Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], передати [PERSON] органу опіки та піклування для подальшого влаштування; стягнути з [PERSON] на утримання цих дітей аліменти в розмірі 1/3 частини (але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття на особу або установу, в якій будуть перебувати діти. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON], місцезнаходження якої невідоме, має статус одинокої матері по відношенню до дочки [PERSON], яка з березня 2018 року влаштована до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей», де і перебуває по даний час; син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] в м. Києві, відвідує місцеву спеціалізовану школу-інтернат, батько характеризується з позитивної сторони, займається навчанням та вихованням сина. Мати дитини з 01 вересня 2017 року в школі-інтернат не з'являлась, в 2016-2017 роках часто забирала сина в нетверезому стані, самоусунулась від обов'язків щодо виховання та утримання дітей, не цікавиться їх життям, не дбає про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується з дітьми, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками; органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей. Представник позивача та треті особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що відомостей про місцезнаходження відповідачки немає вже близько півтора року. Не заперечують проти заочного розгляду справи. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON], який підтримав заявлений позов і пояснив, що мати погано ставилась до нього та сестри, вони часто залишались самі, голодували, піддавались фізичному насильству. Згоден на заочний розгляд справи. З огляду на вік [PERSON] (п'ять років) суд у відповідності до ч.2 ст.171 СК України вважав за недоцільне заслуховувати думку дитини щодо вирішення даного спору. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час та місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але до суду не з'явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Тому, зі згоди представника позивача, дитини та третіх осіб суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] року, його матір'ю є [PERSON] (відповідачка по справі), яка зареєстрована в [ADDRESS], а батьком є [PERSON], мешканець [ADDRESS]. Також, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], а батьком дитини значиться [PERSON], відомості про якого відповідно до ч.1 ст.135 СК України записані за вказівкою матері. З 06 березня 2018 року малолітня дочка відповідачки [PERSON] влаштована до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей», де і перебуває по даний час. Малолітній син відповідачки [PERSON] проживає з батьком [PERSON] в м. Києві, відвідує місцеву спеціалізовану школу-інтернат №25. Наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №4 від 19.03.2018р. зазначених дітей поставлено на облік як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Понад один рік [PERSON] ніякої участі у вихованні малолітніх дітей не приймає, не піклується про них, не цікавиться їх життям, не забезпечує їм належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, дозвілля, медичного забезпечення, матеріально не утримує, надаючи перевагу влаштуванню особистого життя та задоволенню власних потреб, за місцем реєстраційного обліку тривалий час не проживає, її місцезнаходження невідоме, зв'язок з нею відсутній. Органом опіки та піклування в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на виконання вимог ч.5 ст.19 СК України було надано висновок (протокол №13 від 10.10.2018р.) про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON]. Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин, грунтується на зібраних документах, що додані до позовної заяви, і не суперечить інтересам дітей. Таким чином, оскільки [PERSON], будучи матір'ю своїх малолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON], на протязі тривалого періоду часу (понад один рік) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дітей, не цікавиться їх долею, не спілкується, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення її батьківських прав стосовно вищевказаних дітей, а тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Підтвердженням цьому є й процесуальна поведінка відповідачки, яка двічі проігнорувала явку до суду, що свідчить про байдуже ставлення матері до подальшої долі дітей. За змістом вимог ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зважаючи, що [PERSON] є матір'ю сина [PERSON] та дочки [PERSON] й не звільнена від обов'язку по їх матеріальному забезпеченню, якого діти потребують, то суд вважає за необхідне задовольнити й позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей. Тому, враховуючи, що відповідачка є особою працездатного віку, відомостей про свої доходи не надала, явку в судове засідання проігнорувала, коштів на утримання дітей не виділяє, то виходячи з положень ст.181-184 СК України суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру на кожну дитину, шляхом їх перерахування на особисті рахунки дітей у АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved