Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позо-вом та обґрунтовують його тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласницями жилого будинку та надвірних будівель по [ADDRESS] В їх спільне користування перейшла земельна ділянка, на якій розташовуються ці об'єкти нерухомого майна. 24 травня 1996 року Глибоцька сільська рада прийняла рішен-ня, на підставі якого 30 березня 1998 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №010213. У такий спосіб відповідач на-була право власності на земельну ділянку, що перебувала у спільному користуванні сто-рін. [PERSON] та [PERSON] просять суд скасувати рішення Глибоцької сільської ради від 24 травня 1996 року та анулювати державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №010213 від 30 березня 1998 року. Крім того, позивачі просять пере-дати в спільну сумісну власність сторін земельну ділянку площею 0,052 га для обслугову-вання жилого будинку та надвірних будівель, та передати у власність [PERSON] земель-ну ділянку площею 0,02 га за давністю користування нею. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтримують позов та просять суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. Представник Глибоцької сільської ради не з'явився у судове засідання. Він неодно-разово завчасно у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.17, 24, 25). Вислухавши пояснення позивачів, представника відповідача [PERSON] та до-слідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], якій належав жилий будинок та надвірні будівлі по [ADDRESS] Після її смерті спадкування здійснювалось за законом. [PERSON] та [PERSON] були дочками [PERSON] та її спадкоємицями першої черги за законом. Кожна з них у встановленому порядку прийняла спадщину та набула право власності на ? частку в жилому будинку та надвірних будівлях. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 3 листопада 1990 року старшим державним нотаріусом Бориспільської держав-ної нотаріальної контори Ткач Л.Е., зареєстрованого в реєстрі за №2990 (а.с.38). Рішенням виконавчого комітету Глибоцької сільської ради №255 від 20 листопада 2008 року (а.с.92) за [PERSON] оформлено право власності на 4/5 частки, а за [PERSON] - на 1/5 частку в жилому будинку та надвірних будівлях по [ADDRESS] Відповідно до ч.2, ч.3 та ч.5 ст.20 ЗК України 1970 року, що був чинним станом на день набуття сторонами права власності на жилий будинок та надвірні будівлі, право короткострокового тимчасового користування землею засвідчувалось рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового корис-тування землею засвідчувалось актами, форма яких встановлювалась Радою Міністрів Української РСР. Право землекористування громадян, які проживали в сільській місце-вості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських під-приємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад, а в містах і селищах місь-кого типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних рад народних депутатів. Згідно з ч.1, ч.2 ст.90 цього ж Кодексу при переході права власності на будівлю переходило також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При пере-ході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходила в користування всіх співвласників будівлі. В матеріалах цивільної справи не міститься копія рішення про передачу земельної ділянки в короткострокове тимчасове користування [PERSON] Крім того, відсутня копія державного акту про право довгострокового користування землею, виданого на її ім'я, або копії витягів з земельно-шнурової, погосподарської або реєстрової книги з записом про перебування земельної ділянки у користуванні відповідача. З огляду на ці обставини суд вважає, що [PERSON] не набула права користування земельною ділянкою, на якій розташовувався її жилий будинок та надвірні будівлі. Тому ця земельна ділянка не перейшла у спільне користування [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що 24 травня 1996 року Глибоцька сільська рада прийняла рішення, на підставі якого 30 березня 1998 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №010213 (а.с.8, 9). У такий спосіб вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,142 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташо-вану на території с. Глибоке Бориспільського району. З довідки виконавчого комітету Глибоцької сільської ради №662 від 13 червня 2012 року (а.с.6) вбачається, що на цій земельній ділянці розташовується жилий будинок та на-двірні будівлі по [ADDRESS] Відповідно до ч.7 ст.17 ЗК України 1990 року, що був чинним станом на час прий-няття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та видачі державного акту на право приватної власності на землю, передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувала у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадилась місцевими радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх. Встановлено, що [PERSON] не набула жодного права на земельну ділянку, на якій розташовується жилий будинок та надвірні будівлі. Оскаржуване рішення органу місце-вого самоврядування та державний акт на право приватної власності на землю не пору-шують ч.7 ст.17 ЗК України 1990 року. З огляду на ці обставини суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення Глибоцької сільської ради від 24 травня 1996 року та анулювання державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №010213 від 30 березня 1998 року. Крім того, відповідно до ст.71 ЦК України 1963 року, що був чинним станом на день прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та видачі державно-го акту на право приватної власності на землю, загальний строк для захисту права за позо-вом особи, право якої було порушено (позовна давність), встановлювався в три роки. Згідно зі ст.80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову було підставою для відмови в позові. Якщо суд визнавав поважною причину про-пуску строку позовної давності, порушене право підлягало захистові. Встановлено, що з дня прийняття рішення органу місцевого самоврядування та ви-дачі державного акту на право приватної власності на землю минуло понад 16 років. Пози-вачі пред'явили позов після закінчення строку позовної давності. Обставини, які протягом такого тривалого проміжку часу перешкоджали [PERSON] та [PERSON] оскаржити рішення органу місцевого самоврядування та державний акт на право приватної власності на землю, не встановлені. Тому суд вважає, що підстави для поновлення строку позовної давності відсутні. Ці обставини є додатковою підставою для відмови у задоволенні вимоги про скасу-вання рішення органу місцевого самоврядування та анулювання державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспіль-ні інтереси у спосіб, визначений законами України. Встановлено, що чинним цивільним та земельним законодавством не передбачено повноваження суду передавати земельні ділянки у спільну сумісну власність. Ця обстави-на є підставою для відмови у задоволенні вимоги про передачу земельної ділянки площею 0,052 га у спільну сумісну власність сторін. Крім того, згідно з ч.1 ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і без-перервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцево-го самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно з положеннями ст.119 ЗК України передача громадянину у влас-ність або в користування земельної ділянки, якою він добросовісно, відкрито і без перерв-но користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК України. Зворотної дії в часі ця норма не має. Встановлено, що суд не уповноважений передавати земельні ділянки у власність за давністю користування ними. Крім того, з дня набрання чинності ЗК України не минув 15-річний строк, з якого передбачена можливість набуття права власності на земельні ділян-ки за давністю користування ними. З огляду на ці обставини суд вважає, що відсутні підстави для передачі судом у влас-ність [PERSON] земельної ділянки площею 0,02 га за давністю користування нею.

Outcome: dismissed