Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2008 року визнаний недієздатним, опікуном призначено тітку - [PERSON] Із анамнезу відомо, що [PERSON] спостерігався у лікаря психіатра з 1988 року. У клінічній картині захворювання домінує галюцинаторно маячна симптоматика, агресивна поведінка. Сформований емоційно вольовий дефект у вигляді аутичної, емоційної вихолощеності, апатії. Госпіталізації часті, ремісії медикаментозні, короткочасні, внутрішньо лікарняні. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймає нерегулярно через відсутність критики до хвороби. Остання виписка зі стаціонару 18.07.2017 року. Зі слів тітки опікуна, психічний стан змінився: став злісним, агресивним, розмовляє сам із собою, відчуває слухові, зорові обмани сприйняття, проявляє агресію до тітки, оточуючих, викрикує погрози фізичної розправи з балкону на адресу сусідів, стукає їм у стіни, погано спить ночами, неспокійний. 27.08.2017 року о 09.00 годину доставлений бригадою спеціалізованої медичної допомоги в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР у звязку із погіршенням психічного стану, оглянутий черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу, госпіталізований у примусовому порядку. 28.08.2017 року о 08.30 годин оглянутий комісією лікарів психіатрів, під час огляду встановлено, що контакт украй формальний, більшість запитань залишається без відповіді, щось бурмоче, повторює за лікарем, опікуном окремі слова, озирається по сторонам, місця не тримається, весь час у русі, ходить по кабінету, афективно заряджений на адресу опікуна, висловлює погрози фізичної розправи на адресу тітки та сусідів: «Усіх повбивати! Усіх повісити!... зібралися гоп компанія…заважають жити». Мислення розірване, непослідовне, до чогось прислухається, вдивляється, уникає візуального контакту, вичурно жестикулює, емоційно напружений, інструкції виконує після кількаразових повторень, критика до хвороби відсутня. Приймаючи до уваги погіршення психічного стану, відсутність критики до хвороби, високу вірогідність здійснення суспільно небезпечного діяння по відношенню до опікуна та сусідів, лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві підтримала повністю, просила суд її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечував. Зацікавлена особа заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію останнього до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 28.08.2017 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 28.08.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на важкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, непереривний тип перебігу, галюцинаторно параноїдний синдром, з високою ймовірністю вчинення суспільно небезпечного діяння по відношенню до опікуна, сусідів (а.с.2). Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню, спостерігався у лікаря психіатра з 1988 року, став злісним, агресивним, розмовляє сам із собою, відчуває слухові, зорові обмани сприйняття, проявляє агресію до тітки, оточуючих, викрикує погрози фізичної розправи з балкону на адресу сусідів, стукає їм у стіни, погано спить ночами, неспокійний, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved