Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В суд з позовом звернулася [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Мотивує заявлені вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 25.07. 2006 року по 03.06. 2013 рік, за період проживання в шлюбі, в сім»народилися діти - донька [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що під час спільного подружнього життя було придбано за спільні кошти - спільне майно, рухоме - автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який було зареєстровано на відповідача. Посилаючись на вимоги ст.. 60, ч. 1 ст. 68, ч. 2 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя її та відповідача автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та поділити спільне майно подружжя, а саме визнати за нею право власності на ? частку даного транспортного засобу і припинити право спільної сумісної власності на зазначене рухоме майно, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В подальшому, вказані позовні вимоги позивачем 07.12. 2015 року було змінено з наданням суду письмової заяви, в якій [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю подружжя її та відповідача автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію1/2 частки у спільній сумісній власності в розмірі 63593 грн. та визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], з припиненням права спільної сумісної власності на зазначене рухоме майно та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати 18.12. 2015 року позивач зменшила позовні вимоги і користуючись своїм правом визначеним ст.. 31 ЦПК України, посилаючись в повному обсязі на обставини викладені в позовній заяві від 10.11. 2015 року (первинній редакції), просить вирішити спір та визнати спільною сумісною власністю подружжя її та відповідача автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та поділити спільне майно подружжя, а саме визнати за нею право власності на ? частку даного транспортного засобу і припинити право спільної сумісної власності на зазначене рухоме майно, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON], в її інтересах представник за угодою від 09.11.2015р. адвокат [PERSON] позовні вимоги (в редакції заяви від 18.12. 2015р.) підтримали в повному обсязі; у наданих суду поясненнях [PERSON] посилалася на обставини, аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, від останнього відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди наданої позивачем, в заочному порядку з ухваленням в справі заочного рішення, що відповідає вимогам ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], доповнення представника до пояснень [PERSON], вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом установлено такі факти. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом належними і допустимим доказами по справі установлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.06. 2013 року (а.с. 9) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.07.2006 року в Чернівецькому міському відділі РАЦС за актовим записом 1057. Діти - донька [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], які народилися в шлюбі були згідно зазначеного вище рішення суду залишені проживати з матір»ю - позивачем [PERSON], (а.с. 7,8). Відповідно до даних отриманих на запит адвоката з центру надання послуг пов»язаних з використанням транспортних засобів для обслуговування м. Чернівці від 21.05. 2015 року значиться, що за відповідачем [PERSON].у період з 25.07. 2006 року зареєстровано було транспортні засоби, зокрема - 22.05. 2009 року автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] (а.с. 10). Заявлені [PERSON] позовні вимоги, досліджені докази в їх сукупності, регулюються наступними правовідносинами. Згідно ст. 60 ч. 1 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Передбачено ст.69 ч.1 СК України, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість зазначеного майна відповідачем не оспорюється, [PERSON] заперечень проти позову, а також вартості рухомого майна в суд надано не було. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Як встановлено в засіданні і даного не заперечувалося позивачем [PERSON], нею грошова сума компенсації на депозитний рахунок суду внесена не була. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, виходячи з наведених вище вимог закону, судом установлено і не заперечувалося позивачем, що спірний транспортний засіб, що є предметом спору - рухоме майно - спірний автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], який був придбаний сторонами за період перебування в шлюбі і був зареєстрований на відповідача є неподільною річчю і не може бути фактично поділений між сторонами. А, тому виходячи з означених вище вимог закону, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із врахуванням також загальних принципів нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них та з метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України.. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. Отже, за змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Правовими позиціями Верховного суду України (справа № 6-612цс15) визначено, що для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суди повинні установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, пояснення відповідно сторін, показання свідків, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачем підлягають задоволенню, з визнанням спільною сумісною власністю подружжя - позивача та відповідача спірного транспортного засобу - автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; визнанням за [PERSON] права власності на ? частку даного транспортного засобу, з припиненням права спільної сумісної власності на зазначене рухоме майно. В силу вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати в розмірі 635,93 грн., документально підтверджені квитанцією від 09.11. 2015 року (а.с. 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved