Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне. Позивачка є матір`ю малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та дату засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, надав заяву, засвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Н.А. за реєстровим номером 2453 від 24.12.2019 року, про те. що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.12.2015 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис №10660. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Одесі по справі №520/7514/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, шлюб розірвано. Рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №520/15793/19 від 24.12.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на малолітню [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики від 14.01.2019 року №01-22/5 наданої Одеським дошкільним навчальним закладом «Ясла - садок» №10 Одеської міської ради Одеської області, [PERSON] , [INFO] , відвідує Одеський ДНЗ №10 з 10.08.2017 року. За дитиною виконується належний догляд, до дитячого садочка дитина завжди приходить із задоволенням, у чистому одязі, охайна. Приводить та забирає її завжди [PERSON] , яка зацікавлена в вихованні та розвитку своєї доньки. Батько у дитячому садку не з`являвся. Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №6» Одеської міської ради від 07.02.2020 року №01-03/73, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] спостерігається в КП «ДМП №6» ОМР. Декларація на медичне обслуговування підписана [PERSON] . Згідно висновку від 20.03.2020 року №477/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, згідно з роз`ясненням Пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідачка не приділяє неповнолітнім дітям уваги, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їх фізичним та духовним розвитком. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved