Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

В травні 2018 року Львівський державний університет безпеки життєдіяльності звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання освітніх послуг в розмірі 1900,00 грн., а також пені в розмірі 261,53 грн. та судового збору. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачем вказано, що 17 серпня 2015 року між Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності та [PERSON] було укладено договір № 0214/15 про надання освітніх послуг. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснювати його навчання на денній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра за напрямом підготовки 6.130102 «Соціальна робота», а відповідач згідно п. 3.1 Договору зобовязаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені Договором. Відповідно до п.4.2 п.4.5 Договору, загальна вартість навчання становить 25000 грн. з урахуванням офіційно визначеного індексу інфляції за попередній календарний рік. 31 серпня 2017 року відповідно до наказу ЛДУ БЖД № 504/1 о/с, [PERSON] було відраховано з університету за результатами складання заліково-екзаменаційної сесії. Однак, оплата за навчання за 2016-2017 роки відповідачем вносилася не у повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість у сумі 1900,00 грн. Також, відповідно до п.5.2 Договору, за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що складає 261 грн. 53 коп. Відповідачу неодноразово надсилались листи з проханням ліквідувати заборгованість, однак заборгованість погашена не була. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2015 року між Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності та [PERSON] було укладено договір № 0214/15 про надання освітніх послуг (а.с.6-7). Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснювати його навчання на денній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра за напрямом підготовки 6.130102 «Соціальна робота», а відповідач згідно п. 3.1 Договору зобовязаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені Договором. Відповідно до п.4.2 п.4.5 Договору, загальна вартість навчання становить 25000 грн. з урахуванням офіційно визначеного індексу інфляції за попередній календарний рік. 31 серпня 2017 року відповідно до наказу ЛДУ БЖД № 504/1 о/с, [PERSON] було відраховано з університету за результатами складання заліково-екзаменаційної сесії (а.с. 11). Однак, оплата за навчання за 2016-2017 роки відповідачем [PERSON] вносилася не у повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість у сумі 1900,00 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 8). Відповідно до п.5.2 Договору, за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що складає 261 грн. 53 коп. З метою врегулювання спору в позасудовому порядку позивачем 03.10.2017 року та 10.11.2017 року надсилалися листи відповідачу з вимогами сплатити заборгованість (а.с.12-14). Однак, вимоги щодо погашення заборгованості [PERSON] не виконані. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Виходячи з положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 615 ЦК України передбачено у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання свого грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань на них поширюється дія ч.2 ст.\~625\~ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ЛДУ БЖД за вищезазначеним договором про надання освітніх послуг, розмір вказаної заборгованості становить 2161,53 грн., яка складається з: 1900,00 грн. - сума основного боргу, 261,53 грн. - пеня. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ЛДУ БЖД ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому позов слід задовольнити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved