Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

В січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача борг в сумі 3879597,02 грн., а також судовий збір в сумі 11350,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 07.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав в позику від позивача грошові кошти в сумі 1108654,45 грн., що станом на 07.06.2013 року було еквівалентом 138703,17 дол.США. За умовами договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу всю позику у готівковій формі, сума якої на момент повернення позики мала бути еквівалентна 138703,17 дол.США. Вказаним договором не було встановлено с трок повернення позики. Відповідач підтвердив факт отримання від позивача позики та на зворотній сторінці договору додатково зазначив про отримання коштів в повному обсязі. 16.09.2020 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів, однак, остання, відповідачем отримана не була із зазначенням інших причин невручення. В подальшому позивачем тричі направлялись вимоги про повернення коштів, однак, останні також були проігноровані відповідачем. Позивач вказує, що борг відповідачем повернуто не було та розмір боргу складає суму в розмірі 3879597,02 грн., що станом на 14.01.2021року є еквівалентом 138703,17 дол.США, а тому позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути вказану суму боргу за договором позики із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на можливість стягнення суми боргу в розмірі 1108654,45 грн., тобто суми, яка є предметом договору, а не суми, яка заявлена позивачем до стягнення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав в позику від позивача грошові кошти в сумі 1108654,45 грн., що станом на 07.06.2013 року було еквівалентом 138703,17 дол.США. За умовами договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу всю позику у готівковій формі, сума якої на момент повернення позики мала бути еквівалентна 138703,17 дол.США. Вказаним договором не було встановлено строк повернення позики. Відповідач підтвердив факт отримання від позивача позики та на зворотній сторінці договору додатково зазначив про отримання коштів в повному обсязі. Зазначений договір є чинним, та доводи сторони відповідача про удаваність спірного правочину судом до уваги не приймається, оскільки, позовні вимоги про визнання договору позики недійсним відповідачем не заявлялася. Судом встановлено, та не заперечувалось стороною відповідача те, що позивач надсилав відповідачу вимоги про повернення коштів, однак, докази повернення коштів за договором позики, в матеріалах справи відсутні та стороною відповідача суду надано не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Доказів на підтвердження того, що відповідачем було у встановленому законом порядку оспорено договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, матеріали справи не містять. Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивача порушені вищевказані норми права, а відтак отримані кошти в позику мають бути повернуті позивачу, а тому вимоги позову в цій частині є законними. Разом з тим, при вирішенні спору щодо суми боргу, суд приймає до уваги те, що за договором позики фактично відповідач отримав від відповідача у позику кошти, визначені в гривневому еквіваленті, а саме: суму в розмірі 1108654,45 грн., та доказів отримання коштів в іноземній валюті матеріали справи не містять. Згідно пункту 1 договору позики, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 1108654,45 грн., що було еквівалентно 138703,17 дол.США, а тому згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. За умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме: коштів в сумі 1108654,45 грн., та, на переконання суду, саме вказана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем за договором позики було отримано кошти в сумі 1108654,45 грн., дані про отримання коштів в іноземній валюті відсутні, а відтак зазначена сума коштів отримана фактично відповідачем в національній валюті України за договором позики підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial