Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], Сарненської районної державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк Діни Іванівни про визнання права власності. Свою позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що 17.02.2009 року одружився з [PERSON], проте з червня 2004 року перебував з нею у фактичних шлюбних стосунках. 19.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу за спільні кошти подружжя було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в якому вони проживали та який був юридично оформлений на [PERSON], так як на час його купівлі позивач не набув громадянства України та не мав посвідки по постійне проживання. [INFO] [PERSON] померла, та у квітні 2015 року до позивача звернулась її дочка з проханням звільнити вказаний будинок, так як вона є його власником на підставі свідоцтва про право на спадщину № 874, виданим Сарненською районною державною нотаріальною конторою. Окрім того, дочка померлої отримала також свідоцтва про право на спадщину № 878 та 876 на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що на момент смерті [PERSON] постійно проживав з нею, відтак, прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України. Тому, вважаючи вказане майно спільним сумісним майном подружжя, набутим в період проживання без реєстрації шлюбу, просить суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з червня 2004 року по 17.02.2009 року, визнати частково недійними вказані вище спірні свідоцтва про право на спадщину, визнати будинок за адресою: [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та право власності позивача на його ? частину, а також визнати за ним право власності на ? частину вказаного будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON] 04.01.2016 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій до заявлених раніше позовних вимог додав вимогу про визнання недійсним заповіту від 31.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діною Іванівною, так як позивач оспорює належність підпису у вказаному заповіті [PERSON] 20.07.2016 року відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву мотивовану тим, що відповідачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2013 року є одноособовим власником будинку та двох земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно було придбане її матір'ю [PERSON] в 2006 році за власні кошти та за кошти, які остання взяла в кредит. Для того, щоб розрахуватись за кредит, остання зверталась з проханням до своєї матері - [PERSON], яка продала свій будинок та подарувала отримані кошти дочці. Заміж за позивача - [PERSON], [PERSON] вийшла 17.02.2009 року, відтак, вищевказане майно є її дошлюбним майном. Після смерті [PERSON] позивач одружився вдруге та почав проживати у спірному будинку разом з новою дружиною та дитиною. Оселившись у будинку [PERSON] без її згоди, позивач порушує її законні права як власника, не реагує на її прохання звільнити будинок, тому просить суд усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, а саме будинком за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з будинку [PERSON] з усіма членами його сім'ї. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, вважаючи його необґрунтованим, оскільки є співвласником спірного майна, а тому виселенню не підлягає. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив суду, що 17.02.2009 року позивач одружився з [PERSON], проте з червня 2004 року перебував з нею у фактичних шлюбних стосунках. 19.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу за спільні кошти подружжям було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в якому вони проживали та який був юридично оформлений на [PERSON], так як на час його купівлі позивач не набув громадянства України та не мав посвідки по постійне проживання. Просить суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з червня 2004 року по 17.02.2009 року, визнати частково недійними вказані вище свідоцтва про право на спадщину, визнати будинок за адресою: [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та право власності позивача на його ? частину, а також визнати за ним право власності на ? частину вказаного будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON] та визнати недійсним заповіт від 31.05.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діною Іванівною, так як позивач оспорює належність підпису у вказаному заповіті [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечила. Зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі з підстав, в ній наведених, просила задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] познайомилась та почала проживати з [PERSON] в 2006-2007 роках, повернувшись до України з Росії, де перебувала на заробітках. Наголосив на тому, що познайомилась вони саме в Україні. Почала пошук житла та, оскільки в неї не було самостійних коштів на придбання будинку, звернулась до своєї мами, яка продала свій будинок в с. Чудель Сарненського району Рівненської області, а також отримала позику на придбання нерухомості в банку. В 2006 році придбала вказаний будинок в м. Березань. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17.06.2009 року. Тому всі кошти, за які придбано будинок, були дошлюбним майном відповідачки та не можуть бути спільним майном подружжя. В 2012 році в [PERSON] було діагностовано тяжке онкологічне захворювання, яке призвело до смерті. В останній рік життя між подружжям стосунки погіршились та [PERSON] подала позов до суду про розірвання шлюбу, який не був розглянутий у зв'язку з її смертю. Все своє майно [PERSON] залишила дочці [PERSON] Представник відповідача Сарненської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 03.09.2015 року через канцелярію суду направив суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі їхнього представника (Т.1,а.с.48). Відповідач - приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діна Іванівна належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась, 02.02.2016 року через канцелярію суду направила заяву, якою розгляд справи просила проводити без її участі за наявними матеріалами справи (Т.1,а.с.177). За заявою сторін у судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем та [PERSON] Остання - її найкраща подруга, просила підшукати їй будинок в Березані. Восени 2005 року позивач з [PERSON] приїхали з Москви та поселилися у неї, бо їм не було де жити. [PERSON] часто їздила в село до матері допомагати. Її діти спочатку добре сприйняти [PERSON], проте потім спілкуватися перестали. Подружжя за спільні кошти придбало будинок, зробили там ремонт, займалися господарством.Коли [PERSON] захворіла, до неї приїздив тільки син з невісткою, а дочки на протязі хвороби жодного разу не приїхали. Лікування оплачував [PERSON], вона та її сім'я також допомагали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] познайомився ще в Москві на заробітках. У 2006 році [PERSON] та [PERSON] купили в м. Березань будинок, в якому і проживали разом з матір'ю останньої. Позивач постійно працював та робив в будинку ремонт, а також купував ліки, коли дружина захворіла, ніколи її не ображав. Окремо відзначив, що подружжя проживало разом ще до 2006 року, а потім одружились. До моменту купівлі будинку проживали у нього. Більшу частину коштів на будинок надавав [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] та [PERSON] познайомилася, коли вони вже проживали у вказаному будинку та робили в ньому ремонт. З ними разом проживала також мати [PERSON]. Коли [PERSON] захворіла, позивач її доглядав. При цьому свідок відзначила, що неодноразово приходила до їхнього будинку, допомагала [PERSON], в тому числі матеріально, проте дітей [PERSON] ніколи там не бачила та ніколи не чула, щоб вони їй чимось допомагали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що є сусідом [PERSON], знає його вже близько 10 років, також знав і його дружину. Хто купував будинок та за які кошти - йому невідомо. Проте вказав, що при купівлі будинок був у поганому стані, а пізніше його площа збільшилася, були проведені ремонтні роботи. Окремо відзначив, що з дружиною [PERSON] мав добрі стосунки, а коли остання захворіла, доглядав за нею. Жодного разу не бачив, щоб до [PERSON] приїздили її дочки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом [PERSON], який у 2008 році разом з покійною дружиною робили у нього ремонт. При цьому розмовляли про їхній будинок, і покійна [PERSON] сказала, що його купував [PERSON] Інші обставини придбання вказаного будинку свідку не відомо, так як він переїхав лише у 2008 році. Свідок зазначив, що бачив, як робились добудови до будинку, а також інші ремонтні роботи. Окремо пояснив суду, що в подружжя були гарні стосунки, сварок не було. Дітей [PERSON] свідок ніколи не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спілкувалась з [PERSON] та [PERSON] з 2008 року та часто бувала в них у гостях. При цьому відзначила, що зі слів [PERSON], будинок, в якому подружжя жило, купував [PERSON], а також робив у ньому ремонт. Окрім того, він дуже багато працював, а коли [PERSON] захворіла, лікував її. В їх сім'ї були дуже хороші стосунки. Разом з тим, діти [PERSON] з нею не спілкувались. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з [PERSON] познайомилися в Росії, разом працювали приблизно в 2003 році. При цьому відзначила, що на той час проживала [PERSON] з своїм чоловіком до його смерті. Свідок повідомив, що мати її чоловіка продала свій будинок і віддала гроші [PERSON] на купівлю будинку, а також [PERSON] брала кредит. З позивачем [PERSON] одружилася після купівлі будинку в м. Березань. В їх сім'ї постійно були сварки. Син [PERSON] тимчасово жив у матері, але в них постійно були конфлікти і він змушений був переїхати. У вказаному будинку свідок була один раз в 2010 році, коли [PERSON] захворіла. Окремо відзначила, що за хворою матір'ю доглядали дочки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] познайомились на початку 2004 року на заробітках, разом працювали в Москві. Там працювала і його сестра - [PERSON]. Працювали на протязі кількох місяців. З сестрою довгий час не спілкувались. Коли сестра захворіла, вони порозумілися, та він приїздив до неї в Березань й доглядав за нею. Перед смертю [PERSON] жила в с. Чудель та за нею доглядали дочки. Які стосунки були у сестри з [PERSON] -невідомо. Суду пояснив, що будинок в м. Березань був куплений в 2006 році. В період коли сестра одружилася з [PERSON], вони не спілкувалися. Окрім того, за заявою [PERSON] в якості свідка був допитаний позивач, який суду повідомив, що з [PERSON] познайомився в 2004 році, коли працювали разом на будівництві в Москві. Чоловіка [PERSON] також знав. Два роки жили разом в Москві та коли в 2005 році коли повернулись до України, проживали в будинку її подруги. Тільки через шість - сім місяців купили будинок. Вартість будинку становила 15 тисяч доларів. Спільних коштів на його придбання не вистачало, тому мати [PERSON] продала свій будинок приблизно за 2 тисячі доларів і надала подружжю кошти. Окрім того, дружина взяла кредит в банку - близько 2 двох тисяч доларів, який виплачували спільно та позичали кошти в друзів. За два місяці до своєї смерті [PERSON] поїхала на свою батьківщину. Під час хвороби діти жодного разу не приїхали до [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2006 року [PERSON] придбала спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], право власності на який підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння № 671 від 07.04.2006 року, посвідченим нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Черниш О. Д. та зареєстрованим Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 19.04.2006 року за реєстраційним № 3766749, про що суду надано відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10445971 (Т.1,а.с.104,105). Окрім того, у відповідності до державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та [NUMBER] від 22.12.2010 року, зареєстрованих відділом Держкомзему у місті Березань Київської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011096001171 та № 011096001172 відповідно, [PERSON] отримала у власність також земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також [NUMBER] площею 0,0592 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (Т.1,а.с.112,117). При цьому, згідно наданого суду свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 15.11.1981 року Чудельською сільською радою Сарненського району Рівненської області, актовий запис № 42, з 15.11.1981 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 13.07.2005 року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 15.07.2005 року Чудельською сільською радою Сарненського району Рівненської області, актовий запис № 19. 17.02.2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що суду надано відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області 17.02.2009 року, актовий запис № 12 (Т.1,а.с.7,219). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Чудельською сільською радою Сарненського району Рівненської області 18.06.2012 року, актовий запис № 16 (Т.1,а.с.75). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 31.05.2012 року приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д. І. та зареєстрований в реєстрі за № 480, яким усе своє майно заповідала своїй дочці - [PERSON] (Т.1,а.с.80). Після смерті [PERSON] Сарненською районною державною нотаріальною конторою 24.10.2012 року було заведено спадкову справу № 541/2012 та за заявою [PERSON] від 26.06.2013 року, на її ім'я видано спірні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2013 року, посвідчені державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовською М. В. та зареєстровані в реєстрі за № 874, 876 та 878, у відповідності з якими [PERSON] є одноособовим власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а також земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], що розташовані за вказаною вище адресою (Т.1,а.с.3-4,86,138-140,215-217). Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статті41 Конституції України, статті 321 ЦК закріплено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Так, як вказано в ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). При цьому, за змістом ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). Як визначено ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до положень ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При цьому, як визначено ч. 2 цієї статті, на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, тобто загальні положення, якими регулюються відносини спільної сумісної власності подружжя. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 08.06.2016 року в справі № 6-2253цс15. Як роз'яснено пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відтак, враховуючи вказане, правовий аналіз положень ст.ст. 61, 63, 70, 74 СК України, факт реєстрації (оформлення) прав на майно, набуте в період проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя та рівності часток чоловіка та дружини в ньому. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1233, ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач має право охопити права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відтак, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року, справа № 6-692цс2016. З урахуванням імперативних вимог ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За вказаних обставин, твердження позивача щодо проживання з [PERSON] однією сім'єю з червня 2004 року не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані показаннями свідка [PERSON], яка вказувала, що [PERSON] до самої смерті свого попереднього чоловіка - 13.07.2005 року, проживала разом з ним, що підтверджується також наданою суду довідкою № 2072 від 26.12.2013 року, виданою виконкомом Чудельської сільської ради Сарненського району Рівненської області. Окрім того, враховуючи зміст положень ч. 1 ст. 74 СК України, правовий режим спільної сумісної власності не може поширюватись на майно, придбане в період часу, протягом якого [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а саме до моменту його смерті 15.07.2005 року. Разом з тим, факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу в період з 2005 року по 17.02.2009 року, тобто до моменту укладення шлюбу, достовірно встановлено іншими зібраними у справі доказами, а саме наданими в судовому засіданні та не спростованими показаннями свідків, з яких вбачається спільність ведення ними у відповідний період господарства, участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, а також наявність усталених відносин, що притаманні подружжю. Враховуючи викладене, встановлені судом обставини, з огляду на дату придбання спірного будинку - 07.04.2006 року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання домоволодіння за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], що набута останніми за час їхнього спільного проживання однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу, в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, а відтак - і про наявність правових підстав для визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 його частину, як частку в спільному сумісному майні подружжя, яка не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті [PERSON] Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2010 року, тобто в період перебування з позивачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, [PERSON] також набула право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], які на підставі ст.ст. 57, 61 СК України в редакції від 27.07.2010 року, чинній на момент виникнення даних правовідносин, також є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя (Т.1,а.с.7,112,117,219). У зв'язку з цим, а також враховуючи положення ст. 1218 ЦК України, в межах даного спору до складу спадкового майна після смерті [PERSON], що охоплюється її заповітом, входить лише ? належна їй частка в спільному сумісному майні подружжя, на яку й має право спадкоємець за заповітом - відповідач [PERSON], відтак, спірні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2013 року, зареєстровані в реєстрі за № 874, 876, 878 та видані на її ім'я на цілі частки у відповідному майні, є частково недійсними у відповідності до положень ст. 1301 ЦК України в частині визначення розміру спадкового майна, на яке в порядку спадкування має право відповідач. Вирішуючи питання щодо визнання заповіту [PERSON] недійсним, суд зазначає, що, як вбачається з висновку експерта [PERSON] (свідоцтво ЕКК МВС України № 5593) № 8-4/1199 від 19.09.2017 року за результатом проведеної судової почеркознавчої експертизи, а також було підтверджено експертом в судовому засіданні, встановити, чи відповідає підпис [PERSON] в спірному заповіті підпису на інших наданих для дослідження об'єктах, неможливо, так як при порівнянні досліджуваних підписів між собою були встановлені окремі збіги та відмінності як загальних, так і окремих ознак, однак обсяг і значимість їх ні по одному з порівнянь недостатні для будь-якого певного висновку (Т.2,а.с.33-39). Жодних інших доказів на підтвердження вказаних позовних вимог суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Окрім того, вимоги позивача щодо визнання права власності на ? частину спірного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [PERSON] є безпідставними та такими, що не базуються на вимогах чинного законодавства, так як право фізичної особи на заповіт, а також право заповідача на призначення спадкоємців встановлене положеннями статей 1234, 1235 ЦК України, відтак, є непорушним, а за загальним правилом, визначеним ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи встановлені судом обставини, посилання позивача на факт проживання зі спадкодавцем на момент її смерті не тягне для позивача юридичних наслідків у вигляді прийняття спадщини, передбачених ст. 1268 ЦК України, так як в даному випадку останній не набув відповідного права на спадкування в порядку ст. 1223 ЦК України. Щодо вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно із частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відтак, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Як визначено ч. 1 ст. 358 ЦК України здійснення права спільної часткової власності відбувається за згодою співвласників. При цьому, частиною 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] є співвласником спірного житлового будинку, відтак, має законні підстави володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд. В той же час, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення прав позивача за зустрічним позовом щодо володіння, користування чи розпорядження належним їй відповідно до заповіту майном з боку відповідача [PERSON] суду не надано. Враховуючи вищевказане, принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме встановленню факту проживання з [PERSON] однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з 2005 року по 17.02.2009 року, визнання частково недійними спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 874, 876, 878, посвідчених Сарненською районною державною нотаріальною конторою, визнання домоволодіння [ADDRESS] об'єктом спільної власності подружжя та права власності за [PERSON] на ? його частину. В решті - позовні вимоги [PERSON], а також зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та недоведеними, тому не підлягають до задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: partial