Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просив про наступне. Визначити місцем проживання малолітньої дитини, [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER]), місце проживання її матері - [PERSON] - [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначено наступне. 08 серпня 2015 року сторони - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, а 24 квітня 2018 року шлюб сторін було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, при розірванні шлюбу між сторонами не було визначено місце проживання дітей з ким-то із батьків, а домовленості про те, з ким буде проживати діти, сторонами не досягнуто. [PERSON] бажає визначити місце проживання своєї доньки [PERSON] 2016 року народження, з собою за адресою: [ADDRESS], де для дитини створені умови для виховання, навчання та розвитку, оскільки відповідач проживає за іншою адресою, окремо від позивача та вказаної дитини, а з травня 2017 року позивач не бере участі у вихованні та догляді за вказаною дитиною, якою не цікавиться та бачити не бажає. Представник позивача у письмовій заяві підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання не з»явився відповідач, який як і всі інші учасники процесу, був повідомлений про всі судові засідання по розгляду цієї справи, в тому числі, згідно з наявними роздруківками з офіційного сайту Дарницького районного суду м.Києва - шляхом відповідних оголошень. При цьому, судом враховано, що відповідно до положень ст.2 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи викладене, пріоритетність діючих норм міжнародного права, судом було вирішено розглянути справу у заочному порядку. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08 серпня 2015 року сторони - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, а 24 квітня 2018 року шлюб сторін було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, при розірванні шлюбу між сторонами не було визначено місце проживання дітей з ким-то із батьків, а домовленості про те, з ким буде проживати діти, сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В наданій до суду стороною позивача копії Акту обстеження умов проживання вказаної дитини від 17.09.2018 року, затверджений начальником Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації міститься висновки вказаного суб»єкта владних повноважень про те, що: [PERSON] бажає визначити місце проживання своєї доньки [PERSON] 2016 року народження, з собою за адресою: [ADDRESS], а також, що для дитини створені умови для виховання, навчання та розвитку. Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач навчається в аспірантурі Інституту філософії імені Г.С. Сковороди НАН України, отримує стабільний дохід, має належні побутові умови, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При цьому, відповідно до положень ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вказана дитина сторін [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER]), проживає з її матір»ю - [PERSON], за адресою - [ADDRESS] з 2016 року (копія Акту обстеження умов проживання вказаної дитини від 17.09.2018 року, затверджений начальником Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, а також копії акту ОСББ «Рубін», свідоцтв про шлюб сторін, про народження дитини а.с.5-10). Вказана квартира належить позивачу згідно з договором від 13 листопада 2014 року (копія якого мітиться в матеріалах справи). Вирішуючи спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини, яка не досягла 10 років, суд виходить з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дітей, принципу 6 Декларації прав дитини та вимог положень ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91р.) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Положенням ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, зокрема встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд враховує, що дитина потребує як уваги матері так і уваги батька. Згідно зі ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, в тому числі, що вищенаведеними належними доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджено, що позивачем створено належні умови для повноцінного проживання, навчання та розвитку вказаної дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. належить стягнути на користь [PERSON] (адреса - [ADDRESS]) з [PERSON] (адреса - [ADDRESS]). На підставі викладеного,

Outcome: approved