Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

В серпні 2021 року представник позивача Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 140205,42 грн., проценти за користування безпідставно набутими коштами та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 753/1785/17 (провадження № 1-кп/753/285/18) цивільний позов потерпілого [PERSON] до засудженого [PERSON] та КП «Центр організації дорожнього руху» задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 128000,00 та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Вироком Київського апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди скасовано і стягнуто солідарно з засудженого [PERSON] та КП «Центр організації дорожнього руху» моральної шкоди в розмірі 200\~000,00 грн. З метою добровільного виконання судового рішеня КП «Центр організації дорожнього руху» перераховано на рахунок [PERSON] кошти у сумі 140205,42 грн., а саме: 100000,00 грн. за часткове відшкодування моральної шкоди, 24405,42 грн. за відшкодування матеріальної шкоди та 12800,00 грн. за відшкодування витрат на відновлення права. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 10 червня 2021 року у справі № 753/1785/17 вироки Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року та Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині вирішення цивільного позову [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовані і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Позивач звертався до відповідача з листами про повернення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 140205,42 грн., на що останній повідомив про відмову у поверненні грошових коштів, мотивуючими тим, що майнову та моральну шкоду було заподіяно реально і кошти отримано в передбачений законом спосіб. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року справу передано за підсудністю для розгляду до Оболонського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд на 10 листопада 2021 року. 08 листопада 2021 року КП «Центр організації дорожнього руху» подало до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 140205,42 грн. та проценти за користуванням безпідставно набутими коштами у розмірі 6725,02 грн. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування поданого відзиву вказує, що постановою Верховного Суду від 10 червня 2021 року кримінальне провадження в часині цивільного позову направлено на новий розгляд. Провадження у справі не закрито, не залишено вимоги без розгляду, не відмовлено в позові та не задоволено позовні вимоги в меншому розмірі, тому відсутні підстави для повернення сплачених коштів. Звертає увагу на те, що постановою касаційної інстанції кримінальне провадження в частині вирішення цивільного позову направлено на новий розгляд, не у зв`язку з безпідставністю вимог позивача, а в зв`язку з тим, що шкоду було стягнуто солідарно, а відповідати повинен роботодавець за свого працівника в силу ст. 1172 ЦК. Окрім того, просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В свою чергу представник позивача [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому зазначає, що на даний час у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 753/13211/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , КП «Центр організації дорожнього руху» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я від злочину. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі № 336/9595/14, представник вважає, що поворот виконання судового рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи здійснюється на загальних підставах з обмеженнями, визначеними процесуальним законодавством. Звертає увагу, що позивачем подано кондиційний позов ст.1212 ЦК України.У відповіді на відзив представник також заперечує про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки розрахунок суми витрат на правову допомогу є неспівмірним із виконаними адвокатом обсягом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Оплата гонорару АО «Санро Лекс» проведена через адвоката Савченка Р.Г., а не через самого клієнта, що ставить під сумнів дійсність такої операції. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України) Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 753/1785/17 (провадження № 1-кп/753/285/18) цивільний позов потерпілого [PERSON] до засудженого [PERSON] , КП «Центр організації дорожнього руху» задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , КП «Центр організації дорожнього руху» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 128000,00 та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 29-32). Вироком Київського апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди скасовано та стягнуто солідарно з засудженого [PERSON] та КП «Центр організації дорожнього руху» моральної шкоди в розмірі 200\~000,00 грн. Призначено новий розгляд в суді першої інстанції провадження за позовом [PERSON] до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. (а.с. 21-28). Згідно платіжних доручень № 410 від 15 березня 2019 року, № 433 від 25 березня 2019 року, № 466 від 03 квітня 2019 року КП «Центр організації дорожнього руху» перерахувало кошти на рахунок [PERSON] грошові кошти з загальній сумі 140205,42 грн., з метою виконання судового рішення. (а.с. 34-36). Постановою Верховного Суду у складі колегії від 10 червня 2021 року (справа № 753/1785/17) вироки Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року та Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині вирішення цивільного позову [PERSON] до [PERSON] та КП «Центр організації дорожнього руху» про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовані та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. (а.с. 12-20). Як вбачається з листа № 053/04-7/3806 від 30 липня 2021 року КП «Центр організації дорожнього руху» звернулося до відповідача з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 140205,42 грн., на що листом від 10 серпня 2021 відповідач повідомив про відмову у поверненні безпідставно набутих коштів посилаючись на те, що шкоду було заподіяно реально, і кошти отримано в передбачений законом спосіб, а тому кошти не підлягають поверненню. (а.с. 37,38). Звертаючись до суду із позовом, як правову підставу для його задоволення позивач посилався на положення ст.1212 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст. 11 ЦК України Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати за рішенням суду. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання судового рішення не є безпідставним. Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, якщо таке майно, у тому числі грошові кошти, передано на виконання судового рішення виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Відповідач не збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, та питання наявності чи відсутності підстав для стягнення з КП «Центр організації дорожнього руху» коштів у відшкодування матеріальної та моральної шкоди перед відповідачем [PERSON] залишаться не вирішеним, з огляду на Постанову Верховного суду від 10 червня 2021 року вироки в частині цивільного позову [PERSON] скасовано та направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Отже, суд приходить до переконання, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ст.1212 ЦК України, оскільки вирішення спірного питання врегульовано нормами процесуального законодавства. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть зводиться до повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини [NUMBER] щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України\~у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України\~вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду;відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. За змістом частин першої - третьої статті 444 ЦПК України, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення. Згідно ч. 2 ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи: 1) закриває провадження по справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Як вбачається з постанови Верховного Суду від 10 червня 2021 року кримінальне провадження в частині вирішення цивільного позову направлено на новий розгляд , у зв`язку з тим, що шкоду було стягнуто солідарно, а відповідати повинен роботодавець за свого працівника в силу ст. 1172 ЦК України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , КП «Центр організації дорожнього руху», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я від злочину. Кондикційний позов є конструкцією матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. Хоча по своїй суті кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права. Аналіз статті 444 ЦПК України у редакції з 15 грудня 2017 року (статті 382 ЦПК України 2004 року) свідчить, що вона є нормою процесуального права і присвячена визначенню правових особливостей повороту виконання в окремих категоріях справ. Тлумачення статті 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення. Дана позиція викладене в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14, яку в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Питання про повернення грошових коштів сплачених позивачем КП «Центр організації дорожнього руху» на користь [PERSON] на виконання рішення суду апеляційної інстанції, буде вирішено під час нового розгляду справи № 753/13211/21 в порядку цивільного судочинства за наслідками розгляду позову [PERSON] до [PERSON] , КП «Центр організації дорожнього руху», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я від злочину, якщо виникнуть підстави в порядку ст. 444 ЦПК України. На даному етапі такі вимоги є передчасними. З огляду на досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи те, суд не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог КП «Центр організації дорожнього руху», тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови від позову. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Представником відповідача надано договір № Б-26/10 про надання правової допомоги адвокатом, укладеним між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Санро Лекс» в особі адвоката Санченко Романа Григоровича, предметом якого є надання адвокатом юридичних послуг. Згідно з наданої квитанції представником відповідача № 2 від 09 листопада 2021 року адвокатом Санченко Р.Г. перераховано на рахунок Адвокатського об`єднання «Санро Лекс» кошти в розмірі 10000, 00 грн. за надані юридичні послуги від [PERSON] по договору про надання правової допомоги № Б 26/10 від 26.10.2021 року. Враховуючи те, що розмір витрат є занадто завищеним, враховуючи співмірність виконаних адвокатом робіт (послуг), часом та обсягом наданих послуг, із застосуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідати витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved