Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, який в травні 2018 року уточнив та просив суд постановити рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з ним, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; надати дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Білорусь малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у супроводі його, [PERSON] без згоди матері [PERSON] на час проживання у вказаній країні до 05.10.2022 року (том №1 а.с.153-156). В вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей, який в серпні 2018 року уточнила та просила визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, нею, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (том №1 а.с.162-164). Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. [PERSON] та її адвокат за ордером про надання правової допомоги Логвінов С.С. у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом [PERSON] не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали і просили задовольнити посилаючись на обставини, зазначені в зустрічному позові. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням (том №1 а.с.232). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з додатковими доказами наданими сторонами, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що з 25 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом №217 Червоногвардійського відділу реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області від 25 вересня 2009 року (том №1 а.с.15), який за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року був розірваний (а.с.18). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] (том №1 а.с.16) та [PERSON], [INFO] (том №1 а.с.17). Неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], куди діти виїхали за згодою своєї матері [PERSON], яка в процесі розгляду справи не заперечувала цей факт. Відповідно до довідки Державної установи освіти «Ясла-сад №87» м. Гродно (Республіка Білорусь) №34 від 25.09.2017 року, діти [PERSON] та [PERSON] є вихованцями державної установи освіти «Ясла-сад №87» м. Гродно Республіка Білорусь з 05.09.2017 року (том №1 а.с.90). У вересні 2018 року [PERSON] пішла до школи в перший клас в м. Гродно Республіка Білорусь. За період проживання в Республіці Білорусь у діток виникли сталі соціальні зв'язки, з'явились друзі та улюблені викладачі. [PERSON] матеріально повністю забезпечує виховання дітей у вищезазначеній установі, що підтверджується зокрема довідкою Відділу освіту спорту та туризму адміністрації Октябрського району м. Гродно від 10.10.2017 року № 2596/01-24 (том №1 а.с.91). Крім того, [PERSON] піклується про фізичне виховання дітей, що підтверджується Договорами про надання фізкультурно-оздоровчих послуг укладеними 07 вересня 2017 року та 12 вересня 2017 року між [PERSON] та Учбово-спортивною установою «Гродненська спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву №3», відповідно до умов яких установа надає дітям фізкультурно-оздоровчі послуги за видами придбаного абонементу (том №1 а.с.92,93). Окрім цього, [PERSON] має належні умови проживання, що підтверджується Договором найму житлового приміщення приватного житлового фонду громадян від 06.09.2017 року, умовами якого також передбачено реєстрацію за місцем перебування (том №1 а.с.96), Актами обстеження умов життя та виховання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], виданих 28.09.2017 року державною установою освіти «Ясла-сад №87» м. Гродно Республіка Білорусь (том №1 а.с.94,95), фотокартками квартири, в якій проживає сім'я (том №1 а.с.97-105) та Актом обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], складеним 02.08.2018 року методистами державної установи учбово-методичного кабінету Октябрського району м. Гродно (том №1 а.с.176-178). 16 жовтня 2017 року діти: [PERSON] та [PERSON], кожен отримали Вид на жительство терміном до 05 жовтня 2022 року та Свідоцтва про реєстрацію №3/106 та №3/107 (том №2 а.с.4-5, 8-9). Також, 16 жовтня 2017 року батько дітей [PERSON] отримав Вид на жительство терміном до 05 жовтня 2022 року та Свідоцтво про реєстрацію №3/105 (том №2 а.с.6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Матір дітей [PERSON] заперечує проти визначення місця проживання дітей разом з батьком в Республіці Білорусь та звернулася до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з нею на території України. Добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітніх дітей за місцем проживання матері сторони не досягли. Із заявою про визначення місця проживання малолітніх дітей до органу опіки та піклування сторони не зверталися. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд керувався тим, що і [PERSON], і [PERSON] мають позитивні характеристики, мають стабільний дохід. Однак, суд критично поставився на посилання [PERSON] на те, що у неї наявні належні умови проживання за адресою: [ADDRESS], оскілки цей факт не підтверджується належними доказами та не відповідає дійсним обставинам. В акті обстеження житлово-побутових умов, який наданий [PERSON] до суду відсутня інформація про наявність санітарних умов утримання житлового приміщення, наявність необхідних меблів, побутової техніки, наявність необхідних умов для розвитку та виховання малолітніх дітей, наявність спальних та робочих місць для них, місць для відпочинку тощо. Не вказано також, що вказаний будинок складається з трьох житлових кімнат, в якому вже проживає родина, яка складається з п'яти осіб: сестра [PERSON] - [PERSON], її чоловік - [PERSON], та їх діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Отже, для малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання матері за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Підгороднє, вул. Київська, буд. 22 відсутні належні умови для розвитку та виховання, неможливо організувати для дітей окремі спальні та робочі місця, місця для відпочинку та розвитку. Встановлено, що також підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами у справі, [PERSON] при вирішенні судом цивільної справи щодо розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] в позовній заяві від 01.03.2017 року зазначила, що «..за спільною домовленістю між нами, діти залишаються проживати з батьком.» (том №1 а.с.106-107). В заяві від 03.04.2017 року [PERSON] підтримала позов в первісній редакції (том №1 а.с.26). Згідно Експертно-психологічного висновку за результатами психологічного обстеження сім'ї [PERSON] в складі: батько [PERSON], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], практикуючим психологом [PERSON] було встановлено доцільність проживання малолітніх дітей з батьком в м. Гродно Республіки Білорусь (том№1 а.с.197-205). Окрім цього встановлено, що також не заперечувалося сторонами у справі, діти дотримуються певного нормального режиму дня та батько [PERSON] забезпечує, щоб діти лягали спати в 21-00 год. - 21-30 год. Під час учбового року батько намагається максимально точно витримувати цей графік, оскільки діти зранку прокидаються повні сил та енергії. Протягом всього учбового року мати дітей [PERSON] виходила на зв'язок приблизно в 21-30 год., а іноді навіть ближче до 22-00 год. Влітку в Білорусі темніє пізніше, а тому діти часто не засинали у визначений час та в них виходило частіше спілкуватись з матір'ю. Але дуже часто ставалось так, що батько писав матері, що він з дітьми вже повернуся з прогулянки, або тренування, тощо, але відповідь на повідомлення отримував лише тоді, коли діти вже спали. Як висновок, середня кількість дзвінків (зв'язку) з дітьми - один раз на тиждень. При умові, що саме батько повністю сприяв цьому. В квітні 2018 року стала відома дата проведення випускного в дитячому садку [PERSON]. [PERSON] відразу ж була сповіщена про це, та остання пообіцяла, що приїде на випускний доньки. Протягом місяця мати дітей підтверджувала свої наміри, але за тиждень до випускного [PERSON] відмовилась приїжджати. Батьку довелось тривалий час заспокоювати дитину та надихати її через порушення матір'ю своєї обіцянки. Кожен раз, коли мати приїжджала до дітей (протягом року це відбулось чотири рази - початок листопада 2017 року, кінець грудня - 2017 року, кінець січня 2018 року, початок березня 2018 року) батько завжди надає матері місце в квартирі, в якій вони проживають, для того щоб мати дітей [PERSON] могла максимально провести час з дітьми. Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] Такі виняткові обставин в судовому засіданні також не доведені [PERSON] та її адвокатом, належними та допустимими доказами, а доводи на обґрунтування зустрічного позову носять загальний та неконкретизований характер. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у зв?язку з необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами. Вирішуючи справу по суті, суд також керується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові №486/706/16-ц (провадження №61-23711св18) від 19.09.2018 року, згідно якої при визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Так, враховуючи вік неповнолітніх дітей, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з батьком, який фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітніх дітей, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також, що в інтересах дітей є турбота та підтримка саме з боку батька, суд надав першочергове значення та оцінку саме найкращим інтересам дітей, врахувавши обставини спору (правова позиція Верховного Суду провадження №61-23711св18 від 19.09.2018 року), суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком [PERSON] Крім того, суд зауважує, що матір дітей [PERSON], у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, прояві турботи відносно дітей та участь у вихованні діток і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей [PERSON] щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон малолітніх дітей без дозволу матері, то вони задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Питання порядку виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, правил перетинання державного кордону врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. За положеннями ч. 5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Так, аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи, що для позовних вимог про надання дозволу на виїзд за кордон дітей без згоди матері визначений окремий порядок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині надання дозволу на виїзд за кордон малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без дозволу їх матері [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial