Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

В січні 2021 р. [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (відповідач), в якому просив усунути перешкоди в розпорядженні майном, а саме зобов`язати відповідача подати адміністратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна ДП «НІС» відповідну заяву про припинення обтяження і виключення з цього реєстру запису про обтяження заставою щодо належного [PERSON] автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.02.2011 р. позивач придбав у [PERSON] автомобіль «Toyota Corolla», шасі № [NUMBER] . 18.10.2018 р. позивачу стало відомо, що ТОВ «УФК» звернулось до нього з позовом про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль «Toyota Corolla», шасі № [NUMBER] , та внесло до державного реєстру рухомого майна заборону на відчуження автомобіля. Позивач зазначає, що з 16.02.2011 р. він є власником автомобіля, на час придбання якого інформація про перебування його у заставі була відсутня. Крім цього, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2020 р. позов ТОВ «УФК» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «Toyota Corolla», шасі № [NUMBER] , залишено без задоволення. В зв`язку з наявністю обтяження порушуються права позивача на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що 28.08.2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3181/152416/73, в забезпечення виконання якого укладено договір застави, предметом якого був автомобіль «Toyota Corolla», шасі № [NUMBER] . 01.09.2008 р. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» внесло запис про реєстрації приватного обтяження, строком дії до 01.09.2013 р. На час придбання позивачем транспортного засобу автомобіль перебував під обтяженням. Відповідач є новим кредитором за договором застави автомобіля, застава зберігає сою силу для нового власника. У відповіді на відзив позивач звертає увагу на відсутність підстав для перешкоджання володінню та розпорядженню автомобіля внаслідок прийняття рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2020 р. у справі №760/18820/18. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, хоча належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.09.2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №014/16239/3181/73 в забезпечення виконання умом кредитного договору №014/3181/152416/73 від 28.08.2008 р. Згідно п. 1.1 предметом застави є автомобіль «Toyota Corolla», шасі № [NUMBER] . З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що 01.09.2008 р. було зареєстровано обтяження, тип: застава рухомого майна, підстава обтяження: договір застави транспортного засобу №014/16239/3181/73, 28.08.2008 р., об`єкт обтяження: автомобіль легковий, Toyota Corolla, номер об`єкта: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] . Вказане підтверджується також витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 30.11.2020 р. (а.с. 10) 16.02.2011 р. позивач став власником автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , шасі № [NUMBER] . (а.с.9) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2020 р. у справі №760/18820/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави- автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , - залишено без задоволення. (а.с. 11-15) Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Відповідно до частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Відповідно до статті 28 Закону України «Прозаставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Згідно зі статтею 1 Закону України Про заставу та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року в справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-168цс14 та Верховного Суду - від 10 жовтня 2019 року в справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19). Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові 07.04.2020 р. (справа №761/48585/18). Судом встановлено, що на час придбання позивачем транспортного засобу- 16.02.2011 р., у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вже було зареєстровано обтяження від 01.09.2008 р. тип: застава рухомого майна, підстава обтяження: договір застави транспортного засобу №014/16239/3181/73, 28.08.2008 р., об`єкт обтяження: автомобіль легковий, Toyota Corolla, номер об`єкта: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] . Тому застава зберегла свою силу для нового власника - позивача. В рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2020 р. у справі №760/18820/18 не досліджувались обставини припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» . Це є окремим предметом та підставою позову. Судового рішення, яким встановлено факт припинення зобов`язання за договором застави транспортного засобу №014/16239/3181/73 від 28.08.2008 р. не надано. Варто зазначити, що договір застави №014/16239/3181/73 від 28.08.2008 р. є чинним, умови вказаного договору не оспорюються (протилежного суду не надано). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом зобов`язання подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з реєстру запису про обтяження транспортного засобу, суд не вбачає. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed