Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 18.09.2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2630. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Внаслідок різних поглядів на життя часто виникають сварки, через що спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими. З січня 2018 року позивач з відповідачем разом не проживають, фактично припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально позивачу та дитині не допомагає, внаслідок чого позивач не має можливості самостійно утримувати малолітню доньку. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000, 00 гривень, щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судом 04.05.2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягувати на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800, 00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Змінені позовні вимоги в частині стягнення аліментів, а також вимоги про розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити аргументуючи його мотивами, викладеними в позовній заяві. Позивач також зазначила, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 18.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 18.09.2014 року, актовий запис № 2630. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. (а.с. 19) Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом із матір'ю, окремо від батька - відповідача по справі. (а.с. 20) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, заслухавши пояснення сторін по справі, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 800, 00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 12.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу. Від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів позивач звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір». Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 352, 40 гривень. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі Закону України «Про судовий збір», його згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704, 80 гривень. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved