Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом Харківський університет повітряних сил ім.. [PERSON] до [PERSON] про стягнення сими витрат повязаних з утриманням. Позовну заяву мотивовано тим, що [PERSON], проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил з 29.08.2014 року по 29.10.2014 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу II «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008, Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з громадянином [PERSON] 29.08.2014 року. 29 жовтня 2014 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 28.10.2014 року № 246. [PERSON] зобов'язався добровільно відшкодовувати витрати на утримання в університеті під час навчання не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування (наказ начальника ХУПС від 28.10.2014р. № 246), про що свідчить його особистий підпис на Загальному розрахунку № 350/176/100-8/1427. На теперішній час відшкодування заборгованості на користь університету гр. [PERSON] не відбувається. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил з 29.08.2014 року по 29.10.2014 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу II «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008, Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з громадянином [PERSON] 29.08.2014 року. 29 жовтня 2014 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 28.10.2014 року № 246. Згідно наказу начальника Харківського університету повітряних сил ім.. [PERSON] від 28.10.2014р. № 246 [PERSON] зобов'язався добровільно відшкодовувати витрати на утримання в університеті під час навчання не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування, про що свідчить його особистий підпис на Загальному розрахунку № 350/176/100-8/1427. На теперішній час відшкодування заборгованості на користь університету [PERSON] не відбувається. Згідно ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» курсанти та слухачі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. № 964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відповідно до пункту 3 та 4 вказаного порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом. Відповідно до п.1 (абз.6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України від 29.08.2014р. укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету [PERSON] взяв на себе зобов'язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що позивач сплатив судовий збір його згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved