Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

директор ТзОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» - Боднар О.В. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №ЛВ10-00572 від 09 липня 2019 року в розмірі 22 375,63 грн., та судові витрати у розмірі 2 270 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.07.2019 року між ТзОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ЛВ10-00572, за умовами якого позичальник зобов`язується повернути наданий йому кредит у розмірі 8 000,00 грн., здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 1603,72 грн. відповідно до графіку внесків за кредитним договором, в тому числі сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 17% за кожні 30 днів користування (204 % річних). Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 03 липня 2020 року. Одержання коштів позичальником підтверджується видатковим касовим ордером від 09.07.2019 року. Однак у порушення умов за кредитним договором відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 22 375,63 грн., яка складається з: 8 000 грн. - залишку отриманої позики (тіло кредиту), 14 375,63 грн. - заборгованість по відсоткам. TзOB «ВЕНДОР-ФІНАНС» зазначає, щодо досудового врегулювання спору між ним та відповідачем відбувалось шляхом направлення на адресу відповідача повідомлення - претензію №137 від 19.05.2021 року, однак це не дало результату. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання. Суд також вживав заходів із повідомлення відповідача, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Зі змісту ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09.07.2019 року між ТзОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ЛВ10-00572, за умовами якого позичальник зобов`язується повернути наданий йому кредит у розмірі 8000,00 грн., здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 1603,72 грн. відповідно до графіку внесків за кредитним договором, в тому числі сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 17% за кожні 30 днів користування (204 % річних). Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 03 липня 2020 року. (а.с.4-5) На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав копію кредитного договору, графіку платежів підписані [PERSON] (а.с.4-5). Згідно копії видаткового касового ордера від 09 липня 2019 р. на виконання умов договору фінансового кредиту №ЛВ10-00572 від 09.07.2019р. позивач перерахував відповідачу 8000 грн. (а.с.6) Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 22 375 грн 63 коп., яка складається з: 8 000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредита), 14 375 грн. 63 коп. - заборгованість по відсоткам. (а.с.9). Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений у формі кредитного договору. Виходячи з цього, а саме: отримання відповідачем кредиту банку, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2270 грн. що підтверджено квитанцією, які міститься у матеріалах справи (а.с.3). На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 2270 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved