Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточних вимог просила: 1. скасувати державну реєстрацію права власності № 14898037 [PERSON] нанежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8 (раніше: №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8), загальною площею 105,8 кв.м. (раніше 106,6 кв. м.) (літ. «А-4»), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського (нині-Максиміліанівська), будинок 8. 2. визнати за [PERSON] право власності на квартиру №1 за адресою: м. Харків, вул. Максиміліанівська, будинок 8. 3. витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS], яка у якості нежитлових приміщень 1-го поверху №1-8 загальною площею 105,8 кв.м. в літ. «А-4» була передана у володіння [PERSON] за договором купівлі-продажу від 09 червня 2016 року, шляхом вселення [PERSON] у приміщення квартири і проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] В обґрунтування позову посилається на те, що вона придбала квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №Н7-159 від 14.12.1994 року, посвідченого Харківською товарною біржею. В подальшому переобладнала її в нежитлове приміщення. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2008 року за позивачем визнано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху « 1-8 (раніше: №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8) загальною площею 105,8 кв.м (раніше 106,6 кв.м ) (літ. А-4), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського (нині Максиміліанівська), будинок 8. В подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2008 року продала зазначені нежитлові приміщення [PERSON] 21.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Регіон-Банк» укладено договір іпотеки № 06-2-05-27і, відповідно якого нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8 (раніше: №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8) загальною площею 105,8 кв.м (раніше 106,6 кв.м ) (літ. А-4), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського (нині Максиміліанівська), будинок 8 передані в іпотеку в забезпечення зобовязань за кредитним договором. У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором 02.10.2010 року на підставі договору іпотеки, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності за ПАТ «Регіон-Банк» на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8 (раніше: №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1 4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8) загальною площею 105,8 кв.м (раніше 106,6 кв.м ) (літ. А-4), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського, будинок 8. 07.12.2011 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.02.2008 року, відповідно якого за позивачем визнано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху « 1-8 (раніше: №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8) загальною площею 105,8 кв.м (раніше 106,6 кв.м ) (літ. А-4), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського (нині Максиміліанівська), будинок 8, скасоване, а рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на реконструйовані нежитлові приміщення 1-го поверху « 1-8 (раніше: №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8) загальною площею 105,8 кв.м (раніше 106,6 кв.м ) (літ. А 4), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського (нині Максиміліанівська), будинок 8, рішення набрало законної сили. В подальшому в червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав скасування судового рішення про визнання права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення. В свою чергу [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], ПАТ «РЕГІОН БАНК» про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації права власності. Позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] Суд касаційної інстанції ухвалою від 19.10.2016 року скасував рішення апеляційного суду та залишив в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] В листопаді 2016 року ПАТ «РЕГІОН БАНК» звернулось до Верховного суду України із заявою про перегляд ухвали ВССУ. Постановою Верховного суду України від 18.01.2017 року заява ПАТ «РЕГІОН БАНК» задоволена, ухвала ВССУ від 19.10.2016 року скасована, рішення апеляційного суду Харківської області від 12.04.2016 року залишено в силі. На думку позивача постанова Верховного суду України від 18.01.2017 року дає їй можливість звернутися до суду з новим позовом, та застосувати спосіб захисту шляхом застосування кондикційного позову з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України. Оскільки заочне рішення суду від 18.02.2008 скасовано і в позові відмовлено, у [PERSON] не виникло права власності на нежитлові приміщення. Ухвалою суду від 19.01.2017 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 26.01.2017 заяву позивача про забезпечення позову задоволено; заборонено [PERSON] у будь-який спосіб відчужувати, продавати, дарувати, обмінювати, вносити до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб, передавати у якості пожертви та благодійної допомоги, передавати у іпотеку (заставу) та у найм (оренду, лізинг), вчиняти будь-які інші дії спрямовані на відчуження, передання права володіння, користування та розпорядження нежитловими приміщеннями 1-го поверху №1-8 загальною площею 105,8 кв.м. в літ. «А-4», які знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Максиміліанівська, буд. 8. Ухвалою суду від 27.09.2017 судом, який розглядав справу заявлено самовідвід. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2017 справу розподілено в провадженні судді Золотарьовій Л.І. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500х1762=881\~000) Враховуючи ціну позову 1,8 млн. грн., справа розглядалась в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження. Ухвалою суду від 05.06.2018 в підготовчому засіданні прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи ПАТ «Скай-Банк», [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-8 за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського, 8, та стягнення сплаченого судового збору. В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що 09.06.2016 року між ПАТ «РЕГІОН БАНК» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ПАТ «РЕГІОН БАНК» передає, а [PERSON] приймає у власність нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8 загальною площею 105,8 кв. в літ. А-4, за адресою: м. Харків, вул. Максиміліанівська, будинок 8. Наразі зазначений договір є чинним. Також зазначила, що [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 06.03.2008 року, укладеному між ним та [PERSON] та [PERSON] недійсним, в свою чергу [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Регіон Банк» про визнання недійсним договору іпотеки від 21.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Регіон Банк». Зазначені позови неодноразово розглядались судами та постановою ВСУ від 18.01.2017 року залишено в силі рішення апеляційного суду Харківської області від 12.04.2016 року, яким в позові [PERSON] та зустрічному позові [PERSON] відмовлено. Отже, зазначеними рішеннями підтверджено право ПАТ «РЕГІОН БАНК» на розпорядження спірним нерухомим майном, як власника, яким він скористався та відчужив [PERSON] спірне нерухоме майно. 29.12.2015 року ПАТ «РЕГІОН БАНК» отримано декларацію про готовність до експлуатації обєкту, розташованого по вул. Ольмінського, 8 в м. Харкові, отже спірні нежитлові приміщення №№1-8 введені в експлуатацію у відповідності до законодавства. На теперішній час обєкту нерухомості, на який [PERSON] просить визнати право власності, не існує. Враховуючи, що [PERSON] оспорює її право власності, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України. Ухвалою суду від 09.07.2018 року клопотання представника [PERSON] задоволено частково; залучено до участі у справі №640/773/17 за зустрічним позовом третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Харківську міську раду. Ухвалою суду від 31.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу за первісним позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] - до судового розгляду. Ухвалою суду від 31.10.2018 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі №640/773/17 відмовлено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) позовні вимоги підтримала, надала відповідні пояснення. Зустрічні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність. Відпала підстава набуття спірного майна [PERSON], а саме скасоване рішення Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2008 року, відповідно якого за [PERSON] визнано право власності на спірні нежитлові приміщення, які вона переобладнала з раніше придбаної квартири. [PERSON] не надано дозволу на виконання будівельних робіт, акту державної приймальної комісії органу місцевого самоврядування, а також не надано доказів відповідності спірних приміщень державним санітарним, екологічним, протипожежним нормам, вважає, що декларація про готовність обєкту до експлуатації, отримана ПАТ «Регіон-Банк», не є належним доказом введення обєкту в експлуатацію. Представник позивача [PERSON] за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) позовні вимоги підтримала, первісний позов не визнала повністю, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що [PERSON] добровільно та з власної волі відчужила [PERSON] нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2008 року та отримала кошти за відчужене майно, а тому відсутні підстави захищати її права на підставі ст. 1212 ЦК України. [PERSON] також реалізував своє право власності. Також зазначила, що умови безпідставного набуття, збереження майна в розумінні ст. 1212 ЦК України відсутні. Враховуючи, що чинність правочинів підтверджена висновками, викладеними у постанові ВСУ від 18.01.2017 року, отже посилання на збереження [PERSON] майна без достатніх правових підстав або відпадання такої підстави згодом в розумінні ст. 1212 ЦК України є необрунтованим та спростовується зазначеною Постановою ВСУ. Позивачем [PERSON] не доведено, яким чином та які права чи законні інтереси [PERSON] порушені та підлягають захисту. Представник третьої особи ПАТ «СКАЙ БАНК» первісний позов не визнала повністю, пояснила, що відповідно до ст. ст. 11, 1212 ЦК України, договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Постановою ВСУ від 18.01.2017 року підтверджена чинність набуття спірного майна [PERSON], ПАТ «СКАЙ БАНК». Договір купівлі-продажу від 09.06.2016 року, укладений між ПАТ «СКАЙ БАНК» та [PERSON] є чинним. Отже відсутні підстави застосування до спірних правовідносин ст. ст. 387, 388, 1212 ЦК України. Відсутній факт незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння [PERSON] нежитловими приміщеннями, оскільки вони були придбані нею у Банку за договором купівлі-продажу, який є правовою підставою законного володіння, в свою чергу, Верховний суд України підтвердив законність набуття прав власності на такі нежитлові приміщення Банком. Правова підстава володіння [PERSON] таким майном не відпала, оскільки як договір купівлі-продажу цих нежитлових приміщень у Банку, так і усі попередні договори (купівлі-продажу нежитлових приміщень [PERSON], договір іпотеки) залишаються чинними, не скасованими з урахуванням висновків прийнятої постанови ВСУ від 18.01.2017 року. Крім того, наявність у діях [PERSON] (як колишнього власника) волі на передачу майна іншій особі [PERSON] унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Представник ПАТ «СКАЙ БАНК» зустрічний позов підтримала, пояснила, що в період, коли спірні приміщення були власністю ПАТ «РЕГІОН БАНК», тобто 29.12.2015 року банком отримана декларація про готовність обєкту до експлуатації у визначений діючим на той час законодавством спосіб. Враховуючи, що 01.02.2013 року право власності банку на вказані нежитлові приміщення вже було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому до вказаного реєстру на підставі відповідної декларації за заявою банку внесені зміни стосовно опису обєкту. З відповіді інспекції ДАБК від 24.10.2018 року на імя [PERSON] вбачається, що декларація чинна та зареєстрована у визначений законодавством спосіб. Департамент реєстрації Харківської міської ради не зявився, надав письмові пояснення по справі, у яких зазначив про прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Департамент реєстрації ХМР в своїй діяльності керується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, іншими нормативно-правовими актами. Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Департамент реєстрації ХМР є одним із суб'єктів державної реєстрації прав. Департамент реєстрації не є виключним суб'єктом державної реєстрації прав, законодавчо визначена множинність суб'єктів, які надають адміністративні послуги з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Представник Харківської міської ради не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив про прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. [PERSON], [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомили, письмових пояснень не надали. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Харківською товарною біржею за №Н7-159 від 14.12.1994 р. [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS], площею 88,6 кв.м. Право власності [PERSON] на вказане майно зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.12.1994р., запис №П-2-5855. В процесу експлуатації квартири [PERSON] вирішила зазначену квартиру переобладнати і зробити з житлової квартири нежитлові приміщення. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2008 року за [PERSON] визнано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8 загальною площею 106,6 кв.м (літ. А-4), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського, будинок 8. 06.03.2008р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. №882, за яким [PERSON] продала нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, -4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», які знаходяться в будинку за номером 8, розташованому по вул. Ольмінського у м. Харкові. Продаж було вчинено за 217000 грн. 21.03.2008р. між [PERSON] та ПАТ «Регіон-Банк» був укладений договір іпотеки №06-2-05-27і, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. №113, за яким [PERSON] передав в іпотеку банку нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3,1-4,1-5,1-6,1-7,1-8,загальною площею 106,6 кв.м., в літ.«А-4», які знаходяться по вул. Ольмінського, 8. У звязку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 02.10.2010 р., на підставі договору іпотеки від 21.03.2008р. та договорів про внесення змін до нього, згідно з ст.37 Закону України «Про іпотеку», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності ПАТ «Регіон-Банк» на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8,загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», за адресою:м. Харків, вул.Ольмінського, 8; витяг про державну реєстрацію прав №28221265 від 02.12.2010р. 07.12.2011 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2008 року, яким за [PERSON] визнано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8 загальною площею 106,6 кв.м (літ. А-4), за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського, 8, скасоване, а рішенням Київського районного суду м.\~Харкова від 26.12.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.08.2015, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на реконструйовані нежитлові приміщення. В подальшому у червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-я особа ПАТ «Регіон-Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.2008 року з підстав скасування судового рішення про визнання права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення. В свою чергу [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], ПАТ «Регіон - Банк» про визнання недійсним договору іпотеки та договорів про внесення змін до нього, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року (справа №640/10207/15-ц) позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено. Апеляційний суд Харківської області 12 квітня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 3 лютого 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року скасував, рішення Київського районного суду м. Харкова від 3 лютого 2016 року залишив в силі. Постановою Верховного Суду України від 18.01.2017 року за заявою ПАТ «Регіон-банк» Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року скасовано, рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року залишено в силі. У вказаній Постанові від 18.01.2017 року ВСУ зазначив, що суд першої інстанції, задовольняючи позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON], виходив з того, що договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень від 6 березня 2008 року вимогам закону не відповідає, адже вказані в договорі нежитлові приміщення не належали продавцю на праві власності. Тому такий договір підлягає визнанню недійсним, а [PERSON] зобовязана повернути [PERSON] кошти, отримані за вказаним договором. Крім того, спірний договір іпотеки від 21 березня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Регіон-банк», а також договори про внесення змін до нього, не відповідають вимогам Закону України «Про іпотеку», а тому підлягають визнанню недійсними із застосуванням правових наслідків недійсності, закріплених у статті 216 ЦК України. У звязку з викладеним ПАТ «Регіон-банк» зобовязаний повернути спірне приміщення на підставі статей 388, 1212 ЦК України. Таким чином, суди першої та касаційної інстанцій дійшли помилкового висновку про одночасне застосування до спірних правовідносин статей 216, 388 та 1212 ЦК України. Натомість суд апеляційної інстанції у справі, яка переглядається, відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON]В, правильно виходив з того, що [PERSON] добровільно та з власної волі відчужила [PERSON] нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 6 березня 2008 року та отримала кошти за відчужене майно, а тому відсутні підстави захищати її права шляхом витребування нерухомого майна в ПАТ «Регіон-банк» на підставі статей 388 та 1212 ЦК України. У свою чергу [PERSON] здійснив своє право власності в повному обсязі без будь-яких матеріальних збитків для себе. Оскільки [PERSON] не є власником спірного майна, то він утратив право вимоги і, як наслідок, і право на судовий захист. ВСУ зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Суд також враховує, наявності порушеного права у [PERSON] на момент звернення її до суду з позовом. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved