Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Директор Львівського міського центру зайнятості 13.05.2019 року звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідачки 23873 грн. 75 коп. в рахунок повернення допомоги по безробіттю та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 08.11.2012 року відповідачка звернулась до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи. Статус безробітної їй було надано 15.11.2012 року. З 15.11.2012 року по 28.07.2013 року відповідачка отримала матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 7419 грн. 31 коп. та соціальні послуги. 19.11.2014 року відповідачка повторно звернулась до Львівського МЦЗ. 19.11.2014 їй надано статус безробітної та в період з 26.11.2014 року по 18.11.2015 року вона отримала матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 11798 грн. 25 коп. та соціальні послуги. 14.11.2017 року повторно звернулась до Львівського МЦЗ. Статус безробітної їй надано 14.11.2017 року та в період з 21.11.2017 року по 07.08.2018 року вона отримала матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 4656 грн. 19 коп. та соціальні послуги. При оформленні статусу безробітної [PERSON] подала заяву, у якій підтвердила, що не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованої безробітної та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітної та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття. За час перебування на обліку як безробітна, [PERSON] в період з 15.11.2012 року до 28.07.2013 року, з 19.11.2014 року до 18.11.2015 року та з 14.11.2017 року по 07.08.2018 року отримувала у центрі зайнятості матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю у розмірі 23873 грн. 75 коп. Актом розслідування страхових випадків № 21 від 12.03.2019 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 06.06.2001 року згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та під час реєстрації при набутті статусу безробітної не повідомила службу зайнятості, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець. В результаті цього вона незаконно отримувала матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 23873 грн. 75 коп., оскільки відносилась до зайнятого населення. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.05.2019 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. У вказаний строк відповідачка не подала відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомила. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178\~та ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із п.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безробітні, зобов`язані своєчасно подати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого\~забезпечення та\~вартості надання\~соціальних послуг\~застрахованій особі\~внаслідок умисного\~невиконання нею\~своїх обов`язків\~та зловживання\~ними стягується\~з цієї\~особи відповідно\~до законодавства\~України з\~виникнення обставин,\~що впливають\~на умови\~виплати їй\~забезпечення та\~надання соціальних послуг». Судом встановлено, що [PERSON] протягом 2012-2017 років тричі зверталась до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи. Вперше статус безробітної їй було надано 15.11.2012 року та вона отримувала матеріальної забезпечення на випадок безробіття з 15.11.2012 року по 28.07.2013 року у розмірі 7419 грн. 31 коп. та соціальні послуги /а.с.6-9/. 19.11.2014 року [PERSON] вдруге звернулась до Львівського міського центру зайнятості. Статус безробітної їй надано 19.11.2014 року, матеріальне забезпечення на випадок безробіття отримувала з 26.11.2014 року по 18.11.2015 року у розмірі 11798 грн. 25 коп. та соціальні послуги /а.с.10-11/. 14.11.2017 року [PERSON] втретє звернулась до Львівського МЦС. Статус безробітної їй надано 14.11.2017 року. Матеріальне забезпечення на випадок безробіття отримувала з 21.11.2017 року по 07.08.2018 року у розмірі 4656 грн. 19 коп. та соціальні послуги /а.с.12-14/. Згідно із ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. 15.11.2012 року [PERSON] подала позивачеві повідомлення щодо не зайняття шукачем роботи окремими видами трудової діяльності, у якому зазначила, що вона на момент звернення до центру зайнятості не займається жодним із видів діяльності, визначеною ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» /а.с.8/. Відповідно до п. 37 «Порядку реєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198 реєстрація безробітного припиняється з дня початку зайнятості особи (крім участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру, зайнятості працею, пов`язаною з організацією підготовки та проведенням виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів) забезпечення роботою самостійно. Як убачається з даних довідника ПОУ (ЄДРС), [PERSON] з 06.06.2001 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основний КВЕД 47.21 роздрібна торгівля фруктами та овочами в спеціалізованих магазинах. Дата припинення юридичної особи 12.12.2017 року /а.с.15/. Згідно із Актом № 21 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 12.03.2019 року, встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєструвалась як фізична особа-підприємець 06.06.2001 року та припинила підприємницьку діяльність 12.12.2017 року. Відповідно до висновку даного акту, отримана [PERSON] сума допомоги з безробіття за період з 15.12.2012 року до 28.07.2013 року, з 26.11.2014 року до 18.11.2015 року та з 21.11.2017 року до 07.08.2018 року підлягає поверненню /а.с.16/. Відповідно до представленого позивачем суми виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття безробітній [PERSON] складає 23873 грн. 75 коп. /а.с.5/. Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, а відтак, суд, перевіривши зазначений розрахунок, знаходить його підставним. Враховуючи наведене, суд достовірно встановив, що відповідач, будучи зареєстрованою як фізична особа-підприємець з 06.06.2001 року до 12.12.2017 року, подала неправдиві відомості про те, що не займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим тричі протягом 2012-2017 років отримувала статус безробітної та матеріальне забезпечення на випадок безробіття за період з 15.12.2012 року до 28.07.2013 року, з 26.11.2014 року до 18.11.2015 року та з 21.11.2017 року до 07.08.2018 року на загальну суму 23873 грн. 75 коп. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку про підставність позову, і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 23873 грн. 75 коп. Беручи до\~уваги,\~що позовні\~вимоги були\~задоволені у\~повному обсязі,\~то судові\~витрати слід\~покласти на\~відповідача в\~силу вимог\~ ч.2 ст.141 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Outcome: approved