Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу з безпідставно набутого майна в сумі 9 124, 60 грн. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідачу по справі призначено пенсію у Тернопільському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. У зв`язку з уточненням показника середньої заробітної плати за серпень, вересень 2017 року невірно розрахований середній заробіток за 2017 рік (4 404, 35 грн., а необхідно 3 764, 40 грн.) та при масовому перерахунку з 01 березня 2019 року невірно розрахований розмір пенсії із застосуванням середньомісячної заробітної плати 4 404, 35 грн., тоді як правильний розміром середньомісячної заробітної плати є 3 764, 00 грн. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважає, що зі сторони позивача мала місце рахункова помилка, а тому слід стягнути з [PERSON] борг з безпідставно набутого майна в сумі 9 124, 60 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 14 січня 2020 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якій заперечив щодо позовних вимог в повному обсязі, оскільки кошти були виплачені позивачем добровільно, відсутні факти зловживання, недобросовісності з боку відповідача, відсутня рахункова помилка та не було подання страхувальником недостовірних даних. Представник позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги не визнав, підтримав поданий раніше відзив. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається з Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є правонаступником Тернопільському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Тернопільської області. Відповідно до довідки Відділу з питань перерахунків пенсій № 12 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 січня 2020 року, розглянувши пенсійну справу (особовий рахунок) [NUMBER] одержувача пенсій [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що сума переплати 9 124,60 утворилася за період з 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2020 року. У зв`язку з уточненням показника середньої заробітної плати за серпень - вересень 2017 року невірно розрахований середній заробіток за 2017 рік (4 404, 35 грн., а необхідно 3 764, 40 грн.) та при масовому перерахунку з 01 березня 2019 року некоректно проіндексовано основний розмір пенсії (5024, 30*1,17 = 5 878,43). Про виниклу переплату пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомляло відповідача листом 213/04-11 від 23 січня 2020 року. У заяві [PERSON] від 20 серпня 2020 року останній просить не утримувати із його пенсії надміру виплачену пенсію у розмірі 9 124, 60 грн. за відсутності зловживань з його боку та за відсутності надання недостовірних даних страхувальником. Як слідує з протоколу індивідуального перерахунку номер ОР [NUMBER] щодо [PERSON] за період 01 жовтня 2017 року - 31 січня 2020 року переплата становить 9 124 грн. 60 коп. Відтак, проаналізувавши надані докази вважаю, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). В силу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] вчиняв будь-які зловживання зі свого боку або подав Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області недостовірні дані під час нарахування та виплати їй пенсії. Щодо тверджень представника позивача про наявність рахункової помилки з його боку, суд виходить з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Таким чином, сам факт невідповідності даних, які містяться в довідках для обчислення пенсії, не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] коштів у розмірі 9 124, 60 грн., як і не встановлено наявності рахункової помилки, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області не підлягає, а відтак суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

Outcome: dismissed