Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

В червні 2018 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №Д002/АК-182.08.2 від 04.06.2008 року у сумі, що станом на 25.05.2018 р. становить 10 503,31 доларів США та 79520,81 гривень (за весь період), що складається з: 10 503,31 доларів США сума заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 27 673,91 гривень - сума заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 51 846,90 гривень - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості (за останній рік), трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за весь період) (яка складається з: 32 268,16 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 2 961,54 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 16 617,21 гривень - сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період)), та судового збору в сумі 5306,04 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ВАТ «РОДОВІД БАНК», найменування його з 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінене на ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 04.06.2008 року було укладено кредитний договір №Д002/АК-182.08.2, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 40000 доларів США строком до 04.06.2015 року включно зі сплатою 7,7 % річних. Між позивачем та відповідачем укладено Договір застави транспортного засобу №Д002/АК-182/1.08.2 від 04.06.2008 року, відповідно до умов якого відповідач, як заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед позивачем, як заставодержателем за кредитним договором передав у заставу рухоме майно належне на праві власності, а саме: автомобіль марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, колір - чорний, шасі SHSRE78708U006553, тип ТЗ - легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER]. У звязку із невиконанням кредитних зобовязань відповідачем, у останнього перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 25.05.2018 року становить 10 503,31 доларів США та 79520,81 гривень (за весь період), що складається з: 10 503,31 доларів США сума заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 27 673,91 гривень - сума заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 51 846,90 гривень - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості (за останній рік), трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за весь період) (яка складається з: 32 268,16 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 2 961,54 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 16 617,21 гривень - сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період)). 11.09.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, що відповідач з позовом не згоден, вважає його необґрунтованим та безпідставним, а також таким, що поданий з порушенням термінів позовної давності. Посилається на те, що умовами кредитного договору №Д002/АК-182.08.2 від 04.06.2008 року, встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за не виконання цього обовязку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зауважив, що останній платіж по кредиту був зроблений у 2013 році. Також зазначив, що останній платіж за договором відповідач повинен був сплатити не пізніше 06.06.2015 року, отже строк позовної давності по останньому платежу сплив. Крім цього зазначив, що останній платіж по кредиту був зроблений у 2013 році, а тому вважає, що саме з цієї дати позивач мав право звертатися до суду з позовними вимогами. Вважає, оскільки позивач звернувся до суду лише у 2018 році, його звернення до суду відбулося поза межами строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з наведеного просив відмовити ПАТ «РОДОВІД БАНК» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Того ж дня відповідачем надано до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. 28.01.2019 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В пункті 3.2 Договору зазначено, що позичальник зобовязується повернути одержані кредити згідно з умовами цього Договору не пізніше 04 червня 2015 року. Отже, строк позовної давності повинен розраховуватись з дати визначеної, як остання для розрахунку за кредитним договором, тобто з 04.06.2015 р. З позовною заявою до суду Банк звернувся 01.06.2018 року, а отже, не порушив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі наведеного, вважають, що доводи наведені у відзиві відповідача є необґрунтованими, недоведеними, такими, що не підлягають задоволенню. Просить позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» до [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відмовити відповідачу в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності. Представником позивача до відповіді на відзив було надано розрахунок заборгованості по кредиту станом на 24.01.2019 року. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не прибув просив, справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, між ВАТ «РОДОВІД БАНК», найменування його з 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінене на ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 04.06.2008 року було укладено кредитний договір №Д002/АК-182.08.2 (а.с.9-11) Згідно з п. 1.1., 1.2. Кредитного договору, Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 40000,00 доларів США терміном по 04.06.2015 року включно. Згідно п.1.5. Кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 7,7 процентів річних. Згідно п.3.1. Кредитного договору, позичальник зобовязується погашати кредит рівними частинами в сумі 477,00 доларів США щомісячно в строк (термін) до 10 числа включно кожного календарного місяця починаючи з місяця, наступного за звітним шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого початкового рахунку на рахунок, вказаний у п. 1.3. Кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено Договір застави транспортного засобу №Д002/АК-182/1.08.2 від 04.06.2008 року, відповідно до умов якого відповідач, як заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед позивачем, як заставодержателем за кредитним договором передав у заставу рухоме майно належне йому на праві власності, а саме: автомобіль марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, колір - чорний, шасі (кузов,\~рама,\~коляска)\~SHSRE78708U006553,\~тип ТЗ\~-\~легковий універсал,\~реєстраційний номер\~[NUMBER] (а.с.12-14). Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним вище договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно ч. 1\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи надання кредиту в іноземній валюті, а саме в доларах США, стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті, чинному законодавству України не суперечить. (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.12 постанови Пленуму №5 від 30 березня 2012 року). \~ \~ \~ \~Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином виконав, грошові кошти відповідачеві надав, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.22-55). Натомість, відповідач (позичальник) зобовязань за кредитним договором не дотримався. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Розрахунок заборгованості за\~договором №Д002/АК-182.08.2\~від 04.06.2008\~року станом на 24.01.2019 року, наданий представником позивача суд не бере до уваги, оскільки останнім не було долучено заяви про збільшення або уточнення позовних вимог, а також не надано відомостей про ознайомлення сторони відповідача про збільшення вимог. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості за\~договором №Д002/АК-182.08.2 від 04.06.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним\~товариством «РОДОВІД\~БАНК» та\~[PERSON], за останнім утворилась заборгованість яка станом на 25.05.2018 року становить 10503,31 доларів США та 79520,81 гривень (за весь період), що складається з: 10 503,31 доларів США сума заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 27 673,91 гривень - сума заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 51 846,90 гривень - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості (за останній рік), трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за весь період) (яка складається з: 32 268,16 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 2 961,54 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 16 617,21 гривень - сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період)) (а.с.15-18). Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Вирішуючи питання, щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»\~(див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,\~заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що п.3.2 Кредитного договору №Д002/АК-182.08.2 від 04.06.2008 року, передбачено, що позичальник зобовязується повернути одержані кредити згідно з умовами цього Договору не пізніше 04 червня 2015 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 04.06.2015 року. В свою чергу, як вбачається з штемпелю на конверті, позивач звернувся до суду із позовом 04.06.2018 року. Суд доходить висновку, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, стосовно вимог стягнення суми заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) в розмірі 10503,31 доларів США, та суми заборгованості за платою за обслуговування кредиту ( за весь період) в розмірі 27673,91 грн. Стосовно вимог позивача, щодо стягнення загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості (за останній рік), трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за весь період) в розмірі 51 846,90 гривень, які позивач не відокремлює один від одного, суд зазначає наступне. За змістом приписів параграфу 2 глави 49\~ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 258 ЦК України\~до вимог\~про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути\~неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість\~стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Як вбачається з виписки по картковому рахунку (а.с.22-55) відповідач [PERSON] 07.02.2014 року останній раз здійснив проплату по кредитному договору. Проаналізувавши вище наведене, вбачається, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно вимог про стягнення пені. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) в розмірі 10503,31 доларів США та суму заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) в розмірі 27673,91 грн. В частині вимог, щодо стягнення загальної суми\~пені за\~несвоєчасне погашення\~кредитної заборгованості\~(за\~останній рік),\~трьох процентів\~річних від\~суми простроченої\~кредитної заборгованості\~та інфляційних\~втрат від\~суми простроченої\~плати за\~обслуговування кредиту\~(за\~весь період)\~в розмірі\~51\~846,90\~гривень слід відмовити, у звязку з закінченням строків позовної давності. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4528,34 грн.

Outcome: partial