Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

В травні 2015 року заявник [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту належності заповіту, посилаючись на те, що встановлення цього факту йому необхідно для оформлення спадщини після померлої бабусі [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] подану заяву підтримав, просив задовольнити її, пояснивши, що в 2008 році йому стало відомо про те, що його бабуся [PERSON] склала на його імя заповіт, за яким заповідала йому все належне їй майно та права. В грудні 2010 року цей заповідач померла в с. Петрівці Миргородського району, де також мешкає заявник. У визначений законом строк з заявою про наміри спадкувати до органів нотаріату він не звертався, а звернувшись у грудні 2014 року, одержав відмову нотаріуса у виді постанови з посиланням на неподання заяви про спадкування та пропуск встановленого строку. Представник заінтересованої особи від Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області [PERSON], яка діє на підставі відповідних повноважень / а.с. 17 /, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала, пояснивши, що в липні 2006 року дійсно посвідчувала заповіт [PERSON], за змістом якого та заповідала все своє майно і права на таке майно [PERSON]. Цей заповіт складався зі слів спадкодавця і документи стосовно [PERSON] нею не перевірялися, що не було обовязковою умовою при здійсненні такого одностороннього правочину. Як виявилося, у заповіті невірно зазначено по батькові заявника, на що раніше не зверталося уваги. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши оригінали окремих документів архівної цивільної справи суду № 541/205/15-ц, та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. 17 липня 2006 року [PERSON] склала заповіт, за змістом якого все своє майно та права заповідала [PERSON] (так у заповіті). Цей заповіт посвідчено секретарем Петрівцівської сільської ради Миргородського району / а.с. 5 /. Згідно з витягом із паспорта громадянина України на імя [PERSON] та копії його свідоцтва про народження, по батькові заявника у цих документах зазначено „Улвійович / а.с. 6, 7 /. Відповідно до ст. 28 ч. 1 ЦК України фізична особа набуває права та обовязки і здійснює їх під своїм імям. Імя фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Таким чином, невідповідність по батькові заявника у заповіті від 17 липня 2006 року з особистими документами [PERSON] є очевидною. Між тим, 06 грудня 2010 року заповідач [PERSON] померла в с. Петрівці Миргородського району, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть, внаслідок чого відкрилася спадщина / а.с. 4 /. Як слідує з копії повідомлення приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] та з копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після смерті [PERSON] в грудні 2010 року заяв про прийняття спадщини чи відмови від неї не надходило, а спадкова справа не зводилася / а.с. 20, 21 / і це при тому, що заявник був обізнаний про наявність заповіту на його імя з 2010 року. 18 грудня 2014 року заявник [PERSON] звертався до згаданого нотаріуса по питанню одержання свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON], проте постановою нотаріуса йому в цьому було відмовлено по причині пропуску строку, встановленого законом для прийняття спадщини / а.с. 19 /. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ч. 1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За приписами ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виконуючи вимоги частин 1, 2 ст. 235 ЦПК України на вжиття заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, при розгляді заяви [PERSON] судом досліджено матеріали архіної цивільної справи № 541/205/15-ц за його ж заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини / а.с. 18 22 /. За змістом досліджених матеріалів такий факт в судовому порядку не встановлено. Відповідне судове рішення про встановлення такого факту відсутнє. При розгляді справи суду не надано жодного належного і допустимого доказу того, що [PERSON] у спосіб, визначений законом, прийняв спадщину за заповітом чи за законом після померлої [PERSON], що є його правом, а не обовязком. Відповідно до статті 256 ЦПК України судом встановлюються факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту, який просить встановити заявник [PERSON] не має для нього ніякого юридичного значення, оскільки він належним чином та у строк, визначений ст. 1270 ЦК України, чи в інший спосіб не прийняв спадщини після спадкодавця [PERSON]. З цих підстав у задоволенні його заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed