Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 січня 2020 року (справа № 640/17150/19) позов [PERSON] задоволено. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити [PERSON] з 01 серпня 2018 року пенсію за віком відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи позивача: з 16 квітня 1987 року по 12 жовтня 2004 року в Київському обласному фінансовому управлінні, в подальшому перетвореному в Фінансове управління Київської облдержадміністрації та в Головне фінансове управління Київської облдержадміністрації (17 років 5 місяців 27 днів); з 23 жовтня 2007 року по 04 грудня 2009 року в Управлінні державної служби Головного управління державної служби України в Київській області (2 роки 1 місяць 12 днів) та з 07 грудня 2009 року по 31 липня 2018 року в Київській обласній митниці Державної митної служби України, в подальшому реорганізованої в Київську митницю Міндоходів Міністерства доходів і зборів України та в Київську митницю ДФС Державної фіскальної служби України (8 років 7 місяців 25 днів). Судове рішення набрало законної сили. На виконання вищезазначеного судового рішення, здійснено перехід пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», що призвело до переплати пенсії у розмірі 53 723 грн 75 коп. за період з серпня 2018 року по 31 жовтня 2020 року. [PERSON] повідомлено про необхідність повернення переплати пенсії, але грошові кошти у добровільному порядку відповідачем не повернуто. Ураховуючи викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 53 723 грн 75 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року прийнято позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.09.2021р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність вини останньої при нарахуванні пенсії позивачем. Представник позивача в судове засідання не з`явився. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову. Вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 січня 2020 року (справа № 640/17150/19) позов [PERSON] задоволено. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити [PERSON] з 01 серпня 2018 року пенсію за віком відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи позивача: з 16 квітня 1987 року по 12 жовтня 2004 року в Київському обласному фінансовому управлінні, в подальшому перетвореному в Фінансове управління Київської облдержадміністрації та в Головне фінансове управління Київської облдержадміністрації (17 років 5 місяців 27 днів); з 23 жовтня 2007 року по 04 грудня 2009 року в Управлінні державної служби Головного управління державної служби України в Київській області (2 роки 1 місяць 12 днів) та з 07 грудня 2009 року по 31 липня 2018 року в Київській обласній митниці Державної митної служби України, в подальшому реорганізованої в Київську митницю Міндоходів Міністерства доходів і зборів України та в Київську митницю ДФС Державної фіскальної служби України (8 років 7 місяців 25 днів). Судове рішення набрало законної сили. Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14 січня 2021 року № 75 виникла переплата пенсії [PERSON] за період з 01 серпня 2018 року до 31 жовтня 2020 року у розмірі 53 723 грн 75 коп. Листом від 22 жовтня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило [PERSON] про необхідність внесення переплати пенсії у розмірі 53 723 грн 75 коп за період з 01 серпня 2018 року до 31 жовтня 2020 року однак грошові кошти нею не повернуто. Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. У пункті 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695, передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. До подібних висновків щодо застосування статті 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах: від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. При цьому, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, то зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів у їх сукупності. За таких обставин, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, застосувавши положення статті 1215 ЦК України, дійшов висновку, що позивач не надав суду доказів того, що при нарахуванні та виплаті [PERSON] пенсії було допущено рахункову помилку або будь-які порушення чи зловживання з боку останньої, які призвели до виникнення переплати пенсії, що є його процесуальним обов`язком, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed