Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] пред'явила в суді зазначений позов. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 18 червня 2011 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Примирення між ними неможливе. Оскільки малолітня донька проживає з нею, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки від доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с. 12). Просить також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правову допомогу та сплату судового збору. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, не з'явилися, направили на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав повністю (а.с. 12,13). Дослідивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 18 червня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Враховуючи, що стосунки в сторін розладналися, позивачка не бажає зберігати з відповідачем шлюбні відносини, а відповідач проти цього не заперечив, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивачки, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Відповідно до частини першої статті 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів на підтвердження вищевказаних обставин сторонами не надано. Однак, зважаючи, що відповідач позов визнав повністю, суд стягує аліменти в розмірі 1/3 частки від його доходів, але менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, що передбачено ч.2 ст. 182 СК України. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частини другої статті 88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок за вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Сплачений позивачкою судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок за вимоги про розірвання шлюбу та витрати на надання правової допомоги в сумі 250 гривень підлягають стягненню на її користь з відповідача, оскільки понесення нею таких витрат підтверджено належними документами ( ч.1 ст. 88 ЦПК України). Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України.

Outcome: approved