Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

В червні 2019 р. до Шевченківського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] (позивач) до [PERSON] (відповідач), в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 31.05.2019 року, зареєстрованим в реєстрі №1405, 1406, що був укладений між [PERSON] до [PERSON] , а саме на нерухоме майно - нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м. в рахунок погашення заборгованності [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 21.03.2019 року в розмірі - 6200 000 грн. шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2019 р. між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідачу було надано позику в розмірі 6200000,00 грн, строком повернення до 06.06.2019 р. включно. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 31.05.2019 р. було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно - нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м. Договором передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання. Сторони погодили вартість предмета іпотеки - 5802900,00 грн. Оскільки відповідач умови договору позики не виконав, кошти станом на 07.06.2019 р. не повернув, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В січні 2020 р. до Шевченківського районного суду міста Києва надійшов позов третьої особи, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до [PERSON] (відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2), [PERSON] (відповідач 3), [PERSON] (відповідач 4), в якому просили витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, визнати недійним договір від 31.05.2019 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати недійсним свідоцтво від 30.05.2013 р. про право власності [PERSON] на нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.07.2013 р. нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.01.2014 р. нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.12.2019 р. до Київської міської ради надійшов лист Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/25245/19 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м. На підставі розпорядження голови Шевченківської районної у м. Києві ради від 17.12.2009 р. №188 між Управлінням з питань майна комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та Підприємництвом громадської організації товариства книголюбів «Основа» 14.12.2009 р. укладено договір оренди №375/2 нежилого приміщення, загальною площею 66,7 кв.м., а саме цоколь з орендованою площею 66,7 кв.м., розміщеного за адресою: [ADDRESS] . Підприємництво громадської організації товариства книголюбів «Основа» на підставі постанови Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р., ухвали Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р. у справі 2а-225/10 отримало право власності на нежитлове приміщення групи приміщень №6 літ. А, загальною площею 66,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Однак, під №2а-225/10 знаходилась справа за позовом [PERSON] до УДАІ ГУМВС України про скасування постанови. В подальшому, право власності на вказане майно 30.05.2013 р. оформлене на [PERSON] , який продав 29.0.7.2013 р. його [PERSON] , який 17.01.2014 р. продав його [PERSON] . Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 р. №284/5096 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] разом з нежитловими приміщеннями, площею 66,7 кв.м. віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Потім, вказаний будинок з приміщеннями закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» Рішення про відчуження вказаного об`єкту Київською міською радою не приймалось. Третя особа вважає, що вказані приміщення вибули з володіння поза волею власника - територіальної громади м. Києва, внаслідок неіснуючої постанови Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р., ухвали Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р. у справі 2а-225/10. Як наслідок похідні свідоцтва про право власності та договори купівлі-продажу вважає недійсними. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом. У відзиві на позов третьої особи відповідач 2 заперечує щодо задоволення позову, оскільки з 17.01.2014 р. він є добросовісним набувачем майна - нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, за договором купівлі-продажу від 17.01.2014 р. Доводи третьої особи щодо не існування постанови Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р., ухвали Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р. у справі 2а-225/10 є пропущенням, яке не підтверджене жодними доказами, в тому числі вироками суду або експертними дослідженнями. Факт незаконного відчуження та допущення продажу приміщення не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Крім цього зазначає, що підстави позову третьої особи є взаємовиключними, оскільки неможливо одночасно витребовувати майно у добросовісного набувача та визнавати договори недійсними. (а. 137-139 т.2) У відзиві на позов третьої особи відповідач 1 заперечує щодо задоволення позову, оскільки третьою особою не надано доказів належності майна - нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м. Позовна заява подана неналежним позивачем. Вважає, що підстави для визнання недійсними договорів відсутні. (а.с.137-139 т.2) Крім цього, відповідач 1 подав заяву про застосування позовної давності до вимог третьої особи, оскільки власник зобов`язаний цікавитись майном, дбати про його стан. До суду Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся 15.01.2020 р., тобто з пропуском строку позовної давності щодо кожної з вимог, доказів поважності причин пропуску цього строку не надано. (а.с.154-157 т.2) В судовому засіданні представник позивача свій позов підтримав, просив задовольнити, заперечив щодо задоволення позову третьої особи. Представники відповідача просили відмовити в задоволенні первісного позову та позову третьої особи. Представники третьої особи свій позов підтримали, заперечили щодо задоволення первісного позову. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.06.2019 р. відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2019 р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. копії усіх документів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 17.01.2014 року групи нежитлових приміщень №6 (в літ.»А»), загальною площею - 66,7 кв.м. за адресою [ADDRESS] , що зареєстрований в реєстрі за №290, дублікат якого посвідчений 22.03.2019 року за №1381; в Департаменті з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) копії матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на групи нежитлових приміщень №6 (в літ.»А»), загальною площею - 66,7 кв.м. за адресою [ADDRESS] , номер запису про право власності 4298446, а такоє усіх уснуючих обтяжень щодо вказаного приміщення. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.11.2019 р. закрито підготовче провадження у справі, призначено її судовий розгляд по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2020 р. залучено (прийнято) до спільного розгляду у цій цивільній справі №761/25245/19 цивільний позов третьої особи, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна та визнання договорів недійсними, залучивши до участі у справі в якості третьої особи, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адреса місця знаходження: м.Київ, вул.Хрещатик, 10. Замінено призначений розгляд вказаної справи по суті згідно ухвали суду від 18.11.2019 року на розгляд справи спочатку із повернення на стадію проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29.07.2020 р. закрито підготовче провадження у справі, призначено її судовий розгляд по суті. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов третьої особи, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.03.2019 р. між [PERSON] до [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідачу було надано позику у сумі 6200000,00 грн з строком повернення до 06.06.2019 р. включно. Сторони погодили, що кінцевим днем повернення позики є 06.06.2019 р. Моментом передачі позики є дата укладення сторонами договору - 21.03.2019 р. (п. 2.1.1. договору) Згідно п. 2.2. договору зобов`язання вважається невиконаним (порушеним) у випадку, якщо станом на 07.06.2019 р. позика не буде повернута в повному обсязі. Відповідно до п. 4.3. сторони погодили, що виконання позичальником своїх зобов`язань перед позикодавцем згідно даного договору може бути забезпечене шляхом обтяження нерухомого майна позичальника іпотекою (в якій іпотеко держателем виступить позикодавець). (а.с. 13-14 т.1) [PERSON] є власником нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, на підставі договору купвлі-продажу нежилих приміщень, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., зареєстровано в реєстрі №290. (а.с. 70-72 т.1) Право власності на зазначене майно зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.05.2019 р. (а.с. 25-26 т.1) При цьому, [PERSON] був власником нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Тоькою О.В., зареєстровано в реєстрі №682. (а.с. 77-78 т.1) Право власності на зазначене майно було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2013 р. (а.с. 79 т.1) З свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхніч Т.І., зареєстрованого в реєстрі №1102, [PERSON] придбав нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] за 287000,00 грн, що раніше належали Підприємству громадської організації товариства книголюбів «Основа» на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р., ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р., зареєстрованих Київським міським бюро технічної інвентаризації 03.09.2012 р. під реєстровим №3238-П в книзі 23п-258, реєстраційний номер майна 37522290. Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 р. №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» було затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, серед яких житловий будинок по [ADDRESS] (а..90-93 т.2) Згідно відповіді заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації б/н будинок [ADDRESS] разом з нежитловими приміщеннями, площею 66,7 кв.м. закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 р. №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва», розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 р. №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві», Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.02.2011 р. №80 «Про закріплення майна за комунальним Відповідно до листа-підтвердження Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 28.08.2017 р. адреса, зазначена в різних документах, як [ADDRESS] відноситься до того ж об`єкту нерухомого майна, що [ADDRESS] . Третя особа, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулась до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України та визнання недійсними свідоцтва про право власності і договорів іпотеки та купівлі-продажу об`єкта нерухомості, оскільки майно: нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] вибуло з володіння власника - Територіальної громади м. Києва незаконно, на підставі постанови Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р., ухвали Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р. у справі 2а-225/10, які на думку третьої особи не існували. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача. В постанові Великої Палати Верховного суду від 14.12.2018 р. у справі №183/1617/16 зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За умовами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Згідно із ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушенного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ч.1-3,5, 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України (тобто, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За роз`ясненнями, що викладені у п.8 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Недійсним може бути визнано лише укладений договір. Згідно роз`яснень за п.5 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 тощо), та оспорювані правочини - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний же правочин може будти визнаний недійсним лише за рішенням суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В супереч цьому, третьою особою не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного позбавлення права власності на майно: нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , оскільки не надано постанови Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р., ухвали Фатівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010 р. у справі 2а-225/10, на підставі якиї Підприємство громадської організації товариства книголюбів «Основа» стало власником нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] . Крім цього, письмових доказів - судових рішень (вироку суду), яким встановлено факт підроблення вказаних судових рішень також не надано. Також не надано відповідні правовстановлюючі документи, що беззаперечно підтверджують належність Київській міській раді майна-нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , яке на думку третьої особи було незаконно привласнено іншою особою. Варто також зазначити, що позов подано Департаментом комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а не Київською міською радою. Враховуючи викладене вище, а також те, що третьою особою не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про витребування майна та визнання недійсними свідоцтва про право власності і договорів іпотеки та купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень №6 літ.А по [ADDRESS] , суд не вбачає. Оскільки у цій частині відмовлено в задоволенні позову по суті через його недоведеність, заява відповідача 1 про застосування наслідків спливу строку позовної давності не вирішується. Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, слід зазначити наступне. 31.05.2019 р. між [PERSON] (іпотекодержатель) [PERSON] (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., за яким іпотекодавець передає іпотекодержателю нерухоме майно: нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:70976480391. Згідно п. 1.2 договору даним договором забезпечується повне та своєчасне виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем (основного зобов`язання у розумінні ст.ст. 1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку») за договором позики, укладеним між іпотекодавцем та іпотеко держателем 21.03.2019 р., а також усіх договорів про внесення змін, додаткових угод, змін, додатків та доповнень до нього зазначеного договору позики, не існуючих, так і тих, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору, а саме: повернення позики у розмірі 6200000,00 грн, терміном до 06.06.2019 р. включно, зі сплатою штрафних санкцій (неустойки), відшкодування збитків та інших понесених витрат іпотекодержателя. Відповідно до п. 4.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За вибором іпотеко держателя застосовується один із нижче наведених спосіб зверення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 4.3 договору) Порядок направлення вимоги врегульовано п. 4.4 іпотечного договору. 24.06.2019 р. [PERSON] вимогу про виконання зобов`язання за договором позики щодо повернення коштів в ромірі 6200000,00 грн, яка залишена останнім без виконання. (а.с. 27-30 т.1) Згідно звіту про оцінку майна від 29.05.2019 р. оціночна вартість майна - нежитлових приміщеннь№6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м, без ПДВ становить 5802900,00 грн. (а.с. 31-22 т.1) Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Так, відповідно до положень ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Умовами укладеного між сторонами Договору іпотеки від 31.05.2019 року обумовлено право позивача звернення стягнення на предмет іпотеки (Розділ 4 договору). Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, судом враховано що станом на даний час договір іпотеки від 31.05.2019 р. є чинним, оскільки він не визнаний недійсним в судовому порядку. Зворотного сторонами суду не доведено. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов`язання за договором позики від 21.03.2019 року не виконав, позику в розмірі 6300000,00 грн не повернув, а за договором іпотеки від 31.05.2019 року та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості, тому суд дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 31.05.2019 року, що був укладений між [PERSON] до [PERSON] , а саме на нерухоме майно - нежитлові приміщення №6 літ.А по [ADDRESS] , загальною площею - 66,7 кв.м. в рахунок погашення заборгованності [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 21.03.2019 року в розмірі - 6200 000 грн. шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] судовий збір в розмірі - 9605 грн 00 коп. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved