Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 27.01.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач зазначила, що їх шлюб із Відповідачем зареєстровано 10.09.2011 р., від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], але фактично вони з чоловіком не проживають разом з 2014 року і не підтримують відносин, подальше спільне проживання однією сім'єю Позивач вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], та Відповідачем, [PERSON], зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 79, після розірвання шлюбу присвоїти Позивачу дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 15.02.2017 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду на 13.03.2017 р. Позивач, [PERSON], 13.03.2017 р. подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги - задовольнити. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, телефонограмою від 06.03.2017 р. повідомив суд, що через хворобу не може з'явитися до суду, просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. З огляду на наведене та беручи до уваги предмет позову, підтримку позовних вимог обома сторонами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 10.09.2011 р. сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 79, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб, виданого повторно 24.01.2017 р. (а.с. 6). Подружжя має спільну дитину - доньку [PERSON], яка народилася [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області 14.02.2012 р. (а.с. 7). У позовній заяві зазначено, що фактично сторони не проживають спільно з 2014 року та не підтримують сімейних відносин. На підтвердження цих обставин Позивачем додано до позовної заяви довідку, видану виконкомом Рачківської сільської ради Володарського району Київської області 26.01.2017 р., про те, що Позивач зареєстрована та проживає в селі Ратуш Володарського району Київської області лише разом із донькою [PERSON] (а.с. 8). З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами тривалий час (з 2014 року), суд дійшов висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Зважаючи на викладене, суд вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задовольнити, відповідно вимогу про відновлення Позивачеві дошлюбного прізвища також слід задовольнити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі частини першої статті 88 ЦПК України та присуджує Позивачеві, на користь якої ухвалено рішення, з Відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до статей 24, 55, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved