Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 19 січня 2015 року в Пастушівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №2. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. З відповідачем вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною звернення до суду стало фактичне припинення шлюбних відносин. Між ними відсутнє взаєморозуміння, тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу їй залишити прізвище Кузяк, дитину [PERSON] залишити проживати з нею, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суду пояснив, що сторони не підтримують подружніх відносин, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з матірю. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Кузяк) [PERSON] уклали шлюб 19 січня 2015 року, який зареєстрували в Пастушівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №2, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved