Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ЄДРПОУ 09807856 (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» або банк) про стягнення грошових коштів в сумі 208,10 доларів США, 3 000,00 грн. моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору №300937/75489/5-14 від 02.12.2014 року (далі - Договір) позивач вніс на вкладний рахунок [NUMBER] (далі - рахунок), а відповідач отримав грошові кошти в сумі 200,00 доларів США на умовах подальшої виплати позивачу відсотків за ставкою 12,50% на рік, строк дії якого з 02.12.2014 року по 02.05.2015 року. Позивач стверджує, що звертався до відповідача із вимогами виконати свої зобов`язання, за закінченням строку дії Договору повернути грошові кошти, проте відповідач жодної відповіді не надав, що і змусило позивача звернутися в суд із даним позовом (а.с.8, 12) Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.18, 22) Позивач в судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених судом вище. Окремо зазначив, що вважає, що такі дії відповідача по невиконанню своїх зобов`язань призводять до моральних страждань, принижують його честь та гідність. Наполягав на проведенні заочного розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд за згодою позивача з урахуванням вищзазначених обставин ухвалює рішення в порядку заочного провадження. Заслухавши позивача та дослідвиши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 02.12.2014 між сторонами було укладено договір строкового вкладу (депозиту) № 300937/75489/5-14 від 02.12.2014 року «Нові гроші» (а.с.3-5) (далі - Договір) На виконання умов договору, позивачем (вкладником) було розміщено у відповідача (банк) депозитний вклад в сумі 200,00 доларів США строком з 02.12.2014 року по 02.05.2015 року з виплатою відповідачем відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 12,50% річних (а.с.3-5). В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, по закінченню строку дії договору на вимогу позивача від 29.04.2015 суму вкладу в розмірі 200,00 доларів США останньому не повернув (а.с.8) Станом на 21.05.2015 також виникла заборгованість і по сплаті відсотків в сумі 8, 10 доларів США (а.с.12) Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За змістом ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» залучення у вклади (депозити) коштів від юридичних та фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів є фінансовою послугою. Згідно п. 2.3. депозитного договору банк зобов'язується прийняти від клієнта вклад, зарахувати його на рахунок, своєчасно нараховувати і виплачувати відсотки на умовах, що передбачені договором. При припиненні дії договору, банк зобов'язався повернути клієнту суму вкладу та закрити рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина друга ст. 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою кошти з закінченням встановленого договором строку та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Крім того, частиною першою статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу (ч. 6 ст.1061 ЦК України). Так, як зазначалося судом вище відповідач свом правом з`явитис в судове засідання і спростувати доводи позивача не скористався, жодних доказів не подав. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за Договором в сумі 208, 10 доларів США є такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення суми заборгованості саме в доларовому еквіваленті, то суд акцентує увагу на наступних положеннях ЦК України. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Проте вимоги позивача про стягнення з відповідача суми моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки укладеним між сторонами Договором відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial