Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту разом - позивачі, окремо - позивач-1 та позивач-2) звернулись до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Міністерства культури України (далі по тексту - відповідач-1) та Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка» (далі по тексту - відповідач-2) про визнання права на користування квартирою на умовах найму. Позовні вимоги мотивовані тим, що у власності Міністерства культури України перебуває багатоквартирна жила будівля за адресою: [ADDRESS] Позивачу-1, як працівнику ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка» 11.11.1991 року було видано ордер № 50 на право заняття сім'єю із двох осіб житлової площі гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. У 1992 році позивачів за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету було переселено у квартиру [ADDRESS], де вони і проживають до теперішнього часу. Разом із тим, відповідач-2 не визнає право позивачів на користування квартирою [ADDRESS] на умовах найму та звертався до суду із позовом про виселення, проте [PERSON] в повному обсязі сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги та належним чином утримує надане їй в користування майно. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати за ними право на користування квартирою [ADDRESS] на умовах найму. Від представника відповідача-2 30.01.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому зазначав, що відповідно до реєстраційних документів, будинок [ADDRESS] є готелем-гуртожитком, а не багатоквартирним будинком. Окрім того, ордери видавались позивачу лише на кімнати в гуртожитку, а не на житлові квартири. Також зазначав, що договір найму житлового приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера, тоді як між сторонами письмовий договір не укладено. Звертав увагу, що станом на даний час між сторонами відсутній спір щодо порядку користування кімнатою. В судове засідання позивачі не з'явились, від їхнього представника, а адвоката [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів. В судовому засіданні представник відповідача-1 позов не визнала, зазначала, що на балансі Міністерства не перебуває будинок [ADDRESS] та даний будинок не є відомчим. В судовому засіданні представник відповідача-2 позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення представників відповідачів та представника позивача в попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] було видано ордер на право зайняття із родиною із двох осіб житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно із випискою із протоколу № 42 засідання профспілкового комітету кіностудії імені О. Довженко від 16.07.1992 року, було прийнято рішення переселити [PERSON] в кімнату [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.12.2016 року № 109102/31-9940, гуртожиток на [ADDRESS] використовується як готель-гуртожиток (а.с. 12). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок готелю-гуртожитку [ADDRESS] належить Міністерству культури України. Відповідно до статті 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно із статтею 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну відповідальність за зобов'язання, що випливають з зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній договір найму жилого приміщення в письмовій формі та позивачі не ставлять вимог про зобов'язання відповідача укласти такий договір. Окрім того, в процесі розгляду справи з'ясовано, що будинок [ADDRESS] є готелем-гуртожитком, а не багатоквартирним будинком, а також ордер позивачу [PERSON] видавався для вселення в житлову кімнату, тоді як позивачі просять суд визнати за ними право користування саме квартирою, а не кімнатою. Також позивачами не було надано доказів того, що кімната [ADDRESS], в яку їх було переселено згідно із рішенням профспілкового комітету кіностудії, є квартирою. Самі по собі посилання позивачів на укладення ними договорів про надання телекомунікаційних послуг, послуг з обслуговування домофону або сплату комунальних послуг, не змінюють правового статусу кімнати [ADDRESS] в готелі-гуртожитку на житлову квартиру. А отже, правові підстави для визнання за позивачами права на користування квартирою [ADDRESS] на умовах найму відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, позивачами не доведено обставин, на які вони посилались як на підставу своїх вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed