON] , на користь держави податкової заборгованості у сумі 114502,00 грн. 19 грудня 2012 року ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за поданням державного виконавця Харіної Я.І. тимчасово обмежено позивачку у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених на неї відповідно до рішення суду ( а.с.9). 27.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» ( у редакції, що діяла на час винесення постанови) у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення ( а.с.10). 21.02.2018 року позивачка звернулась до ВДВС з заявою про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язань (а.с.11). ВДВС у своєму листі від 22.02.2018 року повідомив позивачку що згідно чинного законодавства арешт майна та інші заходи примусового виконання рішення ( в тому числі обмеження у праві виїзду за межі України) можуть бути припинені (скасовані) лише з наступних підстав: у зв`язку з фактичним у повному обсязі виконанням рішенням згідно виконавчого документа; за рішенням суду, Таким чином, на даний час відсутні підстави для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.12). Із копії довідки Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 04.04.2018 року вбачається, що позивачка станом на 31.03.2017 року податкового боргу по сплаті платежів до бюджету не має ( а.с.13). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, ВДВС зобов`язано вчинити дії по скасуванню тимчасового обмеження у праві виїзду позивачки за межі України, застосованого у межах виконавчого провадження № 37715132 ( а.с.15,16). В своєму листі Державна прикордонна служба України повідомила відділ ДВС , що Головний центр не може вилучити відомості про боржника [PERSON] , [INFO] з відповідної бази даних Державної прикордонної служби України на підставі вищевказаної постанови від 15.05.2018 року, оскільки надіслана копія постанови Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі № 820/1608/18 не є судовим рішенням про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Крім того, виконавцем даного судового рішення зазначено Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюму , а не Державну прикордонну службу України ( а.с.20). Відповідно до ст.\~33\~Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до\~ст. 274 ЦК України\~обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених\~Цивільним Кодексом України,\~Конституцією України\~та іншими законами України можливе лише у випадках передбачених ними. Відповідно ст.\~313\~ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Відповідно ч. 1ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст.\~441\~ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд встановив, що 27 лютого 2014 року, на підставі п.2\~ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»\~державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, повторно документи за вищевказаними провадженнями не пред`являлись. За таких обставин суд приходить до висновку, що відпала необхідність в застосуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як заходу забезпечення виконання судового рішення. Відповідно до ст.\~441\~ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовна заява позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved