Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

В червні 2016 року ПАТ КБ Приват Банк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.07.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», про що зазначено у п.п.1.1 Статуту ПАТ КБ Приват Банк. 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з ″Умовами та правилами надання банківських послуг″, ″Правилами користування платіжною карткою″ та ″Тарифами Банку″ складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 30.04.2016 року має заборгованість 12218,16 грн., яка складається з наступного: 2682,12 грн. заборгованості за кредитом; 8716,13 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом; штрафів: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 569,91 грн. - штраф (процента складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань і заборгованість не погашає, а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 12218,16 грн. за кредитним договором б/н від 01.07.2008 року та судові витрати в розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.32), в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.18). Представник відповідача [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, пояснивши, що дійсно у 2009 році позивач отримував кредит у розмірі 3000 грн. у ПАТ КБ «Приват Банк» на операцію сина у місті Києві. З кредитом розрахувався повністю наприкінці 2012 року. Чи здійснював відповідач своєчасно щомісячно платежі по кредитному договору та чи вносився ним платіж 30.10.2013 року в сумі в сумі 2500 грн. їй не відомо. До отримання позову позивач не знав про існування заборгованості. Крім того вважає, що заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг не є кредитним договором. На обґрунтування безпідставності позову також посилалась на пропущення позивачем строку позовної давності, що також узгоджується з викладеною у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15 правовою позицією. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи із наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01 липня 2008 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника в якій зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також погодився з тим, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом в заяві (а.с.6). За умовами договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і списанням Банком коштів з Дебетної карти. Відповідач [PERSON] не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «Приват Банк» виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2016 року складає 12218,16 грн., з яких: 2682,12 грн. заборгованість за кредитом; 8716,13 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом; штрафів: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 569,91 грн. - штраф (процента складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5). Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми. Статтею 627 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Погодження\~ між сторонами умов договорів відповідають положенням ч.1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної даності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 3 статті 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що позивач до суду звернувся 31.05.2016 року, однак [PERSON] 08.10.2013 року здійснив платіж (а.с.4), тобто здійснив дію, яка свідчить про визнання свого боргу і перериває перебіг позовної давності. Отже, з 08.10.2013 року перебіг позовної давності почався заново. Тобто, позивач звернувся з позовом до суду в межах загального строку позовної даності у три роки. Посилання представника відповідача на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15 судом до уваги не приймаються, оскільки стосується домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, про застосування якої сторона відповідача письмову заяву не подала, що також виключає можливість її застосування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15. Згідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згода відповідача з умовами договору та взяття на себе зобов'язання по виконанню всіх його умов, підтверджується його особистим підписом на заяві позичальника (а.с.6), яка свідчить про ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також погодження з тим, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, за яким відповідачем [PERSON] частково виконувались взяті на себе зобовязання по здійсненню платежів. Отже, твердження представника відповідача про не укладення відповідачем договору є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Квитанції, надані представником відповідача про сплату [PERSON] 12.04.2012 року коштів в сумі 1000 грн. та 11.05.2012 року коштів в сумі 1000 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суд до уваги не приймає, оскільки вказані платежі були враховані в розрахунок заборгованості. Оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини викладені в позовній заяві щодо порушення відповідачем зобовязання за кредитним договором перед позивачем та порушення ним вказаних вище норм законодавства, тому суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 01.07.2008 року в загальній сумі 12218,16 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений ним та документально підтверджений платіжним дорученням (а.с.1) судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved