Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1998 року знаходиться у шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки надавати відмовляється. Їй самій приходиться нести всі витрати на утримання дитини, забезпечувати продуктами харчування, одягом, тощо. Крім того, їй приходиться витрачати кошти на своє обстеження та лікування, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини і її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця. Позивач у судовому засідання заявлені вимоги підтримала повністю. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини заперечував, просив в цій частині повністю відмовити. Наряду з цим, вважає, що зазначена частка аліментів на утримання доньки є завищеною, доводи позивача є незрозумілими і необґрунтованими. Разом з цим, зазначив, що утримувати дитину є рівним обов'язком як батька, так і матері. Позивач також працює, тому повинна утримувати дитину. На теперішній час він сплачує кредити, щомісяця несе витрати по сплаті комунальних послуг, тощо. Отже, у випадку стягнення з нього аліментів у розмірі, який вимагає позивач, він буде позбавлений засобів до існування. Тому, просив суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини в частці від його заробітку з урахуванням наявності у нього інших споживчих витрат. При цьому, вважає, що права та інтереси їх спільної дитини не будуть ущемлені. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 05 вересня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 182 (а.с. 2). 12 вересня 1999 року від спільного проживання у них народилася донька [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 2). Згідно довідки про склад сім'ї від 08.01.2014 року № 20 неповнолітня дитини проживає разом з матір'ю, позивачем по справі (а.с. 6). Судом з'ясовано, що не спростовано сторонами по справі, відповідач є працездатною особою, працює, але матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання доньки не надає. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Судом з'ясовано, що [PERSON] якими-небудь захворюваннями не страждає, на утриманні інших дітей, непрацездатних членів родини не має, є працездатною особою, працює на відокремленому підрозділі «шахти «Північна», розмір його заробітної плати складає близько 4500 грн., при цьому він несе витрати по сплаті кредитів, сплачує комунальні послуги. Крім цього суд враховує положення статті 180 СК України, відповідно до яких батько та мати несуть рівний обов'язок по утриманню дитини. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/5 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання в зв'язку з її непрацездатністю, то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. У відповідності до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. В частині другій цієї статті зазначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 75 ч. 3 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Згідно довідки МСЕК серії 10 ААВ № 438291 від 30.10.2013 року позивачу повторно була встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням з датою чергового переогляду 30.10.2014р. (а.с. 4). В той же час, судом встановлено, що позивач працює, розмір її середньомісячної заробітної плати складає 3098 грн. 82 коп., отже вона на даний час є працездатною (а.с. 5). Крім цього суд зазначає, що відповідно до ст. 75 ч. 4 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, Сімейний Кодекс України для визначення матеріального стану сторони посилається на прожитковий мінімум. Станом на сьогоднійшній день прожитковий мінімум відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для непрацездатних осіб складає 949 грн. Оскільки, щомісячний сукупний розмір доходів позивача більш ніж прожитковий мінімум, встановлений цим законом, то вона при цьому не потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial