Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюму [PERSON] територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначила, що 31 січня 2017 року померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. При оформленні спадщини з'ясувалось, що на квартиру накладено арешт, за виконанням виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Квартира належала матері позивачки згідно договору дарування від 06 лютого 2003 року. Ні позивачці, ні її покійній матері не було відомо про те, що квартира знаходиться в арешті. Оскільки [PERSON] не мав ніякого відношення до права власності на дану квартиру і він не заявив своїх прав на спадщину, в померлої [PERSON] не було ніякого боргу і помилково був накладений арешт на її квартиру, просить суд зняти арешт з нерухомого майна та заборону відчуження квартири [ADDRESS], яка зареєстрована на [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду правову позицію, в якій просять розглянути справу без участі представника відділу. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 3309059 по виконанню виконавчого листа № А-74 від 03.06.1992 року Ізюмського міського суду Харківської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] завершено. Та згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2012 року вказане виконавче провадження знищено. Судовим розглядом встановлено, що згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення та заборони на його відчуження державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції від 21 лютого 2008 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9). [PERSON], [INFO] померла 31 січня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І_ВЛ № 572557 виданого Ізюмським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] територіального управління юстиції у Харківській області ( а.с.6). Згідно копії договору дарування від 06.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 622, [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] ( а.с.7). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2017 року встановлено факт, що договір дарування квартири від 06.02.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 622 на ім'я [PERSON] належить [PERSON], яка померла 31 січня 2017 року ( а.с.8). Листом міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту [PERSON] територіального управління юстиції у Харківській області № 17355 від 12.12.2017 року повідомило [PERSON], що згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі документи де є боржником [PERSON] на виконанні станом на 11.12.2017 року у відділі не перебувають. Виконавче провадження по виконанню виконавчого документа № А-74 виданого 03.06.1992 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів завершено, виконавчий документ повернуто без виконання та згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2012 року вказане виконавче провадження знищено ( а.с.10). Відповідно до ст. 50 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, і діючій на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат,і пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як передбачено ч. 5 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження в редакції,; чинній на теперішній час, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 27.08.1976 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» , із змінами від 25.05.1998, роз'яснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. А у п.4 вказаної постанови визначено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян та організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року\~№ 1404-VIII) . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Європейський суд з прав людини перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»). Для оцінки поведінки держави в контексті дотримання вимог ст.1 Першого протоколу Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що мета конвенції полягає в захисті прав, які є «очевидними та вагомими». Серед іншого, встановлюється наявність спірної ситуації. При цьому, коли питання суспільної користі дійсно виникає у справі, ЄСПЛ вимагає від державних органів влади «реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю» (рішення ЄСПЛ у справах «Василеску проти Румунії» та «Бейлер проти Іспанії»). З листа міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту [PERSON] області [PERSON] територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що матеріали виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа № А-74 виданого 03.06.1992 року завершено, а виконавче провадження знищено. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З огляду на вищевикладене, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень, те, що [PERSON] не є власником спірної квартири, та те, що не зняття арешту позбавить права позивача на мирне та законне володіння своїм нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що з огляду на принципи Європейського суду з прав людини, норми чинного законодавства позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved