Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

В червні\~2020\~року [PERSON] \~звернувся з\~позовом до ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що 10 липня 2017 року, згідно з наказом ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», його було призначено заступником директора ДП «Укрспирт» з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. 17 липня 2017 року наказом ДП «Укрспирт» №158-к позивача було звільнено з роботи з посади заступника директора ДП «Укрспирт» за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.? Оскільки дане звільнення відбулося з грубим порушенням трудового законодавства, з метою захисту та поновлення порушених своїх трудових прав, він звернувся із позовною заявою до Деснянського районного суду м. Києва про поновлення його на роботі. 06 червня 2018 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/10799/17 позовні вимоги було задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Укрспирт» №158-к від 17 липня 2017 року; поновлено позивача на роботі на посаді заступника директора ДП «Укрспирт»; стягнуто з ДП «Укрспирт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року залишено в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року. Відповідач тривалий час ухилявся від виконання рішення суду. Лише наказом від 16 грудня 2019 року №232-к відповідач формально поновив позивача на роботі на посаді заступника директора ДП «Укрспирт» та сплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу та заборгованість по заробітній платі. Формальність такого поновлення полягає в тому, що після прийняття наказу від 16 грудня 2019 року №232-к відповідач не допустив позивача до виконання попередніх обов`язків. Крім того, приймаючи наказ про поновлення на роботі та знаючи про те, що вхід/вихід до головного офісу ДП «Укрспирт» здійснюється за спеціальними перепустками, відповідач навмисно не зазначив та не надав доручення відповідному структурному підрозділу здійснити виготовлення спеціальної перепустки. У зв`язку з порушенням відповідачем трудового законодавства, позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про стягнення з ДП «Укрспирт» на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. 27 січня 2020 року Деснянським районним судом міста Києва ухвалено рішення про задоволення позову про стягнення з ДП «Укрспирт» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. 17 березня 2020 року під час розгляду справи в судовому засіданні представник ДП «Укрспирт» Корчук О.В. повідомив, що наказом ДП «Укрспирт» №247-к від 21 грудня 2019 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку з поновленням на роботі іншого працівника. З таким звільненням позивач не погоджується, вважає його незаконним, яке проведено з порушенням процедури звільнення. Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд поновити його на роботі на посаді заступника директора ДП «Укрспирт» з посадовим окладом згідно зі штатним розписом з 21 грудня 2019 року; стягнути з ДП «Укрспирт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.12.2019 р. по 14.04.2021 р. в розмірі 366579 грн. 36 коп. та моральну шкоду в розмірі 56676 грн. 00 коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Корчук О.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду письмові пояснення, в яких зазначав, що 16 грудня 2018 року, на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/10799/17 та постанови Київського апеляційного суду від 19.12.2018 р., наказом ДП «Укрспирт» №232-к «Про виконання судового рішення» [PERSON] було поновлено на роботі на посаді заступника директора ДП «Укрспирт». Цього ж дня, за місцем реєстрації позивача ( [ADDRESS] ) супровідним листом від 16.12.2019 р. було направлено копію наказу ДП «Укрспирт» №232-к «Про виконання судового рішення». Також, [PERSON] було повідомлено, що він допущений до роботи та може приступити до виконання функціональних обов`язків заступника директора ДП «Укрспирт». Повідомлено про необхідність надання до управління роботи з персоналом ДП «Укрспирт» трудової книжки, для внесення запису про скасування наказу ДП «Укрспирт» від 17.07.2018 р. №158. Крім того, [PERSON] було запропоновано перелік вакантних посад на 6-ти аркушах станом на 16.12.2019 р., що підтверджується описом вкладення 0100174740970. Згідно з наказом ДП «Укрспирт» від 21 грудня 2019 року «Про виконання судового рішення та звільнення [PERSON] », [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Із змісту оскаржуваного наказу вбачається, що правовою підставою для його прийняття слугувало рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2018 р. та постанова Апеляційного суду Київської області від 04.09.2018 р. 21\~грудня 2019\~року листом\~№1.1-12.1/104-к\~позивачу було\~повідомлено,\~що на\~підставі наказу\~ДП «Укрспирт»\~від 21\~грудня 2019\~року №247-к\~«Про виконання\~судового рішення\~та звільнення\~ [PERSON] »,\~його звільнено\~21\~грудня 2019\~року,\~у зв`язку\~з поновленням\~на роботі\~працівника,\~який раніше\~виконував цю\~роботу (п.6\~ст.\~40\~КЗпП України).\~Повідомлено про\~необхідність надання\~до управління\~роботи з\~персоналом трудової\~книжки для внесення записів про поновлення та звільнення його з роботи. Однією із підстав, за якою власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір з працівником, є поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п. 6 ст. 40 КЗпП України). Зазначена норма передбачає припинення трудових відносин у разі поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Розірвання трудового договору відбувається з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Законодавство дозволяє розірвати на цій підставі як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності. В день звільнення позивача з останнім було проведено всі розрахунки та відповідно до п. 2 оспорюваного наказу від 21.12.2019 р. виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2019 року. Крім того, листами від 16.12.2019 р. та від 21 грудня 2019 року позивачу було повідомлено про необхідність надання трудової книжки до відділу кадрової роботи управління роботи з персоналом ДП «Укрспирт». Посилаючись на викладене, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Наказом №158-к від 17 липня 2017 року позивача [PERSON] було звільнено з роботи з посади заступника директора ДП «Укрспирт» з 17 липня 2017 року за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) (а.с.7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, визнано незаконним та скасовано наказ ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №158-к від 17 липня 2017 року про звільнення [PERSON] , поновлено його на посаді заступника директора ДП «Укрспирт», стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 10.07.2017 р. по 17.07.2017 р. в сумі 5588,10 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 249229,26 грн. (а.с.8-15,16-23). Наказом ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №232-к від 16 грудня 2019 року наказ №158-к від 17.07.2017 р. скасовано, поновлено [PERSON] на посаді заступника директора ДП «Укрспирт», виплачено заборгованість по заробітній платі за період з 10.07.2017 р. по 17.07.2017 р. в розмірі 5588,10 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.07.2017 р. по 06.06.2018 р. в розмірі 249229,26 грн. (а.с.24). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання судового рішення в сумі 429166,08 грн. (а.с.25-29). Наказом ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №247-к від 21 грудня 2019 року звільнено [PERSON] із посади заступника директора ДП «Укрспирт» з 21 грудня 2019 року у зв`язку із поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст.40 КЗпП (а.с.74). Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України встановлено, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. При цьому, ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлює, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто, звільнення за п. 6 ст. 40 КЗпП України застосовується лише у в крайніх випадках, коли у роботодавця об`єктивно немає такої можливості, або у разі, якщо працівник відмовиться від такого переведення. Однак, позивач [PERSON] зазначав, що за наявності вакантних посад, в супереч ч. 2 ст. 40 КЗпП України, відповідач ДП «Укрспирт» не запропонував йому іншої роботи, що вказує про незаконність прийнятого ДП «Укрспирт» наказу №247-к від 21 грудня 2019 року «Про виконання судового рішення та звільнення [PERSON] ». Доказів на спростування зазначених тверджень позивача [PERSON] відповідачем ДП «Укрспирт» не надано, а судом не здобуто. Долучення до письмових пояснень представника відповідача списку вакантних посад ДП «Укрспирт», які пропонуються працівнику станом на 16.12.2019 р., не підтверджує факт ознайомлення позивача [PERSON] із даним списком, оскільки до матеріалів справи не долучено доказів отримання останнім листів, направлених ДП «Укрспирт» на його адресу. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Питання пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберіганням, виготовленням, постачанням і обліком, регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно із пунктом 4.2 Інструкції №58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Доказів на належним чином дотримання вказаних норм відповідачем ДП «Укрспирт» під час розгляду справи не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивача [PERSON] звільнено безпідставно, необґрунтовано, незаконно, та наказ Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №247-к від 21 грудня 2019 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Позивач [PERSON] підлягає поновленню на посаді заступника директора ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» з посадовим окладом згідно зі штатним розписом з 21 грудня 2019 року. У ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Здійснення відповідних розрахунків визначено у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньомісячної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плані за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій п. 8 розділу IV Порядку). Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2018 р. та постанови Київського апеляційного суду від 19.12.2018 р., із врахуванням Постанови КМУ від 08.02.1995 р. №100 Порядку, судом встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1117 грн. 62 коп. Листом Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 р. №78/0/206-18 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу па 2019 рік» та листом від 29.07.2019 р. №1133/0/206-19 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2020 рік» встановлено кількість робочих днів: 6 робочих днів у грудні 2019 року + 21 робочих днів у січні 2020 року + 20 робочих дній у лютому 2020 року + 21 робочих дній у березні 2020 року + 21 робочих днів у квітні 2020 року + 19 робочих днів у травні 2020 року + 20 робочих днів у червні 2020 року + 23 робочих днів у липні 2020 року + 20 робочих днів у серпні 2020 року + 22 робочих днів у вересні 2020 року + 21 робочих днів у жовтні 2020 року + 21 робочих днів у листопаді 2020 року + 22 робочих дні у грудні 2020 року. У своєму листі від 12.08.2020 р. №3501-06/219 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2021 рік» Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України встановлено наступний розрахунок норми тривалості робочою часу на 2021 рік: 19 робочих днів у січні 2021 року + 20 робочих днів у лютому 2021 року + 22 робочих днів у березні 2021 року + 10 робочих днів у квітні 2021 року (день судового засідання). Всього 328 робочих днів вимушеного прогулу з часу звільнення. Розмір втраченого середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення за період з 21 грудня 2019 року по 14 квітня 2021 року становить: 328 робочих днів х 1117 грн. 62 коп. = 366579 грн. 36 коп. Таким чином, стягненню із відповідача ДП спиртової та\~лікеро-горілчаної\~промисловості «Укрспирт» на\~користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.12.2019 р. по 14.04.2021 р. в розмірі 366579,36 грн. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 2371 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією України та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач зазначав, що втрата нормальних життєвих зв`язків виявилась в неможливості продовжувати активне життя, як наслідок порушення сну, часті зміни настрою, емоційні сплески, дратівливість. Про судові спори стало відомо його друзям, знайомим.

Outcome: approved