Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В січні 2016року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою 137/138 у будинку №51 по вулиці Щорса в м.Чернігові, посилаючись при цьому на положення статей 71,72 ЖК України. Вимоги заявленого позову позивач обґрунтовував тим, що з 20.06.1998року він є наймачем двох кімнат №137, № 138 по вул. Щорса,51 в м.Чернігові. За вказаною адресою також зареєстровані його колишня дружина -[PERSON] та їх діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.04.2014року шлюб між сторонами розірвано. Позивач стверджує, що з часу розірвання шлюбу відповідач не проживає за місцем реєстрації, не проводить оплату комунальних платежів, не отримує кореспонденції за вказаною адресою, що підтверджується актом від 09.12.2015 року. За даних обставин позивач на підставі статей 71,72 ЖК України просив визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою 137/138 у будинку №51 по вулиці Щорса в м.Чернігові, оскільки [PERSON] у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, не проводить оплату комунальних платежів. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.02.2016року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судом визнано [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі №137/138 по вулиці Щорса, будинок 51 в місті Чернігові. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим без дотримання норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. [PERSON]М вказує, що позивач, всупереч положенням статті 60 ЦПК України, в ході судового розгляду даної справи не представив суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимог заявленого позову.Акт від 09.12.2015року, відповідно до якого відповідач не проживає в спірній квартирі з березня 2014року, як вказує [PERSON], є формальним,оскільки наявність її речей у спірній квартирі взагалі не перевірялась.Разом з тим, як стверджує [PERSON], показаннями свідків в судовому засіданні підтверджено, і вказаної обставини позивач не заперечував, що вона періодично приходить до спірної квартири, щоб здійснити прибирання в ній, приготувати їжу для дітей, в спірній квартирі знаходяться її речі. [PERSON] зазначає, що вона не має можливості постійно проживати в спірній квартирі та вселитися до цієї квартири через неможливість спільного проживання з позивачем з причини сварок між ними та застосування до неї позивачем фізичної сили. Разом з тим, як стверджує [PERSON], спірна квартира складається з двох кімнат, що дає можливість їх окремого проживання з позивачем, проте, судом першої інстанції вказані обставини не було прийнято до уваги. [PERSON] вказує, що висновок суду першої інстанції відносно того, що вона не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, прослухавши запис фіксування технічними засобами показань свідка [PERSON] в судовому засіданні суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції,-скасуванню.За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно приписів статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.03.1994року, який розірвано відповідно до рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.04.2014року (а.с.10). Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №95 від 15.04.2013року, гуртожитку по вул.Щорса,51 в м.Чернігові надано статус житлового будинку (а.с.72-73). Статус кімнат за вказаною адресою змінено на квартири, разом з тим, кімнати №137,138 в будинку №51 по вулиці Івана Мазепи (Щорса) в м.Чернігові мають статус гуртожитку у звязку з тим, що мешканці вказаних кімнат не представили необхідного пакету документів. Житловий будинок по вул.Щорса,51 перебуває на балансі комунального підприємства Новозаводське Чернігівської міської ради (а.с.22). З довідки №260 від 18.01.2016року КП Новозаводське Чернігівської міської ради (а.с.21) вбачається, що [PERSON] є наймачем кв.№ 137/138 буд.№51 по вул.Щорса в м.Чернігові, відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, як дружина [PERSON] з 20.06.1996 року. Також за вказаною адресою зареєстровані діти сторін: [PERSON], 1994року народження, [PERSON], 1998року народження, [PERSON], 2004року народження, [PERSON], 2008року народження. Згідно акту від 09.12.2015року (а.с.8), складеного в присутності майстра дільниці з обслуговування житлового фонду №1 КП Новозаводське Чернігівської міської ради [PERSON], за адресою: м.Чернігів, вул.Щорса,51, кв.№137/138 [PERSON], 20.12.1977р.н., зареєстрована, але не проживає з березня 2014 року і по теперішній час. Даний акт підписано мешканцями вказаного будинку по вул.Щорса, 51 в м.Чернігові- [PERSON] (кв.135) та [PERSON] (кв.145). Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Норми статті 71 ЖК України також визначають, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у встановлених випадках. Виходячи з правового аналізу приписів статті 71 ЖК України, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації: м.Чернігів, вул.Щорса, буд.№51, кв.№137/138 без поважних причин понад шість місяців, тому відповідно до статей 71,72 ЖК України відповідач має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що позивачем в ході судового розгляду даної справи, всупереч приписам статті 60 ЦПК України не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України на підтвердження вимог заявленого позову. Згідно акту від 09.12.2015року (а.с.8), складеного в присутності майстра дільниці з обслуговування житлового фонду №1 КП Новозаводське Чернігівської міської ради [PERSON], за адресою: м.Чернігів, вул. Щорса,51, кв.№ 137/138 [PERSON],20.12.1977р.н., зареєстрована, але не проживає з березня 2014 року і по теперішній час. Даний акт підписано мешканцями вказаного будинку [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, як вбачається з даного акту, і вказані обставини підтверджені показаннями в суді першої інстанції свідків [PERSON], [PERSON], що при складанні вказаного акту факт наявності чи відсутності речей відповідача у спірній квартирі ними не перевірявся. В ході судового розгляду даної справи відповідач стверджувала, що вона не проживає у спірній квартирі з дня ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу з причини неправомірної поведінки позивача щодо неї, іншого постійного житла вона не має, разом з тим, вона періодично, приблизно один раз на тиждень, приходить до спірної квартири, щоб здійснити прибирання в ній, приготувати їжу для дітей, в спірній квартирі знаходяться її речі. При цьому [PERSON] зазначає, що вона не має можливості постійно проживати в спірній квартирі та вселитися до вказаної квартири через неможливість спільного проживання з позивачем з причини сварок між ними та застосування до неї позивачем фізичної сили. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], яка також стверджувала, що відповідач намагалася вселитися до спірної квартири, проте, не могла цього зробити з причини сварок між сторонами. Разом з тим, як стверджує [PERSON], спірна квартира складається з двох кімнат, що дає можливість їх окремого проживання з позивачем, проте, судом першої інстанції вказані обставини не було прийнято до уваги. Приймаючи до уваги вищенаведене, норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, розяснення п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985року №2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України(з наступними змінами і доповненнями), апеляційний суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України не представлено суду належних та допустимих доказів відносно того, що [PERSON] без поважних причин понад шість місяців не проживає за місцем своєї реєстрації - м.Чернігів, вул.Щорса, буд.№51, кв.№ 137, 138. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутність відповідача в спірній квартирі понад шість місяців має місце з поважних причин. [PERSON] періодично приходить до спірної квартири, щоб здійснити прибирання в ній, приготувати їжу для дітей, в спірній квартирі знаходяться її речі. Відповідач намагалася вселитися до спірної квартири, проте, не могла цього зробити з причини сварок з позивачем. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу [PERSON] необхідно задовольнити, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.02.2016року,- скасувати. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 606 грн. 10 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.54) понесених судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.

Outcome: approved