Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

В травні 2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] із позовом до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» (надалі по тексту відповідач), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Аксепт-транс», у якому просив із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18.11.2015 року визнати недійсним рішення правління Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» від 15 лютого 2012 року про уповноваження голову правління Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» [PERSON] на укладення та підписання угоди про реструктуризацію заборгованості за Договором №12/01 від 19.11.2001 року про будівництво підземного двоповерхового гаражу по [ADDRESS], що оформлено протоколом №2 від 15.02.2012 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що під час ознайомлення з матеріалами справи в Господарському суді м.Києва в вересні 2013 року [PERSON] як члену ГБК «Авіатор» стало відомо про стягнення з вказаного підприємства на користь ТОВ «Аксепт-транс» заборгованість в розмірі - 1 000 000 грн. Вказане судове рішення ґрунтувалось на угоді про реструктуризації заборгованості від 15.02.2012 року, що була підписана від імені ГБК «Авіатор» колишнім головою кооперативу [PERSON] із ТОВ «Аксепт-транс». За умовами вказаної угоди ГБК «Авіатор» в особі [PERSON] визнав борг перед третьою особою за договором підряду №12/01 від 19.01.2001 року про будівництво гаражів в сумі - 352 636, 67 грн., зобов»язавшись погасити його та штрафні санкції. Між тим, жодний з членів правління ГБК «Авіатор» та сам позивач не уповноважували колишнього голову кооперативу [PERSON] підписувати зазначену угоду із третьою особою від 15.02.2012 року про реструктуризацію заборгованості. Такої угоди у журналах обліку не зареєстровано, що суперечить п.7.3 Статуту кооперативу. Витяг з протоколу №2 від 15.02.2012 року правління кооперативу підписаний одноособово [PERSON] без участі у проведенні вказаного засідання правління інших членів, а угода про реструктуризацію підписана колишнім головою кооперативу у відсутність необхідного обсягу повноважень на її підписання. За таких обставин, вказане рішення правління, що оформлено вказаним протоколом, підлягає визнанню недійсним у відповідності до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, визнавши недійсним відповідне рішення правління про уповноваження колишнього голови на укладення договору із третьою особою, оскільки він як секретар правління вказаний протокол не підписував та взагалі на такому засіданні присутній не був. Представники Відповідача - ГБК «Авіатор» в судовому засіданні позов визнати та просили його задовольнити з викладених підстав, оскільки колишнього голову [PERSON] правління ГБК не уповноважувало на підписання вказаного договору про реструктуризацію заборгованості. Ніяких документів про проведення такого засідання та прийняття рішення правління немає. У покійного [PERSON] були дружні відносини із представниками третьої особи, а тому він підписав такий договір. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні у зв'язку з тим, що позивач не надає доказів порушення його прав зазначеним протоколом №2 рішення правління від 15.02.2012 року. Зазначає, що відносини між ТОВ «Аксепт-транс» та ГБК «Авіатор» пов»язані з укладенням 19.11.2001 року між ними договору про будівництво підземного гаражу по [ADDRESS]. На виконання умов вказаного договору сторонами було підписано акт виконаних робіт та частково оплачено кошти. Обставини непогашених договірних зобов»язань ГБК перед третьою особою в сумі 352 636,67 грн. підтверджуються укладеними між сторонами договорами, актами звірки взаємних розрахунків та частковою оплатою коштів боргу. У зв»язку з цим, 15.02.2012 року між ГБК «Авіатор» в особі голови правління [PERSON] та ТОВ «Аксепт-транс» було укладено угоду про реструктуризації заборгованості. За умовами вказаної угоди ГБК «Авіатор» в особі [PERSON] визнав борг перед третьою особою за договором підряду №12/01 від 19.01.2001 року про будівництво гаражів в сумі - 352 636, 67 грн., зобов»язавшись погасити його та штрафні санкції. На час підписання вказаної угоди [PERSON] був уповноважений рішенням правління ГБК згідно протоколу зборів правління №2 від 15.02.2012 року. Також, зазначає, що угода про реструктуризацію від 15.02.2012 року була предметом розгляду судів інших інстанцій, де зокрема Вищим господарським судом України у постанові від 30.06.2015 року було встановлено ряд обставин наявності повноважень у колишнього голови ГБК [PERSON] на підписання угоди про реструктуризацію заборгованості від 15.02.2012 року та в задоволенні вимог про визнання вказаного договору недійсним було відмовлено. З врахуванням викладеного представник третьої особи просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2006 року його було обрано членом правління ГБК «Авіатор» та він знав бувшого голову ГБК [PERSON] та був його заступником. Йому відомо про всі ухвалені за період роботи на посаді члена правління рішення правління, оскільки він був присутній на всіх засіданнях, але в засіданні правління від 15.02.2012 року про надання дозволу правлінням голові ГБК [PERSON] на укладення договору із ТОВ «Аксепт-транс» про реструктуризацію заборгованості він участі не приймав та взагалі про таке засідання правління він не знав та раніше не чув. Він як член правління не уповноважував колишнього голову на підписання вказаної угоди та таке рішення на правлінні взагалі ніколи не розглядалось. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] [PERSON] надали суду аналогічні показанні, зазначивши, що вони як члени правління ГБК з 2006 року дозволу голові правління ГБК [PERSON] на укладення договору із ТОВ «Аксепт-транс» в 2012 році про реструктуризацію заборгованості не надавали, участі у такому засіданні правління не приймали та взагалі вказане засідання правління було проведено та підписано колишнім головою одноособово. При цьому, свідок [PERSON], будучи секретарем правління, вказане рішення не підписував, а тому воно чинності не набуло. Був журнал обліку рішень правління, який зберігався у колишнього голови [PERSON], але він його після звільнення не передав до правління. На даний час він помер. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За умовами ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19.11.2001 року між ТОВ «Аксепт-транс» та ГБК «Авіатор» було укладено договір №12/01 про будівництво підземного двоповерхового гаражу по [ADDRESS]. 15.02.2012 року між ГБК «Авіатор» в особі голови правління [PERSON] та ТОВ «Аксепт-транс» було укладено угоду про реструктуризації заборгованості, за умовами якої ЖБК «Авіатор» в особі [PERSON] визнав борг перед третьою особою за договором підряду №12/01 від 19.01.2001 року про будівництво гаражів в сумі - 352 636, 67 грн., зобов»язавшись погасити його та штрафні санкції, зокрема це визначено у п.п.1,2-4 вказаної угоди. При цьому, з витягу з протоколу №2 від 15.02.2012 року правління ГБК «Авіатор» вбачається, що присутні на цих зборах 5 членів правління кооперативу уповноважили голову кооперативу [PERSON] на укладення та підписання угоди про реструктуризацію заборгованості за вищевказаним договором про будівництво підземного гаражу №12/01 від 19.01.2001 року по [ADDRESS] від імені кооперативу із визначенням її умов на власний розсуд, в тому числі визначенням розміру неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних. З врахуванням підписання вказаної угоди боржником на підставі оспорюваного у цій справі протоколу засідання правління ГБК та дослідження інших доказів, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2014 р. по справі №910/6987/13 позов TOB «АКСЕПТ-ТРАНС» до ГБК «АВІАТОР» про стягнення грошових коштів боргу задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача - 345 636,66 грн. боргу, 48 226,81 грн. інфляційних втрат, 688 098,22 грн. - 80% річних; 345 636,66 грн. - штрафу та 28 551,98 грн. -судового збору, а в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Згідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Статтею 16 цього ж Закону визначено, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Як посилається сторона позивача у цій справі, обгрунтовуючи порушення своїх прав, йому як члену кооперативу діями колишнього голови кооперативу [PERSON] по підписанню протоколу правління ГБК «Авіатор» було заподіяно шкоду. При цьому, ні він як член правління, ні інші не приймали участь у вказаному засіданні правління 15.02.2012 року, вказане питання не розглядалось і таке засідання за їх участю не проводилось та вони не уповноважували колишнього голову на укладення договору про реструктуризацію заборгованості, та взагалі не могли прийняти таке рішення. З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд знаходить підстави для прийняття таких тверджень позивача до уваги та вважає їх такими, що є правдивими та узгоджуються із сукупності наданих і досліджених доказів. Зокрема, як вбачається з розгляду другого питання повістки дня загальних зборів замовників гаражних боксів і членів ГБК «Авіатор» від 11.07.2006 року до складу членів правління вказаного кооперативу було обрано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.17-18). При цьому, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні саме вказані особи займали посади членів правління у ГБК «Авіатор» і станом на час винесення оспорюваного засідання правління згідно протоколу від 15.02.2012 року, що у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що вони як члени правління ГБК з 2006 року дозволу голові правління ГБК [PERSON] на укладення договору із ТОВ «Аксепт-транс» в 2012 році про реструктуризацію заборгованості не надавали, участі у такому засіданні правління не приймали та взагалі вказане засідання правління було проведено колишнім головою правління [PERSON] одноособово. При цьому, свідок [PERSON], будучи секретарем правління, у засіданні правління по цьому питанню участі не приймав, вказане рішення при ньому не виносилось та ним не підписувалось. Суд приймає до уваги та вважає за належні і допустимі докази - показання вказаних осіб, оскільки останні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань попереджувались, їх показання узгоджуються в сукупності із іншими доказами у цій справі. Надані в судовому засіданні показання підтверджуються також нотаріально завіреними заявами усіх членів правління від серпня 2015 року та вказують на одноособове підписання оскаржуваного протоколу засідання правління одним [PERSON] та не розгляд вказаного питання на засіданні правління взагалі. Також, суд вважає, що не в інтересах самого кооперативу було сформульоване уповноваження тих дій, які правління «надало» [PERSON] із визначенням «підписання угоди про реструктуризацію заборгованості із визначенням її умов на власний розсуд, в тому числі визначенням розміру неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних». При цьому, у відповідності до п.7.3 статуту ГБК «Авіатор» лише після розгляду та затвердженням правлінням кооперативу голова правління вправі укладати угоди та юридичні акти. Згідно ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 203 ЦК України особа,яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підсумовуючи викладене, суд вважає встановленим фактом, що члени правління не уповноважували колишнього голову [PERSON] на укладення договору про реструктуризацію заборгованості, що оформлено протоколом №2 від 15.02.2012 року, а відтак вказане рішення зборів правління підлягає визнанню судом недійсним, оскільки воно проводилось і вирішувалось одноособово головою ГБК, у відсутність інших членів правління, без проведення засідання правління в кількості усіх 5-ти членів правління, а протокол складений та підписаний ним самостійно. При цьому суд не приймає до уваги та вважає помилковими посилання представника третьої особи на те, що протокол засідання правління за своїм змістом не є правочином, а тому визнаний недійсним бути не може з огляду на наступне. Так, у відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2008 року N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів про корпоративні права» визначено, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства та порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. Таким чином, оскаржуване рішення зборів правління ГБК «Авіатор» від 15.02.2012 року в розумінні вказаної постанови ПВСУ ототожнюється із рішенням загальних зборів та є актом, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин. З врахуванням цього, за п.18 вказаної постанови ПВСУ визначено, що безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства), а за п.21 цієж постанови ПВСУ рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43, 61 Закону про господарські товариства. Посилання представника позивача про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що справи з тих самих правовідносин вже були розглянуті і дослідженні судами інших інстанції судом не приймаються до уваги, оскільки жодних доказів тому, що справи про той самий предмет і з тих же самих підстав вже були вирішені судами, цьому складу суду надано не було. За умовами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті З огляду на викладене суд вважає за можливе позов задовольнити, визнавши недійсним рішення зборів правління ГБК, що оформлене протоколом №2 від 15.02.2012 року.

Outcome: approved