Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до КП «Їдальня № 33» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказала, що в період з 09.10.2017 по 02.12.2019 року працювала на посаді бухгалтера 1 категорії КП «Їдальня № 33», звільнена з посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. В день звільнення із позивачем не проведено повний розрахунок по заробітній платі, зокрема, не виплачено заробітну плату за вересень-жовтень 2019, відпускні за листопад 2019, заробітну плату за грудень 2019 не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, у зв`язку з чим звернулась до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 13778,46 грн. та стягнути компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70939,90грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що працює директором КП «Їдальня №33», в період з серпня по грудень 2019 перебувала на лікарняному, позивач працювала на підприємстві бухгалтером, до кола посадових обов`язків якої входили організація бухгалтерського обліку, ведення обліку каси, всіх банківських рахунків, здача виручки, нарахування зарплати, складання звітності, контроль кредиторської та дебіторської заборгованості тощо, що свідчить про те, що у вказаний період позивач мала повний доступ до готівкових коштів підприємства, могла їх вилучати для виплат (постачальникам, зарплат) та могла можливість зафіксувати заборгованість по заробітній платі. Також вказала, що за зверненням [PERSON] , управлінням Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування, про що складено акт, в якому порушень вимог ст. 116 КЗпП з боку підприємства не встановлено, також вказала, що розрахунок по заробітній платі і позивачем проведено своєчасно та в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення, в яких вказав, що [PERSON] працюючи на підприємстві бухгалтером, одноосібно вела бухгалтерський облік в період з серпня 2019 року у зв`язку із перебуванням директора [PERSON] на лікарняному, проте наявність заборгованості по загробній платі в бухгалтерському обліку не відображала, при виплаті заробітній платі також перераховано всі обов`язкові платежі та подана відповідна звітність, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. В період з 09.10.2017 по 02.12.2019 року [PERSON] працювала на посаді бухгалтера 1 категорії КП «Їдальня № 33», звільнена з посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Встановлено, що на підставі розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000009 за вересень 2019 року [PERSON] нараховано : тарифна ставка - 3723.00 грн., індексація - 62.22 грн., доплата до мінімальної заробітної плата - 387.78 грн., разом - 4173.00, з них утримано: податку на доходи фізичних осіб - 751.14 грн., інші утримання - 62.60 грн., разом - 813.74 грн. належить до виплата - 3359.26 грн. Розрахунково-платіжна відомість № НПЗ-000009 за вересень 2019 року підписана головним бухгалтером [PERSON] . У відомості на виплату готівки Ка ВЗІ1-900125' за вересень 2019 року від 22 жовтня 2019 року навпроти ПІБ [PERSON] , зазначена сума 3359,26 грн., однак підпис про одержання відсутній. Згідно із розрахунково-платіжною відомістю № НЗІІ-000011 за жовтень 2019 року [PERSON] нараховано: тарифна ставка - 3723.00 грн., індексація 62.22 грн., доплата до мінімальної заробітної плати 387.78 грн., разом - 4173.00. з них утримано: податку на доходи , фізичних осіб - 751.14 грн., інші утримання - 62.60 грн., разом - 813,74 грн., належить до виплата - 3359.26 грн. Розрахунково-платіжна відомість № НЗП-000011 за жовтень 2919 року підписана головним бухгалтером [PERSON] . У відомості на виплату готівки № ВПЗ-000128 за жовтень - 2019 року від 14 листопада 2019 року навпроти ПІБ [PERSON] зазначена сума 3359.26 грн., однак підпис про одержання - відсутній. Згідно із розпорядженням №3 від 01.11.2019 року [PERSON] надало чергову відпустку з 01.11.2019 р. по 29.11.2019 р. (за період з 09.10.2017 р. по 09.10.2018 р.) на підставі її заяви від 15.10.2019 року. Як вбачається із довідки про заробітну плату для розрахунку для виплат за гальнобов`язковим державним соціальним страхуванням [PERSON] нараховано 3198,65 грн. У видатковому касовому ордері № 280 від 01 листопада 2019 року зазначено суму 3198,65 грн. відпускних для [PERSON] .. Вказаний видатковий ордер № 280 від 01.11.2019 підписано керівником [PERSON] та головним бухгалтером Бобрун Т.В., однак підпис [PERSON] про одержання вищевказаної суми відсутній. Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені йому в день звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні цього обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. Як вбачається із наданих відповідачем розрахунково-платіжних відомостей за вересень-листопад 2019 року вбачається, що позичу нарахована заробітна плата, з якої утримано та сплачено податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок. Крім цього, вказані первинні бухгалтерські документи складені та підписані особисто позивачем, зокрема, відповідно до записів касової книги за 22.10.2019, з каси для виплати видано 6676,79 грн. для виплати заробітної плати згідно відомості на виплату готівки № ВЗП № 000126, в т.ч. [PERSON] на суму 3359,26 грн. Аналогічні записи містяться в касовій книзі за листопад 2021 щодо виплати [PERSON] відпускних. У видатковому касовому ордері № 280 від 01 листопада 2019 року зазначено суму 3198,65 грн. відпускних для [PERSON] .. Вказаний видатковий ордер № 280 від 01.11.2019 підписано керівником [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] . Щодо виплати заробітної плита за жовтень 2019 року, то позивач за видатковим касовим ордером від 12 листопада 2019 року отримала 1359,26 грн. та 22.11.2019 року отримала 2000грн. Враховуючи вищевикладене, заробітна плата за вересень-листопад 2019 року [PERSON] нарахована та виплачена, в повному обсязі. 15.10.2019 [PERSON] подала заяву про звільнення з посади головного бухгалтера за власним бажанням з 02.12.2019, на підставі якої КП «Їдальня № 33» видано наказ № 5 від 29.11.2019 про звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП з 03.12.2019. Як вбачається зі змісту наказу № 5 від 29.11.2019 про звільнення [PERSON] , дата «02 грудня 2019» виправлена на «03 грудня 2019». У вказаному наказі міститься підпис [PERSON] «трудову книжку отримала», дата відсутня. Із наданої копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що остання звільнена 02.12.2019 року з посади бухгалтера 1 категорії за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП, запис засвідчено підписом директора КП «Їдальна № 33». Згідно із розрахунково-платіжною відомістю № НЗП-0000ІЗ за грудень 2019 р. [PERSON] нараховано за 2 відпрацьовані дні: тарифна ставка - 354.57 грн., індексація - 10.99 грн., за чергову відпустку - 4399,21 грн. доплата до мінімальної зарплати - 31.87 грн. (разом - 4796,64 грн.). утримано: податок на доходи фізичних осіб - 863.40 грн., інші утримання - 71.95 грн. (разом - 935.35грн.), до виплати - 3861.29 грн. У відомості на виплату готівки № ВЗП-000132 за грудень 2019 року від 03 грудня 2019 року навпроти ПІБ [PERSON] зазначена сума 3861.29 грн., однак підпис про одержання відсутній. 03.12.2019 року комісії КП «Їдальні № 33» в складі директора Дячук Г.Г., зав. виробництвом [PERSON] , ст. кладовщика Мафтини Л.В. та бухгалтера [PERSON] складено акт про те, що з [PERSON] своєчасно проведено остаточний розрахунок в сумі 3861,29 грн., а саме виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, а також видано під розпис трудову книжку за відповідним залишком, при цьому будь-яких скарг від [PERSON] не надходило, однак у відомості на виплату готівки [PERSON] підпис не поставила. 03.09.2020 [PERSON] звернулась до управління Держпраці у Хмельницькій області щодо невиплати заробітної плати за період роботи в КП «Їдальня № 33». Згідно акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ХМ14722/2166/АВ від 30.09.2020, складеного управлінням Держпраці у Хмельницькій області встановлено порушення вимог ч. 1,2 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ч. 4 ст. 115 КЗпП ст. 21 «Про відпустки». Допитані в якості свідків в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] пояснили, що акт від 03.12.2019 підписали після опрацювання бухгалтерських документів щодо виплати заробітної плати. Враховуючи вищевикладене, оскільки в трудовій книжці [PERSON] зазначена дата звільнення «02 грудня 2019 року», а в наказ про звільнення внесено виправлення дати звільнення «03 грудня 2019», при складанні акту від 03.12.2019 [PERSON] присутня не була, що пояснили допитані в судовому засідання свідки, то відповідно слід стягнути з КП «Їдальні № 33» на користь [PERSON] заробітну плату за грудень 2019, в сумі 3861,29 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, вищезазначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Відповідно до наданого позивачем розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення складає за період з 03 грудня 2019 по 03 червня 2021 року 70939,90грн. Враховуючи, відповідач порушив норми трудового законодавства у частині невиплати позивачу заробітної плати, а тому наявні підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір відшкодування, суд дійшов висновку про застосування принципу співмірності та стягнення з відповідача середнього заробітку за порушення строків виплати належних працівнику коштів у розмірі 2500 грн., врахувавши часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення невиплаченої заробітної плати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 143,10 грн. (908,00х3861,29: 70939,90).

Outcome: approved