Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача 19206,94 грн. як різницю між фактично виплаченою сумою страхового відшкодування та максимальним розміром страхового відшкодування, 1197,12 грн. штрафних санкцій; з [PERSON] - 662,69 грн. в межах субсидіарної відповідальності відповідача та завдану моральну шкоду в розмірі 3000 гри.; солідарно з обидвох відповідачів - судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити в повному обсязі, додатково пояснивши, що 06 листопада 2013 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ», д.н. [NUMBER], на перехресті вул. Житецького та Кам'янецької, що в м. Хмельницькому, в порушення п.16.11 Правил дорожнього руху допустив зіткнення з належним позивачеві автомобілем марки «Fiat», д.н. [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а також позивачеві завдано моральну шкоду, яка полягає в зниженні моральної стабільності, зменшення відчуття життєвої захищеності та підтримання добрих стосунків із значним соціальним оточенням. Розмір компенсації завданої моральної шкоди оцінює у 3000 грн. 27 листопада 2013 року позивачем було подано заяву про страхове відшкодування до відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», де застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], надавши при цьому всі необхідні документи з метою матеріальної оцінки завданої шкоди та її відшкодування у встановлено порядку. Внаслідок проведеної автотоварознавчої оцінки було визначено вартість завданого матеріального збитку - станом на 15 листопада 2013 року - 35551,47 грн. Страховик мав би не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його чи прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, однак страховою компанією була розрахована сума страхового відшкодування і здійснена виплата в сумі 30793,06 грн. лише 31 березня 2014 року. При цьому на 4758,41 грн. суму страхового відшкодування було зменшено як на суму ПДВ. Разом з тим, зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ не передбачено чинним законодавством. Звертає увагу суду на те, що експертний звіт автотоварознавця [PERSON] при визначенні матеріального збитку здійснювався станом на 15 листопада 2013 року при офіційному курсові долара США 7,99 гривень за 1 долар США, що є значно нижчим від офіційного курсу іноземної валюти на дату нарахування страховою компанією коштів - 31 березня 2014 року курс 10,95 гривень за 1 долар США, а також курс станом на 07 травня 2014 року, який становить 11,65 гривень за 1 долар США. По факту проведеної переоцінки автотоварознавпем складено оновлений звіт станом на 27.06.14 р., згідно висновку якого розмір метеріального збитку склав 50662,69 грн. Вважає за необхідне стягнути зі страхової компанії вирахувану нею зі страхового відшкодування суму ПДВ, доплату страхового відшкодування з урахуванням істотного зростання курсу іноземної валюти, пеню за несвоєчасність виплати страхового відшкодування, три проценти річних та інфляційні нарахування з підстав за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України. В судове засідання представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, надав суду письмове заперечення проти позову, в якому просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі, оскільки всі виплати здійснені страховою компанією своєчасно і в повному обсязі, крім того, обов'язку доплачувати страхове відшкодування при коливанні курсових різниць законом для страхової компанії не передбачено, а витрати на правову допомогу позивачем не обґрунтовані і належними доказами не підтверджені. Просить розгляд справи провести без участі представника відповідача. За таких обставин суд вважає за можливе справ по суті розглянути за відсутності в судовому засіданні представника відповідача. В судовому засіданні співвідповідач [PERSON] позовні вимоги, заявлені до нього, визнав частково: на суму 662,69 грн. - відшкодування завданої майнової шкоди, 1500,00 грн. - відшкодування завданої моральної шкоди, решту суми моральної шкоди вважає завищеною в зв'язку зі своїм скрутним становищем. Визнані ним суми згоден добровільно сплатити позивачеві. При визначенні розміру судових витрат покладається на думку суду. В судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснив, що при вирішенні спору покладається на думку суду, однак вважає дії страхової компанії недобросовісними, оскільки при складанні ним звіту щодо розміру завданих позивачеві збитків як в листопаді 2013 року, так і в червні 2014 року він проводив розрахунок на основі цін без ПДВ, тому не було підстав його і вираховувати з суми страхового відшкодування. При цьому всі розрахунки залежні від курсів іноземних валют станом на дату оцінки. Заслухавши пояснення представника позивача, співвідповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], наявної в матеріалах справи, позивачеві на праві власності належить автомобіль марки «Fiat Doblo», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 19.11.2013 року, копія котрої наявна в матеріалах справи, встановлено, що 06 листопада 2013 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ», д.н. [NUMBER], на перехресті вул. Житецького та Кам'янецька в м. Хмельницькому, в порушення п.16.11 Правил дорожнього руху, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю «Fiat», д.н. [NUMBER], який під керуванням водія [PERSON] рухався по головній дорозі, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] є власником вище вказаного автомобіля «ВАЗ», д.н. [NUMBER], що ніким із сторін не оспорюється. В результаті ДТП позивачеві як власнику автомобіля «Fiat», д.н. [NUMBER], пошкодженням його майна було завдано майнової та моральної шкоду. Так, у відповідності до звіту № 126/13 від 15.11.2013 року про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Fiat», д.н. [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП, станом на 15.11.2013 року такий матеріальний збиток становить 35551,47 грн. На час виготовлення вказаного звіту ремонт автомобіля проведений не був, на час розгляду справи він проведений не остаточно. У відповідності до звіту № 126/13/14 від 27.06.2014 року про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Fiat», д.н. [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 27.06.2014 року такий матеріальний збиток становить 50662,69 грн. Як вбачається із пояснень [PERSON] - експерта-товарознавця, котрий виконував обидва зазначених звіти, - збільшення суми матеріального збитку зумовлено виключно курсовою різницею національної валюти до іноземної (євро) станом на дати виготовлення вище вказаних звітів. Крім понесених матеріальних збитків, внаслідок ДТП позивачеві була завдана і моральна шкода, котра виразилась в душевних стражданнях з приводу пошкодження його майна. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, в тому числі необхідність зміни усталеного способу життя внаслідок неможливості користуватися пошкодженим автомобілем впродовж значного проміжку часу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також беручи до уваги часткове визнання співвідповідачем позовних вимог щодо моральної шкоди, суд вважає за необхідне визначити розмір компенсації завданої моральної шкоди в сумі 1500 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність співвідповідача як власника транспортного засобу «ВАЗ», д.н. [NUMBER], на період з 18.07.2013 року по 17.07.2014 року була застрахована у відповідача - при цьому ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, було визначено в розмірі 50000 грн., франшиза дорівнює нулю, що підтверджується полісом № АС/1038693 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія котрого наявна в матеріалах справи. Таким чином, обов'язок відшкодувати в межах ліміту відповідальності позивачеві оцінену шкоду, заподіяну йому майну, виник у Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно п. 33.1.4 ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Як вбачається із протоколу обгляду транспортного засобу від 8.11.2013 року (огляд проводився за участю представника відповідача), копія котрих наявна в матеріалах справи, а також не оспорюється ніким із сторін, передбачений цим пунктом Закону обов'язок відповідач виконав своєчасно. У відповідності до вимог ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування з рядом додатків. 27.11.2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування, однак таке страхове відшкодування було виплачене йому лише 31.03.2014 року, при чому його було зменшено на суму ПДВ 4758,41 грн., внаслідок чого воно склало 30793,06 грн. Вказані обставини підтверджуються заявою про страхове відшкодування, страховим актом № ОЦ/177/002/13/0084 від 28.03.2014 року, платіжним дорученням № 1017 від 31.03.2014 року, копії котрих наявні в матеріалах справи. Пояснення відповідача про те, що заява про страхове відшкодування була подана позивачем лише 19.03.2014 року, суд не бере до уваги, оскільки проставлення відповідачем вхідного штампу з відміткою « 19.03.2014 р.» на заяві про страхове відшкодування не є достатнім доказом цієї обставини. Зокрема, заява викладена на бланку відповідача, а не написана в довільній формі на чистому аркуші, бланк заяви позивач міг отримати лише у відповідача, доказів її надіслання поштою відповідач суду не надав, а при власноручному поданні позивачем працівник відповідача мав би внести виправлення в дату, вказану позивачем, однак цього зроблено не було. Крім того, в матеріалах справи наявні звіт щодо завданої позивачеві як власнику автомобіля шкоди, виконаний ще 15.11.2013 року, скарга позивача від 13.03.2014 року та лист відповідача позивачеві від 1.04.2014 року за вих. № 1304118, в якому вказано, що 31.03.2014 року відповідачеві надійшла скарга позивача щодо невиплати страхового відшкодування. При тому, що страхову виплату було здійснено також 31.03.2014 року, знаходить своє підтвердження посилання позивача на те, що кошти були перераховані відповідачем лише після і внаслідок скарги позивача. Зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ суперечить складеному звіту про оцінку завданої шкоди, на основі котрого розраховано страхове відшкодування, оскільки зазначений звіт складено без включення у вартість деталей та робіт ПДВ, як це вбачається з тексту звіту та пояснень третьої особи (виконавця звіту). Таким чином, сума страхового відшкодування станом на дату його виплати мала б становити 3551,47 грн. Згідно ч. 2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Прострочення тривало з 28.02.2014 року (коли сплинув граничний 90-денний строк, передбачений ч. 2 ст. 36 Закону) по 30.03.2014 року, тобто 31 день. Облікова ставка НБУ в даний період становила 6,5%, таким чином, сума пені за казаний період становить 392,52 грн. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Збитки, завдані інфляцією, склали 711,02 грн., 3% річних - 90,58 грн., що підтверджується розрахунком, наявним в матеріалах справи. Пеня, збитки, завдані інфляцією, та 3% річних сумарно становлять 1197,12 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4758,41 грн. страхового відшкодування, 1197,12 грн. пені, інфляційних та трьох процентів річних за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. У стягненні з відповідача решти заявленої позивачем суми суд вважає за необхідне відмовити, оскільки законодавство не передбачено обов'язку страховика повторно проводити виплату страхового відшкодування в разі подорожчання матеріалів та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту забезпеченого транспортного засобу. Крім того, п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі: Постанова) містить наступне роз'яснення: «У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів». Виходячи із вимог вище наведеної до ст. 1194 ЦК України та послуговуючись логікою вище вказаного п. 14 Постанови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення усієї суми завданих збитків понад виплачене страхове відшкодування могли б бути заявлені до співвідповідача - винуватця ДТП. Із цієї суми до співвідповідача заявлені вимоги про сплату лише 662,69 грн. і, враховуючи неможливість виходу за межі заявлених позовних вимог, зі співвідповідача на користь позивача слід присудити саме вказану суму майнових збитків. Одночасно суд також бере до уваги, що повторно виконаний звіт про визначення матеріального збитку складений не станом на дату виплати страхового відшкодування, а на значно більш пізню дату - 27.06.2014 року, коли ціни на деталі та ремонті роботи зросли ще більше, а сам ремонт пошкодженого автомобіля уже частково проведено, що стверджує в тому числі представник позивача. Таким чином, зі співвідповідача на користь позивача слід стягнути 2162,69 грн. в порядку відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди (1500 грн. + 662,69 грн.), відмовивши в решті заявлених до нього позовних вимог. Судові витрати у справі складаються із судового збору на суму 243,60 грн., та витрат на правову допомогу, котрі суд розраховує, виходячи із вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та загальної тривалості судових засідань у справі 1 год. 30 хв.: 1218 грн./міс. х 40% х 1,5 год. = 478,20 грн. Загальна сума судових витрат, які підлягають компенсації відповідно до ст. 88 ЦПК України, становить 971,40 грн. (243,60 грн. + 478,20 грн.). Судові витрати присуджуються позивачеві з відповідача та співвідповідача пропорційно до задоволених щодо кожного з них позовних вимог, виходячи з процентного співвідношення задоволених позовних вимог до загальної суми стягнення, тобто в сумах: 621,69 грн. судових витрат з відповідача та 349,71 грн. судових витрат зі співвідповідача. На підставі наведеного та

Outcome: partial