Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулася [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 31 січня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до умов п.1.1 договору позики позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в сумі 6 600,00 доларів США, яку відповідно до п.1.1 договору позики відповідач зобовязувалася повернути до 01 березня 2012 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується власноруч підписаною останньою розпискою від 31 січня 2012 року. В п.1.1 договору позики встановлено, що позика має бути повернута в повному обсязі до 01.03.2012 року. Відповідач свої зобовязання за договором позики не виконала, і позику не повернула. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 6 600,00 доларів США, що становить еквівалент 185 103,81 грн.(за курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 26.02.2015 року 1 долар США = 28,046032 грн. на час проведення розрахунку) та понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1851,04 грн.. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник позивача подав до суду, через канцелярію суду письмове клопотання, в якому просив розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду, через канцелярію суду, заяву в якій заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі і не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, оглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 31 січня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до умов п.1.1 договору позики, позивач надав відповідачу позику готівкою в сумі 6 600,00 доларів США. Відповідно до пункту 1.2 даного договору, позика, що надавалася позикодавцем є безвідсотковою, тобто за користування нею відсотки (плата) не справляються. Відповідач зобовязувалася повернути позику до 01 березня 2012 року. В п.1.1 договору позики встановлено, що позика має бути повернута в повному обсязі до 01.03.2012 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем від позивача підтверджується власноруч підписаною розпискою від 31 січня 2012 року. Відповідач свої зобовязання за договором позики не виконала та позику не повернула. Вирішуючи питання про стягнення суми боргу з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Обовязок [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти, передбачений ст.1049 ЦК України де зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк, та в порядку, що встановлений договором. Сума заборгованості становить 6 600,00 доларів США, що становить еквівалент 185103,81 грн.(за курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 26.02.2015 року 1 долар США = 28,046032 грн., на час проведення розрахунку). Враховуючи вищевикладене, та визнання позову відповідачем, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, і тому вони підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ст.ст. 79,88 ЦПК України. На підставі вищекладеного,

Outcome: approved