Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 29.08.2009 між відповідачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 12.07.2017 було розірвано Вінницьким міським судом Вінницької області. Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розлучення діти проживають з бабусею - [PERSON] - позивачем по справі. Батько [PERSON] проживає за кордоном, в Ізраїлі, куди виїхав на заробітки та звідки постійно пересилає кошти на утримання дітей. При цьому, мати не переймається долею своїх дітей, так як не приймає участі у їх вихованні, пиячить, часто зникає з дому, в зв'язку з чим її неодноразово подавали у розшук. Із характеристики виданої ст. лейтенантом поліції [PERSON], [PERSON] негативно характеризується, схильна до вживання спиртних напоїв, веде антисоціальний спосіб життя, притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності. У відношенні відповідачки, через її зникнення, було тричі відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України. Постановами Вінницького міського суду Вінницької області [PERSON] неодноразово визнавалась винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, а саме невиконання обов'язків щодо виховання дітей та за ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства. Як встановлено постановами Вінницького міського суду Вінницької області, [PERSON] зловживає спиртними напоями та не доглядає за дітьми, залишає їх без нагляду на тривалий час, одного разу залишила дітей на понад два тижні. Сім'я [PERSON] перебуває на обліку у Вінницькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах з 27.02.2017. Із Акту оцінки потреб дитини та сім'ї № 28, складеного ВМЦСССДМ за наслідками оцінки та обстеження, проведеного з 27.02.2017 по 01.03.2017 слідує, що мати палить та часто вживає алкогольні напої, шкідливі звички перешкоджають задоволенню потреб дітей, мати потребує лікування від алкогольної залежності. За таких обставин, виходячи з інтересів дітей, позивач змушена звернутися до суду, так як відповідач не бажає виконувати обов'язки по вихованню дітей, має алкогольну залежність, веде антисоціальний спосіб життя, залишає дітей без нагляду тощо. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 30.10.2018 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справ, роз'яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Крім того, залучено до участі у справі в якостітретіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] та Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, який зобов'язано надати суду висновок щодо розв'язання спору і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, встановлений ухвалою суду від 30.10.2018, від відповідача відзив на позов та від третіх осіб письмові пояснення - не надійшли. Будь-які докази по справі від відповідача, також на адресу суду не надходили. 27.12.2018 Службою у справах дітей Вінницької міської ради повідомлено суд , що питання прийняття висновку органу опіки та піклування в черговий раз призначене на 15.01.2019. 19.02.2019 на виконання вимог ухвали суду від 30.10.2018 від Органу опіки та піклування надійшов висновок щодо розв'язання спору. Ухвалою суду від 20.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачем суду не повідомлено. В ході підготовчого провадження представником [PERSON] було повідомлено про неможливість його явки в судове засідання через його перебування за кордоном на заробітках. Таким чином,відповідач не з'явилася в судове засідання без поважних причин. Позивач, її представник та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимогщодо предмета спору - Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідача та [PERSON], проведення заочного розгляду справи. Враховуючи вищенаведене, думку позивача, її представника, представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради та положення ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи - [PERSON], провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримувала висновок Органу опіки та піклуванняВМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей. Ухвалою суду від 02.04.2018 задоволено клопотання представника позивача про допит в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 29.08.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано 29.08.2009, актовий запис № 1957. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. (а.с. 7) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 27.02.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 763. (а.с. 6) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 2052. (а.с. 8) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2017 по справі № 127/11331/17 шлюб [PERSON] із [PERSON] було розірвано. Відповідно до характеристики, виданої 16.08.2018 Вінницьким відділом поліції Національної поліції України Головного управління національної поліції у Вінницькій області, [PERSON] характеризується з негативної сторони, а саме: схильна до вживання спиртних напоїв, веде антисоціальний спосіб життя, добросусідські відносини не підтримує. У Вінницькому ВП ГУНП у Вінницькій області відносно гр. [PERSON] наявна компрометуюча інформація, а саме: [PERSON] притягувалась до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України, також відносно даної громадянки було тричі відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, так як була безвісно відсутня. За поточний рік [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.ст. 173-2, 175-1, 178 та 184 КУпАП. [PERSON] дійсно веде антигромадський спосіб життя та постійно порушує норми діючого законодавства. (а.с. 9) Також, судом було досліджено акт оцінки потреб дитини та її сім'ї (початкова оцінка) № 28, складання якого тривало з 27.02.2017 по 01.03.2017. (а.с. 10-12) Згідно з довідкою, виданою Вінницьким міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 09.08.2018, № 01-07/788 сім'я [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку у Вінницькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з 27.02.2017 по теперішній час. (а.с. 15) Згідно з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-5900 від 05.02.2019 визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 73-74) Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2017 по справі № 127/6259/17 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом було встановлено, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, не доглядає за дітьми. 21.03.2018 [PERSON] вчинила насильство в сім'ї відносно своєї матері, у зв'зку із чим постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2018 по справі № 127/9147/18 [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і на неї накладено адміністративне стягнення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2018 по справі № 127/10094/18 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом було встановлено, що [PERSON], яка зловживає спиртними напоями, з 22.03.2018 по 25.03.2018 залишила своїх малолітніх дітей без нагляду, вчинивши повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення дане правопорушення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2018 по справі № 127/9774/18 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом було встановлено, що [PERSON], яка зловживає спиртними напоями, з 27.03.2018 по 05.04.2018 залишила своїх малолітніх дітей без нагляду, вчинивши повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення дане правопорушення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2018 по справі № 127/15617/18 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом було встановлено, що [PERSON], яка зловживає спиртними напоями, з 09.05.2018 по 24.05.2018 залишила своїх малолітніх дітей без нагляду, дітьми не цікавиться, вчинивши повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення дане правопорушення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018 по справі № 127/33073/18 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом було встановлено, що [PERSON] ухилилась від виконання батьківських обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання дітей, внаслідок чого останні не відвідують дитячий садок, в присутності малолітніх дітей вживає тютюнові та алкогольні вироби, не дотримується відповідних санітарних умов в будинку де проживають діти. Вищевказані судові рішення є публічно доступними. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка повідомила, що є рідною сестрою колишнього чоловіка відповідачки - [PERSON], і їй особисто відомо ставлення відповідачки до виконання своїх батьківських обов'язків щодо дітей. Свідок зазначила, що через негаразди в сім'ї [PERSON] втратив роботу і вимушений був поїхати на заробітки за кордон. Марину вони лікували від алкогольної залежності, навіть закодували, однак та через два місяці та знову зірвалась. Свідок зазначила, що відповідачка дітьми не цікавиться, нехтує своїми батьківськими обов'язками, часто залишає своїх дітей без нагляду, пиячить, періодично на тривалий час зникає з дому, діти проживають то з однією бабусею, то з іншою. Також свідок повідомила, що неодноразово особисто ставала свідком того, що діти були залишені відповідачкою дома самі без нагляду, голодні та недоглянуті, у зв'язку із чим викликались працівники поліції, служба опіки та піклування. Ухвалою суду від 02.04.2019 було продовжено судовий розгляд справи за відсутності свідка [PERSON], враховуючи при цьому думку учасників справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідка судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком. Судом прийнято до уваги, що свідок надавала покази, посилаючись на інформацію, якою володіє особисто, а не з чужих слів. Покази свідка узгоджуються з поясненнями учасників справи і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідка. В ході розгляду справи судом встановлено, що дітьми [PERSON] та [PERSON] опікуються бабусі; батько дітей - [PERSON] тимчасово перебуває за кордоном на заробітках; на момент звернення до суду і дотепер діти проживають із позивачем. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов'язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов'язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Однак суд дійшов висновку, що діти у віці трьох та шести років наразі не зможуть висловити свою думку та сформулювати певні погляди, тому відсутня необхідність вислуховування думки дітей. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши в судовому засіданні позивача, її представника, представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради, покази свідка, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, судом в ході розгляду справи встановлено, що батьками малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 12.07.2017. Батько дітей наразі тимчасово перебуває на заробітках за кордоном - в Ізраїлі, однак дітьми цікавиться, утримує їх. [PERSON] не цікавиться дітьми, не прагне спілкування з ними, не піклується про них, не бере участі у вихованні та утриманні дітей, неодноразово залишала дітей на свою матір або на матір колишнього чоловіка. На час звернення до суду із даним позовом та дотепер діти проживають із бабусею - позивачем по справі. [PERSON] веде нездоровий, асоціальний спосіб життя, систематично зловживає алкогольними напоями, характеризується негативно, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків щодо виховання дітей, а також за вчинення домашнього насильства, розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях, куріння тютюнових виробів у заборонених місцях. Малолітні діти систематично становляться свідками асоціального способу життя їх матері, зокрема і вживання алкогольних напоїв, і паління відбуваються в присутності дітей. [PERSON] неодноразова залишала малолітніх дітей самих в квартирі, при цьому діти були голодні та недоглянуті. Така поведінка матері на думку суду впливає не лише на фізичне здоров'я дітей, але й відображається на їх психіці. Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Доцільність позбавлення відповідача батьківських прав встановлена висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-5900 від 05.02.2019. Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов'язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Однак, суд погоджується з вищезазначеним висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей. З огляду на те, що розлучення з батьками має тяжкий вплив на дитину, суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав, в даній ситуації, судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину. Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами суд не знаходить підстав для попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, оскільки вона знаходиться під наглядом соціальних органів протягом тривалого часу і їй надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дітей, такий час у неї був і протягом судового розгляду даної справ, але виходячи з наведених вище обставин, вона таких заходів не вжила. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. За час перебування на розгляді даної справи в суді, судом не встановлено наявність будь-яких дій з боку [PERSON], спрямованих на хоч якесь піклування відносно дітей. Тому, підстав вважати, що [PERSON] забезпечить своїм дітям належне виховання - відсутні. Суд вважає, що вищезазначені обставини негативно впливають на фізичний розвиток дітей як складову виховання. Батьки дитини несуть відповідальність за її виховання і розвиток. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дітей матір'ю, внаслідок її поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов'язками. Таким чином, суд вважає, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON] можна позбавити батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3). Отже, зазначені вище обставини переконують суд у наявності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 704, 80 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією від 02.10.2018 року. (а.с. 1) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. У відповідності до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає за необхідне роз'яснити [PERSON], що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. На підставі викладеного та

Outcome: approved