Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Вишгородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання батьківства та стягнення аліментів. В позовній заяві [PERSON] просить суд визнати батьком громадянки України [PERSON], [INFO], громадянина України [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2016 року та до досягнення нею повноліття, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05.08.2007 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та в період цього шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Однак, її чоловік не є біологічним батьком її доньки, оскільки [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] мала близькі стосунки інтимного характеру з [PERSON] в період з 2010 року по 2015 рік. В свою чергу, з метою встановлення біологічного батьківства та з ініціативи [PERSON] та з участю її дочки [PERSON], лабораторією ТОВ «ЄВРОЛАБ» було проведено відповідне дослідження, в результаті якого було встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком її дочки [PERSON], [INFO]. Її чоловік, [PERSON], дізнавшись про те, що він не є біологічним батьком дитини, звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою про виключення його із актового запису про народження дитини, як батька дитини. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08.11.2016 року виключено [PERSON], [INFO] із актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO], як батька дитини. Також, з вказаного рішення суду від 08.11.2016 року випливає, що біологічним батьком її дочки є [PERSON] З метою виконання рішення суду від 08.11.2016 року позивач звернулася до Вишгородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, та на підставі вказаного рішення суду, останній видав позивачу з позначкою «повторно» свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 15.12.2016 року. Запис про батька дитини здійснено за прізвищем позивача - [PERSON], а ім'я та по батькові за її вказівкою - [PERSON]. Також в свідоцтві про народження дитини здійснено запис по батькові [PERSON] за іменем біологічного батька - [PERSON]. З метою подання відповідачем заяви на адресу Вишгородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо походження дитини в порядку передбаченому СК України, позивач неодноразово зверталася до біологічного батька дитини [PERSON], однак, жодної відповіді не отримала, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду за захистом свої прав. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.01.2017 року головуючим суддею по цивільній справі № 363/290/17 визначено [PERSON] Ухвалою суду від 30.01.2017 року відкрито провадження по вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 23.03.2017 року по справі призначено судову генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово - медичних експертиз, на вирішення якої були поставлені питання: Чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]? На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2017 року головуючим - суддею по справі № 363/290/17 призначено [PERSON], у зв'язку із рішенням зборів суддів Вишгородського районного суду Київської області від 13.06.2017 року № 8. Ухвалою суду від 19.06.2017 року суддею Вишгородського районного суду Київської області Баличевою М.Б. прийнято до свого провадження вказану цивільну справу. Ухвалою суду від 04.08.2017 року відновлено провадження у справі, у зв'язку з тим, що до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 26.12.2017 року було призначено по вказаній цивільній справі судово-медичну експертизу генетичної ідентифікації, на вирішення якої було поставлено наступне питання: Чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON], [INFO]? Проведення експертизи було доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи, та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 27.06.2018 року провадження по справі було поновлено у зв'язку з тим, що ухвала суду від 26.12.2017 року повернулася без виконання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив суд їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, надав письмові заперечення проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, під час розгляду справи [PERSON] була допитана у якості свідка, яка надала пояснення аналогічні тим, що містяться в її позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно з 05.08.2007 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та в період цього шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Як зазначила позивач в позовній заяві, що вона під час шлюбу з [PERSON] мала близькі стосунки інтимного характеру з [PERSON] в період з 2010 року по 2015 рік. З метою встановлення біологічного батьківства неповнолітньої [PERSON], [INFO], з ініціативи [PERSON] 17.06.2016 року лабораторією ТОВ «ЄВРОЛАБ» було проведено відповідне дослідження в результаті якого встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08.11.2016 року виключено [PERSON], [INFO] із актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO], як батька дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] про народження [PERSON], [INFO], вбачається, що по батькові дитини вказано - Олександрівна, місце народження - м. Київ, Україна, в графі батьки дитини зазначено: батько - [PERSON], громадянин України (відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері), мати - [PERSON], громадянка України. Повторне свідоцтво про народження дитини видано 15.12.2016 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. З матеріалів справи також вбачається, що позивач неодноразово зверталася до [PERSON] з письмовими заявами про надання одночасної заяви до Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства щодо їх спільної дитини [PERSON]. На виконання ухвали суду від 29 листопада 2017 року про витребування доказів, 22 грудня 2017 року ТОВ «ЄВРОЛАБ» на адресу суду надано належним чином завірену копію результатів дослідження [PERSON] щодо встановлення батьківства відносно [PERSON] Як вбачається з експертного висновку ТОВ «ЄВРОЛАБ» про біологічне батьківство № 201606131542983 від 17.06.2016 року вірогідність батьківства [PERSON], [INFO] щодо малолітньої [PERSON], [INFO] складає 99, 9999%. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 7 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року - дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків і мати право на їх піклування за нею. У відповідності до ч.1 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 127 СК України чоловік, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, може подати до державного органу реєстрації актівцивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, у разі відмови держаним органом реєстрації актів цивільного стану у визнання особи батьком особи батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Умовами прийняття такої заяви є запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Разом із тим, відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач надала достатньо доказів того, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідач [PERSON] ухилявся від участі в експертизі, жодного разу за повідомленням суду про його необхідність бути присутнім у Київському міському бюро судово-медичної експертизи для проведення судової-медичної експертизи генетичної ідентифікації у визначену експертами дату та час не з'явився, вимоги суду та експерта проігнорував. У зв'язку із ухиленням відповідача [PERSON] від проходження експертизи 01.06.2017 року, 14.07.2017 року та 15.06.2018 року, на підставі ст. 109 ЦПК України суд визнає факт того, що [PERSON] є біологічним батьком дитини - [PERSON], [INFO], а тому вважає за необхідним взяти за основу у вирішенні даної позовної вимоги експертний висновок ТОВ «ЄВРОЛАБ» про біологічне батьківство [PERSON] щодо [PERSON] № 201606131542983 від 17.06.2016 року, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв'язку із тим, що відповідач є дієздатним, добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки - [PERSON], [INFO] не надає, однак у позивача існують підстави вважати, що відповідач в подальшому може не надавати таку допомогу, та те, що відповідач офіційно працевлаштований, його дохід є стабільним, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з нього підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітньої доньки, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, оскільки для встановлення 1/3 частки аліментів підстави відсутні. Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь позивача судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. та на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704,80 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial