Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2003 року між позивачем та відповідачем, було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] 03.03.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва. За час перебування у шлюбі, відповідачка часто сварила дітей та погрожувала їм, погано до них відносилася. Декілька разів сварки переростали в бійки. Відносини також погіршувалися й тому, що дружина не виконувала ніякої хатньої роботи, в квартирі бруд, брудний посуд, готувала їжу рідко. У дітей в зв»язку із поганим харчуванням були проблеми із здоров»ям, донька декілька разів лікувалася на стаціонарі. Коли він вже після розлучення намагався зустрітися з дітьми, відповідач по перше перешкоджала цьому, а по друге неодноразово передавала йому доньку на вихідні брудну, у жахливому фізичному та емоційному стані. Він не зміг надалі такого терпіти, забравши доньку до себе, з цих пір дитина щаслива, у неї є все необхідне, він забезпечує її матеріально, виховує її. Злісне, безпричинне ухилення відповідачкою від піклування та виконання своїх батьківських обов»язків відносно доньки змусило його звернутися з позовом до суду про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 06.06.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено її підготовчий розгляд. 01.08.2018 року до суду надійшов письмовій відзив на позов сторони відповідача у справі. В судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. 22.04.2019 року надіслав до суду письмові дебати (письмові пояснення) в яких просив задовольнити його позовні вимоги та заслухати у режимі відео конференції думку доньки [PERSON] щодо визначення місця її проживання. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволення з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позов є необґрунтованим та незаконним, звернувшись до суду з такими позовними вимогами позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки вчиняє дії, які суперечать завданню цивільного судочинства, подавши завідомо безпідставний позов з метою перешкоджання виконання раніше ухваленого чинного судового рішення про визначення місця проживання малолітньої доньки з матір»ю - відповідачем у справі, тому позивачу має бути відмовлено в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі та до позивача мають бути застосовані заходи процесуального примусу за зловживання ним процесуальними правами. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, що викладені у відзиві на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак в письмовій заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника служби. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та третьої особи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, вислухавши вступне слово відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 20-21). Від шлюбу у сторін народились діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] Позивач звертаючись до суду з даним позовом мотивував його вимоги тим, що відповідач не цікавиться донькою, матеріально її не забезпечує та не виховує, тому вважає, що суд має позбавити своїм рішенням її батьківських прав відносно доньки. Протокольними ухвалами суду від 24.04.2019 року позивачу у справі було відмовлено у прийнятті як доказу у справі аудіо диску з записом розмови з донькою [PERSON], в зв»язку з тим, що такий доказ подано з порушенням строків подачі доказів у справі, про поновлення такого строку позивач суд не просив. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.08.2018 року (а.с. 110-112), адміністрація, як орган опіки та піклування не рекомендує позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON]. Крім того у даному висновку зазначено про те, що батьком вчиняються дії направлені на обмеження матері у спілкуванні з дитиною. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року місце проживання малолітньої [PERSON] було визначено разом з матір»ю - відповідачем у справі. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 28.11.2018 року рішення суду першої та апеляційної інстанції залишені без змін. Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, згідно із ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивував та не довів власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надав належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов'язками. Документи, що додані позивачем до позову не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки подані в копіях та не засвідчені його підписом, тому такі докази є не належними та не допустимими. Рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій по цивільній справі про визначення місця проживання малолітньої доньки сторін у справі [PERSON] з матір»ю, було встановлено, що : «посилання відповідача [PERSON] на невиконання позивачкою своїх батьківських обов»язків, зловживання спиртними напоями та неналежний догляд за дітьми суд до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи». Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року позов [PERSON] про відібрання доньки від батька та повернення дитини матері за місцем її проживання було задоволено. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що переконливих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини матеріали справи не містять, зважаючи на те, що рішеннями судів визначено місце проживання малолітньої доньки сторін у справі [PERSON] разом з матір»ю та в подальшому відібрано від батька і повернуто дитину матері за місцем її проживання, а відтак суд вважає, що позов є недоведеним, в зв'язку з чим в його задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed