Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

В травні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-6) до відповідача Міністерства закордонних справ України, в якому просила суд: - вжити заходів до відповідача у частині виконання зобов`язань за публічним договором - видачі їй виготовленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон; - стягнути з відповідача на користь позивачки відсотки в сумі 15151,0 грн. за користування чужими грошима протягом 142 дня (з розрахунку на день подання позову 19 квітня 2019р., з наступним перерахунком на день фактичного виконання договірного зобов`язання); - стягнути з відповідача суму 15000,0 грн. в якості заподіяної позивачці моральної шкоди через несвоєчасне виконання своїх договірних обов`язків; - у відповідності з вимогою ст. 262 ЦПК України винести окрему ухвалу щодо відповідача, який грубо порушує вимоги чинного законодавства України у сфері надання публічної послуги оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в результаті чого позивачка була дискримінована по відношенню до інших споживачів даної публічної послуги, які отримали свої паспорти в строк, або навіть раніше терміну. Також відповідачем було допущено втручання в особисте життя позивачки, так як затримка в наданні публічної послуги порушило її плани, на реалізацію яких був необхідний закордонний паспорт. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуваючи на території РФ, 28 серпня 2018р. звернулась до Консульства України в м. Москві РФ для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, сплативши визначений за тарифами платіж та склавши відповідну заяву - анкету. Однак з невідомих позивачці причин, відповідач в порушення строків, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07 травня 2014р. не оформив та не видав позивачці її паспорт для виїзду за кордон, при цьому не повідомив поважні причини затримки у видачі паспорту. На думку позивачки вказана бездіяльність відповідача є незаконною, порушує її права, як споживача послуг, в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів» та спричиняє їй додатково моральні страждання. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09 серпня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 58-66), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами заподіяння їй матеріальної і моральної шкоди, як і протиправність дій/бездіяльності сторони відповідача, у зв`язку з чим сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову. 23 вересня 2019р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 80, 81), в якій сторона позивача наполягала на задоволенні позову, зазначивши, що доводи сторони відповідача наведені у відзиві на позов є безпідставними та необґрунтованими, оскільки тривала бездіяльність, яка мала місце щодо не видачі позивачці паспорту громадянина України для виїзду за кордон є порушення строків саме стороною відповідача, яка в обґрунтування своєї бездіяльності не надала до суду жодного доказу. Заперечення на відповідь на відзив, стороною відповідача не подавались. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019р. провадження по справі закрито в частині вимог про зобов`язання вчинити дії на підставі п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України. До судового засідання сторонами були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просить суд позов задовольнити, а сторона відповідача просила суд залишити позов без задоволення. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що вона перебуваючи на території РФ, 28 серпня 2018р. звернулась до Консульства України в м. Москві РФ для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, сплативши визначений за тарифами платіж та склавши відповідну заяву - анкету. Однак з невідомих позивачці причин, відповідач в порушення строків, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07 травня 2014р. не оформив та не видав позивачці її паспорт для виїзду за кордон, при цьому не повідомив поважні причини затримки у видачі паспорту, у зв`язку з чим позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь 15151,0 грн., на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правові наслідки порушення зобов`язання визначенні ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, розірвання договору. Крім того, ст. 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. За змістом ч. 1-4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання (ч. 3 ст. 613 ЦК України). Судом встановлено, що за наслідками проведеної Посольством України в РФ службової перевірки, щодо оформлення позивачці паспорту громадянина України для виїзду за кордон, зазначений паспорт визнано недійсним та таким, що підлягає анулюванню і знищенню, відповідно до пп. 8 п. 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014р. № 152, в редакції яка булла чинна на час цієї перевірки (паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства). Таким чином, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь відсотки в сумі 15151,0 грн. За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідача чи її посадової особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Стосовно вимог позивачки про постановлення судом окремої ухвали, то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, як визначено в ст. 262 ЦПК України, це є правом суду, щодо реагування на порушення закону, з метою направлення ухвали відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed