Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 38000,16 грн. 07.08.2018 по зазначеній справі було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.12.2018, на підставі заяви про перегляд заочного рішення, було скасовано. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № ZPXRRC03980016 від 11/05/2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14251,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення закону та умов договору [PERSON] свої зобов'язання по погашенню кредиту належним чином не виконав, не сплатив кошти для погашення заборгованості за кредитом. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.11.2012 року з [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено стягнути заборгованості у розмірі 97105,84 грн. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором після ухвалення рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.11.2012 року заборгованість до стягнення за період з 20.01.2012 по 18.06.2018 року становить 38000,16 грн, що є пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 11.01.2019 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач клопоче про застосування позовної давності, зазначає, що позивачем позов підписано 26.01.2018, однак до суду позов надійшов 21.02.2018, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, при цьому у разі спливу позовної давності за основною вимогою, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, вимоги про нарахування та стягнення пені, тому просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю. 22.01.2019 на електронну адресу суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, у якому зазначено, що надані позивачем докази є належними, прийняття рішення від 12.11.2012 не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення договору. Крім того, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача підтримав позовні вимоги та позицію, викладену у відповіді на відзив, просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, підтримала обставини, викладені у відзиві, просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Дослідивши докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ZPXRRC03980016 від 11/05/2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14251,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення закону та умов договору [PERSON] свої зобов'язання по погашенню кредиту належним чином не виконав, не сплатив кошти для погашення заборгованості за кредитом. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.11.2012 року з [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено стягнути заборгованості у розмірі 97105,84 грн. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором після ухвалення рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.11.2012 року заборгованість до стягнення за період з 20.01.2012 по 18.06.2018 року становить 38000,16 грн, що є пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом є 10.05.2010. Період з 11.05.2007 по 10.05.2010 - це строк кредитування, протягом якого існувало право позивача на нарахування процентів та відповідно штрафних санкцій за виданим кредитом. Позивачем у 2012 році вже було реалізовано право на звернення до суду за захистом свого майнового права. За результатами такого звернення Вільнянським районним судом Запорізької області від 12.11.2012 було ухвалено заочне рішення, яким з відповідача стягнуто суму боргу у розмірі 97 105, 84 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14251, 60 грн.; заборгованість за процентами - 32443, 47 грн.; заборгованість по комісії - 7952, 43 грн.; пеня за несвоєчасне виконання забов'язань за договором 37358, 06 грн.; штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) - 4600, 28 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Під час розгляду справи № 202/4494/16-ц Велика палата Верховного суду висловила правову позицію, яка полягає в тому, що проценти та пеню заборонено нараховувати як тільки минув строк кредитування за кредитним договором. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, на відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитом дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої неустойки. Таким чином, початок позовної давності у даній справі для погашення всієї заборгованості за договором визначається з моменту спливу строку кредитування, тобто з наступного дня після закінчення дії договору, а саме з 10.05.2010. Банк звернувся до суду з позовом у лютому 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст. 267 ЦК України, та звернувся до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed