Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до Каноницької сільської ради Володимирецького району, Рівненської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] померла його баба - [PERSON] , яка проживала, одиноко, в [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 3,71 га, яке знаходиться на території Каноницької сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Спадщину ніхто не оформив. У визначений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про існування спадкового майна. Позивач ніколи не бачив ні сертифіката на право на земельну частку (пай), ні державного акта. Лише після того, як в сільській раді у зв`язку з проведенням земельної реформи почали перевіряти оформлені та неоформлені земельні ділянки, [PERSON] стало відомо, що після смерті баби залишився пай. На час смерті спадкодавиці та до 2016 року позивач працював на заробітках в різних куточках України, фактично не бував вдома. З 2016 року [PERSON] працює водієм на громадському транспорті, їздить за кордон, практично весь час був відсутній за місцем свого проживання, що вважає поважними причинами пропуску прийняття спадщини. Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] його баби - [PERSON] . Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Відзив не подано. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач в підготовче засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Від сільського голови Каноницької сільської ради Володимирецького району Володимирецького району Рівненської області надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії [NUMBER] , яке видане Каноницькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 3,71 га на території Каноницької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №374128 від 26.05.2006 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавицею підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серія [NUMBER] , де матір`ю записана - [PERSON] ; свідоцтвом про укладення шлюбу батьків, серія [NUMBER] дівоче прізвище матері - « [PERSON] »; свідоцтвом про народження матері позивача, серії [NUMBER] , дк її матір`ю записана - [PERSON] . Як зазначено в довідках №1050, №1051 від 14.11.2019 року, виданих Каноницькою сільською радою Володимирецького району, [PERSON] , яка померла [INFO] , на момент смерті постійно проживала одиноко та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №573/01-16 від 19.06.2020 року, виданої завідувачем Володимирецької районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у Володимирецькій районній державній нотаріальній конторі Рівненської області, згідно даних зі Спадкового реєстру, спадкову справу не заведено. А як зазначено в трудовій книжці серії [NUMBER] , [PERSON] з 04.08.2016 року прийняти на роботу в ТзОВ «Володимирець трансервіс» на посаду водія , категорії «Д». Причинами пропуску прийняття спадщини позивач зазначає: необізнаність про наявність спадкового майна, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та часте перебування позивача на заробітках і у відрядженнях за межами України. Згідно ст.ст. 1223, 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна та часте перебування позивача на заробітках та у відрядженнях за межами України, є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність спадкового майна може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved