Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.02.1951 року батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. Після досягнення повноліття та закінчення військово-медичного факультету Куйбишевського медичного інституту позивач проживав окремо від своїх батьків, проходячи військову службу на офіцерських посадах медичної служби Збройних Сил спочатку СРСР, а в подальшому Російської Федерації, під час якої позивач по справі щорічно кожну календарну відпустку один або два рази на рік приїздив до своїх батьків до міста Вінниці разом із своєю сім'єю - дружиною та двома синами. В подальшому з урахуванням похилого віку своїх батьків позивач численні рази пропонував їм переїхати до Російської Федерації на постійне місце проживання до нього, але отримував відмову у задоволенні своїх неодноразових пропозицій. [INFO] у віці 90 років помирає батько позивача - [PERSON]. Незважаючи на те, що місце постійного проживання позивача, як вже зазначалось вище, знаходиться на території іншої держави, з урахуванням значної відстані до м. Вінниці, у зв'язку із чим йому необхідно було витратити відповідний час на дорогу з метою бути присутнім на похованні свого батька, [PERSON], яка є онукою [PERSON], [INFO], та племінницею [PERSON], в прискореному порядку, не че каючи приїзду позивача, організовує дане поховання. Як стало відомо в майбутньому дані дії були вчиненні з метою показати «на людях» свою штучну участь у догляді за батьками позивача та наявну «турботу» за подальшу долю [PERSON], а також найголовніше - здобути документальні докази того, що дане поховання було організоване саме за кошти [PERSON]. На ранок наступного дня після похорон до міста Вінниці приїхав позивач, проте з огляду на вищеза значені обставини він був навіть позбавлений можливості попрощатись із батьком. В подальшому [PERSON], не зважаючи на наполегливі прохання позивача щодо надання відповідних документів, а саме свідоцтва про смерть його батька, паспорта матері тощо висловила категоричну відмову у задоволенні даного прохання. З даного приводу позивачем були зроблені відповідні письмові повідомлення до органів внутрішніх справ та прокуратури Ленінського району м. Вінниці. Однак, у зв'язку із відсутністю необхідних документів, а саме паспорту, наявність якого органи Державної прикордонної служби України вимагають при перетині державного кордону України, позивач був позбавлений можливості забрати свою матір - [PERSON], [INFO], після смерті батька до себе у Російську Федерацію на проживання. Знову ж таки, як показав розвиток подальших подій дані дії відповідача мали чітку направленість та єдину мету - довести свою участь у піклуванні за батьками позивача з метою отримання можливості одноособово оформити на себе право власності на нерухоме майно, що належало батькам позивача. Додатковим підтвердженням вищевикладеного стало звернення [PERSON] до Ленінського районного суду м. Вінниці із позовною заявою про усунення позивача по даній справі від права на спадкування майна, що лиши лось після смерті його батька. Остаточним судовим рішенням з даного приводу є рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він ницької області від 22.12.2009 року по справі № 22-3161 -2009 р., у відповідності до якого у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] про усунення від права на спадкування було відмовлено. В подальшому після зазначених подій та повернення до місця служби стан здоров'я позивача в наслідок нервового перенапруження значно погірши вся. Позивач неодноразово був змушений перебувати на стаціонарному лікуванні, за наслідками якого був поставлений діагноз гіпертонічна хвороба II стадії, ішемічна хвороба серця, астеноневротичний синдром, численні вегетативно-судинні при ступи, які обмежують можливість довготривалих поїздок. Як зазначено у медичних документах дані синдроми, виникли внаслідок тривалих стресових ситуацій. З урахуванням наведеного повторно прибути до міста Вінниці [PERSON] зміг лише на початку вересня 2013 року. Оскільки, помешкання, в якому проживали батьки було зачинене, позивач був вимушений зупи нитись у готелі. Відвідавши могилу свого батька - [PERSON], померлого [INFO], яка знаходиться у селі Бохоники Вінницького району Вінницької області, позивач побачив поруч із нею ще одне поховання і тільки звернувшись до секретаря Бохоницької селищної ради, останній отримав ін формацію що дане поховання належить його матері - [PERSON], що померла [INFO] у віці 88 років. Так як зустрітись із відповідачем по справі, у зв'язку із відсутністю інформації щодо місця її знаходження, [PERSON] не вдалося, він на ступного дня з метою отримання дозволу на встановлення пам'ятників, звернув шись до відділу РАГС Вінницького МУЮ у Вінницькій області, отримав дублі кат свідоцтва про смерть своєї матері серії [NUMBER] від 04.09.2013 р., і лише після виготовлення та встановлення 08 вересня 2013 року пам'ятників своїм батькам та привівши у порядок їх поховання позивач звернувся до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори з метою впорядкування спадкових правовідносин. Наслідком даного звернення стала постанова державного нотаріусу Третьої Він ницької державної нотаріальної контори Ковальської Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2013 р. № 1144/02-31, а саме про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що лишилась після сме рті його матері, оскільки він пропустив шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття такої спадщини, а спадкоємець, що її прийняв - відповідач по спра ві не бажає добровільно надати згоду на вчинення даних дій позивачем. Таким чином, причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки він взагалі не був обізнаний про обставини смерті своєї матері - [PERSON], а отже й про факт відкриття спадщини. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визначення [PERSON] додаткового строку у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері позивача [PERSON], [INFO] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просив суд вимоги задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали і просили відмовити в їх задоволенні. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого міським бюро ЗАГС м. Вінниці 02.02.1951 року, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], запис № 148. (а.с. 8) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці, про що 22.10.2012 року складено відповідний актовий запис № 2708. (а.с. 13) Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л. В. № 1144/02-31 від 09.09.2013 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON], в зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, а також у зв'язку з тим, що інший спадкоємець - онука померлої - [PERSON], котра прийняла спадщину, не бажає дати згоду на прийняття спадщини [PERSON] (а.с. 14) В судовому засіданні оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи № 531/2012 на майно померлої [INFO] [PERSON]. Згідно матеріалів даної спадкової справи 17.12.2012 року [PERSON] подала заяву до Третьої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття всього спадкового майна, яке залишилось на день смерті [PERSON]. (а.с. 33-66) Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлою [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання і заяви про прийняття спадщини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON], яка є матір'ю позивача, останній не проживав із спадкодавцем. З матеріалів справи вбачаються неприязні стосунки між позивачем та відповідачем. Так, після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON], 22.12.2009 року відповідач зверталась до суду із позовом до [PERSON] про усунення його від спадкування після смерті його батька. Однак, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2009 року в задоволення позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Зокрема, даним судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил Російської Федерації, постійно проживає за межами України в м. Бузулук Оренбурзьської області. (а.с. 9-12) Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.10.2008 року, яке набуло законної сили 23.06.2009 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області, [PERSON] було призначено опікуном [PERSON], [INFO] (а.с. 37) З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON], діючи в своїх інтересах та інтересах [PERSON] як її опікун, зверталась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин і належності правовстановлюючого документа. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2008 року, яке набуло законної сили 19.12.2008 року, було встановлено, що [PERSON], яка народилась 28.04.1924 року в м. Гнівань, Тиврівського району Вінницької області і [PERSON] є однією і тією ж особою і являється дружиною [PERSON], [INFO], який помер [INFO] в м. Вінниці, відповідно до актового запису № 241 від 25.03.1950 року по відділу РАЦС Вінницького міського правління юстиції Вінницької області про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яка залишила прізвище [PERSON], а також бабою [PERSON], [INFO], уродженки м. Вінниці. (а.с. 65) Позивач звертався до Ленінського районного відділу міліції ВМУ УМВС України у Вінницькій області, неодноразово до прокуратури Ленінського району м. Вінниці із заявами про зобов'язання [PERSON] повернути йому всі документи його матері і дозволити йому забрати до себе. Постановою Ленінського районного відділу міліції ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 05.04.2009 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Однак, дану постанову було скасовано постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.09.2009 року і матеріали повернуто для організації проведення додаткової перевірки прокурору Ленінського району м. Вінниці. (а.с. 32-36) Також, позивач звертався із скаргою на дії [PERSON] як опікуна [PERSON], в результат чого було складено акт обстеження умов проживання недієздатної від 27.01.2010 року та надано виконавчим комітетом ВМР відповідь від 12.02.2010 року на скаргу. (а.с. 39-44) Судом встановлено, що позивач приїхав до м. Вінниці 02.09.2013 року і перебував до 10.09.2013 року, що підтверджується рахунком готелю «Жовтневий». (а.с. 22) 08.09.2013 року позивач в магазині «Пам'ятники» здійснив замовлення для впорядкування поховань своїх батьків. (а.с. 23-25) Також, судом прийнято до уваги, що відповідач не заперечувала в судовому засіданні те, що позивача вона не повідомила про смерть матері, при цьому зазначивши, що була не зобов'язана це робити. Тому, враховуючи вище викладене, суд допускає, що позивач міг бути необізнаний про смерть матері [INFO], і дізнався лише після прибуття до м. Вінниці, тобто в вересні 2013 року. Суд прийшов до висновку, що позивачем строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин. При цьому суд виходив з того, що ці причини є поважними, оскільки пов'язані з об'єктивними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом враховано, що позивач постійно проживає і проживав, зокрема, на час відкриття спадщини за кордоном - в Російській Федерації, в Оренбурзькій області; був необізнаним про смерть матері, відповідно й про відкриття спадщини. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач тяжко хворіє. З виписки із медичної картки позивача та її розшифровки станом на 24.09.2013 року вбачається, що позивачу встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадії високого ризику, атеросклероз аорти, ішемічна хвороба серця, стенокардія, мочекаменна хвороба, астено-деприсивний синдром з частими вегето-судинними пароксизмами, серцева недостатність. З даних медичних документів вбачається, що позивач отримує постійний амбулаторний нагляд і лікування; перебував неодноразово на стаціонарному лікуванні; часті вегето-судинні пароксизми (напади), які супроводжуються надшлуночковою екстрасистолією, обмежують можливість далеких поїздок. (а.с. 26-31) Тому, судом прийнято до уваги наявність у позивача досить серйозних і тривалих хвороб, лікування яких потребує часу, витрат й зумовлює певні обмеження, зокрема пересування на значні відстані. В сукупності вище зазначені причини суд вважає поважними. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ухвалюючи дане рішення про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, ст.ст. 1296 - 1299 ЦК України. Твердження відповідача та її представника про те, що позивач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. За наявності таких обставин, відповідач має право захистити свої права та інтереси в спосіб, визначений чинним законодавством України, зокрема, звернувшись до суду з позовом про усунення позивача від права на спадкування. Враховуючи вище зазначене та принцип диспозитивності, суд вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини - три місяці з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243, 60 гривень. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved