Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось з позовом [PERSON] до Вінницької філії ПАТ КБ «Хрещатик», ліквідатора АТ «Градобанк» Магаляс Олега Михайловича про стягнення коштів по договору про депозитний вклад. Позовну заяву мотивовано тим, що 27.03.1995 року між позивачем та Вінницькою філією АТ «Градобанк» було укладено договір про депозитний вклад, згідно умов якого позивач розмістила депозитний вклад на рахунку в розмірі 20 000 дол. США, строком на 1 рік під 10 % річних. Після закінчення терміну дії договору банк не виконав взяті на себе зобов'язання оскільки в обумовлений в договорі строк не повернув кошти з нарахованими відсотками. Листом від 7 травня 1997 року Директор ВФ АТ «Градобанк» повідомив позивача про те, що філія ліквідується , і отримати свій вклад з відсотками в розмірі 21171,16 дол.США, вона зможе в АК «Градобанк» в м.Києві по вул..Кудрявський спуск 7. Позивач неодноразово зверталась до банку за даною адресою, але їй постійно відстрочували повернення грошей. 7 лютого 1998 року було опубліковано повідомлення про початок процедури банкрутства АТ «Градобанк». У місячний строк позивач звернулась з заявою до Арбітражного суду м.Києва про визнання її кредитором. Рішенням Арбітражного суду м.Кисва її було визнано кредитором, суму боргу з врахуванням відсотків за депозитним вкладом було перераховано в національну валюту по курсу НБУ станом на 19 травня 1998 року, а саме 1,69 грн. за 1 долар США. Сума вимоги склала 35793 грн. на той час у позивача з цього приводу не виникло жодних заперечень. 2 липня 1999 року позивач отримала листа № 814/63 від Ради кредиторів, в якому її повідомили про прийняте рішення щодо санації банку і просили трохи зачекати з поверненням коштів. Однак, 14 липня 2000 року Постановою арбітражного суду міста Києва по справі №10/11 Акціонерне товариство «Градобанк» та його філії визнано банкрутом. Окрім листів, позивач жодного разу до грудня 2010 року не отримувала ні одного повідомлення ні про збори кредиторів, ні про питання, як розглядали ці збори. Лише в грудні 2010 року позивач отримала Лист від 09 грудня 2010р. (вих.№71-10), в якому повідомлялося, що розпочато виплату заборгованості кредиторам АТ «Градобанк». Отримати зазначені виплати кредитори можуть в Публічному Акціонерному Товаристві «Комерційний банк «Хрещатик» до 07 червня 2011 року. При зверненні Позивача за виплатою, їй запропонували до виплати і виплатили суму в розмірі 35 793,00 гривень. Отже, Позивачу було здійснено виплату 21171,00 доларів СІЛА лише 09 березня 2011 року, однак по курсу, що існував на 1998 рік, тобто за застарілим більш ніж на десять років курсом валют. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги уточнив та просив суд винести рішення, яким внести зміни до реєстру кредиторів АТ «Градобанк» визнавши, що розмір заборгованості АТ «Градобанк» перед [PERSON] складає 354 002,63 гривень, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник Вінницької філії ПАТ КБ «Хрещатик» Полянська Л.В. в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні. Відповідач ліквідатор АТ «Градобанк» Магаляс О.М в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Суд, вирішив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 27.03.1995 року між позивачем та Вінницькою філією АТ «Градобанк» було укладено договір про депозитний вклад, згідно умов якого позивач розмістила депозитний вклад на рахунку в розмірі 20 000 дол. США, строком на 1 рік під 10 % річних. Після закінчення терміну дії договору банк не виконав взяті на себе зобов'язання оскільки в обумовлений в договорі строк не повернув кошти з нарахованими відсотками. Листом від 7 травня 1997 року Директор ВФ АТ «Градобанк» повідомив [PERSON] про те, що філія ліквідується і отримати свій вклад з відсотками в розмірі 21171,16 дол. США, вона зможе в АК «Градобанк». 7 лютого 1998 року було опубліковано повідомлення про початок процедури банкрутства АТ «Градобанк». Рішенням Арбітражного суду м.Кисва її було визнано кредитором, суму боргу з врахуванням відсотків за депозитним вкладом було перераховано в національну валюту по курсу НБУ станом на 19 травня 1998 року, а саме 1,69 грн. за 1 долар США. Сума вимоги склала 35793 грн. 14 липня 2000 року Постановою арбітражного суду міста Києва по справі №10/11 Акціонерне товариство «Градобанк» та його філії визнано банкрутом. Як вбачається з матеріалів справи в грудні 2010 року позивач отримала Лист від 09 грудня 2010р. (вих.№71-10), в якому повідомлялося, що розпочато виплату заборгованості кредиторам АТ «Градобанк» та отримати зазначені виплати кредитори можуть в Публічному Акціонерному Товаристві «Комерційний банк «Хрещатик» до 07 червня 2011 року. При зверненні Позивача за виплатою, їй запропонували до виплати і виплатили 09 березня 2011 року суму в розмірі 35 793,00 гривень, що становило 21171,00 доларів США по курсу, що існував станом на 1998 рік. Правовідносини сторін щодо кредитних зобов'язань виникли та регулювались Цивільним кодексом УРСР 1963 року, який втратив свою чинність з 01 січня 2004 року. Згідно частини другої пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В даному випадку суд вважає, що цивільні правовідносини продовжували існувати до 2011 року, оскільки до моменту здійснення виплати за депозитним вкладом АТ «Градобанк» в особі ліквідатора виступав боржником і визнавав свої зобов'язання, а позивач був визнаний кредитором. Цивільні правовідносини сторін продовжували існувати і після набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року, його норми суд вважає і мають бути застосовано при розгляді даний правовідносин. Згідно пункту 2 ст. 533 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 р. № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Згідно п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року № 516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно яких суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом внесення змін до реєстру кредиторів АТ «Градобанк» визнавши, що розмір заборгованості АТ «Градобанк» перед [PERSON] складає 354 002,63 гривень Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: approved