Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області звернувся [PERSON] з позовом до Споживчого Товариства «Єдність», третя особа: Споживче Товариство «Пересічанське» про визнання права власності та зняття арешту. В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що будівля (магазин), загальною площею 303,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] на праві колективної власності належить СТ «Єдність», згідно свідоцтва про право власності від 13.08.2002 року, виданого виконкомом Пересічанської селищної ради. Ринкова вартість нежитлового приміщення - магазину загальною площею 303,6 кв.м становить 93700 грн., відповідно до висновку про вартість майна. Згідно довідки №107 від 18.12 2017 року СТ «Єдність» відкрито рахунок № [NUMBER] у валюті гривня в ПАТ «Банк «Грант». Постановою загальних зборів членів СТ «Єдність» №2 від 04.08.2017 року вирішено питання «про доцільність подальшого використання приміщення (магазину) розташованого за адресою: [ADDRESS] та постановлено продати 2/3 частини нежитлового приміщення (магазину) члену споживчого товариства [PERSON] . Постановою правління СТ «Єдність» №5 від 30.10.2017 року вирішено питання «про ціну продажу 2/3 частини нежитлового приміщення (магазину), розташованого за адресою: [ADDRESS] та постановлено встановити ціну продажу в розмірі 64000 грн. Постановою загальних зборів членів СТ «Єдність» №3 від 22.12.2017 року вирішено питання «про продаж 1/3 частини нежитлового приміщення (магазину), розташованого за адресою: [ADDRESS] та постановлено продати 1/3 частини нежитлового приміщення (магазину) члену споживчого товариства [PERSON] , встановити ціну продажу в розмірі 32000 грн. На підтвердження сплати зазначених сум надано копії квитанцій про оплату: квитанція №0.0.921601208.1 від 20.12.2017 про сплату за 2/3 частини нежитлового приміщення в сумі 64000 грн та квитанція №0.0.926237440.1 від 26.12.2017 про сплату за 1/3 частини нежитлового приміщення в сумі 32000 грн. Під час оформлення права власності позивач дізнався, що дане приміщення (магазин) знаходиться під арештом, оскільки 19.10.1999 Дергачівською держнотконторою Харківської області було посвідчено договір про заставу нерухомого майна (іпотеку), в якому заставоутримувач - Банк «Україна» АК, та заставник - СТ «Пересічанське». За умови кредитного договору №13 від 19.10.1999 заставник зобов`язаний повернути 06.03.2000 заставоутримувачу кредит у розмірі 10000 грн., 05.04.2000 в розмірі 10000 грн.. та виплатити відсотки за користування ним, пеню. Згідно рішення НБ від 13.04.2009 АКБ «Україна» виключено з Державного реєстру банків у зв`язку із завершенням ліквідаційної процедури. Банк ліквідовано, немає жодної можливості встановити з ним зв`язок та отримати інформацію по даній справі. Дані, які б підтверджували погашення позики, припинення договору застави (іпотеки) відсутні. За даних обставин позивач не має можливості оформити право власності, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду. Позивач просить суд визнати право власності за [PERSON] , на нежитлову будівлю магазин, загальною площею 303,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; зняти арешт (заборону на нерухоме майно) з нежитлового приміщення (магазину № [ADDRESS] накладений державним нотаріусом Дергачівською держнотконторою Харківської області Маренич Г.П., зареєстровано в реєстрі за №59 від 19.10.1999 року. Голова Споживчого Товариства «Пересічанське» Гончар Г.І. просить розглядати справу у відсутність представника, не заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача Споживчого Товариства «Єдність» в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, заперечень проти задоволення позову не має. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задоволенні позову. Суд розглядає справу відповідно до ст.247 ч.2 КПК України без фіксації судового процесу. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що будівля (магазин), загальною площею 303,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] на праві колективної власності належить СТ «Єдність», згідно свідоцтва про право власності від 13.08.2002 року, виданого виконкомом Пересічанської селищної ради. Постановою загальних зборів членів СТ «Єдність» №2 від 04.08.2017 року вирішено питання «про доцільність подальшого використання приміщення (магазину) розташованого за адресою: [ADDRESS] та постановлено продати 2/3 частини нежитлового приміщення (магазину) члену споживчого товариства [PERSON] . На підтвердження сплати зазначених сум надано копії квитанцій про оплату: квитанція №0.0.921601208.1 від 20.12.2017 про сплату за 2/3 частини нежитлового приміщення в сумі 64000 грн та квитанція №0.0.926237440.1 від 26.12.2017 про сплату за 1/3 частини нежитлового приміщення в сумі 32000 грн. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Під час оформлення права власності позивач дізнався, що дане приміщення (магазин) знаходиться під арештом, оскільки 19.10.1999 Дергачівською держнотконторою Харківської області було посвідчено договір про заставу нерухомого майна (іпотеку), в якому заставоутримувач - Банк «Україна» АК, та заставник - СТ «Пересічанське». За умови кредитного договору №13 від 19.10.1999 заставник зобов`язаний повернути 06.03.2000 заставоутримувачу кредит у розмірі 10000 грн., 05.04.2000 в розмірі 10000 грн.. та виплатити відсотки за користування ним, пеню. Згідно рішення НБУ від 13.04.2009 АКБ «Україна» виключено з Державного реєстру банків у зв`язку із завершенням ліквідаційної процедури, жодної можливості встановити з ним зв`язок та отримати інформацію по даній справі немає. Таким чином на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, чим порушено майнові права щодо розпорядження власністю. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.30 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до ч.2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 321, 328, 334, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved