Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування, в якому просив стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]» на його користь страхове відшкодування в розмірі 6367,47 грн., пеню в розмірі 1195,17 грн., три відсотки річних у розмірі 176,37 грн., інфляційні витрати в розмірі 751,77 грн., витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 500 грн., та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2000 грн., а всього стягнути 10990,78 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 500 грн.; стягнути з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 18 лютого 2016 року в м. Дніпро, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21061» д/з 275-44АВ, не витримав безпечної дистанції перед автомобілем, що зупинився попереду та здійснив наїзд на належний йому, [PERSON] транспортний засіб автомобіль «Шеврове Еванда», д/з АЕ5643ЕТ. Так як учасники ДТП дійшли згоди щодо обставин, причин, та вини [PERSON] у скоєному ДТП, страхувальниками було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників ДАІ, яке було 18 лютого 2016 року було надано до страхової компанії. Як свідчить висновок судового експерта автотоварознавця [PERSON] № 0103/16/16 від 01.03.2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Шеврове Еванда», д/з АЕ5643ЕТ, з урахуванням зносу (матеріальний збиток), складає 6367,47 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» на підставі страхового полісу № АЕ/6402674. 18 лютого 2016 року він, [PERSON] звернувся до страхової компанії відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 23 лютого 2016 року йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що на момент видачі полісу АЕ/6402674 (11.02.2016 року) вже діяв поліс АЕ/3574865 виданий [PERSON] «УОСК», про наявність якого при укладанні полісу АЕ/6402674 страхувальником не було повідомлено. У матеріалах страхової справи відсутні відомості про те, що [PERSON] укладав інші договори страхування предметом якого є автомобіль «ВАЗ 21061», д/з 275-44АВ, у тому числі й поліс АЕ/3574865 виданий [PERSON] «УОСК», що свідчить про незаконну відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. Станом на день подання позову, термін прострочки виконання зобов'язань з боку [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» на цей день складає 337 днів, то розмір пені становить 1195,17 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за вказаний період у розмірі 176,37 грн. та інфляційні втрати у розмірі 751,77 грн. Він був вимушений звертатися за правовою допомогою до адвоката, тому з [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» мають бути стягнуті судові витрати в розмірі 2000 грн., та з двох відповідачів у рівних частинах витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 1000 грн., оскільки проведення даного дослідження є обовязковим в силу ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Тому, позивач звернувся до суду з даним позовом про захист цивільного права та інтересів. Адвокат позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]» надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні (а.с.44). Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, вважає, що збитки повинна відшкодовувати страхова компанія [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]», де на момент ДТП була застрахована його цивільно-правова відповідальність, оскільки він особисто не укладав будь-яких інших договорів страхування з іншими компаніями щодо автомобіля [NUMBER] (а.с.36). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.32.2 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи МВС України про її настання. Судом встановлено, що 18 лютого 2016 року в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Шевроле Еванда», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] У відповідності до положень п. 32.2\~ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~учасниками вказаної ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) (а.с.18). Положеннями ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~встановлено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6402674, що підтверджується матеріалами справи в їх сукупності та не заперечувалось учасниками судового процесу (зворотний бік а.с.18). Згідно висновку судового експерта автотоварознавця [PERSON] №0103/16/16 від 01 березня 2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Шевроле Еванда», державний реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням зносу (матеріальний збиток) складає 6367,47 грн. (а.с.9-16). Відповідно до вимог п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому, відповідно до п. 33.2\~ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4, максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з врегулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України». Відповідно до п. 1 розпорядження Державної комісії з врегулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» (зі змінами та доповненнями), вирішено затвердити максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України: на період з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому. У зв'язку з зазначеним, 18 лютого 2016 року позивач, через свого представника за довіреністю [PERSON], звернувся до [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, листом від 23 лютого 2016 року за №1088, [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» за результатами розгляду матеріалів справи за подією, яка сталась 18 лютого 2016 року, відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер [NUMBER] було застраховано АТ «УОСК» полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3574865, та посилаючись на ч. 1 ст. 989 ЦК України, [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» визнав свій поліс нікчемним та у виплаті страхового відшкодування відмовив (а.с.19). Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач вказує, що не зважаючи на те, що він вчасно звернувся до [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» з заявою про виплату страхового відшкодування, а також надав представнику вказаного відповідача транспортний засіб для проведення оцінки заподіяної йому шкоди, виплата страхового відшкодування так і не відбулась, у зв'язку з чим, позивач був змушений самостійно замовляти проведення оцінки з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого йому, як власнику транспортного засобу. [PERSON] поніс витрати на оплату експертного дослідження у розмірі 1000 грн., що підтверджується квитанцією від 01.03.2016 року (а.с.16). Згідно ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.\~Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Приписами ст. 32, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, відповідно до якого така підстава як наявність другого полісу страхування ЦПВ укладеного щодо одного забезпеченого транспортного засобу відсутня. Згідно ч. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Разом із цим, посилання [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» на вказане положення Закону, як на підставу нікчемності договору страхування, який було укладено з [PERSON], є необґрунтованими, оскільки відсутні будь-які докази про те, що останній приховав від страховика відомості, що такий об'єкт уже застрахований. У матеріалах страхової справи відсутні відомості про те, що [PERSON], як страхувальник, укладав інші договори страхування предметом якого є автомобіль «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер [NUMBER], у тому числі й поліс АЕ/3574865 виданий [PERSON] «УОСК», що свідчить про незаконну відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. Зазначена правова позиція підтверджується судовою практикою по аналогічним справам, яка викладена в ухвалах ВССУ від 15.06.2016 та 10.12.2015 р.р., по справам № 667/789914 та 6-32069ск15, та ухвалою від 17.02.2016 року. У відповідності до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та додає до неї певний, визначений цим Законом, пакет документів. За таких обставин, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вчасно повідомили про ДТП, та [PERSON] вчасно надав відповідачу [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, а вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, суд приходить до висновку що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» на його користь заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 6367 грн. 47 коп. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до\~ст. 992 ЦК України\~у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За правилами\~ст. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 550 ЦК України\~право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано. Пунктом 36. 5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до даних розяснень у п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобов»язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Суд приймає подані адвокатом позивача розрахунки розміру пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, як такі, що проведені у відповідності до вимог закону та є правильними. Правомірність нарахування санкцій в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасну страхову виплату за договорами цивільно-правої відповідальності власників транспортних засобів підтверджується правовою позицією ВСУ, яка викладена у постанові від 01 червня 2016 року по справі № 6-927цс16. За приписами ст. 360-7 ЦПК України правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тому, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» також слід стягнути пеню за 337 днів у розмірі 1195,17 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 176,37 грн., та інфляційні втрати у розмірі 751,77 грн. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу. На підтвердження витрат на правову допомогу надано квитанцію до Договору про надання правової допомоги №24/01/17-1 від 24 січня 2017 року про те, що [PERSON] сплатив готівку у розмірі 2000 грн. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.\~Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати\~\~40\~\~відсотків\~\~встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 200 ЦПК України, під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Дані правові позиції викладені у рішеннях Верховного Суду України від 01.10.2002 року, від 13.12.2006 року, від 13.04.2011 року, тому суд критично відноситься до квитанції до Договору про надання правової допомоги №24/01/17-1 від 24 січня 2017 року про сплату [PERSON] готівкових коштів у розмірі 2000 грн., як доказу на підтвердження факту оплати правової допомоги. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 640 грн., тобто з кожного по 320 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial