overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 4059,10грн., утворену за час з 01.05.2012 р. по 30.04.2015року включно та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, вказавши, що між сторонами наявні фактичні договірні відносини з приводу надання та отримання послуг з теплопостачання, позивачем надавалися відповідачеві (власнику квартири 38 по Камянецькій 68) такі послуги належно і своєчасно, а відповідачем споживалися, однак в указаний в позовній заяві період за отримані послуги відповідач розрахунку не здійснила, хоча скарг на кількість і якість послуг не надходило. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи вважається повідомленою в установленому законом порядку шляхом публікації оголошення в друкованих ЗМІ газеті «Подільські вісті». Будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини, позивач постачає відповідачу теплову енергію у належну їй, згідно довідки МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» від 21.05.2015 року за вих. № 627, на праві власності квартиру 38 по Камянецькій 68, що у місті Хмельницькому. Однак внаслідок несплати наданих послуг за період з 01.05.2012 р. по 30.04.2015року включно заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію склала 4059,10грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Вказану суму коштів, оскільки її не сплачено добровільно, слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку. У справі наявні судові витрати судовий збір в сумі 243,60 грн., сплачений при зверненні позивача до суду. Вказану суму коштів слід також стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 4506,44 грн., утворену за час з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року включно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Додатково пояснив, що послуги з теплопостачання надавались якісно, будь-яких скарг від відповідачів на якість отримуваних послуг позивачеві не надходило, договору з будь-ким із них не укладалось. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися в установленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за їх відсутності в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Встановлено, що відповідач [PERSON], а також [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в порядку приватизації 8.07.1993 року набули у власність в рівних частках по 1/3 квартиру [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються наданими Реєстраційною службою ХМРУЮ відомостями з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.08.2015 року, повідомленням Хмельницького БТІ від 28.08.2015 року, які містяться у справі. Як вбачається з наданої позивачем та наявної в матеріалах справи довідки, в період з 1.04.2014 року по 30.04.2015 року включно у власників квартири внаслідок несплати утворився борг за надані позивачем послуги з теплопостачання в сумі 4506,44 грн. Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, кожен із співвласників, за умови відсутності договору, несе зобовязання зі сплати вартості наданих житлово-комунальних послуг пропорційно до належної йому частки у праві власності на квартиру, тобто по 1/3. При цьому, як вбачається із наявних в матеріалах справи письмових доказів, позов заявлено лише до одного із співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1/3 частину заборгованості, тобто 1502,15 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовивши. Судові витрати (судовий збір в сумі 243,60 грн.) також слід стягнути з відповідача [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в сумі 81,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась 14.08.2013 року після смерті її батька [PERSON]. Посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька через пропуск нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, позивач просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду лист з проханням розглядати справу без участі їхнього представника. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 14.08.2013 року помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть від 20.08.2013 року. [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження. З матеріалів справи вбачається, що після смерті батька позивач звернулась до Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою № 3416/02-31 від 12.12.2014 року державним нотаріусом [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Постанова нотаріуса мотивована посиланнями на пропуск заявником строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого 14.08.2013 року [PERSON] Листом № 1660/01-16 від 07.07.2015 року Першою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області повідомлено, що після померлого 14.08.2013 року [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання нею у встановленому законом порядку заяви про прийняття спадщини, тому заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 05.06.2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 61. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини припинилися, подружжя мешкає окремо один від одного. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довір'я. Збереження сім'ї неможливо, це суперечить їх інтересам, тому неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, розірвати шлюб між ним та відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Судом також з'ясовано той факт, що відповідач має намір залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 18 червня 1988 року у палаці урочистих подій м. Донецька за актовим записом № 654. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з чоловіком у неї не склалося, шлюбні відносини припинилися у серпні 2014 року. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довір'я. Збереження сім'ї неможливо, це суперечить їх інтересам, тому неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Судом також з'ясовано той факт, що позивач має намір залишити прізвище, яке в неї було до реєстрації одруження з відповідачем, тобто «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 19 липня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 122. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя з чоловіком у неї не склалося, шлюбні відносини припинилися, подружжя мешкає окремо один від одного. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довір'я. Збереження сім'ї неможливо, це суперечить їх інтересам, тому неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Судом також з'ясовано той факт, що позивач має намір залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 04 листопада 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Тому, просила суд шлюб з відповідачем розірвати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року, сторонам було дано строк на примирення, терміном три місяці. Позивача в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій проти позову заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 04 листопада 1995 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові вона вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано 11.02.2014 року виконавчим комітетом Великотроянівської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області. Однак фактично їх сім'я розпалася і з грудня 2014 року вони не проживають разом. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Так як, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вона змушена звернулась до суду з відповідною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити і стягнути із відповідача [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі ? всіх видів заробітку відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, в судовому засіданні, та в позовній заяві вона вказала, що просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, які вона сплатила при складанні позовної заяви в розмірі 300 грн. Відповідач [PERSON] належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не з'явився. Причини його неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [PERSON] серія [NUMBER] - а.с.5). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (довідка про склад сім'ї № 0141 від 11.06.2015 року видана Державним підриємством «Рубін» - а. с. 6). Відповідач добровільно матеріальної допомоги або іншого забезпечення дитині не надає. Судом достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать - витирати на правову допомогу. Згідно квитанції від 16.06.2015 року позивач сплатила кошти за правову допомогу у сумі 300 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно не виконує свого обов'язку по утриманню дитини, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з березня 2003 року знаходилась у шлюбі з відповідачем, який рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.11.2013 року розірвано. Від спільного проживання у них 05.07.2003 року народився син [PERSON]. Неповнолітній син залишився разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в вихованні дитини не приймає, матеріально її не забезпечує. Відповідач є працездатною особою, на утриманні інших дітей не має, тому на її думку може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Позивач в судове засідання не зявилася, її інтереси за довіреністю представляла [PERSON], яка надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 березня 2003 року виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 21 (а.с. 8). 05 липня 2003 року від спільного проживання у них народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 7). Із повідомленої позивачем в своєму позові інформації, яка ні ким і ні чим не спростована, відповідач по справі разом з сімєю не проживає, шлюб між ними розірвано на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07.11.2013 року, участі в вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує (а.с. 2-3). При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, батьків, дітей. Судом зясовано, що [PERSON] якими-небудь захворюваннями не страждає, на утриманні інших дітей, непрацездатних членів родини не має, матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, є працездатним, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини, як вимагає позивач. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved