Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Державна організація «Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін» Міністерства надзвичайних ситуацій України звернулася до Марганецького міського суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних витрат. Позивач в позовній заяві посилалися на те, що 20 квітня 2012 року командир Київського ВГРЗ видав наказ № 56 «Про проведення розслідування». У цьому наказі зазначається, що [PERSON] залишив своє робоче місце без відома командира загону 17 квітня 2012 року з 13.45 до 18.00, 18 квітня 2012 року з 15.00 до 18.00 та 19 квітня 2012 року з 11.00 до 18.00 і з метою розслідування причин відсутності створено комісію. Але відповідно до табелю робочого часу за квітень 2012 року командир Київського ВГРЗ [PERSON] знаходився на вихідному дні. 23 квітня 2012 року Командир Київського ВГРЗ наказом № 59 звільняє [PERSON] з посади заступника командира Київського ВГРЗ за пунктом 1 статті 41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов'язків). Підставою для звільнення слугував акт проведення розслідування комісії, який ґрунтувався на поясненнях самих членів комісії та командира Київського ВГРЗ. В подальшому командир Київського ВГРЗ видав наказ від 16 серпня 2012 року № 145 яким було змінено дату звільнення на 30 квітня 2012 року, підставою для цього слугував той факт, що [PERSON] надав лікарняний, відповідно до якого з'ясувалось, що [PERSON] 23 квітня 2012 року знаходився на лікарняному. Окремо зауважують, що 17, 18 та 19 квітня 2012 року [PERSON] проводив учбові тривоги з особовим складом загону, цей факт не взяли до уваги ні комісія по розслідування ні сам командир Київського ВГРЗ [PERSON] Також не було взято до уваги командиром загону той факт, що начальник відділу кадрів та спецобліку Чайка Н.І. та командир Оперативного взводу Київського ВГРЗ Дучинський Ю.О. стверджували, що бачили [PERSON] в той період який йому приписують як прогул. 26 березня 2013 року Апеляційним судом міста Києва було винесено рішення по цивільній справі за апеляційною скаргою [PERSON] в інтересах [PERSON] на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2013 року в справі за позовом [PERSON] до Державної організації «Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін» Міністерства надзвичайних ситуацій України, третя особа: [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним наказів та про зобов'язання вчинити певні дії. Вказаним рішенням було поновлено [PERSON] на посаді заступника командира Київського ВГРЗ з 30 квітня 2012 року та виплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 69071 грн. 54 коп. Як вбачається з рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2013 року та вищевикладеного [PERSON] був звільнений з посади заступника командира Київського ВГРЗ незаконно. Наказ про звільнення [PERSON] № 59 від 23 квітня 2012 року та наказ № 145 від 16 серпня 2012 року було незаконно видано з ініціативи та за підписом командира Київського ВГРЗ [PERSON], який не зважив на об'єктивні підстави, які свідчили про присутність [PERSON] на робочому місці. Командир Київського ВГРЗ [PERSON] видавши незаконні накази про звільнення [PERSON] спричинив матеріальні витрати Київського ВГРЗ в сумі 69071 грн. 54 коп. (шістдесят дев'ять тисяч сімдесят одну грн. п'ятдесят чотири коп.) середнього заробітку виплаченого [PERSON] та 690 грн. 72 коп. (шістсот дев'яносто грн. сімдесят дві коп.) судового збору, які позивач сплатив, що підтверджується платіжними дорученнями та має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Державної організації «Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін» Міністерства надзвичайних ситуацій України кошти виплачені [PERSON] за час вимушеного прогулу у розмірі 69071 гривню 54 копійки. Стягнути з [PERSON] ([NUMBER]) на користь Державної організації «Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін» Міністерства надзвичайних ситуацій України сплачений судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді м. Києва у розмірі 690 гривень 72 копійки. Стягнути з [PERSON] ([NUMBER]) на користь Державної організації «Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін» Міністерства надзвичайних ситуацій України сплачений судовий збір у розмірі 697 гривень 63 копійки. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки наказ про звільнення [PERSON] з посади було винесено ним на законних підставах. Суд вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені, що 20 квітня 2012 року командир Київського ВГРЗ видав наказ № 56 «Про проведення розслідування». У наказі зазначається, що [PERSON] залишив своє робоче місце без відома командира загону 17 квітня 2012 року з 13.45 до 18.00, 18 квітня 2012 року з 15.00 до 18.00 та 19 квітня 2012 року з 11.00 до 18.00 і з метою розслідування причин відсутності створено комісію. 23 квітня 2012 року Командир Київського ВГРЗ наказом № 59 звільняє [PERSON] з посади заступника командира Київського ВГРЗ за пунктом 1 статті 41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов'язків). 16 серпня 2012 року командир Київського ВГРЗ видав наказ від № 145 яким було змінено дату звільнення на 30 квітня 2012 року, підставою для цього слугував той факт, що [PERSON] надав лікарняний, відповідно до якого з'ясувалось, що [PERSON] 23 квітня 2012 року знаходився на лікарняному. 26 березня 2013 року Апеляційним судом міста Києва було винесено рішення по цивільній справі за апеляційною скаргою [PERSON] в інтересах [PERSON] на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2013 року в справі за позовом [PERSON] до Державної організації «Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін» Міністерства надзвичайних ситуацій України, третя особа: [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним наказів та про зобов'язання вчинити певні дії. Вказаним рішенням було поновлено [PERSON] на посаді заступника командира Київського ВГРЗ з 30 квітня 2012 року та виплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 69071 грн. 54 коп. Як вбачається з рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2013 року та вищевикладеного [PERSON] був звільнений з посади заступника командира Київського ВГРЗ незаконно. Наказ про звільнення [PERSON] № 59 від 23 квітня 2012 року та наказ № 145 від 16 серпня 2012 року було незаконно видано з ініціативи та за підписом командира Київського ВГРЗ [PERSON], який не зважив на об'єктивні підстави, які свідчили про присутність [PERSON] на робочому місці. Командир Київського ВГРЗ [PERSON] видавши вищевказані накази про звільнення [PERSON] спричинив матеріальні витрати Київського ВГРЗ в сумі 69071 грн. 54 коп. (шістдесят дев'ять тисяч сімдесят одну грн. п'ятдесят чотири коп.) середнього заробітку виплаченого [PERSON] та 690 грн. 72 коп. (шістсот дев'яносто грн. сімдесят дві коп.) судового збору. які позивач сплатив, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.25-29). У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 4.1. контракту № 67 від 27 жовтня 2009 року, укладеного між МНС та [PERSON] (із змінами): Керівник несе особисту відповідальність за діяльність Загону. Згідно пункту 8 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Оскільки Командир Київського ВГРЗ [PERSON] видав накази відповідно до яких було незаконно звільнено [PERSON], що встановлено рішенням апеляційного суду м. Києва, незаконне звільнення потягло за собою поновлення [PERSON] на роботі, виплату позивачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] в сумі 69071 гривню 54 копійки та судового збору у розмірі 690 гривень 72 копійки, що спричинило матеріальні витрати Київського ВГРЗ, які позивач сплатив, що підтверджується платіжними дорученнями то позивач має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Посилання відповідача на те, що наказ про звільнення [PERSON] з посади було винесено ним на законних підставах, суд не може брати до уваги, оскільки вони спростовуються рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2013 року, відповідно до якого [PERSON] поновлено на роботі, задовольняючи позовні вимоги про поновлення його на роботі, суд зробив висновок про незаконність проведеного звільнення, а тобто і наказів, якими таке звільнення оформлювалось а відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved