Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

В червні 2020 р. позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Єрмака О.В. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на утримання дитини [PERSON] з 1 000 грн до 3 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] у розмірі 465 грн. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільного малолітньої доньки, яка проживає разом з позивачем та утримання якої відповідач не здійснює в повній мірі. Зазначає, що 03 листопада 2017 року Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/2029/17 вирішено питання стягнення аліментів з Відповідача на користь Позивача на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 500 грн, щомісячно за період з 09 грудня 2016 року по 26 березня 2017 року. Однак, у зв`язку з ростом та розвитком дитини такий розмір аліментів є недостатнім для повного та всебічного забезпечення потреб дитини. Спільна донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку зі збільшенням потреб в навчанні, розвитку здібностей, витрати на дитину збільшуються, а тому розмір аліментів, що на даний час отримує Позивач не є співмірним з тими витратами, які мати несе за дитину з власних коштів, що істотно порушує принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини. При цьому, на сьогоднішній день матеріальний стан Відповідача значно покращився, остільки він почав отримувати постійний дохід, регулярно виїздить на заробітки за кордон у Данію , що дозволяє йому отримувати на регулярній основі кошти, які надають можливість належним чином утримувати доньку. Відповідач витрачає великі суми на придбання майна і фінансування свого життя та життя своїх батьків. Натомість, сімейний стан Позивача після розлучення не змінився, заміж не вийшла, додаткових фінансових ресурсів не має, і виховує дитину самостійно та утримує виключно за власний рахунок. Посилаючись на те, що матеріальна допомога у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язковим батька, незважаючи на сплату ним аліментів, враховуючи принцип рівності та обов`язків батьків щодо дитини, вважала за доцільне стягнути половину від понесених Позивачем витрат з Відповідача. Провадження у справі відкрито ухвалою від 30.07.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Через канцелярію суду відповідачем через свого представника - адвоката Холодняка В.М. подано відзив, згідно якого просив в задоволенні позову про збільшення стягнення аліментів відмовити; позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , задовольнити частково в сумі 310 грн. Обґрунтовуючи свої доводи, зазначив, що оскільки спільна донька [PERSON] , [INFO] досягла 6 річного віку, то прожитковий мінімум для неї встановлений законодавством рахується той, що встановлений з 1 липня 2020 року тобто 2318 грн., що відповідно 50 відсотків складає 1159 грн.. Відповідач, виконуючи рішення суду та дотримуючись вимог ч.2 ст.182 СК України, щомісячно сплачує аліменти шляхом їх поштового переказу на ім`я [PERSON] в присудженому розмірі. Крім того, вказано, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний та мінливий дохід, окрім аліментів ним по матеріальній спроможності придбаває одяг для доньки та пересилає [PERSON] за допомогою «Нова пошта» інші відправлення, зокрема від 03.01.2018р., 26.04.2018р., 25.06.2018р., 21.08.2018р., 13.11.2018р., 05.01.2019р. При цьому, відповідач постійно перебуває в Україні, на роботах за кордоном не перебуває, зокрема і в Данії, офіційно не працевлаштований, має випадкові заробітки від тимчасових робіт, які доводиться часто змінювати у зв`язку з малою оплатою праці. Зазначив щодо наявних зареєстрованих обєктів нерухомого майна на його ім`я, що у його частковій власності перебуває 1/3 частки квартири по [ADDRESS] , яку він набув під час здійснення приватизації даної квартири разом із своїми батьками в 2001 році, будь-якого іншого майна у власності [PERSON] не має. Щодо стану здоров`я зазначив, що він має незадовільний стан свого здоров`я (хворіє) та рекомендовано на протязі трьох років приймати медичні препарати, що підтверджується консультативним висновком від 14.10.2016 року. Щодо додаткових витрат на дитину, посилаючись на ст. 185 СК України, не заперечував щодо стягнення з нього 310 грн., з урахування сумісного обов`язку на витрати пов`язані з навчанням доньки здібностям хореографії, згідно квитанцій про оплату за навчання в ПНЗ «Алмаз» за 11.11.2019р. на суму 310 грн. та за 14.02.2020р. на суму 310 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Додала, що позивач отримує від відповідача тільки 1300 грн. в якості аліментів на утримання дитини, що по відношенню до рівня життя в столиці - є незначним розміром, а відтак просила збільшити розмір аліментів та стягнути додаткові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, правом подачі відзиву скористався. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач з 01.08.2020 р. сплачує позивачу по 1300 грн. щомісячно, при цьому, відповідач офіційно не працевлаштований, зазначив, що останній окрім офіційної сплати аліментів, ще й висилає подарунки новою поштою доньці, що підтверджується відповідними повідомленнями нової пошти. Суд, вислухавши учасників справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.02.2013 р. Так, 16.02.2013 р. між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї, про що було зроблено актовий запис № 256 в Книзі реєстрації шлюбів, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). [INFO] від шлюбу народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 02.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1765 (а.с. 9). 23 січня 2017 року рішенням Подільського районного суду міста Києва шлюб було розірвано, що встановлено Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину і дружину про стягнення аліментів на дітей - задоволено частково; стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000,0 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.), які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 09 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на її утримання в розмірі 500,0 грн. (п`ятсот грн. 00 коп.) щомісячно за період з 09 грудня 2017 р. по 26 березня 2017 р. включно; в іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 10 - 11). Як встановлено в судовому засіданні та сторонами підтверджено, на момент розгляду справи спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За положеннями ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. В пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Як на підставу для збільшення розміру аліментів при зверненні до суду позивач посилається на те, що дитина потребує більше догляду та матеріального забезпечення, зазначаючи, що відповідач працевлаштований за кордоном, рівень доходу його зріс, а відтак збільшився рівень матеріального забезпечення відповідача, який має постійний дохід. Також позивач посилається на незмінність свого сімейного стану, досі розлучена, а відтак, свого матеріального становища, що є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини. Однак, в порушення вимог ст.81 ЦПК України позивач не надає будь-яких доказів на підтвердження зміни майнового стану як свого, так і відповідача, будь-які докази на підтвердження рівня матеріального забезпечення на час розгляду справи про стягнення аліментів, а також на момент звернення до суду про збільшення розміру аліментів, матеріали справи не містять. Водночас, судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та спільної дитини. Доводи відповідача про необхідність лікування за встановленим діагнозом, згідно консультативного заключення, спростовується змістом заключення, а саме, консультативне заключення від 14.10.2016 р. (а.с. 102) містить рекомендацію ін`єкціювання на протязі 3х років, тобто до кінця 2019 року. При цьому, в судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач бере участь у утриманні дитини, надсилаючи регулярно платежі, присуджені Рішенням, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Між тим, відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в тому числі і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров`я, офіційно не працює, приймає до уваги доводи сторони позивача про стрімке зростання життя в столиці, у зв`язку з чим дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Суд не приймає до уваги твердження позивача про наявність у відповідача роботи закордоном, та збільшення рухомого і нерухомого майна батьків відповідача, за рахунок останнього, адже відповідних доказів суду не представлено. Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної доньки у розмірі майже повного прожиткового мінімуму - 2 000,00 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна своїм батькам. Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача, про те, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання щодо утримання дитини, оскільки відповідачем надані підтвердження переказу грошових коштів (а.с. 56-100). Надані відповідачем копії товарних чеків на придбання дитячого одягу, взуття, іграшок, а також підтвердження направлення відправлень та сертифікату на покупку іграшок по Новій пошті, свідчить про увагу та участь відповідача, як батька спільної дитини сторін, в утриманні доньки [PERSON] . При цьому, позивачем, на спростування вказаних доводів - належних та допустимих доказів не надано. Щодо доводів позивача відносно додаткових витрат на дитину, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Суд вважає важливими обґрунтування позовних вимог позивачем щодо стягнення додаткових витрат, втім не може їх врахувати виходячи з наступного. Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів додаткові витрати понесені позивачем складаються в основному з витрат на харчування в дитячому дошкільному закладі міста Києва. Проте, вказані витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами). Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанову Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. При цьому, такими витратами є витрати на репетиторські послуги, втім відповідні договори були укладені позивачем вже після подачі даного позову до суду, та уточнені вимоги не були. Відтак суд враховуючи принцип змагальності сторін, вважає за можливим взяти до уваги заперечення відповідача з наданими доказами. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь понесені при звичайному способі життя, але не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн., оскільки відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial