Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

В серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк», в якому просив припинити протиправні дії відповідача щодо відправки незаконних вимог позивачу щодо повернення боргу за договором кредиту № 09.2/325-6 від 29.09.2006 року та стягнення предмету іпотеки за іпотечним договором № 824, посвідченим приватним нотаріусом за реєстровим номером 4708, а також заборонити відповідачу здійснювати набуття права власності на предмет іпотеки, шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки). В обґрунтування позову зазначено, що 29.09.2006 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 09.2/325-6, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 44250,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних, та строком користування до 28.09.2021 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному договору, 29.09.2006 року було укладено іпотечний договір № 824, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. за реєстровим номером 4708. Предметом договору іпотеки були майнові права на незавершену будівництвом квартиру: будівельний номер 59 за адресою: [ADDRESS] . Відповідач звернувся до позивача з вимогою повідомленням про усунення порушень зобов`язань та виселення від 27.06.2019 року, відповідно до якої було зазначено, що станом на дату відправлення даної вимоги-повідомлення розмір заборгованості за кредитним договором становить 43267,55 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить суму в розмірі 1132155,24 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.02.2017 року, позичальник допустив неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених п.п.3.3.8-3.3.9 кредитного договору, оскільки 09.02.2009 року не сплатив в повному обсязі кредит та проценти за його користування, відповідно до мов договору. Крім того, протягом 90 календарних днів (починаючи з 10.02.2009 року) позичальник також не виконав зобов`язання за договором. Таким чином, позивач зазначає, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором було змінено з 28.09.2021 п. на 11.05.2009 р. 26.05.2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру: [ADDRESS] , та відповідачу про це було достеменно відомо, оскільки останнім надсилались листи про необхідність з`явитись до банку для підписання додаткових угод. Після настання факту не підписання додаткових угод строк кредиту сплив, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з позивача відсотків за кредитним договором. Позивач вважає, що зазначена заборгованість у вимозі-повідомленні відповідача від 27.06.2019 року є безпідставною, а вимоги щодо повернення незаконного боргу за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки є агресивною підприємницькою діяльністю, яка заборонена законом. Крім того, відповідач порушує права позивача, як споживача, звертаючись в порядку досудового провадження з вимогою про повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а також залякуючи шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2019 року, справу було передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. 27.09.2019 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін було відкладено, та визначено дату розгляду справи - 19.12.2019 року. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подав. Будь-які клопотання зі сторони відповідача до суду не надходили, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29.09.2006 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 09.2/325-6, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 44250,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних, та строком користування до 28.09.2021 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному договору, 29.09.2006 року було укладено іпотечний договір № 824, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. за реєстровим номером 4708. Предметом договору іпотеки були майнові права на незавершену будівництвом квартиру: будівельний номер 59 за адресою: [ADDRESS] . На час розгляду даного позову зазначені договори є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, та доказів зворотному матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором. 26.05.2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру: [ADDRESS] . Відповідач звернувся до позивача з вимогою повідомленням про усунення порушень зобов`язань та виселення від 27.06.2019 року, відповідно до якої було зазначено, що станом на дату відправлення даної вимоги-повідомлення розмір заборгованості за кредитним договором становить 43267,55 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить суму в розмірі 1132155,24 грн., а тому відповідач вимагав виконати порушене основне зобов`язання, сплатити заборгованість, та попередив про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. В обгрунтунвання позовних вимог позивач зазначає, що зазначена заборгованість у вимозі-повідомленні відповідача від 27.06.2019 року є безпідставною, а вимоги щодо повернення незаконного боргу за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки є агресивною підприємницькою діяльністю, яка заборонена законом, а відтак відповідач порушує права позивача, як споживача, звертаючись в порядку досудового провадження з вимогою про повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а також залякуючи позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням прав позивача. Разом з тим, слід зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та вказаної Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Причинний зв`язок - це об`єктивний зв`язок між дією (бездіяльністю) тієї чи іншої особи і певним наслідком З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про припинення протиправних дій банку щодо відправки незаконних вимог щодо сплати позивачем боргу та стягнення на предмет іпотеки є необгрунтованими, зважаючи на те, що обраний спосіб захисту не відновить права позивача та ефективно не захистить його право у разі порушення, оскільки між сторонами існує спір щодо наявності та/або відсутності заборгованості за кредитним договором, і дане питання підлягає вирішенню в рамках спору, зокрема, про стягнення кредитної заборгованості або ж припинення зобов`язань. Крім того, суд не погоджується і з викладеними доводами позову в частині заборони відповідачу здійснювати набуття права власності на предмет іпотеки з огляду на наступне. Так, суду не надано доказів того, що на час подачі позову і під час розгляду справи по суті, були порушені, не визнані або оспорені права позивача за захистом яких, мало місце звернення до суду в цій частині, оскільки, надіслання позивачу повідомлення від 27.06.2019 року про сплату заборгованості та в разі невиконання вимог щодо сплати заборгованості попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, не є доказом того, що банком розпочаті дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на квартиру. Суд звертає увагу сторони позивача на те, що судовому захисту підлягає порушене право особи. Спосіб захисту, про застосування якого просить позивач у цій справі, зокрема, зобов`язати відповідача припинити певні дії на майбутнє не передбачений законом, а тому така вимога є безпідставною. Вищезазначений іпотечний договір сторін містить відповідне застереження щодо права банку на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Матеріали справи не містять належних, допустимих доказів того, що це застереження в іпотечному договорі сторін на час розгляду цієї справи судом є нечинним чи визнано за будь-яким рішенням будь-якого суду недійсним. Само по собі вищезазначене повідомлення банку про намір у майбутньому звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку не є, на думку суду, зверненням стягнення на предмет іпотеки банком, у тому числі у позасудовому порядку. Крім того, в даному випадку вимоги ст. 386 ч. 2 ЦК України, також не можуть бути застосовані, оскільки вона стосується вимог про заборону вчинення дій, які можуть порушити права власника (позивача по справі), а в даному випадку заявлені вимоги про зобов`язання відповідача припинити дії, зокрема, які ще ним не вчинені. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги безпідставність та передчасність пред`явлених позовних вимог, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed