Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

В січні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним Договір Фінансового Лізингу № 01457, укладений 25.12.2017 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на його користь майно набуте ним на виконання Договору Фінансового Лізингу №01457, укладеного 25.12.2017 року, а саме грошові кошти у сумі 20000 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 25 грудня 2017 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», був укладений Договір № 01457 фінансового лізингу. Цього ж дня, 25.12.2017 року, відповідно до квитанції № Р24А344555984А88909, на розрахунковий рахунок № 26502016690601 ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» проведено перерахунок грошових коштів у сумі 20000,00 грн., як оплата згідно Договору Фінансового Лізингу №01457 за автомобіль. Проте, у Договорі Фінансового Лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка Rаvоn, модель R2, вартість 189100 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (марка, модель, номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право Лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. А відтак, з урахуванням положень ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», до істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами, окрім розміру лізингових платежів, є їх кількість та період в продовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Зміст основного тексту Договору № 01457 фінансового лізингу не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» відповідно до підписаного 25.12.2017 року основного тексту Договору № 01457 фінансового лізингу. А відтак, підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують його права, як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги. Враховуючи те, що зміст умов, в тому числі і істотних умов, Договору №01457 фінансового лізингу підлягали фіксації в декількох документах, та підлягали підписанню Сторонами, не підписання Сторонами саме Додатку №1 є обставиною, що вказує на не укладання Договору № 01457 фінансового лізингу, а відтак, у ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» не виникло підстав для отримання сплаченого 25.12.2017 року платежу по Договору № 01457 фінансового лізингу в сумі 20000,00 грн., в результаті чого ним безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ». Окрім того, укладений Договір Фінансового Лізингу №01457 є нікчемним. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 34 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Однак, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Раніше надав суду письмовий відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, зазначив, що Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору. Також позивач сплатив частину Авансового платежу. Крім того, підтвердження того, що позивач сплачував саме Комісію за організацію Договору є призначення платежу, зазначене у квитанції про сплату коштів [PERSON], а саме - Комісія за організацію по Договору фінансового лізингу 01457 від 25.12.2017 року. Доводи позивача про те, що в Договорі, укладеному між сторонами, відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження не заслуговують на увагу, оскільки законодавством України не передбачено, що у Договорі фінансового (непрямого) лізингу повинні бути зазначені відомості про продавця (постачальника). Такі відомості зазначаються у акті приймання-передачі Предмета Лізингу, який підписує та отримує Лізингоодержувач під час передачі йому Предмета Лізингу. Крім того, відповідно до умов договору, (п. 4.3) позивач мав право написати заяву, в якій вказати у якого саме продавця (постачальника) він бажає, щоб було здійснено придбання предмета лізингу, а у звязку з тим, що він таким правом не скористався продавця обирає лізингодавець, але після сплати передбачених Договором платежів. Позивач зазначає, що предмет лізингу в договорі повинен бути визначений індивідуальними ознаками. Однак, Закону України «Про фінансовий лізинг» і Цивільний кодекс України не містять норм, відповідно до яких у договорі фінансового лізингу повинні вказуватися індивідуальні ознаки предмета лізингу. У договорі фінансового лізингу неможливо вказати індивідуальні ознаки предмета лізингу, оскільки сам предмет лізингу відсутній на момент підписання договору і лізингодавець зобовязується придбати його для передачі лізингоодержувачу, після виконання останнім певних умов договору. Графік сплати лізингових платежів видається лізингоодержувачу після купівлі предмета лізингу до моменту його передачі останньому, в якому визначено обсяг фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу. Умови Договору являються такими, які повністю відповідають чинному законодавству України та при укладенні договору були погоджені між сторонами. Позивачем не було враховано, що відповідач здійснюючи свою господарську діяльність, укладаючи договори, розраховує на реальне настання правових наслідків по укладеному правочину, несе певні ризики, а тому умови договору розроблені таким чином, щоб максимально захищати законні права та інтереси не тільки ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», а й інших клієнтів компанії. Позивачем було неправильно розтлумачено норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, не встановлено, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору фінансового лізингу, (ураховуючи, що сам договір фінансового лізингу містить 18 самостійних статей договору, які регулюють різні за своїм змістом права та обовязки як відповідача так і позивача) і не вказано, чи є зазначені обставини, відповідно до цієї норми підставою для зміни або визнання недійсним саме цієї умови договору. Таким чином, позивачем не Враховано, що ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Сторони погодили між собою всі відповідні умови, які зобовязані виконувати саме в тому вигляді, в якому вони були обумовлені правочином. Договір, а також Закон передбачає обовязки сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення такого зобовязання. У разі відсутності умови, яка регулює ту чи іншу ситуацію, яка може виникнути в процесі виконання правочину, сторони зобовязані керуватись нормами чинного законодавства України. Наведені у позові умови, які на думку позивача є несправедливими, насправді відповідають вимогам основних законодавчих актів, що регулюють правовідносини надання послуг з фінансового лізингу, а також в жодному разі не порушують законодавство про захист прав споживачів. Однією з підстав для задоволення позовних вимоги позивач вважає відсутність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу на підставі статті 799 ЦК України. Проте, з таким висновком неможливо погодитись, оскільки для договорів фінансового лізингу обовязковість укладення правочину у нотаріальному порядку не встановлено спеціальним законодавством України, що безпосередньо регулює правовідносини з фінансового лізингу, а відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Щодо отримання відповідачем [PERSON] про взяття на облік юридичної особи і Ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, то 27 червня 2017 року прийнято розпорядження Нацкомфінпослуг № 2943 про видачу ліцензії ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Крім того, відповідач здійснює свою діяльність на підставі [PERSON] про взяття на облік юридичної особи серія ФЛ № 595, виданої Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 06.06.2017 року, на підставі чинного Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Отже, посилання позивача на те, що у відповідача відсутня [PERSON] про взяття на облік юридичної особи і Ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг не відповідає дійсності та є необґрунтованим. Крім того, позивач не розмежував дві різні фінансові послуги, а саме: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах і надання послуг з фінансового лізингу, що за своїм змістом і суттю є різними послугами і мають різне законодавче регулювання. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і які доводять обґрунтованість його позовних вимог та можуть бути враховані судом. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам. В судовому засіданні було встановлено, що 25 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» та [PERSON] був укладений Договір фінансового лізингу № 01457, відповідно до умов якого Лізингодавець зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу транспортного засобу (автомобіль марки Rаvоn R2) вартістю 189100,00 грн та передати його у користування лізингоотримувача (позивача), а останній, в свою чергу, зобов'язався сплачувати лізингові платежі. Договір передбачає право отримати предмет лізингу у власність за умови повної сплати вартості автотранспортного засобу та інших витрат. Відповідно до квитанції № P24A344555984A88909 від 25.12.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач сплатив 20000,00 грн., на виконання умов Договору лізингу № 01457, як зазначено в квитанції - комісія за організацію по договору. Відповідно до п. 8.2 Договору, повна вартість предмету лізингу, на момент укладання Договору, складає - 6725,98 доларів США, що еквівалентно 189000,00 грн. Згідно з мовами Договору, авансовий платіж складає 23%, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. У відповідності до підпунктів 1.1 та 1.3 ст. 1 Договору фінансового лізингу № 01457 від 25.12.2017 року, відповідач (за умовами Договору лізингу - Лізингодавець) зобов'язувався придбати у власність та передати позивачу (за умовами Договору лізингу - Лізингоодержувачу) в користування на термін та на умовах, передбачених Договором лізингу, автомобіль - марка/модель: Rаvоn R2, комплектація/модифікація: Cofort, обєм/тип двигуна: 1,25/бензин, тип КПП: автомат, привід: 2WD. Специфікація Предмета Лізингу була самостійно та свідомо обрана Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам. Відповідно до п.1.2 ст. 1 Договору, вартість предмету лізингу на момент укладання даного договору зазначається у договорі та в Додатку № 1. Згідно з підпунктами 2.1 та 2.2 статті 2 Договору лізингу, Договір лізингу діє протягом 60 календарних місяців з моменту його акту прийому-передачі пердмету лізингу, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за Договором лізингу, а строк лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акта приймання-передачі Предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за Додатком №1 до Договору лізингу, якщо інше не передбачене, умовами Договору лізингу. Позивач вважає, що вищевказаний Договір не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним з поверненням йому грошових коштів, сплачених на виконання цього Договору. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України. Суд прийшов до висновку, що між сторонами укладено Договір фінансового лізингу у письмовій формі, відповідно до вимог чинного законодавства, Договір був особисто підписаний позивачем на кожному аркуші і цього факту він не заперечував. Крім того, позивачем власноручно було підписано заяву від 25.12.2017 року, в якій зазначено, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору фінансового лізингу № 01457, укладеного 25 грудня 2017 року між ним та Товариством з обмеженою дальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», а також зазначено, що ним від представника відповідача отримано усі коректно викладені відповіді на запитання, які щодо основних його умов та обовязків сторін виникли у нього на момент укладення Договору. Таким чином, позивач був належним чином ознайомлений з умовами підписання Договору та погодився на такі умови, про що свідчить підпис позивача на кожному аркуші Договору, а також у вищевказаній заяві від 25.12.2017 року. Посилання позивача на ту обставину, що Договір фінансового лізингу мав бути посвідчений нотаріусом є неспроможними з огляду на наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Відповідно до ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. При цьому, між сторонами був укладений Договір фінансового непрямого лізингу. Відповідно до ст. ст. 759-786 ЦК України, врегульовані відносини предмету договору найму, плати за користування, строку договору, правових наслідків неналежного виконання договорів тощо. При цьому загальні положення про найм (оренду), викладені у ст. ст. 759-786 ЦК України не встановлюють вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів оренди або лізингу. Тому, такі посилання позивача є необґрунтованими. Щодо посилань позивача на те, що в Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, то чинним законодавством не передбачено, що у Договорі фінансового (непрямого) лізингу повинні бути зазначені відомості про продавця (постачальника). Такі відомості зазначаються у акті приймання-передачі Предмета Лізингу, який підписує та отримує Лізингоодержувач під час передачі йому Предмета Лізингу. На момент підписання договору у лізингодавця відсутній предмет лізингу і згідно умов договору (п.1.8 Договору) автомобіль буде придбаний після виконання лізингоодержувчем певних умов, а саме: сплати Комісії за організацію, Авансового платежу і Комісії за передачу Предмета Лізингу (п. п. 1.7, 4.1). Крім того, відповідно до п. 4.3 Договору, позивач мав право написати заяву, в якій вказати у якого саме продавця (постачальника) він бажає що було здійснено придбання предмета лізингу, а у звязку з тим, що він таким правом не скористався продавця обирає лізингодавець, але після сплати зазначених вище платежів. Щодо визначення предмета лізингу індивідуальними ознаками, то ані спеціальний Закон України «Про фінансовий лізинг», ані чинний на час укладання договору - ЦК України не містили норм, відповідно до яких у договорі фінансового лізингу повинні вказуватися індивідуальні ознаки предмета лізингу. Так само є безпідставними твердження позивача про те, що у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, а у відповідності до п. 11-1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою і потребує такої ліцензії. Так, відповідно до ч. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 913 від 07.12.2016 року «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», ліцензійні умови у частині, що стосується субєктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств, надання послуг факторингу та довірчого управління фінансовими активами та внесені до дня набрання чинності цією постановою до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою. 27 червня 2017 року прийнято розпорядження Нацкомфінпослуг № 2943 про видачу ліцензії Товариству з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), копія якого (розпорядження) надана відповідачем до матеріалів даної справи. Крім того, відповідач здійснює свою діяльність на підставі [PERSON] про взяття на облік юридичної особи серія ФЛ № 595, виданої 06.06.2017 року Національною комісією, яка здійснює регулювання державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з якої ([PERSON]) вбачається, що відповідач має право надавати послуги з фінансового лізингу. Таким чином, позивачем не доведено суду належними доказами обставини, на які він посилається у своєму позові. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У звязку з вищевказаним, судом не вбачається підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним. В свою чергу, позовні вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на його користь майна набутого ним на виконання Договору Фінансового Лізингу №01457, укладеного 25.12.2017 року, а саме грошових коштів у сумі 20000 грн., є похідними від основних позовних вимог визнання договору фінансового лізингу недійсним. Тому, оскільки судом не вбачається підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним, у суду відсутні підстави для стягнення зазначених грошових коштів у розмірі 20000,00 грн., які були сплачені позивачем на виконання чинного між ними Договору Фінансового Лізингу № 01457 від 25.12.2017 року, який не розірваний, не визнаний недійсним/нікчемним тощо. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити повністю в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed