Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Лиманська державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначив, що до 02.12.2014 земельна ділянка площею 0,1 га., з кадастровим номером 1423084300:05:000:1290, що знаходиться за межами [ADDRESS] ), перебувала у власності позивача, але 02.12.2014 була відчужена відповідачу [PERSON] , на підставі Договору № 3301 від 02.12.2014. До моменту переходу права власності на земельну ділянку [PERSON] стояв на обліку в місцевому органі доходів та зборів як власник земельної ділянки, та у встановленому порядку рахувався платником земельного податку, сплачував його у належний спосіб. З моменту відчуження земельної ділянки і до 31.12.2018 р. (щороку, у строки, визначені Податковим Кодексом України), орган доходів та зборів (наразі Лиманська ОДПІ) продовжувала, через електронний кабінет платника податків (https://cabinet.sfs.gov.ua/), нараховувати [PERSON] оплату із земельного податку за вищевказану земельну ділянку, що не відповідає фактичним обставинам володіння земельною ділянкою. Так, орган доходів та зборів, не маючи інформації від нового власника (відповідача), не мав та не має можливості для направлення повідомлення про нарахування земельного податку, через це продовжував нараховувати як сам земельний податок за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, так і штрафні санкції (за 2017 рік) [PERSON] , надаючи переліки неплатників органам місцевого самоврядування (Рубцівській сільській раді, Краснолиманській міській раді тощо), вносячи позивача до переліку неплатників податку, чим було спричинено майнову шкоду, яка полягає у безпідставно сплачених коштах позивачем та спричинену цим негативним статусом моральну шкоду діловому авторитету позивача. Про чергове перебування у переліку неплатників податку позивачу стало відомо 17.10.2018 від посадових осіб Рубцівської сільської ради, в ході телефонної розмови. Фактично, з метою уникнення статусу боржника, як в 2018 році, так і з 2015 року позивач був вимушений платити податки та штрафи, інші платежі, у т.ч. комісію банку на оплату земельного податку замість відповідача. За період 2015-2018 роки (включно) позивачем були здійснені оплати земельного податку усього на суму 649,01 грн. Розмір моральної шкоди, завданої позивачу від дій відповідача, він оцінює в 4 000 грн., тобто по 1000 грн. за рік починаючи з 2015 року по 2018 рік включно. Просить стягнути зазначені кошти з відповідача. 09.08.2019 позивачем надано заяву про збільшення ціни позову, оскільки станом на момент подання даного уточнення, відбулось чергове нарахування [PERSON] за податковий період 2019 року суму податкового зобов`язання в розмірі 155, 84 грн. Тому він просить збільшити матеріальну шкоду до 852,80 грн. та майнову шкоду до 5000 гривень. В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, уточнені заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволені. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку про наступне. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. До 02.12.2014 земельна ділянка площею 0,1 га., з кадастровим номером 1423084300:05:000:1290, що знаходиться за. межами [ADDRESS] ), перебувала у власності [PERSON] , але 02.12.2014 була відчужена [PERSON] , на підставі Договору № 3301 від 02.12.2014 (а.с.13). З моменту відчуження земельної ділянки орган доходів та зборів (наразі Лиманська ОДПІ) продовжував через електронний кабінет платника податків (https://cabinet.sfs.gov.ua/), нараховувати [PERSON] оплату із земельного податку саме за вищевказану земельну ділянку, що не відповідає фактичним обставинам володіння земельною ділянкою. Так, орган доходів та зборів, не маючи інформації від нового власника (відповідача), не мав та не має можливості для направлення повідомлення про нарахування земельного податку, через це продовжував нараховувати як сам земельний податок за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, так і штрафні санкції (за 2017 рік) [PERSON] , надаючи переліки неплатників органам місцевого самоврядування (Рубцівській сільській раді, Краснолиманській міській раді тощо), вносячи позивача до переліку неплатників податку, чим було спричинено майнову шкоду, яка полягає у безпідставно сплачених коштах позивачем та спричинену цим негативним статусом моральну шкоду діловому авторитету позивача. З метою уникнення статусу боржника, з 2015 року позивач був вимушений платити податки та штрафи, інші платежі, у т.ч. комісію банку на оплату земельного податку замість відповідача. Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України (далі -ЗКУ) від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України (далі - ПКУ) від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ, із змінами і доповненнями. Відповідно до статті 206 ЗКУ, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно статей 269 та 270 ПКУ, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності. Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПКУ встановлено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Згідно підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПКУ, землекористувачами визначаються юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Відповідно до підпункту 14.1.74 пункту 14.1 статті 14 ПКУ - земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами. Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗКУ. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст зокрема належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ЗКУ; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗКУ. Статтею 81 ЗКУ визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Користування земельними ділянками без відповідних на те підстав, в тому числі самовільне їх зайняття може розцінюватись як порушення земельного законодавства У відповідності до пункту 286.5 статті 286 ПКУ, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 ПКУ. Згідно із вимогами підпункту «в» пункту 1 статті 96 ЗКУ, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПКУ). Тобто, з такого дня виникає обов`язок із сплати земельного податку та орендної плати. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (визначено пунктом 287.5 статті 287 ПКУ). Пунктом 57.5 статті 57 ПКУ визначено, що фізичні особи - платники податків повинні сплачувати податки і збори, що встановлені ПКУ, через установи банків та поштові відділення. Отже, норми чинного законодавства чітко визначають порядок оплати власником земельної ділянки земельного податку. Водночас, дані ДЗК не містять адреси, коду РНОКПП або інших даних, які дають змогу органу доходів та зборів однозначно та чітко ідентифікувати нового власника, аби нараховувати йому земельний податок, та зняти цей обов`язок з попереднього власника. Таким чином, право власника на користування земельною ділянкою кореспондує його обов`язок платити земельний податок, а технічною умовою даного процесу є повідомлення місцевого органу доходів та зборів про свою особу, чого відповідачем впродовж 5 років вчинено не було. Тим самим позивач, з метою уникнення перебування у статусі боржника органів доходів та зборів був вимушений здійснювати оплати земельного податку, чим йому було спричинено майнову та моральну шкоду. Так, позивачу [PERSON] за період 2015-2019 роки (включно) органом доходів та зборів було нараховано, а останнім сплачено земельний податок на суму 852,80 грн., що підтверджено квитанціями в матеріалах справи (а.с.67-72,75-80). Відповідно до ч.1,2,3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем надано докази на підтвердження спричинених йому збитків по сплаті податків за користування земельною ділянкою, які він сплачував внаслідок бездіяльності відповідача. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення майнової шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 852,80 грн., яка полягає у безпідставно сплачених коштах позивачем, підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд виходить із положень ст. 23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Розмір моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації позивача, він оцінює в 5 000 грн., тобто по 1000 грн. за рік починаючи з 2015 року по 2019 рік включно. Просить стягнути зазначені кошти з відповідача. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Узагальнюючи вищевказане, суд вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено факт порушення прав заявника та факт спричинення йому цими діями моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави та витрати за поштові послуги на користь позивача.

Outcome: approved