Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулось приватне акціонерне товариство «Київобленерго» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що ПрАТ «Київобленерго» здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та діє на підставі Статуту та ліцензій. Відповідач по справі - [PERSON], є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «Київобленерго» за адресою: [ADDRESS]. Відносини між енергопостачальником та споживачем регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕ від 14.03.2018 року № 312. Підключення електроенергії за заявою наймача (власника) і відкриття особового рахунку [NUMBER] слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» та вказаних Правил. За особовим рахунком відповідача [NUMBER] електроенергія обліковується електролічильником типу 10.012.063 № 04877547. Разом з тим, відповідачка неналежним чином виконує свої зобов'язання, у зв'язку з чим згідно рахунку за електроенергію № 6202901622 від 30.06.2018 року виникла прострочена заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 17 289,29 грн. Відтак, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг у вказаній сумі, а також судовий збір в розмірі 1 762 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі з підстав, в ній наведених. Просила задовольнити пред'явлені позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням, повістки надсилались за місцем реєстрації відповідача, яке співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.30,36,41,46-47). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не з'явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та додані до них докази, прийшов до наступних висновків. Так, з наданої суду особової картки споживача вбачається, що 01.02.2001 року на споживача [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER], за яким з січня 2016 року на об'єкт за адресою: [ADDRESS], постачалась та фактично споживалась електроенергія, та по якому за період з січня 2018 року по червень 2018 року включно виникла прострочена заборгованість в розмірі 17 289,29 грн. (а.с.9-10). Згідно рахунку за електроенергію № 6202901622 за червень 2018 року, станом на 30.06.2018 року розмір заборгованості споживача [PERSON] за електроенергію по особовому рахунку [NUMBER] за вищевказаною адресою становить 17 289,29 грн., кінцева дата оплати - 10.07.2018 року (а.с.6). Факт споживання відповідачем електроенергії за вказаною адресою в період з січня 2016 року по червень 2018 року включно підтверджується також довідкою Баришівського РП ПрАТ «Київобленерго» (а.с.11). При цьому, 20.03.2015 року, 19.04.2016 року та 23.06.2017 року [PERSON] зверталась до Баришівського РП із заявами про розділення її боргу за електроенергію у зв'язку із скрутним матеріальним становищем (а.с.56-58). Відповідно до особової картки споживача [PERSON], за особовим рахунком [NUMBER] вносились кошти на оплату наданих послуг з електропостачання, а саме за січень 2016 року в сумі 400 грн., за лютий 2016 року - в сумі 2 095,70 грн., за квітень 2016 року - 1 100 грн., за грудень 2016 року - 2 500 грн., за лютий 2017 року - в сумі 268 грн., за жовтень 2017 року - 375 грн., за листопад 2017 року - 2 005 грн. (а.с.9-10). Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Так, згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов'язки. За приписами ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК України). Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як визначено ч. 1 ст. 714 ЦК України, згідно договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. При цьому, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України). Так, правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці на момент виникнення між сторонами правовідносин регулювались Законом України «Про електроенергетику», а також Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі - Правила користування електричною енергією від 26.07.1999 року № 1357). За змістом ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником, а споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Відповідно до п. 41 Правил користування електричною енергією від 26.07.1999 № 1357, в редакції від 26.10.2000 року, чинній на момент виникнення між сторонами правовідносин, споживач електричної енергії має право на отримання електричної енергії, якісні характеристики якої визначені державними стандартами, а також якісне обслуговування енергопостачальником електричних мереж і приладів обліку. В той же час, згідно п. 42 вказаних Правил користування електричною енергією від 26.07.1999 № 1357, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Аналогічно відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», що набрав чинності 11.06.2017 року, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. При цьому, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року (далі - Постанова НКРЕ № 312 від 14.03.2018 року) було затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії, що набрали чинності 19.04.2018 року (за винятком окремих положень) (далі - Правила роздрібного ринку електричної енергії № 312 від 14.03.2018 року), якими врегульовано взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії. Згідно п. 2 вказаної Постанови НКРЕ № 312 від 14.03.2018 року, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Згідно п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії № 312 від 14.03.2018 року, для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Згідно п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії № 312 від 14.03.2018 року, для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). При цьому, договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об'єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку (п. 3.2.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії № 312 від 14.03.2018 року). Відповідно до п. 5.5.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії № 312 від 14.03.2018 року споживач електричної енергії має право отримувати якісні послуги з розподілу (передачі), постачання та комерційного обліку електричної енергії, а також отримувати електричну енергію належної якості згідно з умовами договору та стандартами якості електричної енергії. В той же час, згідно п. 5.5.5 вказаних Правил роздрібного ринку електричної енергії № 312 від 14.03.2018 року споживач електричної енергії зобов'язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відтак, правовий аналіз вказаних вище норм права дає підстави для висновку, що праву споживача одержувати відповідної якості послуги з електропостачання прямо відповідає визначений законодавством обов'язок споживача оплачувати такі послуги у строки та розмірі, встановлені договором або законом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). При цьому, як визначено статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, за правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Київобленерго» як енергопостачальник з січня 2016 року постачав електроенергію за адресою: [ADDRESS], по особовому рахунку [NUMBER], а відповідач [PERSON] фактично споживала вказану електроенергію та періодично оплачувала виставлені рахунки відповідно до умов та тарифів енергопостачальника, а також зверталась до Баришівського РП із заявами про розділення її боргу за електроенергію за особовим рахунком [NUMBER] у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, визнавши такими фактичними діями наявність між сторонами договірних відносин. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, з матеріалів справи вбачається наявність достатніх підстав вважати, що сторони по справі вільно, на власний розсуд та в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору про постачання електричної енергії, а також приступили до його виконання, відтак, договір є укладеним на підставі ч. 1 ст. 638 ЦК України, а тому встановлює для його сторін відповідні права та обов'язки, що є обов'язковими до виконання, в тому числі, і обов'язок споживача оплачувати вартість спожитих енергоресурсів за обумовленими тарифами (цінами) у погоджені терміни. При цьому, з урахуванням правил дії актів цивільного законодавства в часі, встановлених ст. 5 ЦК України, фактичне споживання [PERSON] електроенергії підтверджує її приєднання до відповідного договору про постачання електричної енергії на умовах, визначених Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕ № 312 від 14.03.2018 року, в період з часу набрання відповідними положеннями чинності 19.04.2018 року. Разом з тим, судом враховано, що відповідач по справі, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився та всупереч вимогам ч. 3 ст. 131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, тим самим знехтувавши своїми процесуальними правами щодо подання суду доказів та спростування вимог позивача. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевказане, проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору постачання електричної енергії своєчасно не сплачував кошти за фактично спожиту ним електричну енергію, внаслідок чого станом на 30.06.2018 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 17 289,29 грн. Доказів зворотнього суду не надано та в судовому засіданні їх не встановлено. Водночас, згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи вищевказане, принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення коштів за спожиту електроенергію підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача 17 289,29 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати: судовий збір в сумі 1 762 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved