Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

В травні 2021 заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] більше п`яти років до дня її смерті. В обґрунтування заяви зазначила, що з моменту народження, тобто з [INFO] і по день смерті [PERSON] - [INFO] , мешкала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . З причин похилого віку, слабкого здоров`я та відсутності інших родичів, заявник піклувалася за своєю прабабусею, проживала разом з нею та була зареєстрована. Заявник та прабабка користувалися взаємними правами та обов`язками, у них був спільний побут, спільний бюджет, добрі родинні відносини. Заявник купувала для [PERSON] продукти, ліки та інші необхідні речі. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. Заявник є єдиним спадкоємцем після смерті прабабки. Маючи на меті отримати спадщину після смерті [PERSON] заявник звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Луганської області Чернявської І.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак, постановою нотаріуса від 27.04.2021 заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявником не надано документів, що підтверджують родинні відносини. Посилаючись на вказані обставини, заявник просила суд встановити факт, що [PERSON] , 1913 року народження, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на день своєї смерті проживала однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] , більше п`яти років до дня її смерті. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.05.2021 відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду на 20.07.2021. В судовому засіданні представник заявника надав пояснення згідно обставин, викладених у заяві. Просив задовольнити вимоги [PERSON] . Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала доводи представника та пояснила, що з дня свого народження та до дня смерті [PERSON] проживала разом з нею за однією адресою по [ADDRESS] . Після смерті своєї матері заявник залишилась проживати з прабабкою [PERSON] за вказаною вище адресою, а опікуном [PERSON] була її сестра - [PERSON] , яка мешкала разом зі своєю сім`єю за іншою адресою. На день смерті матері заявника їй виповнилося 9 років, а коли померла [PERSON] - 15 років. Представник заінтересованої особи - Білолуцької селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника селищної ради, не заперечує проти задоволення вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та її представника, допитавши свідків, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Новобіла Новопсковського району Луганської області у віці 95 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.06.2008 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №122103 від 26.05.2006 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,2269 га, яка розташована на території Новобілянської сільської ради, Новопсковського району, Луганської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.10.1993 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якою записана [PERSON] . До реєстрації шлюбу [PERSON] мала прізвище « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00030569184 від 28.04.2021, та в подальшому після реєстрації інших шлюбів змінювала прізвище на « [PERSON] » та з « [PERSON] » на « [PERSON] » (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвищі №00004379105 від 29.07.2010, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 22.01.1999, виданого Новобілянською с/радою Новопсковського району Луганської області). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.06.2002 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, [INFO] в с. Новобіла Новопсковського району Луганської області у віці 42 років померла [PERSON] . Прабабцею заявника [PERSON] була [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 07.04.1960, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24.05.1962. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.09.2006 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Згідно довідки виконавчого комітету Білолуцької селищної ради №97 від 30.04.2021, [PERSON] , 1993 р.н. проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1993 року по день смерті [PERSON] - [INFO] , проживали разом та вели спільне господарство. Постановою приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Луганської області Чернявської І.В. від 27.04.2021 [PERSON] відмовлено в вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про на спадщину за законом на земельну ділянку, яка залишилась після [PERSON] ,15.06.2008, на підставі того, що нею не були подані документи, що підтверджують родинні стосунки спадкоємиці зі спадкодавицею. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає заявника [PERSON] з народження. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом в одному будинку з дня народження заявника і до смерті останньої. Після смерті матері [PERSON] - [PERSON] , заявник продовжила проживати в будинку по [ADDRESS] разом з прабабцею [PERSON] . Періодично в цьому будинку мешкала баба заявника - [PERSON] , але постійно там не проживала. Свідок пояснила, що опікуном [PERSON] після смерті матері була [PERSON] , але разом з заявником вона не проживала, мешкала в іншому будинку теж по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була сусідкою заявника [PERSON] , оскільки проживає за адресою [ADDRESS] . Після смерті батьків заявник проживала разом з [PERSON] , мешкали вони удвох на пенсію [PERSON] . Опікуном [PERSON] була [PERSON] , але мешкала окремо від неї. Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] виповнилося повних 9 років на день смерті [PERSON] - матері заявника, яка померла [INFO] , та було 15 років, коли померла [PERSON] . Тобто, у розумінні ЦК Української РСР (в ред. 1963 року) заявник була неповнолітньою особою на день смерті своєї матері, оскільки не досягла 15 років, а після набрання чинності 01.01.2004 Цивільним кодексом України перебувала в статусі малолітньої особи до досягнення нею 14 років. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК Української РСР (в ред. 1963 року) за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. За змістом ст. 31 ЦК України малолітні особи мають часткову цивільну дієздатність фізичної особи та мають право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. За загальним правилом ст. 32 ЦК України фізичні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років має неповну цивільну дієздатність. Згідно ч.ч. 1,2,3 цієї статті - крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). 2. Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. 3. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. З пояснень заявника та свідків вбачається, що з 2004 по 2011 рік опікуном та піклувальником [PERSON] була [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ст. 272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що малолітня або неповнолітня особа не може мати взаємні права та обов`язки як член сім`ї спадкодавця, зокрема, здійснювати догляд, вести спільне господарство, мати спільний бюджет, приймати участь у витратах на продукти, ліки тощо, з огляду на неповну цивільну дієздатність такої особи, а тому не може бути спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця у розумінні ст. 1264 ЦК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Суд зауважує, що з наданих заявником матеріалів вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність документів, які підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, але заявник з такою вимогою до суду не зверталася. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed