Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

В червні 2019 року Печерська звернулася до суду\~з позовом, в якому, посилаючись на невиконання\~ [PERSON] з власної вини аліментних зобов`язань,\~\~просить з стягнути з останнього\~\~неустойку (пеню)\~\~за\~\~прострочення сплати аліментів на їхню неповнолітнього сина [PERSON] за період часу з вересня 2018 року по 14 листопада 2019 року в сумі 84427,83 грн. Позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не явився, своїм правом подати відзив не скористався. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , актовий\~запис № 1105, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі/а.с. 24/. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2010 року по справі № 2-3370/10 стягнуто з\~ [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітків щомісячно, починаючі з 01.04.2010 року до досягнення сином повноліття, [INFO] .\~Рішення набрало законної сили 08.06.2010 року. На виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2010 року по справі № 2-3370/10 судом 17.06.2010 року видано виконавчий лист. В подальшому, а саме 26.03.2012 року до актового запису про народження сина сторін було внесено зміни стосовно зміни прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », що вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису змін (доповнень). Судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/3266/17, по якій заочним рішенням суду від 30.05.2017 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з березня 2016 року по лютий 2017 року включно у розмірі 24257,47 грн. Рішення набрало законної сили 12.06.2017 року. Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.09.2018р. у справі №\~520/5338/18 стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 9219 (дев`ять тисяч двісті дев`ятнадцять ) гривень 55 копійок за період з 01 березня 2017 року по 19 вересня 2018 року, включно. Із розрахунку державного виконавця Першого Київського відділу виконавчої служби м.Одеси від 5.11.2019р. вбачається, що аліментні зобов`язання [PERSON] не виконує, що призвело до виникнення заборгованості на суму 118119 грн. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Позивачем [PERSON] наведений розрахунок заборгованості на підставі ч.1\~ст.196 СК України, з якого слідує, що пеня по аліментам з вересня 2018 року по 14.11.2019 року складає 49912,44 грн. Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що передбачена\~ст. 196 СК\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна\~\~покладати таку відповідальність,\~\~якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виплати аліментних зобов`язань. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 25 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою відійшла від правової позиції, висловленої у постановах ВСУ у справах № 6-94цс15, №6-300цс16,6-1551цс16 та змінила порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши, що правило про стягнення неустойки/пені/ у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно. Строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129,ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. У випадках, передбачених ч.1 цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, тобто до даного спору позовна давність не застосовується. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved