Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом та просила визначити їй додатковий строк два місяці (з моменту набрання рішенням суду законної сили) на подання до Корюківської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті 11 вересня 2015 року її двоюрідного брата [PERSON] Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року позов [PERSON] задоволено. Визначено [PERSON] додатковий строк два місяці (з моменту набрання рішенням суду чинності) для подання до Корюківської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її двоюрідного брата [PERSON], померлого 11 вересня 2015 року. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON], яка не брала участі у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ґрунтується на припущеннях та не підтверджується жодними доказами. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на даний час спадкоємець не обмежений поданням заяви про прийняття спадщини лише до державної нотаріальної контори, оскільки спадщину можна оформити і у приватного нотаріуса, тому вважає твердження позивача про наявність черги до державного нотаріуса надуманими, а причини пропуску строку безпідставними та неповажними та які не підтверджені належними та допустимими доказами. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було обґрунтовано поважність причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини всупереч розясненням, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». [PERSON] посилається на те, що Олександрівською сільською радою Корюківського району визнано позов [PERSON], в той час як було відомо про існування інших спадкоємців, оскільки вона проводила поховання спадкодавця [PERSON], про що брала відповідні довідки у сільській раді та особисто отримувала допомогу на поховання. [PERSON] наголошує, що позивачу [PERSON] було відомо, що вона, [PERSON], є також спадкоємцем після смерті [PERSON], а тому суд першої інстанції повинен був залучити її як відповідача по справі, що зроблено не було, а тому вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у разі не подання позивачем клопотання про залучення [PERSON] в якості відповідача тягне за собою відмову в позові, що підтверджується роз»ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що спадкоємці першої-четвертої черги після смерті [PERSON] відсутні - не відповідає дійсності. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 21 листопада 1987 року в Олександрівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області, змінила своє прізвище «Невшупа» на прізвище «Бакланська». Батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, наявною в матеріалах справи. [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON], враховуючи те, що його батьками є [PERSON] та [PERSON], а батько позивача [PERSON], та батько брата позивача [PERSON] є рідними братами, у них спільні батьки батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] ЯД №994642 виданим 31 грудня 1952 року та свідоцтвом про народження [PERSON]. 11 вересня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЕЛ №263708, виданим Олександрівською сільською радою Чернігівської області 11 вересня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок, на які право власності померлого підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЧН №048569 та Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованих Реєстраційною службою Корюкіського районного управління юстиції Чернігівської області. За життя [PERSON] в установленому законом порядку заповіту не складав. Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] проживав сам та сім»ї не мав, а вона є спадкоємцем п»ятої черги в порядку представлення. До нотаріальної контори у встановлені законом строки не звернулась, оскільки вважала, що прийняла спадщину, оскільки всі правовстановлюючі документи на спадкове майно були у неї. Вказує на те, що спробувала звернутись до нотаріальної контори після смерті [PERSON], але через великі черги та необхідність завчасного запису до нотаріуса, вона не змогла вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори є поважними, оскільки позивач прийняла спадщину, а за браком часу та коштів не змогла в передбачені законом строки звернутися до нотаріальної контори і подати заяву про прийняття спадщини. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне. У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Реалізацією права на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду з позовом до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, [PERSON] про надання їй, як спадкоємцеві п»ятої черги за законом після померлого [PERSON], додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області. Відтак, [PERSON] не була стороною у справі, не залучалася до участі у справі в якості відповідача або третьої особи на стороні відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суд, відповідно до п. 24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. З наданих апелянтом [PERSON] письмових доказів апеляційним судом встановлено, що [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 12 серпня 1989 року змінила своє прізвище «Шпитяк» на прізвище «Стеценко», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.С., що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтвом про одруження. Батьками матері [PERSON] - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.С., є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження. Отже, померлий [PERSON] та мати [PERSON] [PERSON] є рідними братом та сестрою, а сама [PERSON] є племінницею [PERSON] 09 липня 1996 року мати [PERSON] [PERSON] померла. Крім того, апеляційним судом встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON], яка проживає в Російській Федерації. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. Проте,зазначена заява не є належним і допустимим доказом у цій справі, оскільки не містить підпису [PERSON] Також встановлено, що [PERSON] має трьох дітей, які, у разі відмови [PERSON] від спадщини, також є спадкоємцями після померлого [PERSON], проте до участі у справі залучені не були. Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Зазначені обставини, які мають значення при вирішенні цієї справи, не були з»ясовані і не досліджувались судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи. Сукупність досліджених обставин справи та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що рішення суду першої інстанції, яким визначено [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, безпосередньо стосується законних прав та обовязків [PERSON], яка не була залучена до участі у справі та яка входить до кола спадкоємців за правом представлення. Відтак, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не зясував усіх обставин справи, не встановив кола спадкоємців після померлого [PERSON], що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, яка не є належним відповідачем у цій справі та [PERSON] Зважаючи, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 606 грн. 32 коп.

Outcome: approved