Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

«Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 квітня 2014 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір № 224684 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, згідно з яким Відповідачу відкрито картковий рахунок для обліку по ньому коштів до запитання і операцій з платіжною карткою. Додатковим договором № 1 від 10.03.2015 до Кредитного договору № 224684, Банком відкрито Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі - 16 600,00 (шістнадцять тисяч шістсот) гривень зі сплатою відсотків за користування кредитною лінією в розмірі 24% річних. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, однак відповідач не виконує умови договору та прострочив виконання грошового зобов`язання і станом на 28.04.2020 має заборгованість в розмірі 20505,74 грн, яка складається з наступного: 14342,42 грн - заборгованість за основним боргом; 4732,48 грн - відсотки за користування кредитом; 21,00 грн - комісія; 928,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 205,12 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 148,27 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 128,38 втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Позивач вказує на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання по сплаті чергової частини використаного кредиту та процентів понад один місяць, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 16 квітня 2014 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір № 224684 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, згідно з яким Відповідачу відкрито картковий рахунок для обліку по ньому коштів до запитання і операцій з платіжною карткою (а.с.5-5зв.). Додатковим договором № 1 від 10.03.2015 до Кредитного договору № 224684, Банком відкрито Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі - 16 600,00 (шістнадцять тисяч шістсот) гривень зі сплатою відсотків за користування кредитною лінією в розмірі 24% річних (а.с.8-8зв.). Вказані вище Договори підписані сторонами: уповноваженим працівником Банку та Клієнтом - [PERSON] , що ними не оспорюється. Згідно розрахунку заборгованості АТ «Державний ощадний банк», заборгованість по кредитному договору станом на 28.04.2020 р. складає 20505,74грн, яка складається з наступного: 14342,42 грн - заборгованість за основним боргом; 4732,48 грн - відсотки за користування кредитом; 21,00 грн - комісія; 928,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 205,12 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 148,27 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 128,38 втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Таким чином, між сторонами склалися договірні відносини, врегульовані ЦК України, а саме: ст.1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно п.1 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 1050 та частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таки, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах телеграмах, якими обмінялись сторони. Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Зміна, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України). Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аргументи позивача з посиланням на докази стосовно неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором є переконливими та підтверджуються доказами. При цьому, суд вважає доведеною суму кредитної заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 20 002,97 гривень, яка складається з наступного: основна заборгованість - 14342,42 грн; проценти за користування кредитом - 4732,48 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 928,07 грн. Водночас, позивач не надає розрахунку інфляційних та трьох процентів річних, зробленого у відповідності до положень закону із зазначенням розміру боргу за основним грошовим зобов`язанням, кількості днів прострочки та індексу інфляції за відповідний період. Вказане унеможливлює суд перевірити розмір цих стягнень. Також з наданих суду доказів вбачається, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати ним комісії, яка зазначена в розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач взяв на себе зобов`язання щодо її сплати у випадку неналежного виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит не є грошовим зобов`язанням, у позивача немає правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до правил ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача згідно ст. 625 ЦК України таких сум як: комісія -21,00 грн; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 205,15 грн; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 148,27 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 128,38 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судовий збір у розмірі 2102 грн 00 коп., сплачений позивачем згідно меморіального ордеру, є мінімальним розміром у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial