Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 11.12.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] до Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Володарська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якій Позивач просить суд визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок загальною площею 55,50 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що [INFO]. померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, до складу якої увійшов, зокрема, названий вище житловий будинок. Для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса, проте той відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Ухвалою суду від 14.12.2018 р. відкрито провадження у справі, визначено загальний позовний порядок розгляду справи, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 23.01.2019 р. У підготовче судове засідання 23.01.2019 р. учасники справи не з'явилися, про дачу, час та місце розгляду справи повідомлені; 15.01.2019 р. Відповідач та 23.01.2019 р. Позивач подали до суду заяви про розгляд справи без участі їх та їх представників, окрім того представник Відповідача зазначив про визнання ними позовних вимог (а.с. 38, 63). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (пункт 1 частини другої статті 16, частина перша статті 328 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За наявними матеріалами справи судом встановлено, що спірний житловий будинок загальною площею 55,50 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]., належав [PERSON], [INFO], на підставі запису № 0229-5 погосподарської книги Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, що підтверджено довідкою названої сільської ради від 06.09.2018 р. № 535/02-15 (а.с. 16), площа цього житлового будинку, інші технічні характеризуючи дані будинку, наявність господарськими будівель і споруд підтверджено копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за станом на останню дату технічної інвентаризації 19.11.2018 р. (а.с. 23-27), а також копією листа Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 22.11.2018 р. № 3419 із зазначенням, що до 01.01.2013 р. реєстрація права власності на названий житловий будинок не проводилася (а.с. 18). Власниця спірного житлового будинку [PERSON] померла [INFO]., що підтверджено копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER], виданого 03.11.2014 р. виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 14 (а.с. 15). Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії ІІ-ЯР № 102930, виданого Лобачівською сільською радою Володарського району Київської області 27.07.1958 р., актовий запис № 16 (а.с. 13, 45), а також копією свідоцтва про її одруження серії [NUMBER], виданого 16.11.1975 р. Лобачівською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 18, після чого Позивач змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 44). Позивач є єдиним спадкоємцем після [PERSON], яка померла [INFO]., що підтверджується довідкою, виданою Лобачівською сільською радою Володарського району Київської області від 27.09.2018 р. № 578/02-15 (а.с. 17), а також копією спадкової справи, надісланої державним нотаріусом на відповідний запит суду від 08.01.2019 р. (а.с. 39-60); Позивач спадщину після померлої [PERSON] прийняла, що підтверджується копіями її заяв до нотаріуса про прийняття спадщини (а.с. 42, 50) та свідоцтвами про право на інше спадкове майно (а.с. 19, 55, 57). Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема, відповіді державного нотаріуса Позивачеві від 23.11.2018 р. № 40%/02-14 (а.с. 14) та копії спадкової справи, надісланої на запит суду (а.с. 39-60), оформити спадщину в частині спірного житлового будинку шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину для Позивача виявилось неможливим через відсутність правовстановлюючого документа на спадщину, а саме: реєстрації права власності на цей житловий будинок, тому нотаріусом було відмовлено Позивачеві у вчиненні відповідної нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину з роз'ясненням про можливість вирішення питання в судовому порядку (а.с. 14). Як встановлено судом і зазначено вище, реєстрація спірного житлового будинку не проводилась, відомості про належність цього будинку спадкодавиці [PERSON] встановлено за даними погосподарської книги відповідної сільської ради. За роз'ясненням Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року; підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися, зокрема, на підставі записів у погосподарських книгах (лист названого Суду від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, батьки (стаття 1261 ЦК України). За статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України), а також має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця (частини перша, друга статті 1274 ЦК України). За таких встановлених обставин суд вважає, що Позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене спадкове майно, а саме: нажитловий будинок, загальною площею 55,50 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]., який за життя належав померлій [INFO]. [PERSON] (матері Позивача). Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача (органу місцевого самоврядування) на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та вбачає підстави для повернення Позивачеві державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved