Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником земельної ділянки, площею 4,16 га., що розташована в межах території Бузької сільської ради Вознесенського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В 2007 році між нею та відповідачем в письмовій формі було укладено договір оренди земельної ділянки за яким [PERSON] передала належну їй ділянку в строкове платне користування ТОВ «Геліос-1». Договір було укладено строком на 10 років та 06 червня 2007 року зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №04070110007. Відповідно до його умов орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобов'язався сплачувати орендну плату в розмірі 1,5 % (з 2010 року - 3%) від грошової вартості земельної ділянки, а після припинення дії договору - повернути ділянку орендодавцю. В договорі узгоджені й інші умови. В той же час позивачка вказувала на те, що договір не відповідає загальним вимогам, які пред'являються до правочинів, а саме в ньому відсутні дата його укладання, необхідні дані щодо особи орендаря (відомості про державну реєстрацію, номер платника податку, розрахунковий рахунок тощо), водночас існують розбіжності щодо особи орендаря, відсутня інформація щодо наявності у представника орендаря повноважень на підписання договору оренди. Також договір не містить усіх умов, які Закон України «Про оренду землі» відносить до істотних для даного виду договорів, а саме умов щодо: - місця розташування земельної ділянки; - умов внесення та обчислення орендної плати, зокрема щодо її форми, строків внесення, індексації, можливості перегляду та відповідальності орендаря за несплату; - умов використання та цільового призначення ділянки; - умов збереження об'єкта оренди; - умов та строків передачі та повернення земельної ділянки; - умов про наявність (відсутність) існуючих обмежень (обтяжень) щодо використання ділянки; - умов щодо сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини. Враховуючи вказані обставини [PERSON] просила визнати договір оренди землі недійсним та відшкодувати понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, при цьому пояснила, що основною причиною для визнання договору недійсним є її незгода з розміром та порядком сплати відповідачем орендної плати, в іншій частині надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 4,16 га., що розташована в межах території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також судом встановлено, що між сторонами в письмовій формі було укладено договір оренди землі за яким [PERSON] передала належну їй ділянку в строкове платне користування ТОВ «Геліос-1». Договір було укладено строком на 10 років та 06 червня 2007 року зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №04070110007. Відповідно до його умов орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобов'язався щорічно до 01 грудня поточного року сплачувати орендну плату в розмірі 1,5 % від грошової вартості земельної ділянки, а після припинення дії договору - повернути ділянку орендодавцю. В договорі узгоджені й інші умови. В матеріалах справи також міститься й письмовий додаток до договору оренди в якому сторонами з 2010 року узгоджено зміну розміру орендної плати, проте в матеріалах справи відсутні докази належної реєстрації такого додатку. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України загальними підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Такими вимогами є відповідність правочину вимогам закону та моральним засадам суспільства, наявність відповідного обсягу цивільної дієздатності у сторін договору, відповідність правочину вільному волевиявленню та внутрішній волі сторін, спрямування правочину на реальне настання наслідків, обумовлених ним та відсутність порушення прав дітей. Водночас відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, зокрема договір оренди земельної ділянки передбачає письмову форму (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Запис про укладення договору повинен бути внесений до Державного реєстру земель. Письмова форма передбачає фіксування змісту правочину в одному або декількох документах та підписання його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. З матеріалів справи, зокрема копії примірника договору оренди, що знаходиться на зберіганні в Управлінні Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області (а.с. 25-26), який приймається судом до уваги, як належний вбачається, що він дійсно має певні загальні недоліки, а саме не містить дати його укладання, детальної інформації про особу орендаря, в ньому відсутня інформація щодо наявності у представника орендаря повноважень на підписання договору оренди. Проте вказані недоліки не можна визнати суттєвими, оскільки: - початок дії договору пов'язаний з датою його реєстрації в Державному реєстрі земель, ця дата чітко зазначена в договорі; - договір містить необхідну інформацію про орендаря - ТОВ «Геліос-1», яка дозволяє в достатньому обсязі ідентифікувати його, як юридичну особу та сторону орендних правовідносин; - договір оренди укладений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №220 від 03 березня 2004 року та його зміст не передбачає внесення інформації про наявність у представника орендаря повноважень на укладення договору оренди. Водночас відповідні повноваження представника відповідача Горстки Ю.В., як керівника та представника ТОВ «Геліос-1» перевірені судом та підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Також судом встановлено, що договір оренди дійсно не містить всіх істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме умов щодо орендної плати, зокрема щодо її форми, умов збереження об'єкта оренди, умов щодо сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини. Доводи [PERSON] про відсутність в договорі інших істотних умов не знайшли свого належного підтвердження та спростовуються матеріалами справи (а.с. 25-26). Також суд не приймає до уваги посилання позивачки про її незгоду з розміром та порядком сплати відповідачем орендної плати, оскільки такі обставини не є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, а можуть бути підставою для захисту прав орендодавця в іншому порядку. Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених частиною першою цієї статті, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Вказаний висновок знайшов своє відображення й в постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2012 року, (справа №6-104ц11). Проте згідно постанови Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року (справа №6-94цс13) судами повинно бути враховано, що однією з обов'язкових умов для визнання договору оренди землі недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, зокрема відсутність в ньому всіх істотних умов, у суду з врахуванням вимог ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України немає правових підстав для задоволення позову. В силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України вказані постанови є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як раніше встановлено судом, укладений між сторонами договір оренди землі не містить всіх його істотних умов. Проте ці умови не є такими, що мають визначальне значення. Водночас з пояснень самої позивачки вбачається, що відсутність в договорі оренди усіх встановлених судом істотних умов жодним чином не порушує її прав та охоронюваних законом інтересів, наявність таких порушень також не підтверджено жодними доказами. Встановлені судом обставини в своїй сукупності вказують на те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню й понесені останньою судові витрати.

Outcome: dismissed