Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Голова Центрально-Міської районної у місті ради 13.02.2017 звернувся до суду з указаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що малолітня [PERSON], [INFO], матір'ю якої є [PERSON], 25.07.2016 була доставлена працівником поліції до КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради», оскільки залишилася без батьківського піклування. Відповідно до рішення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.09.2016 № 332, малолітній [PERSON] надано соціально-правовий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровськ обласної ради», вихованкою якого остання є і на сьогодні. Мати дитини, [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї доньки, не виявляє бажані забрати дитину з закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не бачиться з нею, не цікавиться її життям та станом здоров'я. Крім того, [PERSON] не має постійного місця проживання, схильна до бродяжництва, притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України. Також, з метою захисту прав малолітньої дитини, виконком Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, прийняв рішення від 29.12.2016 № 147 «Про збереження права користування житлом за малолітньою [PERSON], за адресою: [ADDRESS], співвласником якого є матір малолітньої дитини, [PERSON] Зважаючи на викладене, представник позивача просив суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду на користь майбутнього опікуна або державної установи, до якої буде влаштована дитина та накласти заборону на відчуження житла, право користування яким має малолітня [PERSON], що за адресою: [ADDRESS] Представник позивача Чуйко І.А. та третьої особи - КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради», [PERSON], у судовому засіданні позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, проте правом на участь у судовому засіданні не скористалася, заперечень проти позову не надала. Зважаючи на те, що поштові відправлення повернулися на адресу суду з відміткою «за спливом терміну зберігання», відповідно до ст. 74, 76 ЦПК України, відповідач вважається повідомленою належним чином (а.с.37,47,51). Представники третьої особи: Служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилися, але надали заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позивача підтримали та не заперечували проти їх задоволення (а.с.38). Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 13.09.2016 (а.с.9,10). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 19.04.2016, мати та її малолітня дитина зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,16,17). Крім того, відповідно до пояснень [PERSON], які долучено до матеріалів справи, встановлено, що остання, разом зі своєю донькою [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Разом з тим, згідно листа начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, [PERSON], від 19.08.2016 № 1938 (а.с.20), під час здійснення виїзду з вищевказаною адресою встановлено, що у квартирі проживає тітка [PERSON], [PERSON] та ї син, зі слів яких, [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] з ними не проживають та за даною адресою не зареєстровані, їх місцезнаходження їм невідоме (а.с.20,21). Відомості про батька дитини відсутні, [PERSON] є одинокою матір'ю. Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації від 16.09.2016 № 3/3637-8, виплата державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та ДСД при народженні дитини, [PERSON] припинено з 01.10.2016 (а.с.22). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає за адресою : [ADDRESS]. [PERSON] зустрічалася з її племінником [PERSON] та на початку липня 2016 року остання разом з дитиною приїхала до них. Залишивши у неї дитину, [PERSON] поїхала у своїх справах, попрохавши приглядіти за дитиною, яку обіцяли невдовзі забрати, але так і не повернулася. Через декілька днів вона зателефонувала [PERSON] та сказала забрати дитину, інакше вона повідомить працівників поліції. Разом з тим, [PERSON] по дитину так і не повернулася. Як слідує з акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 25.07.2016, старшим інспектором Центрально-Міського РВП Удаловою Н.М., за адресою: [ADDRESS], в присутності понятих, 25.07.2016 о 16:00 годині виявлено дитину - [PERSON], [INFO], яку доставлено до КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 1» (а.с.11). Згідно з висновком про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток від 28.07.2016, [PERSON] оглянута лікарями, остаточний висновок: «соматично здорова» (а.с.14). Рішенням виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.09.2016 № 332, малолітній [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» на повне державне забезпечення. Згідно з висновком виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 08.02.2017 № 8/33-411, опікунська рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] (а.с.5-6) Відповідно до ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно з ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо всіх своїх дітей або когось із них. Статтею ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, про що зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 Частина 1 статті 151 Сімейного Кодексу передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Як слідує з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а саме, що вона не приділяє належної уваги для виховання та розумового розвитку дитини, не забезпечує необхідного медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не виявляє ніякого бажання забрати дитину з закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не цікавиться її життям та станом здоров'я, що підтверджується вищезазначеними доказами, тому суд вважає за необхідне, в інтересах дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно останньої. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а частиною 2 статті 166 Сімейного Кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини і при цьому одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може вирішити питання про стягнення аліментів. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи, що відповідач є фізично здоровою людиною, має можливість утримувати свою малолітню доньку, доказів протилежного суду не надала, суд вважає за необхідне, стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], з моменту звернення до суду, тобто з 13.02.2017, на користь майбутнього опікуна або державної установи, до якої буде влаштована дитина. Також, суд у разі позбавлення батьків батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Як вже зазначалося судом, малолітня [PERSON] зареєстрована разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,16,17). Як слідує зі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2005, по 1/6 частці у вказаній квартирі належить на праві приватної, спільної, частково власності кожному, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с.27). Враховуючи, що на момент ухвалення рішення малолітня дитина має право користування зазначеним майном, з урахуванням пред'явлення позивачем вимоги про накладення заборони на його відчуження, з метою гарантії дотримання прав та інтересів дитини у майбутньому та забезпечення непорушності її майнових прав, суд приходить до висновку про можливість застосування п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України, ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», та накладення заборони на відчуження, 1/6 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на праві приватної, спільної, часткової власності належить [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial