Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

вУ червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Кредитної спілки «КС Володар», згідно з яким, враховуючи нову редакцію позовної заяви, просила суд: стягнути з відповідача на її користь відсотки за весь час користування внеском (вкладом) з 07.06.2016 року по 25.06.2018 року включно у сумі 16 821 грн. 96 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача інфляцію за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 11 577 грн. 64 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача недоплату у сумі 176 грн. 23 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача пеню від суми простроченого платежу на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, у розмірі 20 969 грн. 15 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача розмір упущеної вигоди у сумі 5 244 грн. 32 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача отримані ним доходи за користування внеском (вкладом) позивача за періоди, починаючи з 07.06.2016 року та по 26.06.2018 року, у розмірі 23 058 грн. 60 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.12.2012 року між Кредитною спілкою «КС «Володар» та [PERSON] було укладено Договір № ДВ-222.2 «Новорічний» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами п.1.1 якого відповідач зобов`язувався після використання внесеного внеску в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та договором, повернути внесок разом із нарахованими на нього відсотками позивачу не пізніше 06.06.2016 року. В подальшому між сторонами було укладено додатковий договір, згідно з яким відповідач зобов`язувався після використання внесеного внеску в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та договором, повернути внесок разом із нарахованими на нього відсотками позивачу не раніше 31.05.2018 року. При цьому, як передбачено п.п. 2.2 та 2.6 договору на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 29% річних та якщо інше не обумовлено іншими договорами, укладеними між сторонами, нараховані відсотки на внесок сплачуються члену Кредитної спілки готівкою з каси Кредитної спілки не раніше 6 (шостого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані. Разом з тим, позивач вказує, що в порушення вищенаведених умов договору, відповідач здійснив повернення внеску лише 26.06.2018 року у сумі 35 141 грн. 77 коп., що після вирахування банком комісії фактично склало суму 34 966 грн. 06 коп. Крім того, відповідачем було перераховано відсотки у сумі 102 грн. 97 коп. із розрахунку 0,2 % річних, що після вирахування банком комісії фактично склало суму 102 грн. 45 коп. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 22, 526, 530, 536, 550, 551, 599, 610, 611, 623, 625, 1048-1050 ЦК України та ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.06.2019 року вказану позовну заяву передано до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою від 30.09.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 12.11.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 11.03.2020 року до суду надійшла заява позивача, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутністю. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06.12.2012 року між Кредитною спілкою «КС «Володар» та [PERSON] було укладено Договір № ДВ-222.2 «Новорічний» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами п.1.1 якого відповідач зобов`язувався після використання внесеного внеску в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та договором, повернути внесок разом із нарахованими на нього відсотками позивачу не пізніше 06.06.2016 року. В подальшому, 07.06.2016 року між сторонами було укладено додатковий договір, згідно з яким відповідач зобов`язувався після використання внесеного внеску в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та договором, повернути внесок разом із нарахованими на нього відсотками позивачу не раніше 31.05.2018 року. При цьому, як передбачено п.п. 2.2 та 2.6 договору на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 29% річних та якщо інше не обумовлено іншими договорами, укладеними між сторонами, нараховані відсотки на внесок сплачуються члену Кредитної спілки готівкою з каси Кредитної спілки не раніше 6 (шостого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані. Звертаючись з позовом до суду, позивач вказував, що в порушення вищенаведених умов договору, відповідач здійснив повернення внеску лише 26.06.2018 року у сумі 35 141 грн. 77 коп., що після вирахування банком комісії фактично склало суму 34 966 грн. 06 коп., а також перерахував відсотки у сумі 102 грн. 97 коп. із розрахунку 0,2 % річних, що після вирахування банком комісії фактично склало суму 102 грн. 45 коп. Так, відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині 1 цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. При цьому, як вже зазначалося вище, п.п. 2.2 та 2.6 договору передбачено, що на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 29% річних та якщо інше не обумовлено іншими договорами, укладеними між сторонами, нараховані відсотки на внесок сплачуються члену Кредитної спілки готівкою з каси Кредитної спілки не раніше 6 (шостого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані. Як встановлено у судовому засіданні, 26.06.2018 року відповідач здійснив повернення внеску позивачу у сумі 35 141 грн. 77 коп., що після вирахування банком комісії фактично склало суму 34 966 грн. 06 коп., а також перерахував відсотки у сумі 102 грн. 97 коп., що після вирахування банком комісії фактично склало суму 102 грн. 45 коп. Отже, такі дії відповідача підтверджують факт визнання ним свого обов`язку, передбаченого договором, щодо повернення вкладу та нарахованих на нього відсотків. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що умовами договору не передбачено стягнення з вкладника комісії банку, суд, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплата відсотків у сумі 176 грн. 23 коп. Крім того, відповідно до п. 4.1. договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з даного Договору (надалі - «порушення договору»), винна Сторона несе відповідальність, визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору. Як вбачається з п. 4.2. договору, у випадку порушення Кредитною спілкою вимог п.п.1.1. та 2.7. Договору остання несе відповідальність згідно вимог чинного законодавства України. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 цієї статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за весь час користування внеском (вкладом) з 07.06.2016 року по 25.06.2018 року включно у сумі 16 821 грн. 96 коп., інфляцію за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 11 577 грн. 64 коп. (відповідно: 9415,89 + 2161,75), а також пені від суми простроченого платежу на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, у розмірі 20 969 грн. 15 коп., є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача розміру упущеної вигоди у сумі 5 244 грн. 32 коп. та отриманих відповідачем доходів за користування внеском (вкладом) позивача за періоди, починаючи з 07.06.2016 року та по 26.06.2018 року, у розмірі 23 058 грн. 60 коп., слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, у відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Однак, всупереч вищенаведених положень чинного законодавства, позивачем не надано як доказів на підтвердження можливості отримання ним доходу та на підтвердження саме такої суми упущеної вигоди, так доказів на підтвердження отримання кредитною спілкою доходів у зв`язку з користуванням його внеску. За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення упущеної вигоди та доходу за час користування внеском. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,524, 533-535, 625, 549, 625, 1058, 1060-1061 ЦК України, ст.23 Закону України «Про кредитні спілки»,

Outcome: partial