Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 22.01.2019 р. надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості з вимогою стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 53 913,76 грн. за кредитним договором від 07.05.2010 р. № б/н. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 07.05.2010 р. № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов'язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит у встановленому договором розмірі. Проте Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобов'язань. У зв'язку з цим Відповідач за станом на 30.09.2018 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 53 913,76 грн., що складається з такого: - 4 308,22 грн. - заборгованість за кредитом («тіло» кредиту); - 43 462,15 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 3 099,88 грн. - заборгованість за пенею; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2 543,51 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 04.02.2019 р. відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із викладенням своїх заперечень проти позову та призначено судове засідання на 28.03.2019 р., відкладене на 17.04.2019 р. через неявку усіх сторін у справі (а.с. 61) та за клопотанням представника Позивача (а.с. 59). У судовому засіданні 17.04.2019 р. представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, на виконання ухвали суду представник Позивача надав суду для дослідження оригінал доданої до позовної заяви копії анкети-заяви Відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 7), а також долучив до матеріалів справи довідку про зміну умов кредитування Відповідача (а.с. 73) та довідку про номери кредитних карт, що надавалися Відповідачеві, із зазначенням строку їх дії (а.с. 74). Додатково пояснив, що Відповідач, отримавши кредитну карту у 2010 році, фактично почала нею користуватися з 26.06.2014 р., протягом часу користування Відповідач періодично вносила платежі на погашення заборгованості, за рахунок яких відбувалося списання насамперед заборгованості за відсотками, а не «тілом» кредиту, в останнє платіж вносився 18.12.2015 р. у розмірі 337 грн. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с. 50, 67) за зареєстрованою адресою місця її проживання, підтвердженою органом реєстрації (органом місцевого самоврядування) в порядку статті 187 ЦПК України (а.с. 43-44), судові повістки Відповідачем отримані 13.03.2019 р. та 05.04.2019 р., що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с. 68) та відстеженням рекомендованого відправлення за трек-номером на офіційному веб-сайті «Укрпошта» (а.с. 69-70). Також, зважаючи на неотримання своєчасно судом поштового повідомлення, Відповідач викликалася до суду в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 63-64). За наведених обставин, беручи до уваги, що Відповідач судові повістки отримала, тому вона є належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи згідно з пунктом 1 частини восьмої статті 128 ЦПК України. Також суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (зокрема, пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с. 3), в заяві представника Позивача, доданій до позовної заяви (а.с. 39), а також наданою представником Позивача усно в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши усні пояснення представника Позивача, розглянувши позовну заяву, додані до неї та надані представником Позивача у судовому засіданні документи, що названі вище, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що 07.05.2010 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на суму 2 100,00 грн., своїм підписом у названій анкеті-заяві засвідчивши також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає договір між нею і банком, а також те, що вона зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 7). Надалі Відповідач отримувала нові кредитні картки з продовженням терміну їх дії, в останнє - до серпня 2019 року (а.с. 74). Також протягом часу користування кредитними коштами змінювався розмір встановленого Відповідачеві кредитного ліміту: спочатку в бік його збільшення - до 5 000 грн. 31.07.2013 р.; потім шляхом зменшення, в останнє до 4 400 грн. 03.11.2015 р. (а.с. 73). За пунктом 2.1.1.5.5 «Умов і Правил надання банківських послуг» Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з пунктами 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку Клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф у встановленому тарифами розмірі. Як встановлено судом з наявних матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши їй кредитні кошти спочатку в розмірі 2 100,00 грн., надалі збільшивши цей ліміт до 5 000,00 грн., а з 03.11.2015 р. знизивши його до 4 400 грн. Натомість Відповідач не виконувала в повному обсязі взятих на себе зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у визначені договором строки та порядку. У зв'язку з цим за станом на 30.09.2018 р. у Відповідача склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 53 913,76 грн., що складається із: - 4 308,22 грн. - заборгованості за кредитом («тіло» кредиту); - 43 462,15 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; - 3 099,88 грн. - заборгованості за пенею; - 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); - 2 543,51 грн. - штрафу (процентна складова). Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема: копією згаданої анкети-заяви та її оригіналом, наданим у судовому засіданні для дослідження (а.с. 7); довідкою про зміну умов кредитування Відповідача (а.с. 73); довідкою про отримані кредитні картки з терміном їх дії (а.с. 74); витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8); Розрахунком заборгованості за договором від 07.05.2010 р. № б/н, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом - [PERSON], за станом на 30.09.2018 р. (а.с. 5-6); копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 9-31). Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначенням частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; а договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушила умови кредитного договору від 07.05.2010 р. № б/н та не виконала взяті на себе зобов'язання, відтак позовна заява є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 1 921,00 грн. судових витрат за сплачений судовий збір. Відповідно до статей 15, 16, 509, 525-527, 530, 626, 629, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved