Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив: - зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та не перешкоджати у здійсненні ним права щодо виховання сина. - за ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування від 11.03.2015 року «Про спосіб участі громадянина [PERSON] у вихованні його малолітнього сина та спілкування з ним» стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в сумі 3000.00 грн. - встановити такий порядок його участі у вихованні сина, при якому дозволити йому : 1.кожної другої та останньої пятниці місяця забирати сина до себе додому по місцю проживання з 17 години пятниці до 20.00 години неділі в літній період, та з 17 години пятниці до 17.00 години неділі в зимовий період; 2.у день народження дитини, 4 травня кожного року, забирати сина до себе додому по місцю проживання з 13 години до 19 години; 3.один раз на рік в період його відпустки (а при відсутності роботи - в липні кожного року) брати дитину на тридцять діб для проживання із батьком та здійснення з нею оздоровчих поїздок; 4.у встановлені години забирати дитину з місця її проживання до себе додому і повертати дитину за місцем її постійного проживання, передаючи матері чи іншим повнолітнім членам її сімї; 5.всі побачення з дитиною не обумовлювати обовязковою присутністю інших осіб, в тому числі, матері дитини. Під час розгляду справи по суті позивач збільшив свої вимоги та додатково просив суд дозволити йому у свій день народження (22 травня), у день народження баби дитини - [PERSON] (05 квітня), у день народження діда [PERSON] (2 січня), забирати сина до себе додому по місцю проживання на одну добу. В обґрунтування позову позивач вказав, що він та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб між сторонами у справі розірваний, у зв*язку з чим згідно рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 13.11.2014 року місце проживання дитини визначено із матір*ю. Розпорядженням №38 від 11.03.2015 року Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Черкаської області встановлено спосіб участі позивача у вихованні його малолітнього сина та спілкування з ним. Відповідачка у справі не виконує вказане розпорядження з квітня 2015 року, внаслідок чого безпідставно не дала можливості спілкуватися позивачу з дитиною 10 квітня, 24 квітня, 08 травня, 22 травня та 30 липня 2015 року, чим заподіяла йому моральну шкоду, розмір якої позивач визначив у 3000 грн. У суді позивач та його представник позов підтримали та додатково пояснили, що відповідачка, після набрання законної сили рішенням суду про встановлення місця проживання дитини з матір*ю, стала перешкоджати йому у спілкуванні з сином, внаслідок чого він був змушений звернутися до органу опіки і піклування Корсунь-Шевченківської райдержадміністрації щодо встановлення порядку спілкування з дитиною. Вказаним органом 11.03.2015 року був встановлений порядок спілкування батька із сином, але відповідачка, двічі давши йому дитину, з 05.04.2015 року стала перешкоджати йому у спілкуванні із сином, тобто перестала давати дитину у визначені розпорядженням дні і часи, обґрунтовуючи свої дії наявністю його заборгованості по аліментам. В частині заподіяння моральної шкоди позивач пояснив, що вказану вимогу він заявив з метою «залякати» відповідачку цивільною відповідальністю, інших переконливих доказів заподіяння такої шкоди та її розміру не навів. Відповідачка та її представник у суді позов не визнали і пояснили, що дитину вона перестала давати позивачу тому, що став порушувати умови спілкування із сином та хворобу дитини. Крім того, відповідачка пояснила, що дитину лякала присутність із позивачем сторонніх осіб понятих, яких останній залучав для складання актів, а сам син після спілкування із батьком ставав знервованим. Представник органу опіки і піклування Корсунь-Шевченківської райдержадміністрації начальник служби у справах дітей [PERSON] у суді пояснила, що конфлікт між сторонами у справі триває понад два роки і шкодить інтересам їхніх дітей, у зв*язку з чим вважала, що позов підлягає до задоволення в частині встановлення порядку спілкування батька з дитиною, але не підлягає до задоволення в частині відшкодування моральної шкоди. Свідки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у суді показали, що відповідачка не давала позивачу дитину 10 квітня, 08 травня, 22 травня та 30 липня 2015 року без пояснення причини відмови або обґрунтовуючи свої дії хворобою дитини. Свідки відповідачки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що між сторонами існують неприязні відносини, внаслідок чого малолітній син відмовляється йти до батька. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є сторони у справі (а.с.9) Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 14.06.2011 року шлюб між сторонами у справі розірваний (а.с.10) Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24.12.2014 року залишено без змін рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13.11.2014 року, яким визначене місце проживання малолітнього [PERSON] з матір*ю [PERSON] відповідачкою у справі, що розглядається даним судом (а.с.а.с.23-25). Розпорядженням №38 від 11.03.2015 року Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Черкаської області встановлено спосіб участі позивача у вихованні його малолітнього сина та спілкування з ним (а.с.11) Згідно актів від 10 квітня, 24 квітня, 08 травня, 22 травня та 30 липня 205 року позивач за участю свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] зафіксував відмову позивачки передати йому дитину у встановлені часи і дні (а.с.а.с.12-15, 76) З переписки позивача із службою у справах дітей Корсунь-Шевченківської райдержадміністрації (а.с.а.с.15-16) вбачається, що позивач повідомляв вказану службу про перешкоджання відповідачкою у спілкуванні з дитиною. Згідно світлокопії трудової книжки позивача (а.с.19) останній перебуває на обліку в районному центрі зайнятості як безробітний. Згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради (а.с.а.с.35,36) позивач та відповідачка із спірною дитиною проживають в [INFO] за різними адресами. Згідно медичної карточки дитини [PERSON], [INFO], яка була оглянута судом в судовому засіданні та визнана сторонами у справі, 27.07.2015 року останній хворів. Згідно медичної довідки від 28.05.2015 року, виданої Корсунь-Шевченківською ЦРЛ (а.с.22) позивач на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом вставлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб між сторонами у справі розірваний, у зв*язку з чим рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 13.11.2014 року місце проживання дитини визначено із матір*ю. Розпорядженням №38 від 11.03.2015 року Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Черкаської області встановлено спосіб участі позивача у вихованні його малолітнього сина та спілкування з ним. Відповідачка у справі не виконує вказане розпорядження з квітня 2015 року, внаслідок чого безпідставно не дала можливості спілкуватися позивачу з дитиною 24 квітня, 08 травня, 22 травня та 30 липня 2015 року, а в інші дні (10 квітня 2015 року) з поважних причин, оскільки дитина хворіла. Вказаними діями відповідачка порушила право позивача на спілкування з дитиною, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною 3 вказаної статті визначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 2 ст.158 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частиною 1 ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно приписів частини 2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку такого спілкування підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідачка, користуючись тим, що дитина проживає разом з нею, неодноразово чинила перешкоди позивачу у спілкування з дитиною, тобто не виконувала рішення органу опіки і піклування щодо участі батька у вихованні дитини. Вказані обставини зумовлюють необхідність прийняття судом рішення щодо встановлення порядку участі позивача у вихованні дитини та спілкування з нею. Зважаючи на зміст позовних вимог, приймаючи до уваги те, що такі вимоги фактично дублюють зміст розпорядження органу опіки і піклування з вказаного питання, а спілкування батька з дитиною у день народження її баби та діда істотно не змінюють вказаного порядку, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід також задовольнити. В частині позову щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди суд виходить з наступного. Пунктом 2 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. З урахуванням приписів ст..158 СК України та ст..23 ЦК України позивачу належало у суді довести в чому полягало заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтувати визначений ним розмір такої шкоди. Разом з тим, судом було з*ясовано, що позивач пред*явив вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн лише з метою «залякати» відповідачку цивільною відповідальністю за невиконання рішення органу опіки і піклування. Така позиція позивача є неприйнятною для суду, оскільки суперечить встановленим законом підставам відшкодування заподіяної шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту заподіяння відповідачкою моральної шкоди, її розміру, у зв*язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial