Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

До Галицького районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] до Львівської митниці ДФС та Державної казначейської служби України з вимогами про визнання протиправними дії Львівської митниці ДФС в частині незабезпечення належного зберігання товару, вилученого в позивача протоколом про порушення митних правил від 04.03.2018 № 1495/20900/18; відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 21 097,44 грн та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що внаслідок неналежного зберігання митницею, вилученого протоколом про порушення митних правил у [PERSON] товару, товар був знищений на складі митниці, тобто позивачу завдано шкоду у розмірі 21097, 44 грн., що підтверджується висновком експерта. Відповідно до ч.5 ст. 239 МК України органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Зважаючи на те, що вилучений у [PERSON] на підставі протоколу про порушення митних правил, товар зберігався на митниці, яка повинна була забезпечити належне зберігання товарів, шкода заподіяна нею має бути відшкодована з державного бюджету України через Державне казначейство України. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.004377\~пров. № А/857/1714/20 було винесено рішення про передачу до Галицького районного суду м. Львова справи за позовом [PERSON] до Львівської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та стягнення шкоди для розгляду по суті в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 08 квітня 2020 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача - Львівської митниці ДФС в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне. На його думку: - розмір шкоди, визначений позивачем на підставі висновку експерта не може братись до уваги, оскільки при визначенні коефіцієнта первинної вартості майна (нового, без урахування зносу) була застосована вартість оцінюваного майна, визначена у висновку спеціаліста Львівської Торгово-промислової Палати. Тобто в порушення методики визначення вартості майна, внесеної у реєстр атестованих методик проведення судових експертиз за №12.1.15 експертом не було досліджено та здійснено розрахунок вартості нового майна на час проведення дослідження, відтак розмір матеріальної шкоди, визначений судовим експертом не є об`єктивним та не відображає реальні збитки понесені позивачем внаслідок пошкодження товару. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку митниці забезпечувати належні умови зберігання товарів, а\~ст.241 МК України\~надає право власникам товарів, що зберігаються на складах органів доходів і зборів з дозволу та під контролем цих органів здійснювати в тому числі прості складські операції, необхідні для забезпечення збереження цих товарів (переміщення товарів у межах складу з метою раціонального розміщення; чищення; провітрювання; створення оптимального температурного режиму зберігання; сушіння, у тому числі із створенням потоку тепла; захист від корозії; боротьба із шкідниками; інвентаризація); - Львівською митницею ДФС на постійній основі укладаються договори про проведення робіт з дезінфекції та дератизації, зокрема у 2018 та 2019 на підставі укладених угод з ДП «Городоцький районний відділ профілактичної дезінфекції» № 27/260 та № 24/140 щомісячно проводяться роботи з дезінсекції та дератизації на митному пості «Мостиська», в тому числі і на складі на якому було розміщено товари позивача, що підтверджується актами виконаних робіт. -тимчасово вилучений товар позивача був поміщений саме на склади митниці, тому можна вважати, що у такого товару відсутні особливі властивості його зберігання. А у випадку зворотного, сам позивач повідомив би таку інформацію (про забезпечення інших умов зберігання, ніж наявні на складах митниці) посадовій особі митниці та/або надав товаро-супровідні документи чи інші документи, котрі передбачають спеціальні вимоги до зберігання такого товару. У адміністрації складу митниці на момент тимчасового вилучення товару позивача була відсутня будь-яка інформація про неможливість зберігання такого товару на їхніх складах; -дії митного органу відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відсутня протиправна поведінка Львівської митниці ДФС, а відтак відсутні підстави для стягнення коштів. \~ \~ \~ \~ Відповідач - Державна казначейська служба України повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, представника в судове засідання не направила, клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку з поважними причинами не надала, а відтак суд вважає за можливе продовжити судове провадження за його відсутності. У письмовому відзиві на позовну заяву представник зазначив, що Державна казначейська служба України не має обов`язку забезпечувати належні умови зберігання товарів, крім того, вважає недоведеною позицію позивача, що завдана шкода була спричинена рішенням дією чи бездіяльністю Львівської митниці ДФС чи окремими її посадовими особами, на думку представника не обґрунтовано причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями (бездіяльністю) та шкодою яка була завдана, та необґрунтовано реальних збитків понесених позивачем внаслідок пошкодження товару, відтак, в задоволенні позову необхідно відмовити. Дослідивши доводи позову, відзив на нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог. Судовим розглядом було встановлено, що 04 березня 2018 року відносно [PERSON] посадовою особою Львівської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №1495/20900/18, за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 472 Митного кодексу України. \~\~ Вказаним протоколом, на підставі статті 511 Митного кодексу України, у нього було вилучено товар, а саме: харчову добавку при спортивному харчуванні ACTIV LAB SPORT в асортименті фірми ActivLab., країни виробника Польща, в упаковці виробника по 5 кг, в картонних коробках по 5 упаковок. Загальна вартість 38 коробок, 190 упаковок загальною вагою 950 кг.; харчову добавку при спортивному харчуванні ACTIV LAB SPORT в асортименті фірми ActivLab., країни виробника Польща, в поліетиленовій упаковці виробника по 1,2 кг, у кількості 2 штуки загальною вагою 2,4 кг. Висновком спеціаліста Львівської торгово-промислової палати №19-09/697 від 11.07.2018 року, за результатами експертизи призначеної під час провадження у справі про порушення митних правил, було встановлено, що загальна вартість харчових добавок при спортивному харчуванні становить 71733, 98 грн. Постановою Галицького районного суду міста Львова від 13 грудня 2018 року у справі №461/5654/18, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01.02.2019, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого статтею 472 МК України закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності та постановлено повернути йому вилучений товар. Рішенням апеляційної інстанції від 01 лютого 2019 року постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2018 року про закриття провадження у справі про порушення митних правил щодо [PERSON] за\~ст. 472 МК України\~залишено без зміни, а апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС - без задоволення. 08 лютого 2019 року [PERSON] було подано заяву про повернення товару зі складу митниці, для вивезення товару в Республіку Польща через пункт пропуску «Шегині-Медика», яка було задоволена начальником митниці 15 лютого 2019 року. Під час знаходження на складі митниці, що знаходиться на території митного посту «Мостиська» Львівської митниці ДФС, [PERSON] було встановлено, що відповідний товар є непридатним до використання, внаслідок фізичного пошкодження упаковок, спричинені мишоподібними гризунами. З метою визначення розміру заподіяної шкоди [PERSON] 18.04.2019 звернувся до судового експерта [PERSON] з відповідною заявою. 05.08.2019 судовий експерт Білобран С.З. підготував висновок товарознавчої експертизи № 19/1/134(з фото таблицями), яким встановлено, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження гризунами майну позивача, а саме: харчової добавки «Mass UP» різних смаків в упаковці виробника по 5 кг. в кількості 56 уп. та харчової добавки «Mass UP» різних смаків в упаковці виробника по 1,2 кг., в кількості 0 уп., становить - 21 097, 44 грн. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень Митний Кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Відповідно до ст. 472 МК України недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів. Згідно ст. 238 МК України обов`язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають: 1) товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законодавством заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України у день їх ввезення; 2) товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені; 3) товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму або такі, що декларувалися, але щодо яких після закінчення строків зберігання під митним контролем двічі надавалася відмова у митному оформленні в порядку, встановленому цим Кодексом; 4) товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився; 5) товари, транспортні засоби комерційного призначення, які перебувають під митним контролем і за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення граничних строків, встановлених статтею 199 цього Кодексу; 6) товари, заявлені у режим відмови на користь держави відповідно до глави 26 цього Кодексу; 7) товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких невідомий; 8) зразки товарів і техніко-технологічна документація, взяті органами доходів і зборів для проведення класифікації товарів відповідно до статті 356 цього Кодексу; 9) зразки товарів та документація, одержані органами доходів і зборів під час здійснення верифікації сертифікатів походження товару відповідно до статті 47 цього Кодексу; 10) проби та зразки товарів, необхідні для проведення експертизи у справах про порушення митних правил, взяті відповідно до статті 517 цього Кодексу. Товари, які підлягають обов`язковій передачі для зберігання органу доходів і зборів (крім валютних цінностей, а також дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння), зберігаються на складах органів доходів і зборів. Якщо товари, що підлягають обов`язковій передачі для зберігання органу доходів і зборів, втратили свої споживчі властивості у зв`язку із закінченням строку їх придатності або з інших причин, вони підлягають знищенню без передачі на склад органу доходів і зборів. Валютні цінності, передані органу доходів і зборів на зберігання, депонуються в уповноважених банках України. Дорогоцінні метали, дорогоцінне каміння, дорогоцінне каміння органогенного утворення та напівдорогоцінне каміння зберігаються в порядку, визначеному законодавством (ч.2,3,4 ст 238 МК України). Відповідно до ч. 5 ст. 238 МК України крім товарів, зазначених у частині першій цієї статті, на складах органів доходів і зборів можуть зберігатися: 1) товари, що знаходяться на тимчасовому зберіганні під митним контролем відповідно до глави 29 цього Кодексу; 2) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, якщо їх митне оформлення не може бути завершено у день пред`явлення органу доходів і зборів, а також в інших випадках на прохання власників таких товарів, транспортних засобів або уповноважених ними осіб; 3) товари, що вивозяться за межі митної території України та після закінчення митного оформлення зберігаються під митним контролем до фактичного їх вивезення; 4) товари, які перебувають у митному режимі транзиту відповідно до статті 90 цього Кодексу; 5) товари, які перебувають у митному режимі митного складу відповідно до статті 121 цього Кодексу; 6) товари, транспортні засоби комерційного призначення, вилучені відповідно до статті 511 цього Кодексу; 7) товари, доставлені перевізником до органу доходів і зборів призначення відповідно до пункту 4 частини першої статті 191 цього Кодексу; 8) товари, митне оформлення яких призупинено відповідно до статей 399,\~400 і 401-1\~цього Кодексу. Згідно ст. 239 МК України під складами органів доходів і зборів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать органам доходів і зборів або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Товари, заявлені у різні митні режими, повинні зберігатися на складах органів доходів і зборів окремо, з дотриманням порядку, встановленого цим Кодексом для відповідних митних режимів. Прийняття органами доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення для зберігання на складах цих органів може здійснюватися із заповненням уніфікованої митної квитанції, форма та порядок застосування якої затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Порядок роботи складу митного органу визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів. Органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. Витрати органів доходів i зборів на зберігання товарiв, митне оформлення яких призупинено відповідно до статей 399, 400 і 401-1\~цього Кодексу, відшкодовуються правовласником. У випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, таку відповідальність несе адміністрація підприємств, на складах яких розміщуються товари, передані органами доходів і зборів цим підприємствам на зберігання. Витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг. Готівкові кошти на відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів на складах органів доходів і зборів можуть прийматися цими органами із заповненням уніфікованої митної квитанції, яка видається власникам зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженим ними особам. Статтею 242 МК України передбачено, що товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вищевказане положення реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність. Таким чином, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо. Отже, суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди викладено, у статтях 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Як встановлено ст. 1166 Цивільного кодексу України, необхідність встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. Таким чином, для відшкодування шкоди за правилами статті 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: -неправомірність поведінки особи, тобто неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду; -наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна особи. При цьому шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; -причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що а наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року (далі Порядок). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Пунктом 36 Порядку передбачено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені в пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження. Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Як передбачено ст. 25 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Отже, територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності). Згідно з п.4.3. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627 товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі Митниці, можуть передаватися підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Порядку таке зберігання вважається зберіганням на складі Митниці. Договори відповідального зберігання з такими підприємствами готуються підрозділом інфраструктури за погодженням з керівниками юридичного підрозділу та підрозділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Митниці та укладаються в установленому порядку. Службова записка з висновком щодо неможливості зберігання товарів на складі Митниці надається керівником підрозділу інфраструктури за результатами їх огляду завідувачем складу та/або вивчення наявних товаросупровідних та інших документів у письмовій формі на ім`я керівника Митниці. За результатами розгляду цієї службової записки та пропозицій щодо місця розміщення таких товарів керівником Митниці приймається рішення щодо місця зберігання товарів. Вилучений у позивача товар зберігався на складі Львівської митниці ДФС, тобто відповідні посадові особи митниці фактично визнали, що на її складах створені відповідні умови для належного зберігання. Однак згідно з висновками вищенаведеної експертизи встановлено, що частина товару, вилученого в позивача була зіпсована у зв`язку із неналежним зберіганням товару. Окрім того ч.5 ст.239 МК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п.1.5. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627 передбачено, що органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. В даному випадку пошкодження товарів відбулось саме на складі Львівської митниці ДФС. під час зберігання товару, переміщеного на митну територію України. Щодо розміру шкоди, то суд вважає, що позивач довів його належними та допустимими доказами, натомість відповідач не скористався наданим йому правом на рецензію відповідного висновку, передбаченого статтею 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не подавав клопотання про проведення експертизи до суду відповідно до засад змагальності цивільного процесу. Суд не може прийняти посилання представника відповідача на необхідність проведення дератизації безпосередньо [PERSON] з метою збереження його майна. Як встановлено вищезазначеними нормативно-правовими актами, такий обов`язок був покладений на митний орган. Надані останнім договори з ДП «Відділ профдезінфекції» (м. Городок Львівської області) не звільняють Львівську митницю ДФС від обов`язку відшкодувати шкоду позивачу. Такі, на думку суду, можуть слугувати підставою для звернення митниці в порядку регресу до свого контрагента за господарськими договорами, який належним чином не провів дератизацію і було пошкоджене майно позивача. Щодо відповідальності Державної казначейської служби України суд зазначає, що приписами ст.112 Бюджетного кодексу України встановлено, що до повноважень Казначейства\~України з\~контролю за\~дотриманням бюджетного\~законодавства належить\~здійснення контролю\~за: веденням бухгалтерського обліку всіх надходжень і витрат державного бюджету та місцевих бюджетів, крім випадку, передбаченого\~абзацами третім\~і\~четвертим\~частини другої статті 78 цього Кодексу, складанням та поданням фінансової і бюджетної звітності. З урахуванням зазначеного та встановивши всі фактичні обставини у справі, суд приходить до переконання про винуватість Львівської митниці ДФС у спричиненні шкоди позивачу та необхідності відновлення його порушених прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача та витрати на проведення експертизи за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved