Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сокіл» Новосанжарського району, третя особа: відділ Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області про відшкодування збитків, зазначаючи, що він є власником земельної ділянки площею 4,120 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, передану в оренду відповідачу строком на 10 років відповідно до умов укладеного 15.04.2005 року договору оренди. Посилається на те, рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.08.2016 року, яке набрало законної сили 23.08.2016 року, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл», третя особа відділ Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області, про зобовязання звільнити та повернути земельну ділянку задоволено, зобовязано ТОВ «Сокіл» звільнити земельну ділянку площею 4,120 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району, та повернути її власнику [PERSON], стягнуто з ТОВ «Сокіл» на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати за 2011-2013 роки в розмірі 3443,91 грн. та стягнуто з ТОВ «Сокіл» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Мотивуючи тим, що відповідач після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки продовжував нею користуватися протягом 2015-2016 років, чим завдав йому збитків у вигляді неотриманого доходу у вигляді орендної плати, просив суд в рахунок відшкодування завданих йому збитків стягнути з ТОВ «Сокіл» 17930,24 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.09.2017 року відкрито провадження у справі. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити, посилаючись на ст.ст. 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, надав відзив на повну заяву. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши представників сторін, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,120 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 003309, виданого Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 12.08.2002 року (а.с. 11, 12). В 2005 році [PERSON] уклав з ТОВ «Сокіл» договір оренди землі площею 4,120 га, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради, яка належить йому на праві приватної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 12 серпня 2002 року, строком на 10 років, зареєстрований у Новосанжарському ВО ПРФ «Центр державного земельного кадастру». З приводу строку дії договору оренди землі між сторонами виник спір, який був вирішений в судовому порядку. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.08.2016 року, яке набрало законної сили 23.08.2016 року, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл», третя особа: відділ Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області, про зобовязання звільнити та повернути земельну ділянку задоволено, зобовязано ТОВ «Сокіл» звільнити земельну ділянку площею 4,120 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району, та повернути її власнику [PERSON], стягнуто з ТОВ «Сокіл» на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати за 2011-2013 роки в розмірі 3443,91 грн. та стягнуто з ТОВ «Сокіл» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 7-10). В письмових запереченнях, наданих представником ТОВ «Сокіл», вказано, що товариство правомірно використовувало земельну ділянку позивача протягом 2015-2016 років, та здійснило виплату орендної плати [PERSON] за 2015 рік в розмірі 6438 грн., що підтверджується копією відомостей на виплату грошей № 20 (а.с. 61, 62), за 2016 рік в розмірі 3603 грн., що підтверджується копією відомостей на виплату грошей № 26 (а.с. 63, 64). Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі», яка регулює наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Згідно пояснень представників спірна земельна ділянка передана від ТОВ «Сокіл» позивачеві на початку 2017 року. Отже, збитки у спірних правовідносинах завдані позивачеві внаслідок невиконання відповідачем обовязку щодо умов повернення орендованої земельної ділянки, тобто в результаті порушення зобовязання, тому їх відшкодування відбувається відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» та ст. 623 ЦК України, а не за ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, якими керувався позивач, звернувшись до суду. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Згідно із ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Упущеною вигодою позивач вважає неодержаний дохід, який він міг би реально одержати, якби самостійно обробляв належну йому на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення в 2015-2016 роках. Судом при вирішенні даної справи встановлено, що питання щодо строку дії договору оренди земельної ділянки врегульоване рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.08.2016 року, яке набрало законної сили 23.08.2016 року. Отже, до цієї дати відповідач користувався земельною ділянкою правомірно. Неповернення орендодавцеві земельної ділянки після наведеної дати викликано тим, що у сторін виникли розбіжності щодо тлумачення умов договору оренди землі в частині строку, на який цей договір укладено. Відповідач вважає початком перебігу строку дії договору дату набрання рішенням суду законної сили, а позивач - дату підписання основного договору з терміном дії 10 років, тобто 15.04.2015 року. Враховуючи, що тлумачення змісту правочину сторонами передбачено діючим в Україні цивільним законодавством (ст.ст. 213, 637 ЦК України), суд вважає, що відсутні правові підстави вважати дії відповідача у спірних правовідносинах неправомірними. Після вирішення питання щодо терміну дії договору в судовому порядку, що остаточно відбулось 12.08.2016 року, ТОВ «Сокіл» на початку 2017 року повернуло позивачу орендовану ділянку. Крім того, суд зазначає, що спірна земельна ділянка до і після набуття позивачем права власності на неї перебувала в оренді і реальним доходом від її використання була орендна плата, яка у розмірі 6438 грн. була виплачена відповідачем позивачу в 2015 році, та у розмірі 3603 грн. в 2016 році. Однак відповідач не доплатив позивачу орендну плату в 2016 році, з належних 6438 грн. (як у попередньому 2015 році) сплатив 3603 грн., тому має доплатити різницю, яка становить 2835 грн. Що стосується розміру орендної плати за земельну ділянку за 1 га, що орендується сільгоспвиробниками на території Соколово-Балківської сільської ради за 2017 р. в розмірі 2176 грн. та застосована позивачем, то суд не знаходить підстав для її застосування, спірні правовідносини врегульовані судовим рішенням в 2016 р. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наведених вище підстав. Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 623 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: partial