Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

В судове засідання з»явилиь позивач [PERSON] з представником, представники відповідача [PERSON]. Позивач просить суд: - визнати свідоцтво про право на спадщину на ім.»я [PERSON] в 1/3 частці домоволодіння [ADDRESS] недійсним; - визнати частково недійсними реєстраційні документи про право власності на домоволодіння [ADDRESS]; - визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частину домогосподарства по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог суду пояснили. Згідно по господарських книг за 1980-1990 роки господарство по [ADDRESS] відносилось до колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , померла [INFO] - голова двору, мати позивача і відповідач по даній справі - [PERSON] та позивач [PERSON]. Кожний з них мав право власності на 1/3 спірного господарства. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на 1/3 частину господарства, яке спадкувала відповідач [PERSON]. Він не оспорює спадкування відповідачем 1/3 частини господарства . Але крім вказаної частини, відповідач спадкувала і його 1/3 частину в колгоспному дворі, яка належала йому на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] продовжувала проживати в спірному господарстві. Оскільки на той час спору з відповідачем щодо господарства не виникало, він не провів оформлення свого права на належну йому 1/3 частину. Про те, що відповідач отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на все господарство, він не знав, так як з 1992 року проживав окремо, але був зареєстрований в спірному господарстві. В 2013 році від мешканців с. Дуб»яги Зіньківського району Полтавської області йому стало відомо, що його брат, [PERSON], діючи від власного імені продає спірне господарство. 28 січня 2014 року він отримав копії сторінок з по господарської книги по домоволодінню по [ADDRESS] і йому достовірно стало відомо, що відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на все спірне господарство 12 січня 1996 року. В підтвердження посилається на матеріали спадкової справи, де відсутня його заява, про відмову від належної йому частки і частки в спадковому майні. Таким чином його незаконно було позбавлено права власності на 1/3 частину майна по [ADDRESS], що і стало підставою звернення до суду. Представники відповідача заявлені позовні вимоги не визнали в повному обсязі і суду пояснили. Після поховання голови двору розташованого по [ADDRESS] відбувся жалобний обід. На вказаному обіді був присутній і відповідач, інші члени родини, сусіди, серед яких була і [PERSON], яку вони просили суд допитати в судовому засіданні в якості свідка. Під час жалобного обіду, відповідач [PERSON] задала своїм синам питання, що робити з будинком, на що позивач відповів, що він не претендує на материне домоволодіння, тому вона може розпоряджатись ним на свій розсуд. В зв»зку з відмовою позивача від своєї частки в домоволодінні, відповідач [PERSON] спадкувала в порядку спадкування за законом право власності на все домоволодіння і позивачу про це було відомо. Не визнання заявлених позовних вимог обґрунтовують діючим на час виникнення спірних правовідносин ЦК України, відповідно якого, позивач пропустив строк позовної давності, о ст.ст.71, 76 ЦК України в редакції 1963 року, встановлено 3-х річний строк позовної давності і застосування вказаного строку судами носить обов»язковий порядк, якщо сторона не заявила, про поновлення пропущеного строку в зв»язку з поважністю причин його попущення і суд не задовільнить дану заяву. Позивач такої заяви до суду не подавав і поважності пропуску строків позовної давності не навів. Крім того відповідач [PERSON] добросовісно заволоділа 18 років тому майном, що належало відповідачу, відкрито і безперервно ним володіє, тому відповідно ч.1ст.344 ЦК України, в новій редакції, яка діє на даний час, вона набула право власності на спірне майно, так як з часу заволодіння пройшло більше 10 років. Допитаний в якості свідка в судовому засідання, за його заявою, представник відповідача [PERSON] підтвердив факт, що позивачу [PERSON] достовірно було відомо, що в 1996 році відповідач [PERSON] з його згоди, після смерті [PERSON], прийняла в спадщину спірне домоволодіння розташоване по [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], жителька с. Дуб»яги Зіньківського району підтвердила факт, що позивачу [PERSON] було відомо про намір відповідача після смерті [PERSON] спадкувати все господарство розташоване за адресою [ADDRESS] Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з слідуючих підстав. Згідно п.6ч.1ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч.3ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст.71 ЦК України /ред. 1963 р./, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст.75 ЦК України /ред..1963 р./, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно ст. 76 ЦК України /ред..1963 р./, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Згідно ст.80 ЦК України /ред..1963 р./, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Згідно ч.1ст.4 Закону України « Про власність» /ред..1991 року/, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно ч.2ст.8 Закону України «Про власність/ ред.1991 р./, Відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України ( 1540-06 ) та іншими законодавчими актами. Згідно ч.ч.1,2 ст.50 Закону України «Про власність» /ред..1991 року/, власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. На вимоги про повернення майна з чужого незаконного володіння встановлюється трирічна позовна давність. Судом встановлено. Відповідач звернувся з даним позовом до суду, коли як він стверджує, йому стало відомо, що відповідач продає домогосподарство розташоване по [ADDRESS], в якому станом на 15.04.1991 року, згідно діючого законодавства, йому належала 1/3 частка в спільній сумісній власності. Продажею вказаного господарства займається його брат, син відповідача, з яким на даний час і проживає відповідач. Позивач не надав суду переконливих доказів, що йому достеменно не було відомо, що 18 років назад, його мати [PERSON], відповідач по даній справі, шляхом вступу в спадщину, стала власником спірного господарства, в якому була1/3 його частки, не подав заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, не вказав поважність причин пропуску строку. Представники відповідача стверджують, що позивачеві було достовірно відомо, про отримання відповідачем, шляхом спадкування за законом, права власності на господарство розташоване по [ADDRESS]. Їх покази підтверджуються і показами допитаних в суді свідків: [PERSON] і [PERSON] Виходячи з вище викладених обставин справи, цивільного законодавства, що регулювало на той час спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позивачеві належить відмовити в задоволенні позовних вимог в зв»язку з закінченням перебігу строку позовної давності. Судові витрати належить покласти на позивача.

Outcome: dismissed