Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» (Позивач) звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Криворізьким економічним інститутом Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», правонаступником якого станом на день звернення до суду з позовом є Позивач, та гр. [PERSON] (Відповідач) укладено Договір №202 «Про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб» (Договір). Згідно умов якого, Позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів Відповідача надати освітню послугу по підготовці бакалавра студенту [PERSON], за напрямом підготовки «Менеджмент», денної форми навчання. У відповідності до п.4.3. Договору, загальна вартість освітньої послуги становить 19248 грн., сума оплати за один семестр становить - 2406 грн. Однак, студент не відвідує заняття , а також не виконує зобов'язання по оплаті за навчання у зв'язку з чим утворилась заборгованість 2430,00 грн. Відповідачу була направлена претензія 28.10.2014 року про виникнення заборгованості. В період з 26.11.2013 року по 25.11.2014 рік за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги нарахована пеня у розмірі 461,00 грн. У зв'язку з чим, Позивач просить суд стягнути з Відповідача основну заборгованість у розімір 2840,97 грн., 35 річних у розмірі 205,53 грн., та пеню у розмірі 461,10 грн., що складає загальну заборгованість 3531,60 грн. Під час розгляду справи представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач, позовні вимоги в частині наявності заборгованості не заперечувала, просила суд у задоволенні позову - відмовити, застосувавши до спірних правовідносин строки позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог, - відмовити у повному обсязі, з огляду на наступне. Так, у судовому засіданні встановлено, що у 2008 році між сторонами у справі був укладений Договір №202 «Про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних та фізичних осіб, що підтверджується копією укладеного договору (а.с.5); та не заперечується сторонами. Згідно умов укладеного Договору, Позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів Відповідача надати освітню послугу по підготовці бакалавра студенту [PERSON], за напрямом підготовки «Менеджемнт», денної форми навчання. Загальна вартість освітньої послуги становить 19248 грн., сума оплати за один семестр становить - 2406 грн.(а.с.5). Відповідно до п. 4.4. Договору оплата вартості навчання за перший рік здійснюється протягом 15 діб після оголошення про рекомендацію до зарахування, за кожний наступний рік замовник вносить плату до 1 липня та 1 січня відповідного року навчання (а.с5). За невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (п.5.1. Договору). За несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги Замовник спла-чує Виконавцю неустойку (штраф, пеню) у розмірі 0,1% за кожний день простроченого платежу від невнесеної суму платежу (п.5.2. Договору). Як вбачається з витягу наказу №31 від 30 січня 2012 року студента [PERSON] відраховано за невиконання навчального плану та порушення умов контракту (а.с7). Згідно розрахунку заборгованості, борг Відповідача за оплату послуг навчального закладу становить - 2430,00 грн.; пеня - 461,10 грн.; інфляційні втрати 434,97 грн.; 3% річних - 205,52 грн. (а.с.9). Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за вказаним Договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Пунктами 4.3., 4.4. Договору передбачено, що оплата вартості навчання за перший рік здійснюється протягом 15 діб після оголошення про рекомендацію до зарахування, за кожний наступний рік замовник вносить плату до 1 липня та 1 лютого відповідного року навчання. Тобто, умовами укладеного договору передбачено, що оплата за навчання на 4-му курсі повинна була проведена [PERSON] за 1-й семестр до 01 липня 2011 року. З позовом до суду Позивач звернувся 01.12.2014 року (а.с. 2,3). Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до положень ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; ст.ст.256, 257 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; п.1 ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку. Таким чином за укладеним договром кінцевий строк останнього платежу становить 01.07.2011 р. тому перебіг позовної давності (в силу ст. 257 ЦК України) за цим платежем розпочався після несплати чергового платежу, тобто з 02.07.2011р. тому саме з цієї дати, з урахуванням положень ст. 261 ЦК України у Позивача виникло право на позов та з цієї дати Позивач дізнався про порушення своїх прав. Суд приходить до висновку, що позивач не спростував заперечень Відповідача в частині застосування позовної давності, та не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування звернення до суду в межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, а також доказів пропуску звернення до суду з поважних причн. При цьому, відповідачем не вчинено жодних дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності. Відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, і суд визнає обґрунтованими ці доводи, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, суд в порядку ст. 88 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed