Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яка складається із земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території Воронківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого свій земельний сертифікат вона заповіла позивачу [PERSON] . У визначений законом шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про існування спадкового майна, а саме про наявність вищезазначеної земельної ділянки. Позивач ніколи не бачив ні сертифіката на право на земельну частку (пай), ні державного акта. Лише після того, як в сільській раді у зв`язку з проведенням земельної реформи почали перевіряти оформлені та неоформлені земельні ділянки, позивачу стало відомо, про наявний земельний пай. Як тільки [PERSON] дізнався про наявність спадкового майна, то й почав збирати необхідні документи для прийняття та оформлення спадщини. Просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті, [INFO] його тітки - [PERSON] . Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Відзив не подано. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач в підготовче засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть осатнньої, серії [NUMBER] . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ №333082, [PERSON] передано на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації від 10 жовтня 2005 року за №315, у власність земельну ділянку, площею 0,49 га , яка розташована на території Воронківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавицею підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] , де батьком записаний - [PERSON] ; свідоцтвом про народження батька позивача, серії [NUMBER] , де його батьками записані - [PERSON] та [PERSON] : свідоцтвом про народження спадкодавиці [PERSON] , серії [NUMBER] , де її батьками записані - [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту від 19 лютого 2002 року, посвідченого виконавчим комітетом Воронківської сільської ради народних депутатів Володимирецького району, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла земельний сертифікат, серії РВ №0230542 від 3 липня 1997 року в розмірі 1,83 га своєму племіннику [PERSON] . Як зазначено в довідках №1703, №1704 від 11.09.2020 року, виданих Воронківською сільською радою Володимирецького району, [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала із сестрою - [PERSON] та племінником [PERSON] в с. Воронки, Володимирецького району Рівненської області. Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у Володимирецькій районній державній нотаріальній конторі Рівненської області, згідно даних зі Спадкового реєстру, спадкову справу не заведено. (довідка №883/01-16 від 03.09.2020 року, видана завідувачем Володимирецької районної державної нотаріальної контори) Причиною пропуску прийняття спадщини позивач зазначає: необізнаність про наявність спадкового майна, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність спадкового майна може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved