Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява [PERSON], заінтересована особа - Березанська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем. Заява обґрунтована тим, що заявниця - [PERSON], перебуває у шлюбі із [PERSON], та у вересні 2007 року подружжя прийняло запрошення тітки чоловіка [PERSON] та переїхало проживати до неї у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Так як [PERSON] проживала одиноко, за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла чоловіку заявниці - [PERSON] [INFO] [PERSON] раптово померла. Після її смерті в квартирі залишились проживати заявниця та її чоловік, який пропустив строк звернення до нотаріальної контори та не бажає його поновити в судовому порядку. Тому заявниця звернулась до Березанської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги. Разом з тим, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці було відмовлено, так як останньою не було надано документів, що засвідчували б факт проживання заявниці зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Відтак, просить суд встановити факт постійного проживання з [PERSON] у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], з вересня 2007 року. Заявниця у судовому засіданні подану заяву підтримала в повному обсязі з підстав, в ній наведених, просила задовольнити. Суду пояснила, що з 2007 року проживала у вказаній в заяві квартирі разом з покійною [PERSON] та своїм чоловіком - [PERSON] Представник заінтересованої особи в судове засідання на розгляд справи не з'явився, 12.07.2018 року через канцелярію суду направив заяву, в якій просив проводити розгляд вказаної справи за відсутності їхнього представника (а.с.18). Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що є сусідом заявниці та вказав, що остання разом з чоловіком переїхали за вказаною адресою, ще коли власниця квартири була жива, та проживали там разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що заявниця є його сусідкою, проживає в квартирі з племінником тітки - своїм чоловіком, близько 15 років. Тітка померла 3-4 роки тому. Суд, заслухавши пояснення заявника, беручи до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області 18.03.2015 року, актовий запис № 66 (а.с.8,43). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. 03.12.2010 року та зареєстрований в реєстрі за № 2499, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті та на що за законом вона матиме право, заповідала [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з наданого суду свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 25.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 5, між [PERSON] та [PERSON] 25.01.2007 року зареєстровано шлюб (а.с.6). У відповідності до Акту встановлення фактичного місця проживання, а також характеристики, складених депутатом Березанської міської ради Київської області Новіковою А. В., підпис якого посвідчено секретарем Березанської міської ради Гончаровою Т. А. 24.02.2014 року, а також згідно Акту обстеження житлово-побутових умов № 722, складеного 27.06.2018 року депутатом Березанської міської ради Київської області [PERSON] та підпис якого посвідчено секретарем Березанської міської ради Яхно К. Г. 03.07.2018 року, [PERSON] з 2007 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,12,13). Після смерті [PERSON], померлої [INFO], Березанською міською державною нотаріальною конторою 12.06.2018 року було заведено спадкову справу № 75/2018, належним чином засвідчена копія якої була надана на запит суду за вих. № 356/367/18/3136/2018 від 28.09.2018 року (а.с.40-46). Так, 12.06.2018 року [PERSON] звернувся до Березанської міської державної нотаріальної контори із заявою, у відповідності до якої останній стверджує, що не претендує на прийняття належного йому спадкового майна за заповітом після смерті [PERSON], оскільки термін для прийняття спадщини свідомо пропустив, разом з померлою на день її смерті не проживав, до суду за продовженням строку для прийняття спадщини звертатись не буде та не заперечує проти оформлення спадщини на ім'я інших спадкоємців (а.с.41). Крім того, 12.06.2018 року до Березанської міської державної нотаріальної контори звернулась також [PERSON] із заявою, зареєстрованою за № 206 про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], так як проживала з померлою в одному будинку за адресою: [ADDRESS], однією сім'єю до дня її смерті, та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме вказану вище квартиру (а.с.42). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.06.2018 року за вих. № 357/02-31 державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. заявниці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] [PERSON], так як [PERSON] пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала документи, які б свідчили про те, що вона проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.9). Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За приписами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до роз'яснень, що містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1233, ч. 1 ст. 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач має право охопити права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. При цьому, згідно положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, у відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як визначено ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз'яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України проте, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Конституційний Суд України у п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 вказує, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою визнання їх членами сім'ї крім факту спільного проживання є ведення із суб'єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За загальним правилом, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем,

Outcome: dismissed