Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

В січні 2011 року Позивач [PERSON] звернулась до суду з вимогами про стягнення з Інституту ботаніки імені М.Г. Холодного НАН України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, яке відбулось на підставі наказу від 29.04.2010. В подальшому Позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, та з урахуванням остаточної редакції вимог (Том 1, а.с. 206) просила: -стягнути з Інституту 34,43 гривень надлишково відрахованих з неї під час звільнення на підставі наказу від 29.12.2010; -стягнути з Інституту 94,14 гривень компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за жовтень 2010 року; -стягнути з Інституту 110,07 гривень індексації заробітної плати за жовтень 2010 року; -стягнути з Інституту середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні 29 квітня 2010 року; -стягнути з Інституту середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні 29 грудня 2010 року; -стягнути з Інституту середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні 29 грудня 2011 року. В судовому засіданні 26 червня 2017 року Позивач подала заяву про відмову від вимог про стягнення 34,43 гривень надлишково відрахованих з неї під час звільнення на підставі наказу від 29.12.2010, провадження в цій частині закрито. В судовому засіданні Позивач свої вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник Відповідача в останнє судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд визнав за можливе закінчувати розгляд справи у відсутність представника Відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Встановлено, що [PERSON] з грудня 2007 року працювала на посаді наукового співробітника Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного у відділі систематики та флористики судинних рослин. Наказом № 46-к від 29.04.2010 [PERSON] було звільнено із займаної посади з 29.04.2010 за погодженням профкому Інституту за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 71). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.10.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2010, визнано незаконним наказ Інституту ботаніки ім. М. Г. Холодного № 46-к від 29.04.2010 про звільнення [PERSON] з посади наукового співробітника відділу систематики та флористики судинних рослин. Поновлено [PERSON] на посаді наукового співробітника відділу систематики та флористики судинних рослин Інституту ботаніки ім. М. Г. Холодного з 29.04.2010. (а.с. 35-44) Суд, визнаючи її звільнення незаконним, поновив її на роботі з дня звільнення, і стягнув компенсацію у вигляді середнього заробітку за вимушений прогул з того ж дня. Відтак, Позивач не вправі вимагати стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки саме звільнення визнане протиправним. Вимоги про стягнення з Відповідача суми компенсації у зв'язку з невчасною виплатою заробітної плати (94,14 грн) та суми індексації (110,07 грн) вперше нею були заявлені 10 січня 2013 року (том 1, а. с. 206), проте жодних обгрунтувань, розрахунків та доказів у підтвердження правомірності таких вимог нею так і не було надано суду, а тому підстав для їх задоволення суд не вбачає. Встановлено також, що наказом №201к від 29.12.2010 була звільнена з займаної посади за п.4 ст. 40 КЗпП України (Том 1, а.с. 17). Зазначений наказ про звільнення був оскаржений Позивачем до суду, проте рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2012 звільнення [PERSON] визнане законним. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Не зважаючи на вказану норму закону розрахунок при звільненні Позивачу був виплачений двома частинами 02.02.2011 та 14.02.2011, тобто з простроченням остаточного розрахунку на 48 днів (31 робочий день). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ухвалою від 28 березня 2012 року, постановленою у даній справі Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності в розумінні п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13. Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, для даного випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Встановлено, що в листопаді 2010 року [PERSON] було відпрацьовано 14 робочих днів, за які їй нараховано 1570,47 гривень, а в грудні 2010 року Позивач відпрацювала 23 робочих дні, у зв'язку з чим їй нараховано 2943,58 гривень. (а.с. 20) Таким чином, середньоденний заробіток слід відраховувати наступним чином: 4514,05 / 37 = 122,00 гривень. Виходячи з викладеного Відповідач має виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні її на підставі наказу №201-к від 29.12.2010 в розмірі 3782 гривень (31 х 122,00 гривень). Що стосується вимог про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі наказу від 28 грудня 2011 року, то суд керується наступним. 05 грудня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва було прийняте рішення про визнання наказів про звільнення [PERSON] незаконними та поновлено її на посаді, з якої вона була звільнена, з 29 грудня 2010 року. При цьому рішення в частині поновлення Позивача на посаді було допущено до негайного виконання. На виконання рішення про негайне поновлення Позивача на посаді Відповідачем було видано наступні накази: - №191/1к від 23.12.2011, яким було скасовано накази №201к від 29.12.2010р. та №208к від 31.12.2010р. про звільнення [PERSON]; - №192к від 23.12.2011, яким у штатний розклад відділу систематики та флористики судинних рослин Інституту ботаніки введено посаду наукового співробітника; - №193к від 23.12.2011, яким [PERSON] поновлено на посаді наукового співробітника відділу систематики та флористики судинних рослин з 29.12.2010р. Судом встановлено, що вже 28 грудня 2011 року наказом №196к [PERSON] знову була звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Зазначений наказ [PERSON] також було оскаржено, проте до вирішення по суті зазначеного позову Апеляційним судом м. Києва було переглянуте рішення від 05.12.2011 про її поновлення, і зазначене рішення було скасоване в повному обсязі, і у позовних про визнання незаконним наказів про її звільнення №201к від 29.12.2010. та її поновлення було відмовлено. У зв'язку з цим директором Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного НАН України 20 квітня 2012 року було видано наказ №42к, яким скасовані накази, пов'язані з негайним поновленням [PERSON] на посаді, зокрема: №191/1, №192к, №193к від 23.12.2011р. З посиланням на вказане вище рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2012 Солом'янським районним судом м. Києва без задоволення також були залишені і вимоги [PERSON] про визнання незаконним її звільнення на підставі наказу №196к від 28.12.2011. Трудовим законодавством України не передбачено окремої норми для звільнення працівника в разі скасування рішення суду, на підставі якого він був поновлений на роботі. Суд враховує, що в зв'язку зі скасуванням рішення суду від 05.12.2011 року про поновлення [PERSON] на роботі, її подальше перебування на займаній посаді на виконання скасованого рішення суду не відповідало вимогам закону, оскільки після її звільнення, яке визнане судом апеляційної інстанції законним, новий трудовий договір з [PERSON] не укладався, допуск її до роботи було здійснено на підставі рішення суду, що було обов'язком Відповідача, а тому не відповідало положенням трудового законодавства про укладення трудового законодавства. Відтак наказ №196к від 28.12.2011 втратив своє правове значення, оскільки [PERSON] станом на день розгляду даної справи не може вважатись такою, що була працевлаштована в Інституті. Ці обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало чинності (рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року у справі №2-1748/2012), а тому не підлягають доказуванню чи переоцінці. За таких обставин підстав для стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно з наказом №106к від 28.12.2011 немає. На підставі викладеного,

Outcome: partial