Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовала тим, що у 1998 році, проживаючи в Тернопільській області в с. Грибова вона познайомилась з [PERSON] та вони почали зустрічатися. У 2003 році [PERSON] запропонував проживати разом, тому з 2003 року [PERSON] переїхала до м. Києва, де мешкала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. У період часу з вересня 2003 року по вересень 2004 року вони проживали у [INFO], що належала [PERSON] Разом з ними також проживав неповнолітній син [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. В подальшому [PERSON] продав вказану квартиру та взявши в борг у батьків позивача 2000 доларів США, придбав будинок, про що було укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, буд.12. На час придбання даний будинок знаходився у стані непридатному для проживання та не був введений в експлуатацію. Тому, позивач разом з своїм неповнолітнім сином та [PERSON] з вересня 2004 року по 2007 рік винаймали житло в сусідньому с. Лебедин по вул. Княгині Ольги, буд.1 та одночасно продовжували будівництво будинку. У 2007 році після завершення будівництва [PERSON] та [PERSON] почали мешкати в одній із кімнат будинку та продовжували ремонт. Зокрема, позивач особисто пошпаклювала стіни, виготовила відкоси, пофарбувала стелі, поклеїла шпалери та багети. Таким чином, з вересня 2003 року [PERSON] разом з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обовязки по відношенню до один одного, тобто проживали однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Лише після закінчення будівництва будинку та отримання відповідних документів на новостворений житловий будинок, а саме 04 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року. Вказаний будинок позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний та побудований в період проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та за спільні кошти. Тому [PERSON] просила суд встановити факт проживання її та [PERSON] однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року, а також визнати житловий будинок за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, буд.12 спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та поділити вказаний житловий будинок, визнавши за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, яку обґрунтовувала тим, 01 червня 2007 року [PERSON] здійснив приватизацію земельної ділянки. Оскільки, приватизація земельної ділянки була здійснена в період фактичного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу. Тому [PERSON] також просила визнати земельну ділянку площею 0,2084 га з кадастровим номером 3220884401:01:007:0094, що розташовується за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, буд.12, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за нею право власності на ? частину даної земельної ділянки. Крім цього, 06 серпня 2016 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було посвідчено договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] будинок та земельну ділянку, що розташовуються за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, 12. Даний договір вчинено без письмової згоди [PERSON], як другого з подружжя, на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, а тому відчуження нерухомого майна відбулось з порушенням закону. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила визнати договір дарування від 06 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року, яке набрало чинності 05 травня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). 20 вересня 2016 року [PERSON] помер, згідно копії свідоцтва про смерть, виданого на його імя, серії І-ОК №377330 (а.с.180-а). Згідно з матеріалів спадкової справи №471/2016, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась його дочка [PERSON] (а.с.180). Зі змісту позовної заяви вбачається, що до реєстрації шлюбу з [PERSON], починаючи з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року вона та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. На сьогоднішній день позивач бажає оформити право власності на частину нерухомого майна, яке було придбано під час її спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації. У відповідності до положень п.5 ч.1 та ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.2 та ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як встановлено у судовому засіданні в період часу з 2003 по 2004 роки неповнолітній син [PERSON] [PERSON], [INFO], навчався в школі І-ІІІ ступенів №238 Деснянського району м. Києва та проживав за адресою: м. Київ, пр-т. Маяковського, буд.20-а кв.35, що підтверджується довідкою, виданою директором шкоди [PERSON] (а.с.157). Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4475, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] (а.с.105). В період часу з 2004 по 2009 роки неповнолітній [PERSON] продовжував навчання у Кіровській ЗОШ. За час навчання в шкільному житті дитини постійно брала участь лише матір (а.с.51). З довідки №545 від 31 травня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Кіровської сільської ради, вбачається, що з 2004 по 2007 роки [PERSON], її неповнолітній син [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації в Бориспільському районі, с. Лебедин, вул. Княгині Ольги, буд.1-а (а.с.74). В подальшому з 2007 по 2010 роки [PERSON], її неповнолітній син [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації в Бориспільському районі, с. Кучаків (колишня назва Кірове), вул. Сагайдачного, буд.12 (а.с.76). За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проте, судом критично сприймаються вказані письмові докази як підтвердження факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 2004 по 2010 роки. Оскільки, та обставина, що [PERSON], її неповнолітній син [PERSON] проживали в квартирі в м. Києві, яка належала на праві власності [PERSON], а в подальшому проживали в Бориспільському районі с. Лебедин та в с. Кучаків (Кірове), а також відповідно, що неповнолітній [PERSON] відвідував навчальні заклади, поблизу вказаного місця проживання, не може бути беззаперечним доказом того, що між [PERSON] та [PERSON] існували фактичні шлюбні відносини, вони вели спільний побут, мали спільні права та обовязки. Тобто, проживали як одна сімя та між ними були усталені відносини притаманні подружжю. Крім цього, з фотоілюстрацій (а.с.52-56) за твердженням позивача вбачається, що в період часу з 2001 по 2006 роки вона та [PERSON] були сімєю, їх відвідували родичі, зокрема матір позивача, батько відповідача, сестри позивача та племінники. Однак, вказані фотоілюстрації суд не може прийняти в якості належних доказів, оскільки з фотоілюстрацій не вбачається дати та часу, коли вони були здійснені. В той же час, суд обєктивно позбавлений можливості перевірити достовірність підписів, які здійснені на фотоілюстраціях позивачем, із зазначенням дати та місця їх виконання, а також осіб, які на них зображені. В матеріалах цивільної справи містяться також квитанції на прийом неподаткових платежів (а.с.63) та квитанції про оплату послуг з газопостачання (а.с.64-73) за період з 2007 по 2009 роки. Проте, зі змісту даних квитанцій вбачається, що вони оплачені від імені [PERSON] та водночас з них не вбачається, що оплату вказаних квитанцій було здійснено [PERSON] Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що особисто знає [PERSON] та [PERSON] з 2004 року. Оскільки вони знімали квартиру у Федорченка. В подальшому купили квартиру і земельну ділянку, проживали разом як одна сімя. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є хрещеною матірю [PERSON] З сімєю [PERSON] вона познайомилась у 80-х роках. Їй відомо про те, що покійний [PERSON] отримав квартиру в м. Києві по пр-т. Маяковського, купив гараж і два автомобіля. В подальшому, щоб отримати квартиру розлучився з першою дружиною, але продовжував проживати разом з нею. Познайомились з [PERSON] на похоронах у батька. У 2005 році подзвонили першій дружині та повідомили, що [PERSON] проживає з якоюсь знайомою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сином [PERSON] Йому відомо, що будинок в с. Кучаків був придбаний за кошти батька. Приблизно у 2005 році батько познайомився з [PERSON]. До 1996 року свідок проживав разом з батьками, а в подальшому поїхав навчатись до м. Хабаровськ, повернувся лише у 2000 році. Явних сімейних відносин між [PERSON] та батьком не було, оскільки у 2011 році свідок також проживав в побудованому в с. Кірове будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що тісно спілкувався з [PERSON] та останній ділився з ним всіма новинами. Так, свідку відомо, що для того, щоб отримати квартиру в м. Києві [PERSON] здійснив фіктивне розлучення з першою дружиною. В подальшому квартиру було продано, а також гараж та два автомобіля, щоб розпочати будівництво будинку. Свідку достеменно відомо, що спочатку [PERSON] проживала у квартирі, що належала [PERSON], як квартирантка. З якого року вони почали жити разом свідок не памятає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] отримав квартиру в м. Києві по вул. Маяковського, купив гараж і два автомобіля. В подальшому, щоб отримати квартиру розлучився з першою дружиною, але продовжував проживати разом з нею. В подальшому проживав з якоюсь знайомою [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що все майно, що належало [PERSON], було створено в результаті роботи його з першою дружиною. Свідок не втручався в особисті справи [PERSON] З сімї він пішов десь у 2004-2005 році, продав квартиру та гараж і взамін купив недобудований будинок. Після розлучення проживав з другою дружиною. Проте про подробиці особистого життя [PERSON] свідку нічого не відомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є двоюрідним братом позивача. До 2009 року він разом з сімєю проживав в с. Блажківка та в подальшому переїхав до Київської області. Ходили в гості до [PERSON]. Оскільки, свідок є будівельником, тому [PERSON] просив утеплити будинок. У 2012 році свідок здійснив будівництво сараю для сімї [PERSON]. Свідку відомо, що позивач клеїла шпалери, робила штукатурку в будинку. Проте, будинок не був придатний для проживання, лише одна кімната була готова. Останній раз свідок був у будинку у липні 2016 році. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач є його матірю. [PERSON] часто приїжджав у с. Грибовку, де він проживав разом з матірю. У 2003 році він з матірю переїхав до м. Києва, а в подальшому в Бориспільський район с. Кірове, де придбали будинок. Тимчасово, поки будували будинок, проживали на орендованій квартирі. Матір зійшлась з [PERSON] та вони почали проживати разом. [PERSON] продав квартиру в м. Києві та за рахунок цих коштів придбав лише «корбку» і дах будинку. До м. Києва переїхали у 2003 році під час осінніх канікул та проживали в м. Києві по прт-. Маяковського. Будинок в с. Кірове був придбаний за грошові кошти [PERSON], проте в подальшому добудовувався за спільні кошти. Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] показала, що вона є депутатом Кучаківської сільської ради Бориспільського району. З [PERSON] та [PERSON] вона знайома з 2004 року, оскільки діти ходили до однієї шкоди. Разом з [PERSON] свідок їздила електричкою до м. Києва. Чоловік свідка та [PERSON] були друзями. Коли був придбаний будинок в с. Кучаків, то це була лише «коробка» і дах, без вікон та дверей. В подальшому [PERSON] з товаришем утепляли будинок. За два дні до смерті [PERSON] прийшов до свідка та сказав, що любить [PERSON], проте розривається між двома жінками. Однак, суд критично оцінює показання допитаних свідків, оскільки з них не можливо встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] як членів сімї у зазначений позивачем період часу чи спростувати даний факт, оскільки показання свідків є суперечливими. Тому, суд приймає до уваги виключно наявні в матеріалах справи письмові докази. Виходячи з наведених вище доказів, та внаслідок їх оцінки, суд вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання позивача та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року. У відповідності до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належать їм на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що 20 липня 2004 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужив квартиру [ADDRESS] (а.с.105), а також у 2007 році [PERSON] здійснив продаж автомобіля марки «Audi» (а.с.170). За отримані від продажу вказаного майна грошові [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], придбав незакінчений будівництвом житловий будинок (готовність 73%) з надвірними будівлями №12 по вул. Сагайдачного в с. Кірове Бориспільського району (а.с.31). Вказана обставина щодо придбання [PERSON] незакінченого будівництвом будинку за грошові кошти, отримані від продажу квартири та автомобіля, визнана сторонами у судовому засіданні, тому за правилами ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Проте, незакінчений будівництвом будинок №12 по вул. Сагайдачного в с. Кучаків не був набутий [PERSON] за час проживання з [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу. Крім цього, як розяснив Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові №6-135цс13 від 25 грудня 2013 року, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Всупереч цьому, в ході розгляду цивільної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що вона брала участь у витратах, повязаних з будівництвом будинку по вул. Сагайдчаного, 12 в с. Кірове, а також те, що саме завдяки її особистій праці разом з [PERSON] було здійснено будівництво зазначеного будинку. Зокрема, те, що [PERSON] взяла в борг у батьків грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, які були витрачені в процесі будівництва, не знайшло свого підтвердження належними доказами. Оскільки, судом не встановлено факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, а також факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Тому житловий будинок №12 по вул. Сагайдачного в с. Кірове Бориспільського району не є обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Зважаючи на це, у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину спірного домоволодіння належить відмовити також. З приводу позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,2084 га з кадастровим номером 32208884401:01:007:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в с. Кірове Бориспільського району по вул. Сагайдачного, 12, суд звертає увагу на наступне. На підставі рішення Кіровської сільської ради від 11 січня 2005 року №371 [PERSON] безоплатно отримав зазначену земельну ділянку, що підтверджується державним актом серії ЯЕ №097772, виданого на імя [PERSON] 01 червня 2007 року (а.с.13). За правилами ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Так, ст.61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін Законом №2913-VI) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З 09 лютого 2011 року набрав чинності Закон №2913-VI, яким ст.61 СК України доповнено частиною пятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі рішення Кіровської сільської ради Бориспільського району від 11 січня 2005 року [PERSON] безоплатно отримав земельну ділянку. Тому спірна земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і не підлягає поділу між ними, оскільки [PERSON] безоплатно отримав її в приватну власність у 2007 році, використавши своє право громадянина на приватизацію. Водночас, судом в ході розгляду цивільної справи не знайшов свого підтвердження факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю у період з 2004 роки по 2010 роки. Враховуючи вказані обставини в їх сукупності, судом не вбачаються правові підстави для поділу вказаної земельної ділянки шляхом визнання за [PERSON] права власності на ? частину земельної ділянки. З матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі договорів дарування від 06 серпня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованих в реєстрі відповідно №2146 та №2148, [PERSON] відчужив на користь [PERSON] житловий будинок №12 по вул. Сагайдачного в с. Кірове Бориспільського району та земельну ділянку площею 0,2084 з кадастровим номером 3220884401:01:007:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовується в с. Кірове Бориспільського району по вул. Сагайдачного, 12 (а.с.164-165, 168). На підставі вказаних договорів дарування приватний нотаріус КМНО [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.166-167, 169). У відповідності до положення ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, у відповідно до ч.1 та ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою . При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Однак, суд не погоджується з доводами позивача про необхідність визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, що розташовуються в с. Кірове Бориспільського району по вул. Сагайдачного, 12, укладеними 06 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] Оскільки, судом не встановлено, що вказане нерухоме майно є обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Тому відповідно [PERSON] не потрібна була згода позивача щодо розпорядження даним нерухомим майном, зокрема на укладення договору дарування. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанцій (а.с.1, 85, 131) вбачається, що за предявлення позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 3903 гривень 60 копійок. Зважаючи на те, що її позовні вимоги залишено без задоволення, тому підстави для відшкодування їй витрат на оплату судового збору відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed