Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі [PERSON] міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області), Державної казначейської служби України (далі ДКС України) зі зміненими під час судового розгляду позовними вимогами про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Шепетівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] по виконанню виконавчого листа №1-207/2010, стягнення моральної шкоди в розмірі 150000 грн. з Державного бюджету України через Казначейську службу України шляхом списання коштів з відповідного рахунку; звернення в Службу Безпеки України зі зверненням про проведення перевірки державного виконавця Давидюк В.В. за період з травня 2013 року по теперішній час на наявність ознак корупційного діяння в процесі виконання виконавчого листа №1-207/2010 від 08.05.2013 року, виданого Шепетіським міськрайонним судом; відсторонення державного виконавця Давидюк В.В. від виконання службових обов'язків на час судового процесу; при встановленні неправомірних дій державного виконавця Давидюк В.В. направити матеріали в прокуратуру для притягнення до відповідальності згідно чинного законодавства. В обґрунтування позову вказав, що державним виконавцем Шепетівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] не було вжито всіх заходів, передбачених чинним законодавством, щодо примусового виконання вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.12.2010 року в частині вирішення цивільного позову про стягнення з [PERSON] на його користь 58751 грн. 90 коп., а саме 1751 грн. 90 коп. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди та 7000 грн. витрат на правову допомогу. А тому, з травня 2013 року по теперішній час вищевказане рішення суду виконане так і не було. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 30.09.2016 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, ДКС України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний виконавець Шепетівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця закрито. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.09.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, ДКС України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний виконавець Шепетівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, в решті позову відмовлено. Вказане рішення суду, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20.12.2016 року залишено без змін, а ухвалу Шепетівського міськрайонного суду від 30.09.2016 року скасовано та справу в частині визнання незаконною бездіяльності державного виконавця направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов в частині поверненій для продовження розгляду підтримав з підстав, викладених у ньому та його письмових поясненнях від 23.09.2016 року, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] позов не визнав. Представник відповідача Державної казначейської служби України та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно положень ст.ст.\~11,\~60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.ст.\~383,\~384 ЦПК України\~учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»\~№606-XIV від 21.04.1999 року (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №606-XIV від 21.04.1999 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону, та іншими законами, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону\~підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 Закону від 21.04.1999 року №606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Згідно ч.1 ст. 11 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Судом встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року, з урахуванням вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2011 року, [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст.135, ч. 1 ст.\~70 КК України до 3 років позбавлення волі та стягнуто з нього на користь потерпілого [PERSON] 1751 грн. 90 коп. майнової шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди, 7 000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 58751 грн. 90 коп. Згідно ч.2 ст. 11 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року державний виконавець в тому числі: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Відповідно до п.п.3, 11 ч.3 ст. 11 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ. Згідно із п. 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 року\~(далі Інструкція) (в редакції чинній на дату вчинення виконавчих дій), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених\~Законом\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до поданої 13.05.2013 року [PERSON] заяви, 22.05.2013 року державним виконавцем відділу ДВС [PERSON] міськрайонного управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-207/10, виданого Шепетівським міськрайонний судом на виконання вищевказаного вироку суду в частині вирішення цивільного позову в сумі 58751 грн. 90 коп. В подальшому за заявою [PERSON] виконавче провадження щодо примусового виконання вироку суду в частині стягнення з [PERSON] на його користь 58 751 грн. 90 коп. було відкрито постановами державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] 09.04.2014 року, 05.02.2015 року, 02.10.2015 року та до цього часу судове рішення в повному обсязі не виконано. Як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень №557/10 номер за ЄДРВП: 38055986, №397/10 номер за ЄДРВП: 42885682, №265/10 номер за ЄДРВП: 46314305, № 48892841, державним виконавцем Давидюк В.В. своєчасно і в повному обсязі не вчинено передбачених Законом заходів примусового виконання рішення, що свідчить про її неправомірну бездіяльність, а саме: - у виконавчих провадженнях №38055986, №42885682 всупереч п. 11 ч.3 ст. 11 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року взагалі відсутні виклики державним виконавцем боржника [PERSON]; у виконавчому провадженні №46314305, розпочатому 05.02.2015 року міститься лише одна повістка-виклик державного виконавця боржника [PERSON] на 12.08.2015 року з роз'ясненням наслідків неявки без поважних причин та жодних відомостей (актів) про його явку чи неявку та застосування роз'яснених наслідків; у виконавчому провадженні №48892841 також лише один виклик державного виконавця від 05.10.2015 року боржника [PERSON] про явку на 07.10.2015 року та жодних відомостей (актів) про його явку чи неявку та застосування роз'яснених наслідків; - всупереч п.5 ч.2 ст. 11 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року відсутні відомості про роз'яснення прав та обов'язків як стягувачу, так і боржнику, останньому не розяснено також правових наслідків не виконання судового рішення; - не отримано жодного пояснення боржника з приводу місця проживання, роботи, отримуваних доходів, наявності майна, не виконання чи не можливості виконання вироку суду в частині цивільного позову у виконавчих провадженнях №38055986, №42885682, №46314305, лише у виконавчому провадженні № 48892841 міститься пояснення [PERSON] від 19.02.2016 року; - у виконавчому провадженні №38055986 після надходження відповіді №1001066195 від 25.06.2013 року з Державної податкової служби України про джерела доходів боржника [PERSON] з відомостями про отримання ним доходів за ознакою 101, тобто заробітної плати, постанову про звернення стягнення на заробітну плату державним виконавцем винесено лише 02.12.2013 року; у виконавчому провадженні №42885682 після надходження відповіді №1003510526 від 05.05.2014 року з Державної податкової служби України про джерела доходів боржника [PERSON] з відомостями про отримання ним доходів за ознакою 101, виконавцем не вжито жодних заходів щодо з'ясування джерела доходів з метою звернення стягнення на отримувані боржником кошти, не з'ясовано чи не перебував боржник на обліку як безробітний та чи не отримував у зв'язку із цим соціальні виплати; - вихід на дільницю здійснювався державним виконавцем у виконавчому провадженні №38055986, відкритому 22.05.2013 року лише 26.11.2013 року, що стверджується єдиним наявним в матеріалах виконавчого провадження актом, який підписаний лише державним виконавцем та не відповідає вимогам п. 1.5.2. вищевказаної Інструкції; у виконавчому провадженні №46314305, відкритому 05.02.2015 року міститься також лише один акт державного виконавця від 19.04.2015 року про вихід на дільницю; у виконавчому провадженні №48892841, відкритому 02.10.2015 року міститься акт державного виконавця від 12.11.2015 року про вихід на дільницю, який підписаний лише державним виконавцем та не відповідає вимогам п. 1.5.2. вищевказаної Інструкції. Постановою державного виконавця від 29.01.2014 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості, яка ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2014 року визнана неправомірною та скасована. Отже, факт неправомірної бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні №46314305 вже встановлений вказаною ухвалою суду, тому в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно довідки [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області від 26.07.2016 року №3505/174/10/22-20-08-28 [PERSON] з 4 кварталу 2012 року по 3 квартал 2014 року та в 1 кварталі 2016 року мав доходи, працюючи на ДП [PERSON] ветсанзавод, в [PERSON] міжрайонному управлінні водного господарства, перебуваючи на обліку в [PERSON] міськрайонному центрі зайнятості та працюючи у [PERSON] міському муніцпальному духовому оркестрі. Проте, місце роботи боржника державним виконавцем вчасно не встановлено, вчасно стягнень з доходів боржника за вказаний період в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом не проведено. Крім того, державний виконавець Давидюк В.В. у виконавчому провадженні №42885682, приймаючи постанову від 27.11.2014 року про повернення виконавчого документа через відсутність майна та коштів у боржника, на підставі наданих боржником ксерокопій квитанцій від 17.04.2014 р., 13.05.2014 р., 18.06.2014 р., 21.07.2014 р., 13.08.2014 р., 27.10.2014 р., 27.11.2014 р. всі на суму 20 грн., не перевіривши отримання стягувачем вказаних коштів, безпідставно зменшила суму боргу, визначивши залишок боргу в розмірі 58611 грн. 90 коп. У виконавчому провадженні №46314305 державний виконавець Давидюк В.В., приймаючи постанову від 20.08.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність майна та коштів у боржника, на підставі наданих боржником ксерокопій квитанцій від 10.12.2014 р., 05.01.2015 р., 11.02.2015 р., 02.03.2015 р., 10.04.2015 р., від 12.05.2015 р., 25.06.2015 р., 12.08.2015 р. всі на суму 20 грн., знову не перевіривши отримання стягувачем вказаних коштів, безпідставно зменшила суму боргу, визначивши залишок боргу в розмірі 58631 грн. 90 коп. Хоча, як вбачається з повідомлення ЦПЗ № 3 ХД УДППЗ Укрпошта від 08.08.2016 року №438 вказані грошові перекази стягувачем [PERSON] не отримувались та були повернені відправнику [PERSON] З огляду на встановлені в судовому засіданні та підтверджені матеріалами виконавчих проваджень, матеріалами цивільної справи факти неправомірної бездіяльності державного виконавця Давидюк В.В. в процесі виконання виконавчого листа №1-207/2010 від 08.05.2013 року, виданого Шепетіським міськрайонним на виконання цивільного позову в кримінальній справі, внаслідок яких рішення суду не виконується протягом такого тривалого часу, грошові кошти, що підлягають стягненню з [PERSON], ним так і не виплачені, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В той же час, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні решти вимог позивача [PERSON], оскільки ним обрано невірний спосіб захисту та для їх вирішення чинним законодавством передбачений інший порядок.

Outcome: partial