Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, відділу державної виконавчої Вінницького районного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] про зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.01.2012 року № 212/770/2012 головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 30905638 від 27.01.2012 року та постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Накладення арешту на легковий автомобіль марки «Опель Астра», 1993 року випуску, № шасі/кузова/рами [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] підтверджується карткою арешту ТЗ. 18.03.2014 року заступником начальника Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ Вишарем А.Ю. на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2013 року № 127/10327/13-ц була винесена постанова ВП № 41595740 про арешт майна, згідно з якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Постановою про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 04.11.2013 року вищезазначений автомобіль було передано [PERSON] Оскільки [PERSON] є власником легкового автомобіля марки «Опель Астра», 1993 року випуску, № шасі/кузова/рами [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], то накладенням арешту на цей автомобіль порушуються його права та інтереси як власника. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про зняття арешту легкового автомобіля марки «Опель Астра», 1993 року випуску, № шасі/кузова/рами [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], накладеного: головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С., постановою ВП № 30905638 від 27.01.2012 року; державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Собчуком В. В. 28.03.2013 року; постановою ВП № 41595740 державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ Вишарем А.Ю. В ході розгляду справи позивач в частині зменшив, в частині збільшив позовні вимоги і просив суд зняти арешт з легкового автомобіля марки «Опель Астра», 1993 року випуску, № шасі/кузова/рами [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], накладений: головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С., постановою ВП № 30905638 від 27.01.2012 року; державним виконавцем Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ Вишарем А.Ю. , постановою ВП № 41595740 від 18.03.2014 року; ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2013 року. Ухвалою суду від 20.10.2014 року та від 10.11.2014 року до у часті у справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві та в уточненій позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також представники співвідповідачів - Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ та відділу ДВС Вінницького РУЮ в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини неявки представник Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ суду не повідомив. Представником відділу ДВС Вінницького РУЮ суду надано клопотання про розгляд справи у його відсутність. При розгляді справи встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.01.2012 року головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.01.2012 року по справі № 212/770/2012. Даною постановою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] (а.с. 89) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2013 року по справі № 232/5778/12 з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, було накладено арешт на легковий автомобіль марки «Опель Астра», 1993 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. (а.с. 88) 18.03.2014 року заступником начальника Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ Вишарем А.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2013 року по справі № 127/10327/13-ц та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] (а.с. 87 ) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 19.07.2007 року Вінницьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, власником автомобіля марки «Опель Астра», модель ASTRA 1.4 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], 1993 року випуску, є [PERSON]. (а.с. 10) Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука В.В. від 04.11.2013 року передано нереалізоване майно боржника [PERSON] за початковою ціною стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу, а саме: автомобіль марки «Опель Астра», модель ASTRA 1.4 І, 1993 року, д.н.з. [NUMBER]. (а.с. 8) Статтею 346 ЦК України визначено підстави припинення права власності. Зокрема право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власниками. Відповідно, з моменту передачі нереалізованого майна, а саме: легкового автомобіля марки «Опель Астра», 1993 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], [PERSON] в рахунок погашення боргу [PERSON] перед [PERSON], право власності [PERSON] на дане майно припинено. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом звільнення з-під арешту легкового автомобілю марки «Опель Астра», 1993 року випуску, № шасі/кузова/рами [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]., накладеного: головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ [PERSON], про що винесено постанову ВП № 30905638 від 27.01.2012 року; заступником начальника Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ Вишарем А.Ю., про що винесено постанову ВП № 41595740 від 18.03.2014 року; ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2013 року по справі № 232/5778/12. В задоволенні позовних вимог до Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ та відділу ДВС Вінницького РУЮ слід відмовити, оскільки вимоги до цих відповідачів є необґрунтованими та недоведеними належними доказами. Суд вважає даних осіб неналежними відповідачами, оскільки належним відповідачем є особа - учасник правовідносин, яка не визнає або оспорює право, в даному випадку, позивача, а державна виконавча служба з метою виконання покладених на неї завдань і функцій має діяти виключно в порядку передбаченому чинним законодавством України. При накладенні арешту відділ ДВС (як і суд) є «посередником» між особою, в інтересах якої накладається арешт, та особою, на майно якої накладається арешт. Саме між цими сторонами існують спірні правовідносини. Пред'явлення вимог до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень в рівних частках - по 60, 90 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: partial