Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

В травні 2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі договору дарування позивач [PERSON] є законним власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Фактично в житловому приміщенні за вищезазначеною адресою відповідач не мешкає з 01.02.2015, його особистих речей в квартирі не має, місце його проживання позивачу невідомо. Позивач змушена сплачувати комунальні платежі за відповідача, який вже тривалий час не мешкає в квартирі, а тому для захисту свого порушеного права, позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що даний позов повністю визнає та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Представник третьої особи будь-яких пояснень чи клопотань на адресу суду не направив. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 16.03.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 218. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Встановлено, що відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 3338128 від 27.05.2019 року на теперішній час у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: відповідач [PERSON] , колишній чоловік доньки позивача, донька позивача [PERSON] , онук позивача [PERSON] та позивач [PERSON] . Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач фактично в квартирі не проживає, а позивач, в свою чергу, є законним власником житлового приміщення, а також те, що відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою є законною, обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 352, 40 грн. та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов`язання УДКСУ в Голосіївському районі повернути [PERSON] - 352, 40 грн, згідно квитанції про сплату № 1026352068 від 29.05.2019.

Outcome: approved