Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира 12.03.2018 р. звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог вказала, 24 липня 2004 р. уклала шлюб з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі придбали автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210740» 2011 року випуску, д. н. з. [NUMBER] , який був зареєстрований на її чоловіка, [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду від 26.01.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області, вказаний автомобіль 20.07.2016 р. було перереєстровано на нового власника. Дозволу на продаж вказаного автомобіля вона не давала і у зв`язку з тим, що вказаний автомобіль було придбано під час перебування у шлюбі, позивачка вважає, що необхідно визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210740» 2011 року випуску, д. н. з. [NUMBER] , поділити вказаний автомобіль та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля. 21.05.2018 р. до Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з заявою про збільшення позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя, а саме автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210740» 2011 року випуску, д. н. з. [NUMBER] та трактора колісного марки «ЮМЗ-6 КЛ» 1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], заводський № [NUMBER] , № двигуна: [NUMBER] , з об`ємом двигуна 4935 см. куб. В судовому засіданні позивачка та її представники наполягали на задоволені позовних вимог, обгрунтовуючи їх наданими до суду доказами. Відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі придбали хату, трактор та автомобіль. (а. с. 211-213, 219-223). Повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, на підставі досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їх змісту правовідносини. Рішенням Богунського районного суду від 26.01.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а. с. 9-12). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 1841/2016/00164 від 20.07.2016 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] у Регіональному сервісному центрі МВС в Житомирській області свідчить, що [PERSON] продав а [PERSON] купив автомобіль марки «ВАЗ» моделі «210740» 2011 року випуску, д. н. з. [NUMBER] за 20 000 (двадцять тисяч грн.) (а. с. 46-47). Зі змісту звіту про незалежну оцінку автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210740» 2011 року випуску, д. н. з. [NUMBER] , свідчить, що вартість автомобіля становить 70 708 (сімдесят тисяч сімсот вісім) грн. (а. с. 89-98). Згідно свідоцтва про реєстрацію машини - трактора колісного ЮМЗ-6 КЛ, 1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , заводський № [NUMBER] , власником якого являється [PERSON] . (а. с. 129) Зі змісту звіту про незалежну оцінку трактора колісного ЮМЗ-6 КЛ, 1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , заводський № [NUMBER] , свідчить, що вартість трактора становить 80 166 (вісімдесят тисяч сто шістдесят шість) грн. (а. с. 99-107). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони не заперечують факту перебування у шлюбі та придбання вказаного у позові автомобіля. Що стосується трактора, то відповідачі категорично спростовували факт придбання під час шлюбу вказаного транспортного засобу. Тому до нього застосовуються норми ст. 60, 69, 70, 71 СК України. Таким чином позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя, в частині визнання автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210740» 2011 року випуску, д. н. з. [NUMBER] спільним майном подружжя підлягають частковому задоволенню, а саме визнавши за [PERSON] , право власності на Ѕ частку автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210740» 2011 року випуску, д. н. з. [NUMBER] ринковою вартістю 70 708 грн. В решті позовних вимог суд вважає, слід відмовити у зв`язку з тим, що позивачкою не було доведено факт придбання трактора колісного. Так, позивачкою була надана копія свідоцтва про реєстрацію машини - трактора колісного ЮМЗ-6 КЛ, 1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , заводський № [NUMBER] , власником якого являється [PERSON] . (а. с. 129). Разом з тим, згідно інформації Державного архіву Житомирської області, Житомирської обласної адміністрації, документи Житомирської інспекції держтехнагляду Житомирської обласної державної адміністрації за 2010 р. на зберігання до Державного архіву Житомирської області не надходили, інформація в обласній державній адміністрації відсутня. (а. с. 245, 246). За положеннями ч.1 ст.70, ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Згідно вимог ст. ст. 11, 365 ЦК України до сторони до суду не зверталися. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 р. у справі № 6-2641цс15. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Пунктом 30 Постанови передбачено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно з правовою позицію Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-68цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Таким чином, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. В силу положень ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час направлення позову до суду, під час слухання справи жодна зі сторін не звернулася до суду щодо внесення на депозитний рахунок вартості частки майна. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, в межах заявлених сторонами вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: partial