Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

В січні 2021 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Мастергаз» (позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 14959,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.09.2019 р. між сторонами було укладено договір №30919 на виконання послуг, за яким відповідач повинен був виконати послуги з встановлення лічильників гарячої та холодної води, теплолічильників, електричних водонагрівачів, сантехнічних виробів; з заміни лічильників гарячої та холодної води, теплолічильників, сантехнічних виробів; з демонтажу лічильників гарячої та холодної води, теплолічильників, сантехнічних виробів. За договором відповідач зобов`язався перерахувати позивачу суму, прийняту від клієнта за виконану роботу та призначену для передачі замовнику протягом 72 год. з моменту оформлення документів в програмі CSI на рахунок замовника. Позивач виконав умови договору, передав відповідачу матеріали для надання послуг на загальну суму 14959,00 грн, але останній послуги за договором від 02.09.2019 р. не надав, матеріали не повернув, чим заподіяв позивачу збитки на суму 14959,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що в матеріалах справи відсутня вимоги замовника про повернення невикористаних матеріалів-залишків, вважає договір та акти приймання-передачі товару укладені зі сторони ТОВ «Мастергаз» неуповноваженим представником. Звертає увагу, що в договорі №30919 від 02.09.2019 р. відсутня згода відповідач на обробку персональних даних. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Ухвалою судді 25.02.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 02.09.2019 р. між ТОВ «Мастергаз» (замовник) в особі директора персоналу Кульпанової Ю.В. та [PERSON] (виконавець) укладено договір №30919, за яким замовник в порядку та умовах визначених цим договором доручає виконавцеві, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги, визначені в п. 2.1 договору, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві надані послуги. (п. 1.1) Згідно п. 2.2 договору виконавець приймає на себе виконання наступних послуг: з встановлення лічильників гарячої та холодної води, теплолічильників, електричних водонагрівачів, сантехнічних виробів; з заміни лічильників гарячої та холодної води, теплолічильників, сантехнічних виробів; з демонтажу лічильників гарячої та холодної води, теплолічильників, сантехнічних виробів. Відповідно до п. 3.2 виконавець зобов`язаний перерахувати замовнику суму, прийняту від клієнта за виконану роботу та призначену для передачі замовнику, яка зазначена в акті наданих послуг, протягом 72 годин з моменту оформлення документів в програмі CIS на рахунковий рахунок замовника. Згідно п. 4.1. договору замовник зобов`язаний своєчасно забезпечувати виконавця всіма необхідними матеріалами для виконання його обов`язків за договором. Послуги надаються виконавцем з матеріалів замовника. Приймання-передача матеріалів проводиться за актом. Згідно акту №95012 приймання передачі товару від 24.09.2020 р., укладеного між ТОВ «Мастергаз» (замовник) та [PERSON] (виконавець), виконавець прийняв товар згідно переліку для виконання робіт. (а.с. 9-11) Згідно акту №96624 приймання передачі товару від 28.09.2020 р., укладеного між ТОВ «Мастергаз» (замовник) та [PERSON] (виконавець), виконавець прийняв товар згідно переліку для виконання робіт. (а.с.12-15) Згідно акту №111416 приймання передачі товару від 02.11.2020 р., укладеного між ТОВ «Мастергаз» (замовник) та [PERSON] (виконавець), виконавець прийняв товар згідно переліку для виконання робіт. (а.с.16) Згідно вказаних актів відповідачу було передано матеріли на загальну суму 14959,00 грн. На повідомлення про наявність заборгованості в розмірі 14959,00 грн, направлене [PERSON] 17.12.2020 р., останній не реагує. (а.с. 17-18) Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 901 ЦК України pа договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 14959,00 грн за договором №309019 від 02.09.2019 р. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам договору не надано. При цьому, відповідач, як до моменту звернення до суду, так і під час розгляду даної справи невикористані матеріали-залишки ТОВ «Мастергаз» не повернув. Варто такж зазначити, що договір №309019 від 02.09.2019 р. є чинним, обставини визнання недійсним вказаного договору повинні досліджуватись в рамках розгляду іншої справи, на теперішній час судового рішення, яким встановлені обставини недійсності договору №309019 від 02.09.2019 р., не надано. В зв`язку з цим суд не приймає посилання сторони відповідача щодо підписання договору не уповноваженим представником та без надання згоди на обробку персональних даних. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мастергаз» заборгованості за договором про надання послуг №30919 від 02.09.2019 року в сумі - 14 959 грн. 00 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 2270,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved