Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

В серпні 2021 р. [PERSON] , звернулася до суду , в інтересах дітей : [PERSON] та [PERSON] , з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав , третя особа: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області (як орган опіки та піклування) . В позові зазначено , що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2007 по 2018 р.р.. У шлюбі народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. З 2018 р. сторони разом не проживають та батько з вказаного часу дітьми не цікавиться , з ними не спілкується , не займається їх вихованням , матеріально не утримує , долею дітей не цікавиться, свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов`язків. Крім того , батько дітей є хронічним алкоголіком. Прохає позбавити батьківських прав відповідача відносно його дітей . У судовому засіданні позивач підтримала позов , просить задовольнити . Відповідач до суду не з`явився , подав заяву , в якій позов визнав , просить задовольнити , проти позбавлення батьківських прав не заперечує. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позов , просив задовольнити . Суд , вислухавши пояснення учасників процесу , допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підставою позбавлення матері та/або батька батьківських прав , відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є ухилення останніми від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Окремою підставою для позбавлення батьківських прав матері або батька Сімейний кодекс України називає хронічний алкоголізм (п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено , що сторони з 04.05.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі , який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 04.05.2018 року розірваний . ( а.с. 11-14). У шлюбі, у сторін, [INFO] народилася дитина [PERSON] , а [INFO] [PERSON] . Батьками дітей записані [PERSON] та [PERSON] , про що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області 12.06.2007 року, та, відповідно, свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області 28.10.2015 року ( а.с. 7,8 ). Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , фактично проживають разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , про що підтверджує акт, складений депутатом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 03.09.2021 року. ( а.с.33 ) Відповідно до довідки Краснокутської гімназії Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 04.08.2021 року , [PERSON] навчається в 9-А класі Краснокутської гімназії . Батько [PERSON] у вихованні дочки участі не приймає, на батьківські збори не приходить , не спілкується з вчителями , за період навчання дитини, жодного разу не цікавився її шкільними справами. ( а.с. 9). Згідно довідки Краснокутського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №1 Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 04.08.2021 року, [PERSON] відвідує ясла-садок №1 з 17.08.2020 року . [PERSON] у вихованні сина у часті не приймає та жодного разу не з`являвся в дитячому садку, перебуванням дитини в закладі не цікавився . ( а.с. 10). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та її дітей від 03.09.2021 року , складеному з участю депутата Краснокутської селищної ради Бочаровою Н. В. та сусідів [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження домоволодіння по [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що діти проживають разом з матір`ю [PERSON] у квартирі , умови проживання задовільні . В квартирі є все необхідне для проживання матері з дітьми. Батько участі у вихованні дітей не приймає, з 2018 року проживає окремо . ( а.с.33) Допитана по справі позивач [PERSON] , в якості свідка , пояснила суду , що відповідач по справі є батьком дітей , з 2018 року вона з ним розлучена та не проживає , діти виховуються матір`ю [PERSON] , батько долею дітей не цікавиться , участі у вихованні не приймає , з 2018 року з дітьми не спілкується . У посвідченій державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області від 30.07.2021 року , [PERSON] вказав , що дійсно свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей не виконує , їх життям та здоров`ям не цікавиться , матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. ( а.с. 15) Крім того, згідно довідки КНП «Краснокутська ЦРЛ» від 27.09.2021 року, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря нарколога з синдромом алкогольної залежності, тобто є хронічним алкоголіком . ( а.с. 44) Таким чином, судом встановлено наявність двох передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей : ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та хронічний алкоголізм. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків , а також інших документів , які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Краснокутської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 05.10.2021 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ( а.с.46) Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дитини. Судом встановлено , що батько долею дітей не цікавиться , бажання бачитися та спілкуватися з ними не виявляє, не займається їх фізичним та духовним розвитком, не цікавиться навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування синів, матеріально не утримує. Крім того , батько дітей є хронічним алкоголіком . Суд , вважає , що позов [PERSON] законний , обгрунтований , підтверджений достатніми належними та допустимим доказами і підлягає задоволенню , а відповідач позбавленню батьківських прав. Крім того , під час звернення до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн., який на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved