Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до Приватного підприємства «Борис + С» в особі директора [PERSON] (далі ПП «Борис + С») про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позовних вимог позивачка вказала, що 29 березня 2013 р. вона уклала договір безоплатного користування автомобілем (позички) з ПП «Борис + С». Згідно договору вона безкоштовно, у тимчасове користування, передала ПП «Борис + С» належний їй автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номерний [NUMBER] який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Попільнянським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області 17.06.2008 р. У свою чергу ПП «Борис + С» приймає у тимчасове користування даний автомобіль та використовує його за домовленим цільовим призначенням а саме в якості проведення навчального водіння. Відповідно до п. п. 5.3., 5.6. розділу 5 Договір безоплатного користування автомобілем (позички) від 29.03.2013 р. діє до 29.03.2016 р. Продовження строку дії договору або його дострокове припинення проводиться за згодою сторін. Станом на день направлення позову до суду, 18.07.2016 р. ПП «Борис + С» автомобіль їй не повернув. У зв'язку з недотриманням відповідачем умов договору безоплатного користування автомобілем (позички), вона була змушена звертатися у різні державні органи з метою зобов'язання ПП «Борис + С» повернути автомобіль. З цього приводу нервувала, отримала психологічний стрес, одержала моральні страждання у зв'язку з відмовою відповідача повернути належний їй автомобіль. З урахуванням викладеного позивачка просила витребувати у ПП «Борис + С» в ocoбi [PERSON] та повернути належний їй транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номерний [NUMBER], який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Попільнянським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області 17.06.2008 р. та стягнути з ПП «Борис + С» моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 22.02.2017 р. ПП «Борис + С» звернулося до Богунського районного суду м. Житомира з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування заявлених вимог ПП «Борис + С» вказав, що 29 березня 2013 р. підприємство уклало з [PERSON] договір безоплатного користування автомобілем марки ВАЗ 21144, реєстраційний номерний [NUMBER]. Згідно умов Договору автомобіль має використовуватися підприємством в якості проведення навчального водіння. В подальшому [PERSON] сама запропонувала викупити у неї вказаний автомобіль за оцінену вартість а саме за 25 000 грн. ПП «Борис + С» погодилося з вказаною пропозицією та частково сплатило [PERSON] 19 500 грн. Але на час подачі зустрічного позову [PERSON] заперечує, що вказану суму вона отримала в якості викупу автомобіля і сприймала її як орендну плату за користування автомобілем. З урахуванням вказаного ПП «Борис + С» просить припинити право власності на автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номерний [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Попільнянським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області 17.06.2008 р. та визнати право власності на вказаний автомобіль за ПП «Борис + С». У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволені позовних вимог. Щодо зустрічного позову, то позивачка заперечувала проти його задоволення і пояснила, що не заперечує, що отримала від ПП «Борис + С» 19 500 грн. але вона сприймала їх як плату за оренду автомобіля підприємством. Суд, вислухавши позицію учасників процесу по позову, зустрічному позову, дослідивши матеріали цивільної справи встановив. Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 29 березня 2013 р. [PERSON] уклала договір безоплатного користування автомобілем (позички) з ПП «Борис + С». Згідно договору [PERSON] безкоштовно, у тимчасове користування, передала ПП «Борис + С» належний їй автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номерний [NUMBER] який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Попільнянським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області 17.06.2008 р. У свою чергу ПП «Борис + С» приймає у тимчасове користування даний автомобіль та використовує його за домовленим цільовим призначенням а саме в якості проведення навчального водіння. (а. с. 4). Частиною 1 ст. 319 ЦК України закріплено загальні правила здійснення права вланості а саме: власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номерний [NUMBER], випуску 2008 р., шaci (кузов, рама) № 21144084590562. Свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], видане Подільнянським MPЕB УДАІ УМВС України в Житомирській oбласті 17.06.2008 р. На підставi договору від 29.03.2013 р. свій автомобіль ВАЗ 21144, реєстраційний номерний [NUMBER] [PERSON] позичила у тимчасове безоплатне користування ПП «Борис + С». Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій cтopoнi (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або iнших речей визначених родовими ознаками. Договір позики у письмовій формі може бути укладений як шляхом скдадання одного документа, так i іншим способом. Зокрема в ч. I ст. 207 ЦК України зазначено. що правочин вважається таким, шо вчинениний у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, дистах, телеграммах, якими обмінялися сторони а також за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Судом встановлено, що Договір безоплатного користування автомобілем (позички) від 29.03.2013 р. підписаний [PERSON], відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом є документом, що стверджує про вчинення правочину між [PERSON] та ПП «Борис + С». Підписуючи даний Договір сторони домовились, що цей Договір містить всі попередні угоди між сторонами стосовно предмету договору, відміняє i робить недійсними вci інші зобов'язання, які мали бути прийняті або зроблені сторонами в усній чи письмовій формі до укладення цього договору (п. 5.11. Договору). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або peчi визнаній родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку що встановлені договором. Суд вважає, що в зв'язку з тим, що 29.03.2016 р. термін дiї Договору безоплатного користування автомобілем [PERSON] закінчився,тому станом на день винесення рішення, ПП «Борис + С» більше п'яти місяців володіє автомобілем ВАЗ 21144, р. н. з. [NUMBER] безпідставно (незаконно). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно i тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відмовляючи у зустрічному позові ПП «Борис + С» до [PERSON] про визнання права власності на майно суд посилався на матеріали справи та інші рішення судів за участю тих же сторін. Так, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2015 р. скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 червня 2015 р. за позовом [PERSON] до ПП «Борис + С» про розірвання договору оренди та стягнення коштів з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстатції виходив iз наявності укладеного між сторонами договору оренди автомобіля з правом викупу та невиконання умов договору відповідачем. Найм (оренда) транспортного засобу регулюється ст.ст.798-805 ЦК України. Статтею 799 ЦК України встановлено письмову форму для договору найму транспортного засобу (ч.1) та передбачено нотаріальне посвідчення при його укладені з фізичною особою (ч.2). Судом встановлено, що 29 березня 2013 р. [PERSON] та ПП «Борис+С» підписали договір оренди автомобіля в подальшому з правом викупу, за яким [PERSON] передала відповідачу в тимчасове користування автомобіль ВАЗ 21144, д. р. н. [NUMBER]. з подальшим правом його викупу (а. с. 6-8,23,43). Пунктом 1.4 договору передбачено використання автомобіля для проведения навчального водіння i плата, згідно п.2.3 договору, встановлена в poзмiрі 1000-1500 грн. на місяць. Договір діє до 29.03.2016 р. (п.5.2. договору). Судом першої інстанції не враховано, що вказаний договір оренди складено у письмовій формі за участю фізичної особи та без його нотаріального посвідчення, тобто не дотримано встановлену законодавством форму договору найму транспортного засобу. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленi ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Таким чином, заявляючи свої права на автомобіль ВАЗ 21144, д. р. н. [NUMBER], який належить [PERSON], ПП «Борис+С» з самого початку відносин не мало на нього правових підстав, так як сторонами договір оренди складено у письмовій формі але без його нотаріального посвідчення, як вимагає чинне законодавство. Щодо посилання ПП «Борис+С» про сплату на користь [PERSON] 19 500 грн. та як доказ її розписка (а. с. 38), зі змісту якої станом на 15.07.2014 р. свідчить, що [PERSON] «отримала 3 000 грн.» а нижче «15.07.2014 р. домовились сплачувати помісячно в сумі 1000-1500 грн. зобов'язуюсь», то цю розписку [PERSON] прокоментувала, як орендну плату з боку ПП «Борис+С» за користування її автомобілем. Щодо позовних вимог [PERSON] до ПП «Борис + С» про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розглядаючи вимоги позивачки у заподіяні їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій ПП «Борис + С», суд враховує обставини їх заподіяння а також враховуючи вимоги розумності, справедливості, виваженості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди вважає, що вимоги по відшкодуванню моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що угода між [PERSON] та ПП «Борис + С» про оренду автомобіля була укладена 29.03.2013 р. на три роки. Судячи з матеріалів справи вже з липня 2014 р. між сторонами стали виникати непорозуміння що оплати за користування автомобілем. Тобто майже два з половиною роки [PERSON] вимушена була багато часу витрачав на поїздки до суду, нести витрати на правову допомогу та довести обґрунтованість своїх вимог. Таким чином суд вважає, що з ПП «Борис + С» на користь [PERSON] в рахунок компенсація моральної шкоди слід стягнути 2 000 (дві тисячі грн.) 00 коп. З урахуванням вказаного суд,

Outcome: partial