Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженої відповідальності «КУБЕРТЕН» (надалі по тексту - Відповідач), згідно заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 9-12), в якому просив скасувати наказ про звільнення; поновити його на посаді бармена-касира в ТОВ «КУБЕРТЕН»; стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 300,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги Позивач обґрунтовав тим, що з січня 2017 року працював барменом-касиром у загородному комплексі «Olimpic Village» в ТОВ «КУБЕРТЕН». Згідно штатного розкладу робочий день Позивача був з 09:00 год. до 22:00 год. з заробітною платою 400,00 грн. Оскільки в заробітній платі за квітень 2017 року Позивача не донараховав 900,00 грн., він звернувся до Директора підприємства для вирішення цього питання. Після чого, Позивачу було запропоновано перевестись на більш оплачувану роботу в іншому підрозділі вказаного підприємства. В зв'язку з чим, 03.03.2017 року [PERSON] написав заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Між тим, приїхавши на підприємство для написання заяви про прийняття на іншу посаду, а саме менеджер з розвитку у відділі реклами та розвитку, запропоновану директором, охорона Позивача не впустила. [PERSON] вважає, що адміністрація та директор підприємства ввели його в оману щодо переведення на іншу посаду на даному підприємстві, тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просив поновити його на роботі, а також просив стягнути з Відповідача кошти за час вимушеного прогулу (56 днів) у розмірі 23 300,00 грн. Крім того вважає, що в зв'язку з незаконним звільненням йому також спричинено моральних страждань, які полягали в погіршенні самопочуття, а також ділових зв'язків, репутації та авторитету у колективі, тому моральну шкоду він оцінює у розмірі 10 000,00 грн. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав викладених в ньому. Представник Відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити, посилаючись на свої письмові заперечення, в яких зазначив, що 03.03.2017 року наказом №81-к Позивача звільнено з посади бармена-касира за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. З відповідним наказом Позивач був ознайомлений та згодний, що підтверджує його особистий підпис, після чого останній отримав трудову книжку. Таким чином твердження Позивача щодо введення його в оману та поновлення на роботі є безпідставними. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди представник Відповідача також просив відмовити, оскільки Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтування розміру компенсації моральної шкоди. Позивачем не зазначено, в чому полягає вина Відповідача, якими неправомірними діями чи бездіяльністю останнього заподіяна Позивачу шкода, з яких міркувань виходив при визначенні розміру її відшкодування. З урахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні вимог Позивача в повному обсязі. Представник Третьої особи Державна служба України з питань праці у судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи без участі свого представника. Вислухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши письмові пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що на підстав заяви [PERSON] від 13.01.2017 року, Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «КУБЕРТЕН» від 13 січня 2017 року №62-к, Позивача з 16.01.2017 року прийнято за основним місцем роботи на посаду бармена - касира, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а.с. 32, 33) З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «КУБЕРТЕН» із заявою про звільнення із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. (а.с. 35). В зв'язку з чим, Наказом Відповідача від 03.03.2017 року №81-к [PERSON] було звільнено з посади бармена-касира з 03.03.2017р. згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 34). Як вбачається з матеріалів справи, зі змістом зазначеного Наказу Позивач був ознайомлений під підпис, будь якої незгоди, заперечень, претензій з предмету трудових правовідносин, які виходили з цього Наказу не повідомив. Крім цього, своїм підписом Позивач підтвердив про отримання трудової книжки. Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін), договір припиняється в строк, визначений сторонами... Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП). Із п.12 зазначеної Постанови вбачається, що по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Суд вважає, що в судовому засіданні Позивачем не було наведено належних доказів, які б свідчили про те, що він написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням під примусом або був введений в оману адміністрацією ТОВ «КУБЕРТЕН», натомість з письмового заперечення Відповідача та наданих доказів вбачається, що саме Позивач був ініціатором свого звільнення за власним бажанням, що і було зроблено адміністрацією Відповідача, відповідно до ст.47 КЗпП України, оскільки Позивач в цей же день отримав свою трудову книжку. При цьому, згідно Наказом ТОВ «КУБЕРТЕН» від 03 січня 2017 року №1ш «Про затвердження штатного розпису у новій редакції» відділ «розвитку та реклами» про який зазначав Позивач щодо свого переведення в цьому підприємстві взагалі відсутні. Положеннями ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оскільки судом встановлено, що Позивач був звільнений з роботи на підставі поданої ним 03.03.2017 року заяви про звільнення за власним бажанням, яку він не відкликав та будучи здатним повною мірою усвідомлювати й керувати своїми діями, здійснив свідомі дії, вмотивовані і відповідні поставленої мети, а тому суд вважає звільнення [PERSON] з роботи за ст. 38 КЗпП є правомірним, в зв'язку з чим підстав для скасування наказу про звільнення, поновлення Позивача на роботі не вбачається. Оскільки судом встановлено, що звільнення Позивача Відповідачем проведено без порушень закону, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. З урахуванням викладеного, враховуючи, що Позивачем не було доведено протиправності дій Відповідача при його звільненні з роботи та не надано доказів порушення його трудових прав, а судом не встановлено незаконності дій Відповідача щодо таких обставин, тому в задоволенні позовних вимог Позивача слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed