Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась кредитна спілка «Партнер» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що Ленінським районним судом м. Вінниці 29.09.2008 по справі № 2-н-589/08 було видано судовий наказ про стягнення заборгованості за договором цільового кредиту від 29.06.2007 № 0000657 в розмірі 7 826, 46 гривень, судового збору в розмірі 30, 63 та 15, 00 гривень витрат на ІТЗ розгляду справи з [PERSON] Факт подачі до суду не припиняє взятих позичальником на себе зобов'язань, що випливають із договору кредиту, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Враховуючи те, що борг, після видачі судового наказу, боржником добровільно погашений вчасно не був, а стягнення проводилось досить довгий період часу, за рахунок відсотків, що нараховувалися протягом цього часу, виникла нова заборгованість. Згідно таблиці розрахунку боргу по договору кредиту, всього заборгованість по відсоткам за користування кредитом відповідача станом на 09.12.2014 року склала 4 890, 07 гривень. Сума позовних вимог складає: 2 100, 00 гривень. Для КС «Партнер» має значення не лише факт повернення суми кредиту і відсотків, а й своєчасний термін повернення, так як, затримка платежів та несвоєчасне повернення отриманого кредиту зменшує прибутковість КС «Партнер», активи та ставить під загрозу виконання зобов'язань перед третіми особами - можливість повернення вкладів членів кредитної спілки на депозитні рахунки, оплати нарахованих на них відсотків. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь КС «Партнер» відсотків за договором кредиту № 0000657 від 29.06.2007 року в розмірі 2 100, 00 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві. Зазначала, що після пред'явлення позову відповідачем було сплачено позивачу в рахунок погашення заборгованості 200, 00 гривень. Відповідач щодо задоволення позову заперечував і просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29.06.2007 року між КС «Партнер» та [PERSON] був укладений договір кредиту № КСНП-0000657, відповідно до якого спілка зобов'язадась надати [PERSON] кредит у розмірі 3 000, 00 гривень з процентною ставкою за користування кредитом - 60 % річних. (а.с. 4) Між сторонами визначено графік розрахунків з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (Додаток № 1 до договору № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року). (а.с. 4 (зворот)) [PERSON] позивачем 29.06.2007 року було видано кредит в сумі 3 000, 00 гривень, що підтверджується судовим наказом № 2-н-589/08 від 29.09.2008 року та не заперечувалось й сторонами по справі. (а.с. 6) Судовим наказом Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.09.2008 року по справі № 2-н-589/08, який набув законної сили 18.10.2008 року, стягнуто з [PERSON] на користь КС «Партнер» заборгованість за договором цільового кредиту від 29.06.2007 року № 0000657 в розмірі 7 826, 46 гривень, з яких: 3 000, 00 гривень - основний борг, 2 047, 06 гривень і 2 779, 40 гривень - додаткові відсотки. Також, стягнуто: судовий збір в розмірі 30, 63 та 15, 00 гривень витрат на ІТЗ розгляду справи. (а.с. 44) Згідно п. 4.1. договору кредиту № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року, позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати спілці нараховані відсотки та частину кредиту в терміни та розмірах не менше, ніж відповідно вказано в таблиці № 1 відповідно Додатку до даного договору. Відповідно до п. 3.1. вказаного договору плата за користування кредитом становить 60 % річних на фактичний залишок суми кредиту і здійснюється відповідно до договору за час користування кредитом. Згідно п. 3.2. договору кредиту № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року, при порушені строків сплати кредиту та плати за користування ним, позичальник сплачує додаткові відсотки у розмірі 0, 3 % за кожен день простроченості від залишку суми кредиту. Згідно письмового розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за договором кредиту № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року станом на 09.12.2014 року становить 4 890, 07 гривень, яка є заборгованістю по відсотках за користування кредитом. (а.с. 6) Судом перевірено розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, і встановленого його відповідність умовам договору кредиту № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року. Заборгованість [PERSON] перед позивачем не погашена. Протягом тривалого часу ніяких розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно договору кредиту. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Договір кредиту № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року є домовленість сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права та конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за кредитним договором відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Судом прийнято до уваги положення ст. 11 ЦПК України, враховуючи суму заявлених позовних вимог (2 100, 00 гривень) і суму заборгованості відповідача перед позивачем, яка станом на 09.12.2014 року, згідно розрахунку позивача, становить 4 890, 07 гривень. Також, в судовому засіданні було встановлено, що 14.04.2015 року [PERSON] було сплачено 200, 00 гривень в рахунок погашення заборгованості перед КС «Партнер». Сторони по справі визнали цей факт, а тому, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дані обставини, не підлягають доказуванню. Клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Сторонами договору кредиту № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року позовна давність, встановлена законом, була збільшена у відповідності до положень ч. 1 ст. 259 ЦК України, до шести років (п. 8.5.). Окрім того, судом прийнято до уваги переривання перебігу позовної давності здійсненням відповідачем періодично часткових проплат. Згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Враховуючи вище викладене, принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь кредитної спілки «Партнер» заборгованості по відсотках за договором кредиту № КСНП-0000657 від 29.06.2007 року в розмірі 1 900 (одна тисяча дев'ятсот) гривень 00 копійок. В задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 200, 00 гривень слід відмовити, оскільки дана сума була сплачена [PERSON] в ході розгляду справи КС «Партнер». Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 та ч. 1 ст. 89 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial