Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просить: - встановити факт проживання однією сім'єю жінки, [PERSON] та чоловіка, [PERSON], без реєстрації шлюбу з 2008 року по січень 2014 року; - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] в Києві та квартиру [ADDRESS]; - провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON], та [PERSON] та визнати право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину квартири [ADDRESS]. В-подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просить: - встановити факт проживання однією сім'єю жінки, [PERSON], та чоловіка, [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2008 року по січень 2014 року; - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] в Києві та квартиру [ADDRESS]; - провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визнати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; - визнати договір дарування від 07 червня 2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим номером 515 недійсним. При цьому [PERSON] вказує на те, що з 2008 року до початку 2014 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] [INFO] року у них народилася донька, [PERSON] Сім'я проживала за адресою: [ADDRESS] Донька відвідувала групу «Веселка» 13 дошкільного навчального закладу № 762 «Либідь» за адресою: м. Київ, вул. В. Гетьмана, 42-А. Увесь цей час вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, планували спільний бюджет, мали спільні права та обов'язки. На початку цього року (кінець січня 2014 року) відповідачка несподівано для позивача забрала речі, забрала їх спільну малолітню дитину та виїхала у невідомому напрямку. За період спільного проживання позивачем була придбана та оформлена на ім'я відповідачки однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] де відповідачка та малолітня донька зареєструвалися. У 2011 році сторони придбали ще одну однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира була також оформлена на ім'я відповідачки. Зазначає, що в ході судового розгляду йому стало відомо, що відповідачка відчужила квартиру за адресою: [ADDRESS], а саме: подарувала її своїй матері. Договір дарування вищевказаної квартири був кладений між відповідачкою та її матір'ю, вже після того, як відповідачка була повідомлена про наявність судового спору щодо цієї квартири та ухвали від 1 травня 2014 року про накладення заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження спірного майна. Отже, відповідачка діючи умисно, уклала фіктивний правочин зі своєю матір'ю, [PERSON] Вважає, що даний факт свідчить про те, що договір дарування квартири укладений з метою приховання майна від звернення на нього стягнення, а отже є фіктивний, що є підставою для визнання його недійсним. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року, занесеної до журналу судового засідання, до участі у справі залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року, занесеної до журналу судового засідання [PERSON] залучено до участі в справі в якості співвідповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON]уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позовних вимог [PERSON]. заперечують. При цьому в своїх запереченнях на позов від 23.12.2014 року, відповідачка [PERSON] звертає вагу суду на те, що позивач до 17.04.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджуються відповіддю Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві №662/020218 від 17.09.2014 року та сплачує аліменти на користь [PERSON] Як зазначає позивач, у відповідності до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Ч.1 ст. 74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, з аналізу вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що придбані [PERSON] за особисті кошти квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] належить їй на праві особистої приватної власності та [PERSON] не має будь-яких прав на дане нерухоме майно. Квартира [ADDRESS], була придбана позивачко за власні кошти та частково запозичені кошти, позивачка особисто домовлялась з ріелтором та була при оформленні договору купівлі-продажу квартир. Так, на купівлю даної квартири позивачка позичила у своєї колеги грошові кошти в розмірі 20000 доларів СШ, що підтверджується розпискою. Доказом того, що позивачка та відповідач не проживали однією сім'єю є медична картка їх доньки [PERSON], з якої вбачається, що з 3 місяців до 18 місяців життя доньки, позивачка разом з донькою проживали у м. Могилеві-Подільському у батьків відповідачки. Матеріалами судової справи підтверджується той факт, що на момент укладення та посвідченні договору дарування, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] договору дарування квартири [ADDRESS] ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2014 року не була виконана. Підтвердженням того, що позивач не має будь-якого відношення до квартири [ADDRESS] є те, що він в судовому засіданні зазначив, що вказана квартира коштує 50000 доларів США, а фактично продавцю квартири було сплачено 54 000 доларів США. Також, [PERSON] за власні кошти було проведено ремонт квартири [ADDRESS], що підтверджується договором будівельного-підряду на виконання робіт на ремонт квартири.Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не має (а.с.81-84). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у їх задоволенні відмовити. Суду пояснила, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] з метою в подальшому переїхати з чоловіком ближче до доньки, [PERSON], тож квартира і була придбана неподалік від належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] Угодою з купівлі квартири, що розташована по [ADDRESS] займалася [PERSON], оскільки [PERSON] за своїм станом здоров'я не мала змоги приїхати, тож було вирішено оформити квартиру на [PERSON] та в подальшому переоформити на [PERSON] Кошти на купівлю квартири [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] [PERSON] зі своїм чоловіком відкладали впродовж дуже довгого часу. Зазначила, що саме [PERSON] за власні кошти було проведено ремонт квартири [ADDRESS] що підтверджується договором будівельного підряду на виконання робіт по [ADDRESS] від 15.01.2014 року та актом виконаних робіт на ремонт квартири по [ADDRESS] від 15.01.2014 року. Зазначила, що позивач [PERSON] ніколи не наполягав на тому, щоб між ним та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судові засідання не з'являлась, в поданих суду заявах справу просила слухати за її відсутності. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судові засідання не з'являлась, в поданих суду заявах справу просила слухати за її відсутності. Треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в судове засідання своїх представників не направили, письмових пояснень по суті порушеного питання не подавали. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки [PERSON] (сусідка позивача), [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що знають сторін по справі як подружжя, останні проживали разом з 2008 року до початку 2014 року в квартирі позивача, вели спільний бюджет, разом відпочивали, мали спільну дитину [PERSON],святкували свята, приймали гостей. Свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) допитана в судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] є її клієнткою, познайомились під час перегляду квартири. Під час перегляду квартири [PERSON] була з другом [PERSON]. Запитувала у [PERSON] чи є у неї гроші, на купівлю квартири, на що отримала відповідь, що [PERSON] сама буде купувати квартиру бо до цього часу не має власного житла. [PERSON] купувала квартиру разом з другом [PERSON]. За квартиру розраховувалася [PERSON]. Допитана судом свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) показала, що знає [PERSON] з 2004 року, так, як працювали разом. [PERSON] просила позичити їй 20000 доларів США і вона ці гроші позичила. [PERSON] розповідала, що проживає в шлюбі з чоловіком, якого звати [PERSON]. Знає, що останні роки [PERSON] проживала на Троєщині з дитиною. Свідок [PERSON], (зі сторони відповідачки) в судовому засіданні свідчив, що з [PERSON] були колегами по роботі. Допомагав відповідачці робити ремонт в її квартирі. [PERSON] запрошувала його дивитись квартиру по [ADDRESS]. Коли проводив ремонт у квартирі [PERSON], саме вона розраховувалася з ним. Знає, що в [PERSON] є дитина та чоловік якого звати [PERSON]. При купівлі квартири був присутній в якості товариша [PERSON]. Свідок [PERSON], (зі сторони відповідачки) в судовому засіданні свідчив, що проживав з [PERSON] з 2001 року по 2009 рік. Деякий час періодично жили разом, з лютого 2014 року безперервно проживають разом. Під час спільного проживання майна не набули. Всі майнові питання були вирішені під час розірвання шлюбу в усному порядку, 28000 доларів США залишились у [PERSON] після розірвання шлюбу. Знає, що [PERSON] одну квартиру купувала за кошти, які він їй залишив, а іншу за свої кошти та кошти, які давала мама [PERSON], які він привозив з Могилів-Подільського в 2011 році. Зазначив, що на даний час проживає разом з [PERSON] та її дитиною. Відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON], а матірю є [PERSON] (а.с. 6 Том №1 - копія свідоцтва про народження). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2010 року на ім'я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с. 124,125 Том №1 - копія договору). Відповідно до тексту вказаного договору [PERSON] зазначила, що зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, відповідно до її заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 28.04.2010 року за р. №1351. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.11.2011 року на ім'я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с. 17 Том №1 - копія договору). Відповідно до заяви приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] відповідачка стверджувала той факт, що придбана нею квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю, оскільки на час її набуття вона в шлюбі не перебувала, однією сім'єю ні з ким не проживала, зміст статей 65, 74 та 97 СК України їй роз'яснений (а.с.78 Том №1 - копія заяви). На підставі договору дарування від 07.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №515, [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] (а.с.194 Том №1 - копія договору). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.11.2005 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 18.10.2005 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.135 Том №1 - копія рішення). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 17.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 136 Том №1- копія рішення). В спірному випадку встановлено, що [PERSON] з 18.07.1996 року по 17.04.2014 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], на час розгляду справи цей шлюб є розірваним, що не заперечував сам позивач. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається і сімєю тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до частини 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Стаття 25 СК України визначає про те, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи що з 18.07.1996 року і по 17.04.2014 року позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], (що охоплюється позовними вимогами) з якою згідно частини 1 ст. 21 СК України мав сімейний союз, а відповідно до правил частини 1 ст. 36 СК України мав подружні права і ніс подружні обов'язки, враховуючи також те, що відповідно до діючого законодавства України особа може перебувати лише в одному шлюбі, твердження позивача щодо того, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, враховуючи також те, що подружжя, мається на увазі, особи які перебувають в зареєстрованому шлюбі вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно- є безпідставними, оскільки до припинення шлюбу з [PERSON] жодні відносини позивача з іншими жінками не можуть розглядатись як подружні, отже позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року. Отже, позовні вимоги позивача щодо визнання спільним сумісним майном та поділу у відповідності до ст. 74 СК України, придбаних відповідачкою квартир задоволенню також не підлягають, оскільки, як вказано вище, відносини позивача та відповідача не підпадають під визначення відносин жінки та чоловіка, які проживають разом без реєстрації шлюбу, визначених Сімейним кодексом України, отже все майно, що придбано позивачем на своє імя та відповідачем на своє імя є їх особистою власністю. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необхідність відмови в позові як такому, що не ґрунтований на матеріальному законі. Приймаючи до уваги відмову в позові з підстав не грунтованості його на матеріальному законі, показання свідків, що допитувались за клопотання позивача, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо спільного проживання сторін в квартирі позивача з 2008 року до початку 2014 року, вихованню дочки та відпочинку, веденні спільного господарства, а також показання свідків відповідачки, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо джерел коштів на придбання спірного нерухомого майна, та письмові докази, що надавалися обома сторонами, правового значення в даному випадку не мають. Що стосується позовних вимог позивача щодо, визнання договору дарування від 07.06.2014 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим номером 515 недійсним, то слід зазначити наступне. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якідії, які не суперечать закону. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненн і лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчиненя правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність; договір, щ овстановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Оскільки вимога про визнання договору дарування від 07 червня 2014 року що укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим номером 515 недійсним у звязку з тим, що укладений для унеможливлення поділу квартири між позивачем та відповідачем, тобтоє похідною від вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ майна, позов в цій частині також задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, витрати понесені позивачем, у звязку з розглядом даної справи, відшкодуванню не підлягають

Outcome: dismissed