Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги мотивує неможливістю збереження сімї та подружніх відносин зокрема, які фактично припинені між нею та чоловіком з 2011 року. Поведінку чоловіка в шлюбі, який зі слів позивача має звичку вирішувати будь-які питання з позиції сили, вважає неприпустимою, можливість примирення заперечує категорично, збереження сімї вважає неможливим і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов не визнав з підстав, наведених в письмових поясненнях на позов (а.с. 14), заперечує правдивість наведених дружиною обґрунтувань і просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши представлені у справі докази, встановив наступне: Протягом періоду 1998 2007 р.р. сторони проживали однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 19 лютого 2006 року позивач народила сина [PERSON], запис про батька в свідоцтві про народження якого був проведений у відповідності до положень п.1 ч.2 ст.125 СК України (а.с. 5). 10 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 4). В травні 2011 року позивачем ініціювалось питання розірвання шлюбу, проте подана нею заява була залишена судом без розгляду в звязку із /свідомою, за поясненням [PERSON]В./ неявкою сторін до суду (а.с. 15). На даний час сімя проживає в приватному будинку на території м. Комсомольська. Характер стосунків між подружжям має яскраво виражене конфліктне забарвлення, протилежність поглядів та відсутність порозуміння проявились навіть під час судового розгляду справи. Неможливість дійти згоди щодо вирішення ряду фінансових питань, які виникають в звязку із зайняттям кожним із подружжя підприємницькою діяльністю, за переконанням суду також є одним із факторів, які певною мірою сприяють погіршенню стосунків між сторонами. На даний час в провадженні суду перебуває цивільна справа, предметом розгляду якої є спір сторін щодо поділу спільного майна. Розглядаючи можливість вжиття заходів щодо примирення подружжя, як вони передбачені ч.1 ст.111 СК України, за умови, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, і в сімї росте малолітня дитина, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, врахувавши відсутність будь-яких конструктивних пропозицій з боку відповідача, які він має вчинити задля збереження сімї, окрім наведених ним аргументів стосовно того, що дитина повинна мати обох батьків, суд вважає, що надання строку для примирення за будь-яких умов буде носити виключно формальний характер і не призведе до дійсного примирення. У відповідності до положень ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. В даній ситуації, враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, взаємовідносини, що склались між ними носять конфліктний характер, один з подружжя висловлює категоричне небажання на примирення, суд з врахуванням дійсних, існуючих обставин /зокрема наявності майнового спору між подружжям на час розгляду даної справи, та факту невдалої спроби на примирення, яка триває між сторонами з 2011 року/, що обєктивно доводить обставини, наведені позивачем на обґрунтування позову, вважає, що подальше спільне проживання подружжя та збереження сімї є неможливим, а відтак, заявлені [PERSON] вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі . На підставі викладеного та

Outcome: approved