Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

В січні 2015р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 40): стягнути з відповідачки на свою користь основну суму боргу за житлово-комунальні послуги, витрат з утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 5089,15 грн.; , інфляційні втрати - 5692,69 грн.; 3,0% річних - 1120,88 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є постачальником житлово-комунальних послуг, споживачем яких являється відповідачка, яка проживає в квартирі [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач. Починаючи з березня 2004р., відповідачка свій обов'язок по оплаті житлово-комунальних послуг не здійснює, в результаті чого за нею рахується заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 березня 2004р. по 01 січня 2013р. в розмірі 5089,15 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення вимог просив суд позов задовольнити. Представник відповідачки заперечував проти задоволення позову, пояснивши суду, що за відповідачкою не існує заборгованості, оскільки вона сплачує за комунальні послуги в повному обсязі. Просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених вимог, оскільки на думку сторони відповідача такий строк пропущений без поважної причини. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з КП УЖГ Шевченківської районної у м. Києві ради. При цьому позивач за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг, які відповідачці за відповідну плату постачає позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачкою, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачки (водопостачання, опалення), а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов'язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачка, починаючи з березня 2004р. несвоєчасно сплачує за комунальні послуги. У зв'язку із цим вона має перед позивачем за період з 01 березня 2004р. по 01 січня 2013р. заборгованість у розмірі 5089,15 грн. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Дослідивши розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі відповідача, суд встановив, що відповідачка періодично сплачувала кошти за комунальні послуги. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що основна сума боргу, яка рахується за відповідачкою, складає 5089,15 грн., оскільки з даної довідки вбачається, що сума заборгованості відповідача становить 2022,68 грн. ( заборгованість станом на 01 січня 2013р. в розмірі 5089,15 грн. - сума боргу станом на 01 березня 2004р. в розмірі 3066,47 грн.). В судовому засіданні представник позивача зазначав, що у позивача відсутні належні і допустимі докази в обґрунтування розміру заборгованості, яка утворилась станом на 01 березня 2014р., як і не міг надати суду належні і допустимі докази в обґрунтування цих вимог. Судом критично оцінюється заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Враховуючи те, що відповідачка за спірний період сплачувала періодично борг частинами, разом з поточною заборгованістю, а також беручи до уваги, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2013р. по справі № 761/279/13-ц було відмовлено КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за житлово - комунальні послуги, суд приходить до висновку, що мало місце переривання строку позовної давності, при цьому судом враховано правові позиції, які містіться в постанові Верховного Суду України по справі № 6-214цс15 від 21 січня 2015р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу за житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 2022,68 грн. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. У відповідності до норм ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Оскільки позивачем не надано детального розрахунку 3,0 % річних та інфляційних втрат відповідно до задоволеної частини суми заборгованості, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних.

Outcome: partial