Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і просив стягнути з Відповідача суму вкладу та нараховані банком проценти в розмірі 1234,83 грн, штрафні санкції у вигляді 3% річних в сумі 4,24 грн втрати від інфляції в розмірі 0,04 грн, а також компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 3000 гривень. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 14 листопада 2014 року між ним та Відповідачем було укладено депозитний договір №300937/70473/3-14 на суму 1200 гривень і на строк до 14 лютого 2015 року зі сплатою банком процентів із розрахунку 25% річних. У відповідності до умов договору, як вказує Позивач, банк зобов'язався після закінчення строку дії виплатити вклад на нараховані проценти. Позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору він погодився на пропозицію Відповідача пролонгувати строк дії договору до 14 травня 2015 року. Позивач вказує, що Банк до 14 травня 2015 року виплати усі нараховані проценти, проте сам вклад не повернув. Позивач вказує, що оскільки банк продовжує користуватись його коштами починаючи з 15.05.2015р., він має сплатити Позивачу згідно з депозитним договором процентну ставку в розмірі 25% за період до дня ухвалення рішення по справі, що становить 0,81 грн за день, а всього до 26.06.2015р. - 34,83 грн. Крім того, Позивач посилається на те, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України Відповідач з 15.05.2015р. прострочив виконання грошового зобов'язання в частині повернення суми в розмірі 1200 гривень, а тому повинен відшкодувати Позивачу три проценти річних від простроченої суми за період до дня ухвалення рішення та втрати від інфляції. Позивач також наполягає на тому, що невиконання Відповідачем своїх зобов'язань з повернення вкладу завдало йому також матеріальної шкоди на суму в розмірі 3000 гривень. У судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим за згоди Позивача постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір банківського вкладу №300937/70473/3-14 на суму 1200 гривень на строк 3 місяці. Процентна ставка згідно з п.2 Договору визначена сторонами на рівні 25,00% річних. З пояснень Позивача також встановлено, що після закінчення строку дії зазначеного договору Сторонами було погоджено його продовження на той самий строк до 14 травня 2015. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Встановлено, що 29 квітня 2015 року, тобто за 15 днів до закінчення строку дії депозитного договору, [PERSON] звернувся до банку із заявою про намір повернути свій вклад з нарахованими процентами шляхом отримання готівки з каси банку в день закінчення строку дії договору - 15 травня 2015 року. (а.с. 5) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З пояснень Позивача судом встановлено, що до дня розгляду справи у суді Відповідач не виконав свої зобов'язання із повернення вкладу, хоча нараховані проценти виплатив повністю. Таким чином сума вкладу в розмірі 1200 гривень підлягає стягненню з Відповідача у повному обсязі. Крім того, Враховуючи, що Відповідач продовжує користуватись коштами Позивача і після закінчення строку дії договору, вимога Позивача про стягнення з Відповідача процентів за користування вкладом після з цієї дати є обґрунтованою, і стягненню підлягає сума в розмірі 34,83 грн. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Невиконання зобов'язань за договором є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (інших обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і при порушенні боржником грошового зобов'язання сплачує 3 % річних та індекс інфляції, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший розмір процентів. Із змісту зазначеної норми витікає, що 3 % річних та індекс інфляції стягуються незалежно від вини боржника, так як є платою за користування чужими грошима. Таким чином, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача штрафних санкцій у вигляді 3% річних та втрат від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню за період починаючи з 15.05.2015р. (початок прострочення виконання грошового зобов'язання) по 26.06.2015р. (день ухвалення рішення). Розрахунок 3% річних здійснюється судом наступним чином: Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 120015.05.2015 - 26.06.2015433 %4.24 Втрати від інфляції за розрахунком суду складають: Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу 15.05.2015 - 26.06.201512001.02226.40 Враховуючи, що Позивач просить стягнути в якості втрат від інфляції суму в розмірі 0,04 грн, суд не має підстав для виходу за межі позовних вимог. Що стосується вимог про стягнення з Відповідача компенсації за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 3000 гривень то в даному випадку суд звертає увагу на те, що Позивачем не надано жодного доказу у підтвердження зазначеної ним суми матеріальних збитків, у зв'язку з чим вимоги в цій частині не можуть вважатись обґрунтованими. Відповідно до ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням часткового задоволення позову на суму в розмірі 1239,11 гривень, стягненню з Відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial