Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

В січні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 жовтня 1988 року в Товстеньківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №6. В шлюбі є двоє повнолітніх дітей. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося через поведінку відповідача, який веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідач ніде не працює на даний момент, ведення між нами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Подружніх стосунків вони не підтримують. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище Муринка, витрати на розірвання шлюбу покласти на неї. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та Муринка (дошлюбне прізвище Власюк) [PERSON] уклали шлюб 07 жовтня 1988 року, який зареєстрували в Товстеньківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №6, про що свідчить свідоцтво про шлюб. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони проживають в одному будинку, але подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Відповідач зловживає спиртними напоями, нехтує сімейними цінностями, що стало причиною розірвання шлюбу. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved