Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства « Ізюмський тепловозоремонтний завод» ( далі ВАТ « ІТРЗ» ) про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку і моральну шкоду. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в період з 25.11.2004 року по 02.07.2012 року працював на посаді електромонтера у відповідача. Оскільки відповідач при його звільненні не виплатив йому заробітну плату, просить суд стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 10.02.2014 року по 19.05.2014 року за 65 робочих днів в сумі 9688,90 гривень та моральну шкоду в сумі 6000,00 гривень. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча і був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову не надсилав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що позивач в період з 25.11.2004 року по 02.07.2012 року працював електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання у відповідача, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.5). Постановою (ВП № 43145516) від 29.04.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 623/3200/13-ц виданого 24.02.2014 року Ізюмським міськрайонний судом Харківської області про стягнення з ВАТ «ІТРЗ» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 квітня 2013 року по 10 лютого 2014 року в розмірі 29513,88 гривень та моральної шкоди в розмірі 3000,00 гривень (а.с.9). Згідно графіка роботи відповідача в умовах п'ятиденного 40 годинного робочого тижня за 2014 рік по 19.05.2014 року ( а.с.6). Середній заробіток працівника визначається ст. 27 Закону України « Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( далі Порядок). Оскільки відповідач не надав розрахунків середньої заробітної плати згідно Порядку, суд бере до уваги розрахунки проведені позивачем ( а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум , що належать йому від підприємства, установи, організації, проводять в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимогають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Оскільки відповідач порушив трудові права позивача з урахуванням його пенсійного віку, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень виходячи з принципу співмірності. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial