Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт, що правовстановлюючий документ, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий Білоцерківською міською радою, яка знаходится за адресою вулиця Кільцева 40, місто Біла Церква, Київска область, дійсно належить на праві власності. Заявник зазначає, що Білоцерківською міською радою прийнято рішення №989 від 18.02.2009 року про видачу Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №919012 на імя\~ [PERSON]. Однак в даному акті по батькові помилково вказано «Мифодіївна», замість правильного «Мефодіївна», тому виникла необхідність встановити належність даного правовстановлюючого документу. 16.08.2018 року судом відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання заявник не зявився, представник заявника [PERSON] надав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності, заяву підтримав у повному обсязі (а.с.28). Представник заінтересованої особи у засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.24). В звязку з тим, що сторони не зявилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку\~ про те, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянки України [PERSON], виданого 20.10.2017 року, копії картки фізичної особи-платника податків, копії свідоцтва про народження серії ГД №743000\~ №353 виданого 16.08.1955 року, копії свідоцтва про шлюб серія І-ОК №129482 виданого 14.04.1963 року, копії витягу з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання, по батькові заявника по справі вказано як «Мефодіївна» (а.с.5, 7, 8, 9, 6). Разом з цим, в наявній у справі копії Державного акту на право власності на земельну ділянку вказано по батькові [PERSON] замість правильного Мефодіївна (а.с.10). Таким чином, надані заявником докази у своїй сукупності підтверджують вказані ним обставини. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народженням цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Відповідно до роз'яснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавити: особа власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які зацікавлені у встановленні факту. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що вказані норми матеріального та процесуального права України відповідають нормам міжнародного гуманітарного права у сфері захисту прав громадян. Заяву [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки вона обґрунтована, а її доводи не спростовані та підтверджені належним і допустимими доказами. Таким чином, невідповідність у написанні прізвища заявника в правовстановлюючому документі перешкоджає заявнику довести його належність. Враховуючи викладене,

Outcome: approved