Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради Паталах Ф.В. звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній страждає на психічний розлад з 1975 року, багаторазово лікувався у психіатричних стаціонарах, остання виписка - 28.06.2013 року, в клінічній картині інтелектуально-мнестичне зниження з частими і генералізованими судорожними нападами, є інвалідом першої групи безстроково по психічному захворюванню, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.07.2007 року визнаний недієздатним, його опікуном призначена матір - [PERSON] Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймає постійно. Зі слів матері-опікуна, психічний стан [PERSON] змінився протягом тижня: став агресивним до матері, ударив її по спині, нецензурно ображав, був збуджений, стрибав, стукав ногами, трощив меблі. У зв'язку із таким станом, 21.01.2017 року, о 06-50 годині, [PERSON] бригадою швидкої медичної допомоги у супроводі опікуна доставлений до комунальної установи, де був оглянутий черговим лікарем, який виявив загострення хронічного психічного розладу. 21.01.2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що він страждає на тяжкий психічний розлад у формі вираженої деменції внаслідок епілепсії з частими дисфоріями та генералізованими судорожними нападами, агресивними формами поведінки (агресія до матері опікуна, деструктивні дії). Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, за психічним станом неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, є доцільним примусова госпіталізація хворого, оскільки його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні свою позицію щодо примусової госпіталізації не висловив. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 21.01.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі вираженої деменції внаслідок епілепсії з частими дисфоріями та генералізованими судорожними нападами, агресивними формами поведінки (агресія до матері опікуна, деструктивні дії), представляє небезпеку для себе та оточуючих, за психічним станом неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, представляє небезпеку для себе та оточуючих, за психічним станом неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved