Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями, що за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у власність їй та відповідачу по ? ідеальної частки цього будинку, припинити право власності відповідача на цілу частину цього будинку, та поділити визначені у позові елементи побуту. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з 25 травня 2009 року по 01 грудня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, упродовж якого ними було побудовано та введено в експлуатацію спірний житловий будинок. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] зареєстрував цей будинок одноособово за собою, чим порушив її право власності на спільне майно подружжя. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Згідно письмової заяви від 03 жовтня 2018 року просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовольнити (а.с.51). Відповідач [PERSON] 01 жовтня 2018 року подав до суду заяву про визнання позовних вимог (а.с.41). Згідно письмової заяви від 02 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] просить розглядати справу без його участі (а.с.44). Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не ведеться. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року на спірний будинок було накладено арешт. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 25 травня 2009 року по 01 грудня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 27 грудня 2016 року, житловий будинок на [ADDRESS] є закінчений будівництвом та готовим до експлуатації (а.с.12-18). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 127506320 від 13 червня 2018 року вбачається, що спірний житловий будинок зареєстрований за відповідачем 21 березня 2018 року, тобто після розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] - 01 грудня 2017 року (а.с.10-11). У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В силу ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Таким чином житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], та може бути поділений між сторонами відповідно до вартості його ідеальних часток. Окрім цього, сторони визнають, що упродовж шлюбу ними було набуте також рухоме майно, яке також підлягає поділу за запропонованим позивачем та визнаним відповідачем переліком та обсягом. Зазначені обставини викладені в позовній заяві та заяві про визнання позовних вимог (а.с.2-6,41-43), не дають суду обґрунтованих сумнівів у достовірності цих обставин чи добровільності їх визнання, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Пред'являючи позов позивачем було сплачено 2662,10 грн. судового збору (а.с.1,24). Відповідач [PERSON] пред'явлений позов визнав до початку розгляду справи по суті, а відтак у відповідності до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіляє судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог з поверненням позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved