Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

В січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначав, що 23.06.2005 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем був укладений договір №DNH4KP11430774. Відповідачу був наданий кредит в сумі 4464,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору кредиту, а саме до 22.06.2007 року. Однак, як зазначає позивач, [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо виконання умов договору, не виконує, у зв'язку з чим станом на 20.11.2014 р. у нього утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 70159,79 грн., яка складається з наступного: - 667, 82 грн. - заборгованість за кредитом; - 10822,39 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 58669,58 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Також позивач зазначив, що з відповідача вже було стягнуто заборгованість у розмірі 15122,07 грн. за рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.03.2010 року, тобто до стягнення підлягає заборгованість у сумі 55037,72 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 55037,72 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 550,38 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, та прохав його задовольнити з урахуванням наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. При цьому відповідач в своїх поясненнях посилається на те, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 15122,07 грн. за рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.03.2010 року ним вже була сплачена в ході виконавчого провадження, що підтверджується постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 20562195 від 20.06.2014 року. Оскільки останній платіж в ході виконавчого провадження відповідачем було зроблено 07.05.2014 року, то вважає, що нарахування пені можливе лише до 07.05.2014 року, і відповідно несплачена сума пені, за його розрахунками, становить 357,06 грн. Тому, на думку [PERSON], на нього може бути покладені зобов'язання щодо сплати заборгованості за пенею у сумі 357,06 гривень, а в інший частині позовних вимог просить відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані у справі докази дійшов наступних висновків: Частиною 3 ст. 10 ЦПК України та ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна і зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 60 ЦПК Украни доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що що 23.06.2005р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем був укладений договір №DNH4KP11430774. Відповідачу був наданий кредит в сумі 4464,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору кредиту, а саме до 22.06.2007 року. (а.с.6-7). Зобов'язання за укладеним договором не виконувались, у зв'язку з чим на 17.06.2009 року виникла заборгованість за кредитом у сумі - 15122,07 грн., в тому числі: борг за кредитом - 4464,20 грн., 10657,87 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку було стягнуто за рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.03.2010 року (а.с.4). В ході виконавчого провадження останній платіж на виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.03.2010 року відповідачем був зроблений 07.05.2014 року (а.с.48), після чого 20.06.2014 року Вільнянським ВДВС була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с.32-33). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Однак вказані вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не враховані. Так, як встановлено, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.03.2010 року з [PERSON] вже стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором, яка утворилась станом на 17.06.2009 р., - в сумі 15122,07 грн., з яких борг за кредитом - 4464,20 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 10657,87 грн. В період з 23 вересня 2010 року по 07 травня 2014 року відповідач повністю виплатив заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі, визначеній рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.03.2015 року, що підтверджується Постановою про закінчення виконавчого провадження № 20562195 від 20.06.2014 року (а.с.32-33). Після ухвалення Вільнянським районним судом Запорізької області рішення від 02.03.2010 року позивач інших коштів [PERSON] у кредит не надавав. 23.03.2015 року [PERSON] подав заяву до суду, в якій просить застосувати строк позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Разом з тим ч.2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Положеннями ч.4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, при розгляді спору суд приймає заяву відповідача про застосування позовної давності, і вважає , що захисту підлягає лише право позивача щодо стягнення з [PERSON] пені за окремий період. При визначенні вказаного періоду суд виходить з наступного: Відповідно до ч.3 ст.550 ЦК України кредитор має право на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст. 617 ЦК України). За висновком суду, нарахування пені можливо лише до 07 травня 2014 року , тобто до дати, коли відповідачем була повністю погашена сума заборгованості, визначена рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.03.2010 року. Оскільки позивач звернувся до суду 06.02. 2015 року, то з урахуванням строку позовної давності, початок строку з якого можливе стягнення пені, відраховується від 06.02.2014 року. Отже, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, яка нарахована в період з 06.02.2014 року по 07.05.2014 року. Враховуючи, що заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 06 лютого 2014 року складала 3 242,27 грн., суд при визначенні суми, що підлягає стягненню з відповідача, погоджується з наданими відповідачем розрахунками, зробленими за формулою: З 06.02.2014 р. по 12.03.2014 р. - 3242,27 грн. Х 0,15% Х 34 дні = 165,35 грн.; З 12.03.2014 р. по 07.05.2014 р. - 2242,27 грн. Х 0,15% Х 57 днів = 191,71 грн. Таким чином, загальна сума пені, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 165,35 грн. = 191,71 грн. = 357,06 грн. Отже, за висновком суду, позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача пені в сумі 357,06 грн., а в іншій частині позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» також присуджуються судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які складають 3,57 грн.

Outcome: partial