Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

В червні 2014 р. приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування шкоди в порядку регресу. Зазначило, що 15.11.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7964118, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi L200», д.н.з. [NUMBER]. 11.05.2013 р. в м. Києві на вул. Лугова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi L200», д.н.з. [NUMBER], яким керував відповідач. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2013 року відповідача було визнано винним у вчинені ДТП. Внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] зазнала матеріальної шкоди. Згідно звіту про оцінку майна автотоварознавчого дослідження № 7962/75165 від 22.05.2013 р., вартість матеріального збитку становить 2 273,48 грн. 20.08.2014 р. [PERSON] звернулася до позивача з заявою виплату страхового відшкодування та надала всі необхідні документи. Зазначена подія була визнана страховою, про що було складено акт від 29.08.2013 р. за № 75165. Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 1 763,48 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 5628 від 06.09.2013 р. Покликаючись на норми ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) просить стягнути компенсацію здійснених виплат з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяний збиток в порядку зворотної вимоги (регресу). Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, крім того, вказав, що позовні вимоги підтримує, з тих же підстав, що викладені у позові та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 35). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 25), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а. с. 26). Згідно ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками зі зворотнім повідомленням на 16.07.2014 р., 20.08.2014 р., 12.09.2014 р. (а.с. 28, 30, 32 -34, 39, 40 - 42). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7964118, предметом якого є страхування цивільно правової відповідальності перед третіми особами водія транспортного засобу «Mitsubishi L200», д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до полісу за № АВ/7964118 ліміт відповідальності за заподіяну майнову шкоду складає 50 000 грн. (а.с. 3) 11.05.2013 р. в м. Києві на вул. Лугова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi L200», д.н.з. [NUMBER], яким керував відповідач, що підтверджено довідкою ДАІ та Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2013 р. (а.с. 8 - 9) Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2013 року відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП та встановлені обставини за яких, 11.05. 11.05.2013 р. о 17-00 годині відповідача по вул. Лугова в м. Києві, керуючи автомобілем «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] з причепом HUMBAUR д.н.з. [NUMBER], перед виїздом не забезпечив технічно справний стан причепу, що призвело до пошкодження транспортного засобу (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно звіту з оцінку транспортного засобу № 7962/75165 від 22.05.2013 р. вартість матеріального збитку становить 2 273 грн. 48 коп. (а.с. 10 - 14). Автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 6 - 7). 20.08.2014 р. [PERSON] звернулася до позивача з заявою виплату страхового відшкодування (а.с. 15). 20.08.2013 р. позивачем на підставі звіту про оцінку КТЗ, було складено розрахунок страхового відшкодування, страховий акт та розпорядження до нього (а.с. 15 - 18). Позивачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 1 763 грн. 48 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 5628 від 06.09.2013 р. (а.с. 19 - 20). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. У відповідності до ст. ст. 993, 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Згідно із п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 763 грн. гривні 43 копійки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved