Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору дарування квартири від 20.04.2012 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Особовий рахунок відкрито на ім'я позивача, і вона як власник відповідає за оплату всіх обов'язкових платежів за користування квартирою. Зареєстрованими в квартирі є [PERSON] та [PERSON], однак позивач в квартирі не проживає і мешкає в м. Києві за адресою: [ADDRESS]. Зокрема, факт проживання позивача в м. Києві підтверджується свідоцтвом платника ЄП, яке видано Вінницькою ОДПІ із зазначенням місця здійснення підприємницької діяльності - м. Київ, та договорами про надання освітніх послуг від 15.08.2012 року та 01.04.2013 року. Незалежно від того, що позивач не проживає в квартирі, не користується цієї квартирою, вона сплачує обов'язків платежі, сума яких за період з липня 2012 року по липень 2014 року складає 8 306, 92 гривень. Проте, відповідач користується квартирою, благоустроями будинку, а саме: водопроводом, каналізацією, центральним опаленням, ванною, газом, ліфтом, однак платити за користування категорично відмовляється. Відповідно до законодавства України, обов'язкові платежі за користування квартирою несуть всі особи, які проживають в даній квартирі Оскільки [PERSON] в квартирі не проживає, то і не користується водопроводом, газом, електроенергією, а також несе відповідальність за половину вартості опалення, утримання будинку та вивезення ТПВ. Тому, згідно квитанцій за період з липня 2012 року по липень 2014 року частка позивача в оплаті за комунальні послуги складає 3 294, 37 гривень, а відповідача - 4 830, 16 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із позовною вимогою про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 4 830, 16 гривень обов'язкових платежів за проживання в квартирі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до договору дарування квартири від 20.04.2012 року, зареєстрованого 03.05.2012 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 1546, та витягу про державну реєстрацію № 34 001779 від 03.05.2012 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 5-6) Згідно довідки № 4503, виданої 11.09.2014 року ТОВ «ЖЕО», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], 1963 р.н., (батько) та [PERSON], 1987 р.н. (власник). Власником вказаної квартири є [PERSON] та особові рахунки відкриті на ім'я останньої. (а.с. 7) Судом встановлено, що [PERSON] проживає в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом платника ЄП, видано 14.08.2012 року Вінницькою ОДПІ та договорами про надання освітніх послуг від 15.08.2012 року та 01.04.2013 року. (а.с. 17-22) Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що між сторонами по справі угода про безоплатне користування жилим приміщенням не укладалась. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. З квитанцій про оплату за спожиті комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], наданих представником позивача, вбачається, що [PERSON] було добросовісно сплачено за період з липня 2012 року по серпень 2014 року (включно) 8 306, 92 гривень.(а.с. 8-16) Отже, з [PERSON] підлягає стягненню сума в розмірі 4 830, 17 гривень за спожиті комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], що підтверджуєтьсярозрахунком про оплату квартплати та комунальних платежів, наданим представником позивача, та відповідає вимогам чинного законодавства України. (а.с. 57-58) Посилання представника позивача на положення ст.ст. 64, 66-68 ЖК України є безпідставним, оскільки дані норми регулюють правовідносини, що випливають з користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду, а спірні правовідносини ґрунтується на праві власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим і доведеним. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 4 830, 16 гривень за спожиті комунальні послуги за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат по оплаті судового збору при звернення до суду з позовом - 243, 60 гривень (а.с. 1, 32) Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1 500, 00 гривень з відповідача на користь позивача, то суд приходить до висновку, що дані витрати підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача з наступних підстав. 10.10.2014 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено угоду, згідно якої останній було доручено захист інтересів [PERSON] по даній цивільній справі. (а.с. 26) Судом встановлено, що [PERSON] є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 37, виданим 19.12.2003 року. (а.с. 28) Адвокатом [PERSON] 07.10.2014 року була видана [PERSON] квитанція про оплату останньою гонорару за підготовку і ведення цивільної справи в сумі 1 500, 00 гривень. (а.с. 59) Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Угода від 10.10.2014 року, укладена між [PERSON] та адвокатом [PERSON] є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України. Позивачем не надано акту виконаних робіт щодо надання юридичних послуг адвокатом [PERSON], укладення договору не є фактом його виконання, відповідно суду неможливо встановити, яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено, що відповідно, унеможливлює встановити відповідність заявленої вартості правової допомоги. Суд, враховуючи затрати часу роботи адвокатом [PERSON], пов'язаної з розглядом даної справи, а саме: з 10 год. 59 хв. до 11 год. 20 хв., всього 21 хв. (згідно журналу судового засідання від 19.01.2015 р.), з 10 год. 07 хв. до 10 год. 15 хв., всього 08 хв. (згідно журналу судового засідання від 19.02.2015 р.) - всього 29 хв., затрати часу на підготовку позовної заяви та розрахунку, її професіоналізм, вважає, що з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути 500, 00 гривень судових витрат за надання правової допомоги. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні судові витрати: судовий збір в сумі 243, 60 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 500, 00 гривень. Витрати на правову допомогу в сумі 1 000, 00 гривень слід залишити за [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved