Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 29 755,58 доларів США, а також пені за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 17 919 грн. 99 коп., станом на 25.04.2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.10.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11389810001, відповідно до якого позивач надав останньому кредитні кошти в сумі 29 000 доларів США на строк до 05.10.2029 року, а відповідач зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі встановленому договором. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є сплата ним банку пені, а також право банку вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. В порядку забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки від 07.10.2008 року, відповідно до якого останні взяли на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням відповідача [PERSON], які витікають з кредитного договору № 11389810001 від 07.10.2008 року в повному обсязі. Проте, позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином не виконував, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання вищевказаного кредитного договору удаваним та таким, що приховує договір позики 29 000 доларів США. Ухвалою суду від 30.05.2016 року зустрічний позов було об'єднано в одне провадження з первісним. В подальшому [PERSON] доповнив обумовлену вимогу вимогою про визнання спірного кредитного договору недійсним з підстав використання під час його укладення нечесної підприємницької практики. Позичальник вказував, що в силу природи валютних цінностей, він був позбавлений можливості здійснити свідомий вибір стосовно ціни або способу розрахунку ціни вартості банківської послуги, тобто усвідомити скільки в грошовій одиниці України йому необхідно сплачувати коштів щомісячно протягом всього періоду дії кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно заяви, що надіслав на адресу суду, просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підтримав у повному обсязі. Представник відповідачів, відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. При цьому, також вказували на недоведеність позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять належних доказів щодо отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі, вказаному в кредитному договорі. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11389810001, відповідно до якого позивач надав останньому кредитні кошти в сумі 29 000 доларів США на строк до 05.10.2029 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 14,50 % річних. Відповідно до умов договору погашення кредиту здійснюється шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 370 доларів США. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є його обов'язок сплачувати банку неустойку (штраф, пеню), а також право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Невід'ємною частиною даного договору є Правила (договірні умови) споживчого кредитування АКІБ «УкрСиббанк», затверджені рішенням Продуктово-тарифного комітету банку (протокол № 243 від 21.08.2008 року) із усіма змінами та доповненнями. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки від 07.10.2008 року, за якими останні поручилися за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язалися відповідати в солідарному порядку з [PERSON] перед позивачем за порушення ним умов кредитного договору. Так, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зокрема, в судовому порядку може бути визнаний недійсним правочин, який було вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який насправді вчинили - удаваний правочин (ст. 235 ЦК України). За правилами вищевказаної статті за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. З огляду на викладене, для визнання угоди удаваною необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, відповідачем [PERSON] не було надано відповідних доказів що укладений між ним та банком кредитний договір фактично приховує собою договір позики речей, визначених родовими ознаками, якими є валютні цінності. Так, як вбачається з кредитного договору, його сторони узгодили питання щодо валюти кредитування (долари США), що є однією з умов кредитного договору, порядок повернення кредитних коштів саме в цій валюті. З виписки з особового рахунку, відкритого у АТ «УкрСиббанк», вбачається, що 07.10.2008 року на рахунок позичальника [PERSON] були зараховані саме 29 000,00 доларів США, що на той час було еквівалентно 141 215 грн. 50 коп. Умови кредитного договору, зокрема, щодо валюти кредиту, були повністю прийняті позичальником, який тривалий час виконував умови договору саме відповідно до домовленості, що буда досягнута сторонами на час його укладання. За загальним правилом, гроші є особливою категорією об'єктів цивільних прав. Грошовою одиницею України є гривня, відповідно до положень ст. 99 Конституції України. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, що передбачено ч.2 ст. 192 ЦК України. Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» . За змістом ч.ч.1,2 даного Декрету резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України, користуватися та розпоряджатися ними на власний розсуд, в тому числі, здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Зокрема, відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями. За такого, заборон щодо вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті діюче законодавство не містить. Таким чином, оскільки відповідачем [PERSON] не доведено, що між ним та банком виникли інші права та обов'язки ніж ті, що передбачені кредитним договором, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору удаваним слід відмовити. Також суд не приймає до уваги посилання останнього про визнання спірного кредитного договору недійсним з підстав порушення порядку надання банком інформації щодо продукту кредитування, внаслідок чого позичальник був позбавлений можливості здійснити свідомий вибір з цього питання та усвідомити остаточну вартість послуги споживчого кредиту як щомісячно, так і за весь період кредитування. Так, як встановлено судом, зазначений вище договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору; мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, вимог до позивача щодо визнання недійсним кредитного договору до моменту пред'явлення до нього вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором не пред'являв. Крім того, як слідує з умов кредитного договору, відповідач [PERSON] перед підписанням обумовленого договору отримав необхідну інформацію, в тому числі, щодо правил кредитування, сукупної вартості кредиту, тарифів банку, наведених у Додатках № 2,3, отримав інформаційний лист, згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, ненадання банком зазначеної інформації є підставою для розірвання кредитного договору або покладення на суб'єкта господарювання, який повинен її надати, обов'язку відшкодувати завдані збитки, покладення на нього обов'язку по сплаті штрафу, проте не є підставою для визнання кредитного договору недійсним (ст.ст. 15,23 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, враховуючи вищевикладене, відсутність у матеріалах справи доказів що спірний договір містить несправедливі умови або укладений з застосуванням нечесної підприємницької практики, відсутні підстави для визнання його недійсним. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а також внести інші передбачені договором платежі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів або невнесення чергового платежу він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен достроково повернути кредит та внести інші передбачені договором платежі. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення яких встановлюється в законі або договорі, а також порукою. Згідно ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати процентів за користування ним, про що попереджався банком. Аналогічні вимоги про усунення порушень зобов'язання в передбаченому законом порядку банк направляв поручителям. Так, банк в січні 2016 року в порядку використання наданого йому договором та ст. 1050 ЦК України права звернувся до відповідачів з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту разом з нарахованими процентами, проте останні ніяк не відреагували на дане звернення. До суду з обумовленим позовом позивач звернувся в травні 2016 року, що вказує на те, що порука не припинила свою дію. Судом встановлено, що станом на 25.04.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору , яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 26 232,64 доларів США, - заборгованості за процентами в розмірі 3 522,94 доларів США. Крім того, банком нарахована пеня з дотриманням п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України за несвоєчасне виконання зобов'язання в загальному розмірі пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 2 630 грн. 41 коп., пені за прострочення сплати процентів у розмірі 15 289 грн. 58 коп. Обумовлений розрахунок заборгованості, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не спростовано. Також в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного погашення відповідачами вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. Крім того, позичальником не надано належних доказів щодо неотримання взагалі або отримання в іншому, ніж зазначено в кредитному договорі розмірі коштів. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Якщо кредитні кошти надавалися в іноземній валюті, стягнення заборгованості за кредитним договором у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-190цс15 від 16.09.2015 року). Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування коштами. Таким чином, оскільки кредит відповідачем [PERSON] був отриманий в іноземній валюті, АТ «УкрСиббанк» мав необхідні ліцензії на здійснення валютних операцій, отримані в установленому законом порядку, валютою зобов'язання сторонами визначено долари США, суд прийшов до висновку про можливість стягнення кредитної заборгованості в валюті кредитування, а саме доларах США. Проте заборгованість по нарахованій пені, як санкції за невиконання умов кредитного договору, підлягає стягненню в гривні. В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст.526,530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів на користь Банку солідарно в повному обсязі. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів також підлягають стягненню судовий збір у розмірі 11 580 грн. 52 коп. в рівних частках, тобто по 3 860 грн. 17 коп. з кожного.

Outcome: approved