Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі за текстом - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач)про стягнення коштів за навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.01.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір про навчання студента в Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця, відповідно до якого позивач зобов`язався оплатити навчання відповідача протягом 5 навчальних семестрів у вищому навчальному закладі, а відповідач зобов`язався після закінчення навчання пройти інтернатуру за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина» в комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва та відпрацювати в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я три роки або період, пропорційний періоду оплати за навчання. Позивач свої зобов`язання виконав, однак, відповідач після закінчення вищого навчального закладу до комунального закладу охорони здоров`я м. Києва не працевлаштувався, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача кошти, витрачені на його навчання та суму судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.03.2019 року підсудність цивільної справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 09.01.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 85/к-л-2013 про навчання відповідача з 4 курсу в Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця за спеціальністю «лікувальна справа» (а.с. 9-11). Відповідно до п. 2.2.1 вказаного договору позивач сплачує університету вартість навчання відповідача протягом 5 навчальних семестрів відповідно до Міської цільової програми підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва на 2011-2017 роки, затвередженої рішенням Київської міської ради від 17.02.2011 № 9/5396. Пунктом 2.2.3 договору встановлено обов`язок студента після закінчення навчання за направленням позивача пройти інтернатуру за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина» в комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва та відпрацювати в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва три роки або період, пропорційний періоду оплати навчання в університеті. Згідно з п. 2.3.5 договору якщо студент відмовляється пройти інтернатуру за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина» в комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва та відпрацювати в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва три роки, чи його відраховано з університету, студент зобов`язаний відшкодувати у встановленому законодавством порядку до бюджету м. Києва кошти за весь період навчання в університеті. 16.07.2015 року між позивачем і відповідачем було укладено договір № 96/к-Л-2015 про проходження інтернатури випускників Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, які навчались за Міською цільовою програмою підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва з подальшим працевлаштуванням (а.с. 12-14). Відповідно до наказу Департаменту охорони здоров`я від 16.07.2015 року № 841/к відповідача направлено для проходження заочного розділу інтернатури за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина» до Клінічної лікарні № 15 Подільського району міста Києва та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва (а.с. 16). Листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Голосіївського району м. Києва від 09.11.2018 року № 0510-350 повідомлено Департамент охорони здоров`я про те, що відповідач не працевлаштовувався (а.с. 15). Згідно з рахунком-фактурою від 28.11.2018 року № 11/2018 вартість навчання відповідача за період з січня 2013 року по червень 2017 року склала 44 435 гривень (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст .509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пп.1, 4 ч.1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, а саме: випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та 3 років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати - визначено ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, що була чинною з 23.03.96 року до 06.09.2014 року, у тому числі на час укладення договору № 85/к-Л-2013 від 09.01.2013 року), п.2 Указу Президента «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.96 року №77/96, п. 14 Постанови КМ «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» від 22.08.96 №992 (була чинною на час укладення типової угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 1.09.2008 №106) та п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом МОЗ від 25.12.97 №367. Верховний Суд, розглядаючи цивільну справу № 607/3682/17 дійшов висновку про те, що особа, яка не відпрацювала трирічний строк за направленням, повинна відшкодувати усі витрати, пов`язані з її навчанням (Постанова від 30.01.2019 року). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved