Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 05.09.2017 р. подано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача кошти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки (але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку Відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначила, що 21.09.2012 р. між нею та Відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 64; від шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають разом із нею. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 25.07.2017 р. шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати своїх дітей. На скільки їй відомо, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з Відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей та утриманців також не має. Діти повністю знаходяться на її утриманні та на утриманні її батьків; державної допомоги на утримання дітей вона не отримує. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 07.09.2017 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду на 21.09.2017 р. У судовому засіданні 21.09.2017 р. Позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовільнити, подала заяву про уточнення позовних вимог у зв'язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнень визнав, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, розглянувши позовну заяву, заяву про уточнення позовних вимог, додані до позовної заяви документи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу та з'ясовуючи наявність законних підстав для прийняття судом визнання Відповідачем позову, виходить з такого. Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 183, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За вимогами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2017 рік, зокрема, для дітей відповідного віку визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Судом встановлено, що сторони 21.09.2012 р. уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 64, розірваний рішенням Володарського районного суду Київської області від 25.07.2017 р. (а.с. 4-6). Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10.07.2009 р. виконкомом Рудосільської сільської ради Володарського районного суду Київської області, актовий запис № 8 (а.с. 2), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.12.2012 р. виконкомом Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 16 (а.с. 3). Згідно з позовною заявою та поясненнями Позивача в суді, Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати своїх дітей, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших утримувачів не має. Діти повністю знаходяться на утриманні Позивача та на утриманні її батьків; державної допомоги на утримання дітей вона не отримує. Зважаючи на наведене, суд, оцінивши в сукупності наявні докази, вважає, що Відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей у визнаному ним розмірі та зобов'язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати цих дітей. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, позов слід задовольнити. Суд у порядку пункту 1 частини першої статті 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за імперативними вимогами частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved