Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

В червні 2020 [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач), третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Галицька», в якому просив стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 22678,15 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору та витрат на складання звіту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] .07.07.2017 р. о 16:02 год. на Львівській площі в м. Києві біля будинку 14 відповідач, керуючи автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався, що не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасника руху, та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2017 р. відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення. Для визначення розміру шкоди позивач звернувся до оцінювача, який визначив розмір майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 22678,15 грн. Крім цього, за послуги оцінювача було сплачено 1200,00 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька». Позивач звертався до ПрАТ «СК «Галицька» з претензією про виплату страхового відшкодування, але остання залишилась без реагування, майнова шкода йому відшкодована. Крім цього, 06.06.2019 р. анульовано ліцензію ПрАТ «СК «Галицька» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг у сфері страхування, а з 02.07.2019 р. ПрАТ «СК «Галицька» позбавлена членства в МТСБУ. В зв`язку з цим, вважає, що за шкоду завдану, внаслідок ДТП, повинна відповідати особа, яка її завдала. Крім цього, внаслідок ДТП позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки позивач використовував автомобіль з ознаками пошкодження, витрачав час для відновлення автомобіля, внаслідок чого змінився звичайний образ життя. Моральну шкоду оцінює в 5000,00 грн Вказане стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву або заперечень до суду, одночасно з направленням його учасникам справи, не направив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату і час розгляду справи по суті повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 03.07.2020 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 8) 07.07.2017 р. о 16:02 год. на Львівській площі в м. Києві біля будинку 14 [PERSON] , керуючи автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався, що не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасника руху, та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2017 р. у справі №761/24952/17 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с. 12) У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , була застрахована у ПрАТ «СК Галицька» на підставі полісу АК/1589552, дійсний до 27.10.2017 р. (а.с. 11) Отже вищезазначена ДТП мала місце під час дії договору страхування, укладеного між відповідачем та ПрАТ «СК Галицька». Позивач звертався з заявою про виплату стразового відшкодування від 12.02.2018 р. та претензією щодо виплати страхового відшкодування від 04.02.2019 р. до ПрАТ «СК Галицька», які залишені без реагування. (а.с. 13-21) На адвокатські запити від 19.02.2020 р. та 09.06.2020 р. ПрАТ «СК Галицька» також не реагує. (а.с. 22-25) Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ від 01.08.2017 р., матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження складає 22678,15 грн. (а.с. 29-41) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду в порядку ст. 1194 ЦК України з метою стягнення з відповідача майнової шкоди, внаслідок ДТП. За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством За умови ч.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed