Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовну заяву мотивовано тим, що позивач з відповідачкою по справі перебував у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року, шлюб зареєстрований не був, дітей від цих відносин не має. 04.06.2009 року позивачу під час його роботи на Вінницькому заводі залізобетонних виробів і конструкцій було видано ордер № 72 , про право вселення та проживання в кімнаті № 71 загальною площею 23, 6 кв.м. , житловою площею 13.7 кв.м.,в гуртожитку розташованому в м. Вінниці по вул. Станіславського, 18, складом сімї з одної особи. Після отримання ордеру позивач вселився у зазначену кімнату і був зареєстрований в ній, особовий рахунок № 10151 був відкритий на його імя, і він є основним квартиронаймачем даного житлового приміщення. За згодою позивача разом з ним в кімнату 21.01.2011 року вселилась його співмешканка [PERSON] Однак, з часом, стосунки сторін погіршились, відповідачка почала зраджувати чоловіка, а в січні 2013 року за власної ініціативи перейшла жити до іншого чоловіка, після чого до кімнати більше не зявлялась. Позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином оголошенням в газеті «Вінниччина». За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, 04.06.2009 року позивачу під час його роботи на Вінницькому заводі залізобетонних виробів і конструкцій було видано ордер № 72 , про право вселення та проживання в кімнаті № 71 загальною площею 23, 6 кв.м. , житловою площею 13.7 кв.м.,в гуртожитку розташованому в м. Вінниці по вул. Станіславського, 18, складом сімї з одної особи. Відповідно до довідки № 842 від 14.12.2015 року за адресою: м. Вінниця. [ADDRESS], зареєстровано дві особи [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] - співмешканка (а.с.6). Згідно акту № 031215 від 03.12.2015 року мешканців будинку №18 по вул. Станіславського, відповідач [PERSON] хоча і зареєстрована в [INFO], з січня 2013 року не проживає за даною адресою (а.с.8). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, кожна окремо, підтвердили, що відповідачка по справі [PERSON] дійсно з січня 2013 року не проживає в житловому приміщенні № 71 в будинку №18 по вул. Станіславського в м. Вінниці. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачки з січня 2013 року, тоді як остання залишається бути зареєстрованою за адресою:м. Вінниця, [ADDRESS]. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно до ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, що проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що впливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved