Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, а саме: з [PERSON] 55\~490 грн. 82 коп., а з [PERSON] 95\~127 грн. 12 коп. В обґрунтування позовних вимог, в позовній заяві [PERSON] зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 грудня 1997 року № 1416 та державного акту про право власності на земельну ділянку, позивач є власником земельної ділянки площею 0,0927 га, розташованої в місті Вінниці по вул. Вишенька, 48А. 19 жовтня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення, зокрема, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, а саме: [PERSON] 497 кв.м., а [PERSON] 441 кв.м. 27 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці було скасовано вищезазначене рішення суду у звязку із нововиявленими обставинами, а позовні вимоги в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду. Рішенням Вінницької міської ради № 1043 від 30 листопада 2012 року, земельну ділянку площею 0,0430 га, яка розташована по вул. Вишенька 48А, передана в безоплатну приватну власність [PERSON], яку в подальшому, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 квітня 2013 року, продала [PERSON] Однак, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року було визнано незаконним та скасовано рішення Вінницької міської ради № 1043 від 30 листопада 2012 року про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки площею 430 кв.м., розташованої по вул. Вишенька, 48А та визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки від 16 квітня 2013 року. У звязку із цим [PERSON] незаконно користувалась земельною ділянкою площею 0,0430 га, яка знаходиться по вул. Вишенька, 48А в м. Вінниці з 27 лютого 2012 року по 16 квітня 2013 року, а відповідач [PERSON] незаконно користується зазначеною земельною ділянкою з 17 квітня 2013 року по теперішній час, тобто, по дату подачі позову 19 червня 2015 року. Позивач також зазначає, що відповідачі укласти цивільно-правовий правочин, щодо використання земельної ділянки для обслуговування частки будинку та господарських споруд, відмовились. Позивач з грудня 1997 року добросовісно сплачує податок на землю, за використання земельної ділянки площею 0,0927 га в тому числі і за частку, якою користувалась [PERSON] та користується [PERSON] З підстав зазначених вище, виходячи із звіту про експертну грошову оцінку, якою визначена ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0430 га по вул. Вишенька, 48А в м. Вінниці, посилаючись на статтю 156 ЗК України та статтю 288 ПК України, якою визначено орендну плату, позивач [PERSON] просила стягнути з відповідачів плату за орендну земельну ділянку з [PERSON] 55\~490 грн. 82 коп., а з [PERSON] 95\~127 грн. 12 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Представник відповідач [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог позовної заяви, просив суд у їх задоволенні відмовити. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 грудня 1997 року № 1416 (а.с. 9) та виданого на його підставі державного акту на право власності не земельну ділянку від 19 травня 2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0927 га, розташованої по вул. Вишенька, 48А в м. Вінниці, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 49). 19 жовтня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення, зокрема, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, а саме: [PERSON] 497 кв.м., а [PERSON] 441 кв.м. (а.с. 10-12). 27 лютого 2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці було скасовано вищезазначене рішення суду у звязку із нововиявленими обставинами, а ухвалою цього ж суду від 27 лютого 2012 року позовні вимоги в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду. Рішенням Вінницької міської ради № 1043 від 30 листопада 2012 року, земельну ділянку площею 0,0430 га, яка розташована по вул. Вишенька 48А, передана в безоплатну приватну власність [PERSON], яку в подальшому, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 квітня 2013 року, продала [PERSON] Рішенням Апеляціного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року у справі № 127/21565/13-ц визнано незаконним та скасовано рішення Вінницької міської ради № 1043 від 30 листопада 2012 року про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки площею 430 кв.м., розташованої по вул. Вишенька, 48А в м. Вінниці. Визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 430 кв.м., розташованої по вул. Вишенька, 48А в м. Вінниці, укладений між [PERSON] та [PERSON] 16 квітня 2013 року (а.с. 19-23). Станом на день розгляду справи в суді, на земельній ділянці, яка розташована по вул. Вишенька 48А в м. Вінниці та належить [PERSON], розташований житловий будинок, частка якого (47/100), на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 16 квітня 2013 року, належить [PERSON], право власності останнього на зазначену частку будинку, зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 166-169). Зазначені вище факти встановлені судом на підставі судових рішень та не оспорюються сторонами. Статтею 156 ЗК України, встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Статтею 157 ЗК України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з положеннями Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, розмір збитків визначається комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати комісій оформляються актами та затверджуються органами, які створили комісії. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах про відшкодування збитків позивач, зокрема, має подати акт відповідної комісії, створеної Київською, Севастопольською міськими, районною державною адміністрацією чи виконавчим комітетом міської (міст обласного значення) ради для визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, затверджений органом, що створив цю комісію. Відповідно до пункту 1 Порядку, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержання доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Пунктом 3 Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачі, в тому числі, орендареві, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, в тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок тимчасового зайняття. Відповідно до пункту 5 Порядку, збитки відшкодовуються підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій. Проте, позивач, в порушення вищевказаного Порядку, не звертався до комісії при виконавчому комітеті міської ради для визначення розміру збитків та не надав суду складений комісією відповідний [PERSON]. Відповідно до положень частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статей 5, 15 Закону України «Про плату за землю» об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар. Власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Отже, орендна плата може нараховуватися орендодавцем, сплачуватися орендарем чи стягуватися з нього в судовому порядку лише за період дії договору оренди землі аж до моменту його припинення, тобто в межах чинного договору оренди. Оскільки договір оренди з відповідачами укладений не був, не реєструвався, тому у позивача відсутні підстави для стягнення орендної плати за земельну ділянку. Суд також зазначає, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 325 від 16 лютого 2012 року, затверджено склад комісії по визначенню збитків та Положення про комісію по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок міста, яким передбачено проведення процедури розрахунку заподіяних збитків. Так, відповідно до п. 4.3 вказаного Положення, при використанні земельної ділянки за відсутності рішення Вінницької міської ради про надання земельної ділянки у користування, збитки нараховуються у розмірі земельного податку за ставкою, яка діяла в період виникнення збитків, з урахуванням функціонального використання земельної ділянки, а тому, позивачем невірно визначено суму збитків виходячи із розміру орендної плати, а не із суми земельного податку. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому вони є безпідставними, а вимоги позовної заяви такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed