Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

ВСТАНОВИВ: І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 88 420, 75 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 8 500, 00 грн, витрати на евакуатор у розмірі 2 040, 00 грн, а також судовий збір у розмірі 974, 00 грн. В обґрунтування позову вказано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля «Mercedes Benz» (реєстраційний номер [NUMBER] ), автомобілю позивача «KIA Cerato» (реєстраційний номер [NUMBER] ) завдано механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал страхування», звернувшись до якого із необхідним пакетом документів, позивач отримав відповідь про можливість відшкодування йому лише 50 % суми збитків, з чим позивач не погоджується. Оскільки відновлювальний ремонт свого автомобіля позивач здійснив на суму у розмірі 88 420, 75 грн, а також був змушений скористатися послугами евакуатора, за які сплатив 2 040, 00 грн, крім того, поніс витрати на отримання правової допомоги та судовий збір за подання позовної заяви, тому просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у своєму відзиві позов не визнав, заперечуючи, вказав, що позивач не довів відсутність своєї вини у вчиненні та заподіянні матеріальних збитків, тому відповідальними порушниками Правил дорожнього руху за наслідками дорожньо-транспортної пригоди є як позивач, так і третя особа. Позивач не звертався до страховика із заявою про страхове відшкодування. Огляд пошкодженого транспортного засобу позивача проведено представником страховика 22 листопада 2018 року у присутності позивача, який із результатами огляду погодився, підписавши акт огляду. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «KIA Cerato» (реєстраційний номер [NUMBER] ), страховик звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Фаворит», яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «KIA Cerato» у розмірі 52 290, 19 грн, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,5) та податку на додану вартість на запасні частини, що підлягають заміні. Страховику та суду позивач не надав доказів оплати проведеного ремонту. Розмір матеріального збитку, завданого позивачу, може бути розрахований у розмірі 23 351, 62 грн. Згідно з копіями квитанцій, що додані до позовної заяви не вбачається кому саме надавалися транспортні послуги, відсутня інформація, який саме транспортний засіб був ввезений, відсутня особа платника за послуги та маршрут транспортування. Доданим до позовної заяви нарядом-замовленням не підтверджується понесення позивачем витрат, платником вказаний ПрАТ «Київський клінічний госпіталь». У відповіді на відзив позивач вказав, що необґрунтованим є твердження відповідача стосовно того, що він повинен був довести свою невинуватість у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 13 листопада 2018 року, в силу презумпції невинуватості особи. Крім того, внаслідок різкої зміни дорожньої обстановки він не мав змоги здійснити екстрене гальмування для запобігання дорожньо-транспортної пригоди. До страховика позивач звертався неодноразово із відповідною заявою, але жодної відповіді отримано не було, востаннє така заява була направлена 08 липня 2019 року. Відповідач не аргументував свої доводи чому наряд-замовлення, виконаний ФОП [PERSON] , є неналежним доказом. Відповідачем у запереченнях на відповідь позивача зазначено, що протокол відносно позивача про адміністративне правопорушення, у зв`язку із порушенням ним вимог п. 2.3б та 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, є підтвердженням того, що пошкодження автомобіля «KIA Cerato» у дорожньо-транспортній пригоді 13 листопада 2018 року сталося, у тому числі, внаслідок порушення власне позивачем Правил, при цьому він жодним доказом своєї вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні матеріальних збитків не спростував. Твердження про те, що внаслідок зміни дорожньої обстановки він не мав змоги здійснити екстрене гальмування для запобігання дорожньо-транспортній пригоді, не підтверджено ніякими доказами та суперечить інформації зазначеній у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 160125. Крім того, у страховика наявна лише одна заява на виплату страхового відшкодування датована 08 липня 2019 року, яка отримана ним 12 липня 2019 року, тобто після відкриття провадження у цивільній справі та направлення відзиву. ФОП [PERSON] не є експертом з оціночної діяльності, а надає послуги з ремонту пошкоджених автомобілів, тому визначена вартість ремонту автомобіля не є розміром матеріальної шкоди, завданої позивачу, і платником взагалі вказано ПрАТ «Київський клінічний госпіталь». У поясненнях на позов, поданих після поновлення провадження у справі, стороною відповідача вказано, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП. Тому постанова у справі № 757/57472/18-п не спростовує факт наявності вини [PERSON] у скоєнні ДТП, та з постанови у справі № 757/57473/18-п не вбачається, що порушення [PERSON] п. 8.7.3 (е) ПДД привело до попутного зіткнення транспортного засобу позивача з автомобілем третьої особи. Згідно з висновком експерта № 032-08(Е)/20 від 01 вересня 2020 року, дії водія автомобіля «Toyota Camry» [PERSON] , пов`язані із створенням небезпеки для руху водію автомобіля «Mercedes Benz», за кермом якого знаходився [PERSON] , у причинному зв`язку із попутним зіткненням автомобілів «KIA Cerato» та автомобіля «Mercedes Benz» з технічної точки зору не перебувають. У відповіді на пояснення сторони відповідача позивач вказав, що наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах у яких провадження закривається. Висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Третя особа у справі своїм правом на подання пояснень на позов та відзив не скористався. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 28 травня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 30 травня 2019 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 31 травня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та третьої особи у судове засідання. 25 червня 2019 року представником відповідача подано у судовому засіданні відзив на позов /а. с. 25-30/. 15 липня 2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» /а. с. 71-81/. 05 серпня 2019 року від відповідача засобами поштового зв`язку до суду надійшли заперечення на відзив /а. с. 99-106/. 14 серпня 2019 року від позивача засобами поштового зв`язку до суду надійшла уточнена позовна заява /а. с. 108-125/. 20 вересня 2019 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про витребування доказів. 14 лютого 2020 року, 26 лютого 2020 року і 03 вересня 2020 року до суду надійшли заяви про збільшення позовних вимог, а саме у частині витрат на правову допомогу у розмірі 8 500, 00 грн /а. с. 154-156, 171-175/. 18 червня 2020 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 757/57472/18-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 30 липня 2020 року судом ухвалою поновлено провадження у справі, оскільки обставини, що викликали зупинення провадження у справі, усунено. 02 вересня 2020 року представником відповідача подано письмові пояснення у справі, враховуючи поновлення провадження. 03 вересня 2020 року позивачем подано до суду клопотання про включення до витрат на правову допомогу. 08 жовтня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на письмові пояснення. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі і просили суд задовольнити його, з підстав наведених у заявах сторони по суті. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у заявах по суті. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] 13 листопада 2018 року, о 16:10 год., керуючи автомобілем марки «Toyota Camry» (реєстраційний номер [NUMBER] ), порушив п. 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України, а саме: проїхав перехрестя з бул. Л. Українки та вул. Генерала Алмазова на заборонений (червоний сигнал світлофора), не пропустив автомобіль марки «Mercedes-Benz» (реєстраційний номер [NUMBER] ), що рухався на дозволений (зелений сигнал світлофора), чим змусив водія різко гальмувати та змінювати напрямок руху, і створив аварійну ситуацію, внаслідок якої сталося дорожньо-транспортна пригода. В той же час автомобіль «Kia Cerato» (реєстраційний номер [NUMBER] ), під керуванням [PERSON] , на перехресті вул. Генерала Алмазова та бул. Лесі Українки, зіткнувся з автомобілем «Mercedes-Benz» (реєстраційний номер [NUMBER] ) під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Позивач є власником транспортного засобу «Kіа Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, № кузова [NUMBER] /а. с. 50/. 13 листопада 2018 року та 22 листопада 2018 року позивач скористався допомогою евакуатора ПП [PERSON] . Загальна вартість транспортних послуг евакуатора становить 2 040, 00 грн, що підтверджується копіями квитанцій № 1534929 від 13 листопада 2018 року серії 03 ААВ та № 1586051 від 22 листопада 2018 року серії 03 ААВ /а. с. 11/. 22 листопада 2018 року проведено огляд колісного транспортного засобу «KIA Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, № кузова [NUMBER] , ТОВ «Експертно-асистуючою компанією «Фаворит» /а. с. 46/. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «KIA Cerato» (реєстраційний номер [NUMBER] ), проведеного ТОВ «Експертно-асистуючою компанією «Фаворит» 22 листопада 2018 року на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», вартість матеріального збитку становить 52 290, 19 грн /а. с. 39-45/. Як вбачається з наряду-замовлення № 130 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (акту виконаних робіт), відновлювальний ремонт транспортного засобу «KIA Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, № кузова [NUMBER] , здійснено на загальну суму у розмірі 88 420, 75 грн /а. с. 10/. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року у справі № 757/57473/18-п визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 122 КУпАП, [PERSON] /а. с. 12-13/. 02 липня 2020 року постановою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/57472/18-п, яка набрала законної сили 15 липня 2020 року, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому правило презумпції невинуватості одержує пряме втілення у нормах інших галузей права, зокрема щодо адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вину не буде доведено у законному порядку. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається. Крім того, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється судом під час розгляду справи за матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності, у відповідності до встановленої Кодексом про адміністративні правопорушення правової процедури. У разі незгоди із судовим рішенням першої інстанції подається апеляційна скарга. Суд зазначає, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18. В той же час, суд нагадує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як закріплено частиною шостою статті 81 ЦПК України, і жодна особа не вважається винною доки її вину не доказано у законному порядку, як задекларовано положеннями статті 62 Основного закону. Судом встановлено, що [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у справі № 757/57472/18-п судом не був визнаний винним. За частиною четвертою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За приписами частини шостої статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13 листопада 2018 року, у м. Києві на перехресті бул. Л. Українки та вул. Генерала Алмазова, зіткнення сталося між автомобілями «Kia Cerato» (реєстраційний номер [NUMBER] ) та «Mercedes-Benz» (реєстраційний номер [NUMBER] ) /а. с. 33/. Разом з тим, дорожньо-транспортна пригода за участі трьох транспортних засобів: «KIA Cerato» (реєстраційний номер [NUMBER] ), «Mercedes Benz» (реєстраційний номер [NUMBER] ) і «Toyota Camry» (реєстраційний номер [NUMBER] ). Як вбачається з висновку експерта від 01 вересня 2020 року № 0332-08 (Е)/20, в обставинах досліджувальної пригоди дії водія автомобіля «Toyota Camry» [PERSON] , пов`язані із створенням небезпеки для руху водію автомобіля «Mercedes Benz», за кермом якого знаходився [PERSON] , у причинному зв`язку із попутним зіткненням автомобілів «KIA Cerato» та автомобіля «Mercedes Benz» з технічної точки зору не перебувають, оскільки саме такі обставини розвитку пригоди при попутному русі транспортних засобів охоплюються вимогами п. 13.1 Правил дорожнього руху України і при належному виконанні вказаних вимог водієм [PERSON] дорожньо-транспортна пригода виключається, незалежно від дій водія [PERSON] . У відповідності до частини першої статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. З доводами висновку експерта суд погодитися не може, виходячи з наступного. Правилами дорожнього руху України передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, а дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.4, 1.5). Отже слід розуміти, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху можуть створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Саме через тісний взаємозв`язок, у якому знаходяться учасники руху, слід віднестися з високим ступенем відповідальності до ретельного дотримання Правил дорожнього руху, а визначати причини і наслідки дорожньо-транспортної пригоди, виходячи із сукупності обставин, враховуючи всіх учасників. Таким чином, оцінюючи обставини дорожньо-транспортної ситуації, яка мала місце 13 листопада 2018 року, не достатньо враховувати лише дії водія транспортного засобу «KIA Cerato», що рухався позаду «Mercedes Benz», оскільки на дорожні умови цими автомобілями вплинуло порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу «Toyota Camry». Лише за відсутності такого чинника як невідповідність дій водія автомобіля «Toyota Camry» встановленим Правилам, оцінювання дій водія «KIA Cerato», з огляду на порушення пункту 13.1, могло бути справедливим. Згідно з пунктом 13.1 Правил, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції (відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру) та безпечного інтервалу (відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху). Правила дорожнього руху не містять вказівки на числове значення того, наскільки далеко мають знаходитися учасники дорожнього руху один від одного, щоб забезпечити запобігання зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Також власне терміни «безпечна дистанція», як і «безпечний інтервал», обмежуються загальним формулюванням, не вносячи конкретики. Так, зіткненню транспортних засобів «KIA Cerato» та автомобіля «Mercedes Benz» передувало порушення пункту 8.7.3. е) Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Toyota Camry», що змусило водія «Mercedes Benz» [PERSON] екстрено гальмувати, тобто змінити швидкість руху свого автомобіля і, як наслідок, було змінено дорожню обстановку. Судом встановлено, що водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», був змушений різко гальмувати та змінювати напрямок руху, у зв`язку із діями [PERSON] , котрий, керуючи автомобілем марки «Toyota Camry», проїхав перехрестя з бул. Л. Українки та вул. Генерала Алмазова на заборонений (червоний сигнал світлофора) і не пропустив автомобіль марки «Mercedes-Benz». Між вказаними автомобілями зіткнення вдалося уникнути, проте, порушивши вказаний пункт Правил, [PERSON] створив аварійну ситуацію, внаслідок якої сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем «Kia Cerato». Таким чином внаслідок протиправних дій [PERSON] , які виразилися у порушенні п. 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України, відбулося зіткнення транспортних засобів «Mercedes-Benz» і «Kia Cerato», й останній зазнав пошкоджень. У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Таким чином, звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «KIA Cerato», проведений ТОВ «Експертно-асистуючою компанією «Фаворит», згідно з яким вартість матеріального збитку становить 52 290, 19 грн, суд оцінює критично, оскільки у дійсності пошкоджений транспортний засіб був відновлений на суму у розмірі 88 420, 75 грн ФОП [PERSON] , який здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Відповідно до платіжного доручення № 179 від 26 листопада 2018 року на суму 65 000, 00 грн, платником виступає ПрАТ «Київський клінічний госпіталь медичної корпорації «УКРТАТНАФТА», керівником якого є позивач, що підтверджується витягом з Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Отже, позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт. Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і у межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи. Крім того, суд погоджується з доводами позивача з приводу відповідності наданих квитанцій вимогам, які ставляться до первинних документів бухгалтерського обліку, та є належними доказами оплати послуги евакуатора, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У відповідності до положень статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За пунктом 1 вказаної статті, збитками втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з частиною третьою статті 22 Цивільного кодексу України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною третьою ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено право власника власник, права якого порушені, на відшкодування завданої йому майнової та матеріальної шкоди. Як вбачається із змісту частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень частини першої, другої ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або триматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга ст. 1187 Цивільного кодексу України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно із ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже судом встановлено, що транспортний засіб позивача отримав пошкодження внаслідок дій дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася через аварійну ситуацію, створену водієм [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на час пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». Сума фактично витрачених позивачем на відновлювальний ремонт автомобіля грошові кошти підлягають відшкодуванню з страховика третьої особи - відповідача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представництво інтересів [PERSON] Адвокатським об`єднанням «Захист» здійснювалося на підставі договору № 23/1 про надання адвокатських послуг, укладеного 10 січня 2019 року, та відповідного ордеру серії КВ № 811459 від 10 січня 2019 року /а. с. 78--80, 169/. Вартість наданих послуг визначена у загальній сумі 8 500, 00 грн, які сплачено позивачем, що підтверджується квитанціями №№ 0.0.1590910786.1 (1 500, 00 грн), 0.0.1022524162.1 (1 500, 00 грн), 0.0.1619234318.1 (1 000, 00 грн), 0.0.1637519748.1 (1 500, 00 грн), 0.0.1637521371.1 (1 500, 00 грн), 0.0.1643523368.1 (1 500, 00 грн). Суд визнає розмір таких судових витрат співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони, і тому вони підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved