Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради Паталах Ф.В. звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 05.08.2018 року. З анамнезу відомо, що психічні розлади з'явились у [PERSON] три роки тому: став роздратований, порушився сон, був підозрілий. Вимикав електроприлади, порізав електричні проводи, чує голоси живих та померлих духів, бачить їх. Стверджував, що вночі до нього приходить знайома на ім'я [PERSON] в образі чорта, накинувся на знайому, погрожував їй фізичною розправою, вбивством. Бив себе по голові, намагався вчинити самоспалення. У зв'язку з відмовою від їжі, агресивними діями, був доставлений до приймального відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Госпіталізований у примусовому порядку за заявою доньки, небезпечний для себе та оточуючих. У відділенні відмовляється від прийому їжі. 06.08.2018 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді органічного галюцинаторно-маячного розладу. Глухонімота. За психічним станом представляє небезпеку для себе та оточуючих. Неспроможний задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Таким чином, лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON] зазначила, що 06.08.2018 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді органічного галюцинаторно-маячного розладу. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, так як [PERSON] є небезпечним для себе та оточуючих і на цей час не має критики до свого стану здоров'я. Зацікавлена особа - донька [PERSON] вважала, що необхідно примусово госпіталізувати [PERSON] , так як він представляє небезпеку для себе та оточуючих. Повідомила, що три роки назад у її батька почалися головні болі. Вони зверталися до невропатолога та проходи певне лікування. Але болі поверталися, а батько взагалі не бажав перебувати у лікарні та проходити лікування. Останнім часом він розказує про якусь [PERSON] або її духа, який його постійно переслідує. З односільчанкою у нього виник конфлікт, так як батькові здається, що остання хоче забрати у нього будинок та машину. До односільчанки [PERSON] приходив до дому та влаштував сварку. Враховуючи, що [PERSON] має вади слуху та мови, питання суд задавав через сурдоперекладача [PERSON] [PERSON] зазначив, що до нього приходить дух жінки на ім'я [PERSON], але він не вважає себе хворим, тому відсутні підстави для лікування. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, захисника особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 06.08.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді органічного галюцинаторно-маячного розладу. Його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Щодо об'єктивності вказаного висновку у суду сумніві відсутні. Досліджений висновок лікарів, надані суду пояснення лікаря-психіатра та зацікавленої особи, що [PERSON] внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved