Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

В червні 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 23 141, 00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 136230 від 20.12.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Мерседес Е 300, державний реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - застрахований автомобіль). 09.02.2019 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] , автомобіля Лексус, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] , а також за участю автомобіля Шкода, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням відповідача. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.2019 року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП є водій [PERSON] . Відповідно до рахунку № МС-90130 від 22.02.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 28 641 грн. 00 коп. На виконання умов договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 23 141 грн. 00 коп. На підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути з відповідача відшкодування завданої шкоди в розмірі 23 141 гри. 00 коп. Провадження у справі відкрито ухвалою від 14.07.2020 р. з призначенням розгляду за правилами загального провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій він зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст 280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 20.12.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 136230 від, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Мерседес Е 300, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 09.02.2019 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] , автомобіля Лексус, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] , а також за участю автомобіля Шкода, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням відповідача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.2019 року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП є водій [PERSON] (відповідач в даній справі). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до рахунку № МС-90130 від 22.02.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 28 641 грн. 00 коп. На виконання умов договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 23 141 грн. 00 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі звіту про результати огляду місця ДТП (заяви Страхувальника про настання страхового випадку) від 09.02.2019 року та страхових актів № UА2019020900018/LО1/01 від 11.03.2019 та № UА2019020900018/L01/04 від 17.05.2019 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 27343 від 12.03.2019 року та № 30225 від 20.05.2019 року, що містяться в матеріалах справи. З матеріалів справи вбачається, що, з метою досудового врегулювання спору 11.09.2019 року Відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак вона залишилась без уваги останнього. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно пп. а) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно пп. в) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Окрім того, як вбачається з витягу ЄЦБД МТСБУ на момент настання ДТП цивільно- правова відповідальність відповідача не була забезпечена полісом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, що складають 23 141,00 грн. Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями позовна давність для звернення до суду встановлюється тривалістю в три роки та починається від дня виконання основного зобов`язання (в даному випадку з моменту виплати суми страхового відшкодування). У спростування зазначеного відповідачем будь яких доказів суду не надано. Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню, у зв`язку з чим із [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» необхідно стягнути суму завданої майнової шкоди в розмірі 23 141,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved