Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Департамент комунальної власності Одеської міської ради в особі представника звернувся до суду із позовом до [PERSON] по якому просив: витребувати у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], 65026, [ADDRESS]) нежитлові приміщення горища, загальною площею 100,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Апартаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, р/р 37326027001909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській обл., ЄДРПОУ 2-302595); скасувати запис про державну реєстрацію за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], адреса: 65026, [ADDRESS]) права приватної власності на кафе та міні-готель в будинку № 34 по вул. Троїцькій в м. Одесі, загальною площею 848,8 кв. м. (номер запису про право власності 20883095); усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], адреса: 65026, [ADDRESS]) з нежитлових приміщень горища, загальною площею 100,1 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 37326027001909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській обл., ЄДРПОУ 26302595); стягнути з відповідача на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судові витрати. При цьому посилаючись на те, що нежитлові приміщення горища, площею 100,1 квадратних метрів, розташовані за адресом: місто Одеса, вул. Троїцька, 34, незаконно вибули з власності територіальної громади міста [PERSON], поза волею власника. На підтвердження заявлених вимог, позивач посилається на те, що право комунальної власності територіальної громади на весь житловий та нежитловий фонд закріпилося після проголошення незалежності України та було відображено у постанові КМУ від 05.11.1991 року Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю), також рішенні сесії Одеської обласної ради народних депутатів, від 25.11.1991 року, № 266-ХХІ. Позивач просить витребувати зазначені нежитлові приміщення горища, посилаючись на рішення Апеляційного суду міста [PERSON] від 16.05. 2017 року, яким було скасоване рішення Приморського районного суду міста [PERSON] по справі № 2-4288/2005, та відмовлено попереднім власникам у визнанні права власності на спірні приміщення. Ухвалою від 11 жовтня 2017 року судом було прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, третя особа: Одеська міська рада про визнання прав добросовісного набувача новоствореного майна. Відповідно до позовних вимог, [PERSON] просить визнати за нею право добросовісного створювача нерухомого майна: кафе та міні-готелю, загальною площею 848,8 кв. м. При цьому посилаючись на те, що спірне приміщення демонтоване (знищене) у законній спосіб, а замість нього вибудований, також у законний спосіб, новий міні готельний комплекс, - інша будівля, іншого цільового призначення. 09 червня 2015 року, після купівлі всіх квартир й допоміжних приміщень, завершення проектних робіт та передбачених будівельними нормами узгоджень у будинку, затверджена декларація про початок виконання будівельних робіт. Згідно до узгодженого проекту будівельні роботи, які належать до І Ш категорії складності були виконані на її замовлення та за рахунок її коштів. 01 червня 2017 року затверджена декларація про готовність обєкту до експлуатації. Також зазначає, що рішення Апеляційного суду (номер апеляційного провадження 22-ц/785/1029/17), яке на думку позивача має преюдиціальне значення при вирішенні даної справи, засноване, в тому числі, на висновку тої ж колегії суддів викладеному в ухвалі від 24 січня 2017 року про відсутність її правонаступництва до спірних відносин і відмову у залученні до участі у справі за даної підстави. За таких обставин, їй правомірно на праві власності належить новозбудована споруда іншого цільового призначення: кафе та міні-готель, загальною площею 848.8 квадрати: метрів. Приміщення горища, на яке безпідставно заявляє свої права позивач, - у будівлі відсутнє. У судовому засіданні представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради свої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, просив суд відмовити у повному обсязі. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення первинних позовних вимог, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник третьої особи Одеської міської ради до судового засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінюючи надані сторонами докази в їхній сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності підлягають відхиленню, а вимоги за зустрічним позовом задоволенню, з наступних підстав. Так, право комунальної власності на весь житловий та нежитловий фонд закріпилося після проголошення незалежності України та було відображене у постанові УМУ від 05.11.1991 р. «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та у рішенні Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ. [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2006 року по справі № 2-4288/2005 зареєстрував за собою право власності на спірне нежитлове приміщення горища, загальною площею 100,1 кв. м., за адресою м. Одеса, вул. Троїцька, 34. 23.03.2006 року [PERSON] продав спірне приміщення за договором купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 3505 громадянину [PERSON]. 23.03.2007 року [PERSON] продав спірне приміщення за договором купівлі- продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 882 Акціонерному комерційному банку «Правекс-Банк». 14.11.2013 року [PERSON] придбала в ПАТ КБ «Правекс-Банк» спірне приміщення горища на підставі договору купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 7012. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта вбачається, що право власності [PERSON] на нежитлове приміщення горища, загальною площею 100,1 кв. м. погашено 13.06.2017 року внаслідок обєднання обєктів нерухомого майна. З огляду на наявне в позивача право власності на нежитлове приміщення горища, загальною площею 100, 1 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, останній вимагає витребувати вказане майно з незаконного володіння відповідача. Разом з цим, відповідач наразі володіє на праві приватної власності іншим майном, а саме: обєктом житлової нерухомості, кафе та міні-готелем розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, загальною площею 848,8 кв. м.. Право власності на вказане приміщення виникло на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації, серія та номер ОД 143171522970 виданої 01.06.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та технічного паспорта, виданого 24.05.2017 року ПП «Ас ЛІгал»;. Право власності на кафе та міні-готель перед реконструкцією були набуті Відповідачем на підставі договору купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 7012 на підтвердження прав власності, окрім іншого, було надано Відповідачу технічний паспорт на нежитлове приміщення горища від 14.02.2007 року складеному КП «ОМБТІ та РОН». Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власність зобов'язує, держава не втручається в здійснення власником права власності. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти висновку, що закон покладає на власника не лише право на самостійне та незалежне від волі інших осіб здійснення права володіння, користування та розпорядження майном, але й на противагу покладає на нього обовязок його утримання, забезпечення його схоронності та ризик випадкового знищення. Разом з цим, на підставі досліджених доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено законність володіння відповідачем належним йому на праві приватної власності кафе та міні-готелю в будинку 34 по вул. Троїцькій в м. Одесі, загальною площею 848,8 кв. м. Відповідачем здійснюється утримання вказаного приміщення зі сплатою всіх необхідних платежів. Відповідно до статей 179, 181, 184, 190 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вже було зазначено, Відповідач на законних підставах володіє обєктом житлової нерухомості кафе та міні-готелем, разом з цим позивач просить витребувати в неї нежитлове приміщення горища. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не доведено суду та з досліджених матеріалів справи не вбачається, що саме у відповідача перебуває у володінні спірне приміщення горища. Судом не встановлено підстав для витребування у відповідача майна, а так само й усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням горища, шляхом її виселення, оскільки остання володіє не горищем, а обєктом житлової нерухомості кафе та міні-готелем. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Безпідставність витребування майна у відповідача, належного йому на праві власності на законних підставах, вбачається також з наступного. За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини. Статтею 332 ЦК регулюється питання набуття права власності на перероблену річ. Обєкт, на який набувається право власності в результаті переробки, визнається новою річчю. Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч. 2 ст. 331 ЦК, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва даного обєкта. У разі якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його до експлуатації або державної реєстрації, то право власності на дане майно виникає з моменту прийняття до експлуатації або державної реєстрації. (Викладена правова позиція відображена в ухвалі Верховного Суду України від 28 жовтня 2009 р. справа № 6-11500св09). Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 383 ЦК встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, \~за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно зі ст. 152 ЖК переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Для переобладнання, перепланування, перебудови чи добудови належного на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, його власнику достатньо попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт і в разі отримання відмови оскаржити її до суду. Суд, задовольняючи вимоги за зустрічним позовом, визнає доведеними обставини, які визнані сторонами у наданих письмових заявах. -Покупки Відповідачкою з метою подальшої реконструкції багатоквартирного будинку, по вулиці Троіцькій, 34, в місті Одесі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу, від 24 листопада 2013 року, у ПАКП Правекс-Банк. Відповідно до ст.204 ЦК України цей правочин є правомірним і Позивачем не оспорюється. -Здійснення Відповідачем повної реконструкції будівлі зі зміною всіх несучих конструкцій та подальшої зміни цільового призначення, на підставі Декларації, від 09 червня 2015 року, про початок виконання будівельних робіт. -Затвердження Декларації, від 01 червня 2017 року, про завершення будівельних робіт І Ш категорії складності та готовність новоствореного обєкту до експлуатації. -Державної реєстрації новоствореного обєкту, загальною площею 848,8 квадратних метрів,. Окрім визнання сторонами, наведені обставини підтверджуються наданими копіями договорів, декларацій, технічного паспорту будівлі та іншими матеріалами справи. Таким чином, вимоги за первісним позовом зводяться до витребування у власника новоствореної будівлі частини колишньої будівлі, яка існувала до реконструкції, та усунення перешкод у користуванні знесеною будівлею шляхом виселення законного власника новоствореної будівлі, - а тому суперечать і п.4 ч.1 ст.346 ЦК України. На захист свого права власності Відповідач заявила обґрунтовану зустрічну позовну вимогу про визнання її добросовісним набувачем створювачем нового нерухомого майна. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8). Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень,

Outcome: approved