Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В травні 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] і Слов*янської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилались на те, що 21 травня 2014 року помер їх батько та чоловік відповідачки - [PERSON], який на день смерті постійно проживав у м. Слов*янську. На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку із надвірними побудовами, розташованого у [ADDRESS]. Позивачі зазначають, що вказаний житловий будинок належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 6 травня 1986 року за реєстровим номером 1-1336 Першою Слов*янською державною нотаріальною конторою, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] 47\\100 часток недобудованого житлового будинку готовністю 77%. В теперішній час будівництво будинку було завершено у повному обсязі, однак у позивачів відсутні документи, які б підтверджували ці обставини. Постановою нотаріуса від 4 лютого 2015 року позивачам та відповідачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання правоустановчих документів на спадковий будинок. Позивачі просили визнати за кожним із спадкоємців право власності на 1\\3 частину житлового будинку з відповідними надвірними побудовами. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що вона є дружиною спадкодавця з 10 березня 2000 року і має право на спадкування за законом на 1\\3 частину житлового будинку. 4 лютого 2015 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правоустановчих документів на будинок. Рішенням Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2015 було відмовлено у задоволенні позовів. Не погодившись із рішенням суду, позивачі [PERSON] та [PERSON] принесли апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги у повному обсязі з наступних підстав: - відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на Лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23 березня 1999 року №12/5-126 щодо оформлення права власності на об*єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, збудовані до 1992 року та Постанову КМ України №449 від 5 серпня 1992 року, якою затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об*єктів державного замовлення і яка на час ухвалення рішення втратила чинність, що свідчить про те що суд ухвалив рішення на підставі Постанови КМ, яка втратила чинність і на підставі Листа, який не є актом цивільного законодавства, - суд першої інстанції послався як на підставу відмови у задоволенні позову на Постанову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2015 року, в той час як Постанова Пленуму від цієї дати не існує, а є Узагальнення судової практики з розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено на засіданні судової палати ВСС України, - відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції неправильно виходив із того, що спадковий житловий будинок є самочинним будівництвом, оскільки для будівництва житлового будинку виділялась земельна ділянка, надавався дозвіл на будівництво та бюро технічної інвентаризації зробило інвентарну справи на цей будинок без будь-яких зауважень, - поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року право власності на нерухоме майно не залежало від його реєстрації, - оскільки спадкодавець помер, то реєстрація права власності на спадковий будинок не може бути здійснена у відповідності до вимог частини 11 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник позивачів підтримала доводи апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги. Відповідачка не з*явилась, повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма, направлена їй та зареєстрована у журналі телефонограм апеляційного суду. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спадковий житловий будинок є самочинним будівництвом. Однак із таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав. 21 травня 2014 року помер [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] «а». Позивач [PERSON], [INFO], є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Слов*янським ЗАГсом Сталінської області (а.с. 24). [PERSON], [INFO], є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Слов*янським ЗАГсом Донецкой області (а.с. 25). [PERSON], [INFO], є дружиною спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слов*янському району 16 січня 2014 року, відповідно до якого шлюб був зареєстрований 10 березня 2000 року (а.с. 56). Звертаючись до суду з позовами, спадкоємці посилались на те, що на час смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку [ADDRESS]. Сторони надали правоустановчі документи: *договір купівлі-продажу, посвідчений 6 травня 1986 року за реєстровим номером 1-1337 Першою слов*янською державною нотаріальною конторою, згідно з яким спадкодавець купив у [PERSON] 47\\100 частин недобудованого житлового будинку готовністю 77% з надвірними побудовами: літня кухня, гараж, туалет, огорожа, * рішення Слов*янського районного суду Донецької області від 8 жовтня 1984 року, згідно із яким 53\\100 ідеальних часток цього недобудованого житлового будинку належить спадкодавцю (а.с. 12, 39). Із вказаних документів вбачається, що спадкодавцю належить недобудований житловий будинок готовністю 77% з надвірними побудовами: літня кухня, гараж, туалет, огорожа. Постановою нотаріуса від 4 лютого 2015 року позивачам та відповідачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання правоустановчих документів на спадковий будинок. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 1975 року на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку громадянину [PERSON] була надана земельна ділянка у розмірі 600 кв.м. за адресою [ADDRESS] для будівництва трикімнатного житлового будинку. 8 квітня 1975 року головним архітектором м. Слов*янська був затверджений Проект забудови земельної ділянки (а.с. 11 оборотна сторона). 22 квітня 1976 року [PERSON], колишня дружина спадкодавця, купила у забудовника [PERSON] недобудований житловий будинок готовністю 77% з надвірними побудовами. Договір купівлі-продажу був посвідчений Першою слов*янською державною нотаріальною конторою 22 квітня 1976 року за реєстровим номером 1517 (а.с. 12). Із змісту цього договору вбачається, що всі обов*язки, передбачені Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки, які були покладені на забудовника [PERSON], прийняла на себе набувач будинку [PERSON] (пункт 1 договору - а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Слов*янської міської Ради народних депутатів №459/3 від 18 липня 1984 року [PERSON] було додатково виділено земельну ділянку біля будинку у розмірі 18 кв.м. (а.с. 14 ). Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що спадковий будинок не був самочинно побудований, оскільки первинний власник [PERSON], на той час недобудованого житлового будинку, у встановленому законом порядку: - отримав земельну ділянку для будівництва житлового будинку з надвірними побудовами, що підтверджується Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 20 жовтня 1975 року у розмірі 600 кв.м. за адресою [ADDRESS], - згідно із цим же Договором [PERSON] отримав дозвіл на спорудження будинку і надвірних побудов (а.с. 10), - 8 квітня 1975 року головним архітектором м. Слов*янська був затверджений Проект забудови земельної ділянки (а.с. 11 оборотна сторона). Таким чином, колишнім власником житлового будинку [PERSON] при будівництві житлового будинку були дотримані вимоги законодавства України, яке регулювало правовідносини щодо будівництва житлового будинку. Що стосується законності придбання цього будинку з надвірними побудовами родиною спадкодавця, то поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що 22 квітня 1976 року колишня дружина спадкодавця [PERSON] купила у [PERSON] недобудований будинок готовністю 77% з надвірними побудовам, що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим Першою слов*янською державною нотаріальною конторою 22 квітня 1976 року за реєстровим номером 1517 (а.с. 12). Відповідно до пункту 66 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року (яка діяла на час укладення договору) угода про відчуження жилого будинку (частини будинку), будівництво якого не закінчено, посвідчується при наявності рішення виконавчого комітету районної, міської, селищної Ради депутатів трудящих про згоду на таке відчуження. В тексті такого договору окремим пунктом зазначається, що всі обов'язки, передбачені договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, складеним між відділом комунального господарства і відчужувачем, приймає на себе набувач не закінченого будівництвом жилого будинку. Примірник договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, який при посвідченні договору про відчуження жилого будинку (частини будинку), не закінченого будівництвом, подається як правовстановлюючий документ, приєднується до примірника договору відчуження, що видається набувачу незакінченого будинку. З наведених норм права і змісту договору Договору купівлі-продажу, посвідченого Першою слов*янською державною нотаріальною конторою 22 квітня 1976 року за реєстровим номером 1517 вбачається, що в тексті вказаного договору у відповідності до пункту 66 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року (яка діяла на час укладення договору) є посилання на рішення виконавчого комітету міської Ради про згоду на відчуження недобудованого житлового будинку, із зазначенням проценту готовності будинку і те, що всі обов'язки, передбачені договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, приймає на себе набувач жилого будинку. Крім того, згідно із пунктом 66 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР примірник договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку приєднується до примірника договору відчуження, що видається набувачу незакінченого будинку. Таким чином, у відповідності із пунктом 66 цієї Інструкції правоустановчий документ на недобудований будинок на власника [PERSON] після посвідчення договору купівлі-продажу складався із двох документів: Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 20 жовтня 1975 року громадянину [PERSON] і Договору купівлі-продажу недобудованого будинку готовністю 77%, посвідченого Першою слов*янською державною нотаріальною конторою 22 квітня 1976 року за реєстровим номером 1517 (а.с. 12). Рішенням Слов*янського народного суду від 8 жовтня 1984 року недобудований житловий будинок був розділений між колишнім подружжям [PERSON] (спадкодавцем) та його дружиною [PERSON] (а.с. 129). Згідно із цим рішенням суду за [PERSON] було визнано право власності на 53\\100 ідеальних часток житлового будинку із відповідними надвірними побудовами, а за [PERSON] було визнано право власності на 47\\100 ідеальних частин житлового будинку з відповідними надвірними побудовами (а.с. 129). Таким чином, з дня набрання рішенням Слов*янського народного суду законної сили, правоустановчими документами на цей будинок були рішення Слов*янського народного суду від 8 жовтня 1984 року та Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 20 жовтня 1975 року громадянину [PERSON] 6 травня 1986 року [PERSON] продала [PERSON] належні їй 47\\100 ідеальних частин недобудованого житлового будинку готовністю 77% з відповідними надвірними побудовами, що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим Першою Слов*янською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-1337 (а.с. 22). Пунктом 1.а цього договору передбачено перехід зобов*язань по добудові житлового будинку з попереднього власника на спадкодавця згідно із рішенням виконавчого комітету Слов*янської міської ради №227/1 від 16 квітня 1986 року (а.с. 22, а.с. 14 оборотна сторона). З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що з 6 травня 1986 року спадкодавець став єдиним власником недобудованого житлового будинку готовністю 77% і надвірних побудов: літньої кухні, гаражу, туалету, огорожі за адресою [ADDRESS]. Правоустановчими документами на цей житловий будинок є Договір купівлі-продажу, посвідчений Першою слов*янською державною нотаріальною конторою 6 травня 1986 року за реєстровим номером 1-1337 та Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 20 жовтня 1975 року громадянину [PERSON] Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 20 жовтня 1975 року громадянину [PERSON] є складовою частиною правоустановчого документу спадкодавця (договору купівлі-продажу), оскільки саме з цього документу вбачається, що первинний власник цього будинку [PERSON] отримав: *земельну ділянку для будівництва житлового будинку з надвірними побудовами, *дозвіл на спорудження будинку і надвірних побудов, *проект забудови земельної ділянки, а новий власник цього будинку [PERSON] взяв на себе зобов*язання забудовника - добудувати цей житловий будинок (а.с. 10-11, 11 оборотна сторона, 14, 22). За життя спадкодавець не ввів в експлуатацію житловий будинок і не зареєстрував його в бюро технічної інвентаризації як такий, що був закінчений будівництвом. Із наданої сторонами технічної документації на спадковий житловий будинок вбачається, що на спадковий житловий будинок двічі виготовлювалась технічна документація в бюро технічної інвентарізації - у 1983 році (вносились зміни у 1989 році) та після смерті спадкодавця на замовлення спадкоємців у квітні 2015 року. Із технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що станом на 14 квітня 1983 року житловий будинок був недобудований і процент готовності його складав 77%. На земельній ділянці були побудовані літня кухня, гараж, туалет і огорожа (а.с. 8-9). У 1989 році в технічну документацію вносились зміни щодо вартості споруд. В цій технічній документації відображено, що на підставі рішення виконавчого комітету Слов*янської мської ради від 20 березня 1986 року збільшився розмір земельної ділянки з 600 кв.м. до 618 кв.м (а.с. 8 - оборотна сторона). Згідно із поетажним планом і експлікацією внутрішніх площ вбачається, що житловий будинок має три кімнати жилою площею 11.2 кв.м., 22.1 кв.м та 9.6 кв.м. (а.с. 9). Із технічної документації, виготовленої 22 квітня 2015 року, вбачається, що будинок був побудований у 1991 році, площа житлових кімнат і загальна площа будинку співпадає із розмірами, зазначеними у первинній технічний документації (а.с. 34-39). Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) визначений Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил закінчених будівництвом житлових будинків господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, до 05 серпня 1992 року, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 3 цього Закону передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, реєстрація права власності на нерухоме майно в порядку передбаченому цим законом, є лише офіційним визнанням державою такого права власника, а не підставою виникнення права власності. Відповідно до технічного огляду і оцінки стану будівельних конструкцій житлового будинку та надвірних споруд по [ADDRESS], який був виготовлений приватним підприємством «Спек-7» (ліцензія АВ №590 273) було встановлено, що житловий будинок і надвірні побудови відповідають вимогам надійності та безпечної експлуатації, відповідності протипожежним та санітарним нормам згідно ДБН 360-92** «Градостроительство. Планировка и застройка городских сельских поселений» і можливе використання цих будівель за призначенням. Вказаний технічний огляд будівельних конструкцій був виготовлений разом із технічним паспортом на цей будинок у 2015 році і складає єдиний документ, частина якого у виді технічного паспорту на будинок була долучена до матеріалів цивільної справи, а висновки, викладені у технічному огляді, не були долучені до матеріалів справи і як слідство, не були враховані судом першої інстанції під час розгляду справи. Аналіз наданих сторонами документів дає підстави апеляційному суду вважати, що при будівництві житлового будинку, який належить спадкодавцю, було дотримано законодавство, яке діяло на час його будівництва: а саме: виділена земельна ділянка, отримані дозвіл на будівництво будинку та проект забудови земельної ділянки, згідно із технічним оглядом будинку, зробленого після будівництва, житловий будинок і надвірні побудови відповідають вимогам надійності та безпечної експлуатації, відповідності протипожежним та санітарним нормам згідно ДБН 360-92** Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд вважає, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволені позову не відповідають фактичним обставинам по справі і судом неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову. При цьому апеляційний суд виходить із того, що згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки Постановою нотаріуса від 4 лютого 2015 року позивачам та відповідачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання належно оформлених правоустановчих документів на спадковий будинок, то апеляційний суд вважає, що за спадкоємцями [PERSON] може бути визнано право власності на житловий будинок з надвірними побудовами у порядку спадкування за законом у рівних частках. Відповідно до статті 1261 ЦК України позивачі, як діти спадкодавця, а відповідачка як дружина, яка його пережила, мають право на спадкування у першу чергу. Всі спадкоємці прийняли спадщину у встановлений законом строк, про що свідчать подані ними до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Згідно із частиною 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а тому за кожним із спадкоємців необхідно визнати право власності у порядку спадкування за законом на 1\\3 частину житлового будинку з відповідними надвірними побудовами. При цьому, апеляційний суд враховує, що на земельній ділянці, крім надвірних споруд, на які є відповідні дозвільні документи попереднього власника [PERSON], спадкодавцем побудовані 2 сараї, колодязь, ворота, прибудова до будинку та тамбур, на будівництво яких сторонами не були надані належні документи (а.с. 8, 38). Оскільки на будівництво вказаних надвірних споруд немає належних і відповідних доказів щодо правомірності їх будування, то вказані надвірні побудови не підлягають розподілу між спадкодавцями. Виходячи із наданих документів на житловий будинок та надвірні побудови, апеляційний суд вважає за необхідне розділити спадковий житловий будинок з надвірними побудовами, визнавши за кожним із спадкоємців право власності у порядку спадкування на 1\\3 частину житлового будинку з відповідними надвірними побудовами, а саме: Визнати за кожним із спадкоємців право власності, у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] на 1\\3 частину житлового будинку [ADDRESS], який складається із коридору площею 6.5 кв.м, комори - 2.8 кв.м., передпокою - 7.3 кв.м., житлової кімнати площею 11.2 кв.м., житлової кімнати площею 22.1 кв.м. та житлової кімнати площею 9.6 кв.м., санвузлу площею 7.1 кв.м., кухні площею 9.5 кв.м. та тамбуру площею 3.7 кв.м. із відповідною часткою надвірних споруд: літньої кухні -Б, гаражу В, вбиральні Г.

Outcome: partial