Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визначення частки у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2013 року, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1058, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.12.2013 року, номер запису про право власності 4036366, позивач після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року, успадкував ? частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS]. Також позивач є власником решти ? частки даного домоволодіння, яку успадкував раніше після смерті батька на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2009 року, посвідченого Другою вінницькою Державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-173. Право [PERSON] зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.09.2009 року. Таким чином, домоволодіння в даний час є об'єктом його приватної власності. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0, 0997 га, кадастровий номер 0510137000:03:040:0307, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка була зареєстрована на праві спільної сумісної власності за позивачем та його матір'ю в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 051013701000707 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 532949, виданого на ім'я позивача, на підставі рішення 2 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 24.12.2010 року за № 71. Хоча земельна ділянка була об'єктом сумісної власності позивача та його матері, але кожен з них користувався своєю часткою, і ці частки були майже рівними. [PERSON] та його матір до її смерті користувались майже однаковими за розміром частками земельної ділянки, а саме: [PERSON] - ділянкою площею 0,0497 га, [PERSON] - ділянкою площею 0,0500 га. Їхня домовленість була закріплена документально рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02.08.2012 року по справі № 221/3436/2012. Однак, земельна ділянка по теперішній час рахується як об'єкт спільної сумісної власності, без визнання часток. До складу спадкового майна після смерті матері позивача входить також належна їй частка спірної земельної ділянки. Як єдиний спадкоємець за законом першої черги [PERSON] прийняв спадщину у встановленому законом порядку і отримав свідоцтво про право на спадщину на частину домоволодіння. Інших спадкоємців за законом або заповітом немає. Однак, в нотаріальній конторі під час видачі свідоцтва про право на спадщину позивача повідомили, що на належну спадкодавцеві частину земельної ділянки свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки розмір її частки у спільній сумісній власності не визначений. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визначення, що частка [PERSON], яка померла [INFO] року, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0997 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 051013701000707 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 532949, виданого на ім'я позивача, на підставі рішення 2 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 24.12.2010 року за № 71, становила ? ідеальну частку, а після її смерті увійшла до складу спадщини; частка [PERSON] на дану земельну ділянку становить ? ідеальну частку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, аргументуючи його мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], запис № 1565. (а.с. 5) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області [INFO] року, [PERSON] померла [INFO] року в м. Вінниці, актовий запис № 1048. (а.с. 6) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] 20.01.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-173 (спадкова справа № 320/2008), спадкоємцем 1/2 частки майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його син [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд [ADDRESS] (а.с. 7) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] 24.12.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1058 (спадкова справа № 122/2013), спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON], яка помела [INFO] року, є її син [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 3/4 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд [ADDRESS] (а.с. 8) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. 24.12.2013 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 3/4 частки житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.12.2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 9) Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 532949, виданого управлінням Держкомзему у м. Вінниці, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 051013701000707, [PERSON] на підставі рішення 2 сесії 6 скликання Вінницької міської ради № 71 від 24.12.2010 року є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0997 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 10-11) Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02.08.2012 року, яке набуло законної сили 14.08.2012 року, земельну ділянку, яка перебуває у спільній сумісній власності, площею 0,0997 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] поділено між [PERSON] та [PERSON], виділивши в натурі [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0497 га та [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0500 га. (а.с. 12-13) 02.12.2013 року [PERSON] державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0997 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], в зв'язку із відсутністю визначення частки померлої в об'єкті права спільної сумісної власності. (а.с. 15) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. В судовому засіданні досліджено матеріали спадкової справи № 122/2013 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що 19.04.2013 року [PERSON] звернувся до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після мерті [PERSON]. Також, 19.04.2013 року до Другої вінницької державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про відмову від спадщини, яка залишилась після мерті [PERSON]. (а.с. 37-58) Судом встановлено, що [PERSON], скориставшись своїм правом, відмовилась від прийняття спадщини, звернувшись до нотаріуса протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Судом у відповідності до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що [PERSON] не відкликав своєї заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON]. як спадкоємець учасника спільної сумісної власності правомірно звернувся з позовом до суду про визначення частки майна, належної померлій [PERSON] в праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Судом враховано рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 02.08.2012 року, а також те, що позивач є єдиним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] розташованого на спірній земельній ділянці і встановлено відсутність визначення часток співвласників даної земельної ділянки, які визначаються двома способами: у виді дробу або у виді відсотків. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частки співвласників земельної ділянку площею 0, 0997 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] є рівними. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0997 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], становить ? та частка померлої [INFO] року [PERSON] становила ?. В задоволенні позовних вимог в частині визначення, що належна [PERSON] ? ідеальна частка земельної ділянки площею 0, 0997 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], увійшла до складу спадкового майна слід відмовити, оскільки дана вимога є необґрунтованою. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення прав, що увійшли до складу спадщини судовому розглядові не підлягають. Органами, що виконують загальну функцію щодо спадкових прав є органани державного нотаріату, оскільки на них покладено вчинення певних нотаріальних дій. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: partial