Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] [PERSON] [PERSON], Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, у якій просив відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок неправомірних дій в солідарному порядку в сумі 422 411 гривень. 09 вересня 2014 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради подав до суду уточнену позовну заяву, згідно з якою просив перший Київський ВДВС ОМУЮ залучити в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог та остаточно вимагав відшкодувати йому в солідарному порядку з [PERSON] [PERSON] [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 422 411 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суду не сповістили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи його незаконністю, безпідставністю та недоведеністю, при цьому надавши свої письмові заперечення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи його безпідставністю. Представник Одеська міська рада проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши надані у справі докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що нежиле приміщення підвалу, загальною площею 201,2 кв.м. є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення Виконавчого комітету від 26.05.2005 року №196 та виданого свідоцтва про право власності від 09.06.2005 р. САА №446216 (а.с. 9). Право власності територіальної громади м. Одеси на вказане майно було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН 21.06.2005 р. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2006 р. по справі № 2-9767/06 за [PERSON] було визнано право власності на підвальне приміщення за адресою: [ADDRESS], площею 201,2 кв.м. та зобов'язано комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» зареєструвати за [PERSON] право власності на вказане підвальне приміщення (а.с. 10). Зазначене заочне рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.03.2012 року (а.с. 11-12). Вказане рішення апеляційного суду набрало законної сили. Отже, внаслідок розгляду судами справи за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності за зобов'язання вчинити певні дії, [PERSON] не набув права власності на об'єкт нерухомості. Судом також встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси слухалась справа № 2-а-542/08 за адміністративним позовом [PERSON] до Одеської міської ради, КП «ОБМТІ та РОН» про скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.05.2005 р. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29.02.2008 р. позов [PERSON] було задоволено, скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 196 від 26.05.2005 р. в частині визнання права власності на нежиле приміщення підвалу, загальною площею 201,2 кв.м, що розташоване в будинку [ADDRESS] за територіальною громадою м. Одеси, визнано недійсним Свідоцтво про право власності від 09.06.2005 р. на вказаний об'єкт нерухомості, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та зобов'язано комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» скасовано реєстрацію права власності територіальної громади м. Одеси на цей об'єкт нерухомості (а.с. 13-14). Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2011 р. апеляційна скарга представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради була задоволена, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 29.02.2008 р. була скасована, у справі була постановлена нова постанова, якою було відмовлено у задоволені адміністративного позову [PERSON](а.с. 15-17). Спірне підвальне приміщення в подальшому [PERSON] було відчужено [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.11.2009 р. приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №339209 (а.с. 18). Наступним власником спірного приміщення стала [PERSON], що набула право власності на нежитлове підвальне приміщення, площею 201,2 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі Акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого Першим Київським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], було видано Свідоцтво від 06.04.2011 р., зареєстроване в реєстрі за № 1357. Згодом, 07.07.2011 року [PERSON] продала [PERSON] 60/100 часток нежитлового підвального приміщення, площею 120,6 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (загальна площа приміщення - 201,2 кв.м) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2080 (а.с. 21-22). Отже, станом сьогоднішній день частина вищевказаного нежитлового приміщення площею 80,6 кв.м. знаходиться у володінні [PERSON], а частина площею 120,6 кв.м. знаходиться у володінні [PERSON] В подальшому Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, за результатами розгляду якого Приморським районним судом м. Одеси було винесено рішення у справі № 522/2945/13, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.11.2009р, який укладено між [PERSON] та [PERSON], а в витребуванні майна у [PERSON] та [PERSON] було відмовлено (а.с. 23-25). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.10.2013р. зазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси залишено без змін (а.с. 26-27). Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Під матеріальною шкодою слід розуміти зменшення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом та мають певну економічну цінність і виражаються в грошовому вимірнику. Наявність шкоди характеризується зафіксованим документально зменшенням будь-якого майна, що відбувається внаслідок знищення, пошкодження, псування, незаконного витрачання, незаконного призупинення діяльності, результатом чого є недоотримання доходу, невиконання обов'язків, виплата неустойок по договорах тощо. Згідно Протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна вартість підвального приміщення склала 422411,00 грн. Під час судового розгляду позивачем було доведено, що відповідач [PERSON] не набув права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки рішення про визнання права власності за ним було скасовано в апеляційному порядку в зв'язку з чим він не мав права його відчужувати. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Поряд з цим, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчинила щодо спірного приміщення правопорушення (а саме: в чому полягала протиправність її поведінки, її вина та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою). Суд критично ставиться до пояснень представника Департаменту стосовно того, що [PERSON] знала про те, що спірне підвальне приміщення не є власністю [PERSON], оскільки [PERSON] придбавала спірне підвальне приміщення не безпосередньо у [PERSON], а через процедуру проведення прилюдних торгів, тобто через спеціалізовану організацію - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «ЕЛІТ СЕРВІС». Крім того, представником Департаменту не було надано до суду належних доказів, що спірне підвальне приміщення на момент проведення прилюдних торгів було обтяжене в інтересах Департаменту та\\або Одеської міської ради арештом. За таких обставин та враховуючи неможливість повернення до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та у володіння Департаменту нежитлового спірного підвального приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], Департамент, який діє від імені територіальної громади м. Одеси має право на відшкодування майнової шкоди у розмірі вартості втраченого майна, а позов відповідно підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial