Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Дніпровський державний аграрно-економічний університет 17.09.2018 року звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] «про стягнення заборгованості», у розмірі 5269,97 гривень, яка складається з: -2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок - основна сума несплаченої заборгованості; -2044 (дві тисячі сорок чотири) гривні 92 копійок - пеня за час прострочення зобов`язання; -185 (сто вісімдесят п`ять) гривень 30 копійок - 3% річних за час прострочення оплати; -789 (сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 75 копійок - сума інфляційних витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між [PERSON] , [INFO] і Дніпропетровським державним аграрним університетом, був укладений Договір № МТ - 468 від 15.08.2013 року на підготовку фахівця [PERSON] за спеціальністю 6.030601 «Менеджмент». Відповідно до Наказу № 1897 від 23.08.2013 року, [PERSON] було зараховано студенткою 1 курсу ДДАЕУ. Відповідно до умов Договору № МТ-468 на Дніпропетровський державний аграрний університет покладався обов`язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося у повному обсязі. Натомість [PERSON] , як замовник, була зобов`язана своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу у розмірі 4500,00 гривень, щорічно. Дана умова договору [PERSON] не виконувалась, оскільки нараховано до сплати за навчання на третьому курсі (2015/2016 навчальний рік) суму у розмірі - 2250,00 гривень не сплачено. Наказом № 253 від 09.02.2016 року [PERSON] відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Тому станом на 09.02.2016 рік заборгованість по оплаті за навчання [PERSON] становить - 2250,00 гривень. У зв`язку з наведеним просять позов задовольнити, стягнути з відповідача борг за договором №МТ-468 від 15.08.2013 року про навчання в розмірі 5269,97 гривень та судові витрати. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.09.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно між нею та Дніпропетровським державним університетом було укладено договір № МТ-468 від 15.08.2013 року відповідно до умов якого взяв на себе зобов`язання за рахунок її коштів здійснити підготовку фахівця [PERSON] за напрямом підготовки (спеціальністю) 6030601 менеджмент за п`ять років навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2018 року з зарахуванням на І курс за заочною формою навчання в обсягах навчального навантаження. Відповідно до Наказу № 1897 від 23.08.2013 року її було зараховано студенткою І курсу ДДАЕУ. Протягом І та II курсів належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, зокрема, вчасно та на умовах, визначених Договором, вносила плату за надання освітніх послуг. Проте, на початку III курсу, у зв`язку з вкрай тяжкими сімейними обставини, які унеможливили подальше навчання в університеті, а саме: тривала тяжка хвороба дідуся, який проживав разом з нею та потребував постійного догляду та додаткових грошових коштів для лікування, витрати на його поховання. Про наявність тяжких обставин та неможливість подальшого навчання, одразу повідомила посадових осіб Дніпровського державного аграрного-економічного університету та подала заяву про відрахування за власним бажанням. У відповідь на її звернення було роз`яснено, що вона буде відрахована з числа студентів університету з III курсу за власним бажанням з І семестру III курсу, а Договір буде автоматично припинено на підставі п. 7.1. Договору у зв`язку із несвоєчасним внесенням плати за надання освітніх послуг. Проте, позивач, з невідомих причин, відрахував її лише 09.02.2016 року, тобто не з І семестру, а з II семестру, і не за власним бажанням, а у зв`язку із невиконання вимог навчального плану та умов Договору. Із наведено вбачається, що позивач, по-суті, скористався ситуацією, відрахував лише з II семестру III курсу (з 09.02.2016 року), а не з І семестру III курсу (з 01.09.2015 року), як просила. Наразі, позивач необгрунтовано намагається стягнути грошові кошти у розмірі 2 250,00 гривень за начебто надані освітні послуги за І семестр III курсу. Проте, такі послуги отримувати не бажала, була подана заява про відрахування з університету за власним бажанням, освітні послуги не надавалися, за наявною інформацією, мала бути відрахована саме з І семестру III курсу, а не з 09.02.2016 року. Позивачем, при отриманні відзиву на позовну заяву, було направлено відповідь на відзив, в якому зазначено, що жодні факти не відповідають дійсності, оскільки при перевірці факту щодо подання заяви на відрахування з університету за власним бажанням, з`ясовано, що студентка [PERSON] жодного разу, ні в усній, ні в письмовій формі не зверталася в деканат із заявою про відрахування, що підтверджено доповідною розпискою провідного фахівця [PERSON] , в обов`язки якої входить організація навчального процесу студентів Навчально-наукового інституту економіки. Крім того, перевірено Журнал реєстрації скарг, заяв та пропозицій громадян за період з 01.01.2015 року по 09.02.2016 року, відповідно до якого жодних звернень студентки [PERSON] не виявлено. Відповідно до державних стандартів, вищі навчальні заклади надають освітні послуги здобувачам вищої освіти у складі академічних груп і, в разі відсутності на аудиторних заняттях одного чи кількох студентів, надання освітніх послуг не припиняється. З Робочого навчального плану на 2015-2016 навчальні роки для студентів заочної форми навчання 3 курсу освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» факультету менеджменту і маркетингу за напрямом підготовки 6.030601 - «Менеджмент» повний термін навчання (набір 2013р.) видно, що студентка [PERSON] проходила навчання у складі групи, яка складалася з 34 студентів. Графік навчального процесу для студентів-заочників ННІЕ 1 семестр 2015-2016 навчальні роки підтверджує, що осіння сесія з курсу факультету менеджменту і маркетингу відбулася в період 09.11 - 28.11.2015 року, то ж освітні послуги за даним напрямом підготовки в 2015-2016 навчальні роки надавались університетом в повному обсязі. Також слід зазначити, що Договором № МТ-468 від 15.08.2013 року на підготовку фахівця [PERSON] не передбачено зменшення вартості освітніх послуг у випадках, коли замовник з власних міркувань не відвідував навчальні заходи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15.08.2013 року між Дніпропетровським державним аграрним університетом, та [PERSON] був укладений Договір № МТ - 468 від 15.08.2013 року на підготовку фахівця [PERSON] за спеціальністю 6.030601 «Менеджмент». (а.с.8). Відповідно до Наказу № 1897 від 23.08.2013 року, [PERSON] було зараховано студенткою 1 курсу ДДАЕУ. Відповідно до умов Договору № МТ-468 на Дніпропетровський державний аграрний університет покладався обов`язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося у повному обсязі. Натомість [PERSON] , як замовник, була зобов`язана своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу у розмірі 4500,00 гривень, щорічно.(а.с.9-10). Після укладення Договору МТ - 468 від 15.08.2013 року Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, відповідно до Наказу МОН України № 740 від 24.05.2017 року, перейменовано на Дніпровський державний аграрно-економічний університет у зв`язку з чим затверджено новий Статут та внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. За умовами вищевказаного договору, Дніпровський державний аграрно-економічний університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів надати відповідачу освітню послугу по здійсненню навчання, за спеціальністю 6.030601 «Менеджмент», за заочною формою навчання. Згідно п.5.2 договору, загальна вартість освітньої послуги становить 22500 гривень за весь термін навчання. Відповідно до п.5.3 договору, відповідач зобов`язаний був вносити плату при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводити до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах визначених Виконавцем. Дана умова Договору відповідачем не виконувалася, оскільки за період проходження навчання, було нараховано суму до сплати у розмірі 4 500 грн, а відповідачем сплачено лише 2250 гривень. Згідно Наказу № 253 від 09.02.2016 року відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Тому станом на 09.02.2016 року заборгованість по оплаті за навчання (на день відрахування) [PERSON] склала 2250 гривень. З ціллю досудового вирішення спору відповідачу було надіслано Претензію № 46-11-800 від 14.06.2017 року, але відповіді на неї ДДАЕУ не отримав. Вирішуючи спір у даному провадженні, суд встановив, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються вимогами ст. 509, 525, 526, 610, 625, 629, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно положень п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частинами першої та другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, вартість навчання за один навчальний семестр відповідно до п.3.1 договору становить 2250 гривень та відповідно до п.5.3 договору, відповідач зобов`язаний був вносити плату при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводити до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах, визначених Виконавцем. Така оплата є пропорційною частиною від вартості освітньої послуги за весь строк навчання. А відтак розрахований позивачем розмір заборгованості у розмірі 5269,97 гривень, яка складається з: -2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок - основна сума несплаченої заборгованості; -2044 (дві тисячі сорок чотири) гривні 92 копійок - пеня за час прострочення зобов`язання; -185 (сто вісімдесят п`ять) гривень 30 копійок - 3% річних за час прострочення оплати; -789 (сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 75 копійок - сума інфляційних витрат, відповідає умовам договору та підлягає стягненню судом. Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом. Також ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Відповідно до п.6.2 за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Замовник - юридична особа сплачує Виконавцю неустойку (штраф, пеню) у розмірі не нижче подвійної облікової ставки Національного банку України. Враховуючи несвоєчасне виконання [PERSON] сплати заборгованості за навчання в сумі 2250,00 гривні та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування за весь час прострочення в сумі становлять 5269,97 гривень, за розрахунком, наведеним в позовній заяві. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач неналежним чином виконував договірні зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved