Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась Вінницька міська рада з позовом до [PERSON] про виселення з житлового приміщення. Позов мотивований тим, що квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Вінниці в особі Вінницької міської ради. У спірну квартиру відповідач заселився самовільно. Дану квартиру відповідач займає самоправно, так як не має жодних правових підстав та документів для проживання в спірній квартирі, оскільки ордер на заселення в спірну квартиру виконавчим комітетом ВМР не видавався. Працівниками ТОВ «ЖЕО» [PERSON] було вручено припис від 04.09.2013 року з вимогою звільнити самовільно зайняте жиле приміщення в термін до 09.09.2013 року. Однак, вимоги даного припису виконані не були, про що також складений відповідний акт від 09.09.2013 року. Оскільки будинок по [ADDRESS] і спірна квартира належить територіальній громаді м. Вінниці в особі Вінницької міської ради на праві комунальної власності, то дії відповідача порушують права та інтереси територіальної громади м. Вінниці щодо володіння та розпорядження належної їй власності. 09.09.2012 року інспектором ТОВ «ЖЕО» було складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що [PERSON] квартирі [ADDRESS] проживає без відповідних правових підстав та документів, що засвідчували б право власності або користування жилим приміщенням, що є самовільним вселенням. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позовній заяві і просив задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно повідомлення КП «ВМБТІ» № 1076 від 23.05.2013 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась. Квартира не приватизована. (а.с. 4) Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» № 168 від 15.05.2013 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO], яка [INFO] року померла. (а.с. 8) Згідно копії особового рахунку № [NUMBER], виданої ТОВ «ЖЕО» 15.05.2013 року, особовий рахунок на вище зазначену квартиру оформлено на [PERSON], яка вибула [INFO] року. (а.с. 9) Згідно акту від 03.09.2013 року, складеного юристом ВЗП ТОВ «ЖЕО» [PERSON] та інженером ВБ і СС ТОВ «ЖЕО» [PERSON], затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» Гребінь В. В., квартира [ADDRESS] була самовільно зайнята [PERSON] (а.с. 5) 04.09.2013 року було оформлено припис про необхідність звільнення [PERSON] вище зазначеного зайнятого приміщення до 09.09.2013 року. (а.с. 7) Докази отриманні відповідачем даного припису в матеріалах справи відсутні. Згідно акту від 09.09.2013 року, складеного начальником ВЗП ТОВ «ЖЕО» Романюк І. Й., інспектором ВБ СС ТОВ «ЖЕО» Нідзельською М. П. у присітності [PERSON], затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» Гребінь В. В., попри вимоги припису від 04.09.2013 року приміщення квартири [ADDRESS] звільнено [PERSON] не було. (а.с. 6) 09.09.2013 року інспектором ТОВ «ЖЕО» було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 151 КУпАП відносно [PERSON], оскільки останній самовільно зайняв житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 10) Такими, що самоуправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися в нього самовільно без будь-яких підстав або незважаючи на заборону про вселення. Відповідач користується спірним житловим приміщенням самоуправно, оскільки жодних належних доказів, в розумінні положень ст.ст. 57-58 ЦПК України, про надання йому жилого приміщення, укладення договору найму, тощо - суду не надано. Довготривалість користування самоуправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього. Статтею 116 ЖК України визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки єдиною підставою для вселення є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету відповідної ради, згідно ст. 58 ЖК України, то заселення жилих приміщень без ордера вважатися самоуправним. Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Виселення є категорією житлового законодавства, тому, в даному випадку, предметом доказування є втрата відповідачем права на житло, або взагалі його відсутність, або інші, передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Згідно Закону України «Про судовий збір» на момент звернення позивача до суду позивач мав сплатити судовий збір в сумі 229, 40 гривень. Однак, при ухваленні судового рішення судом встановлено, що позивачем сплачено 114, 70 гривень. (а.с. 1) Тому, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 114, 70 гривень, а також в дохід держави - 114, 70 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved