Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за навчання у розмірі 55931 грн. 87 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 31 липня 2008 року на навчання до ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» на бюджетну форму навчання зараховано відповідачку [PERSON] 1 вересня 2008 року між нею та позивачем укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №80, якою передбачено, що після закінчення вищого закладу освіти студент зобов'язаний прибути на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням зобов'язаний відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання. Відповідно до протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» в червні 2014 року, від 16 січня 2014 року відповідачку було направлено в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Слов'яносербського району» департаменту охорони здоров'я Луганської облдержадміністрації на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря, про що її було ознайомлено особисто під розпис. Проте вона без поважних причин в установлений строк не приступила до навчання в інтернатурі, чим порушила п.3.2. Наказу МОЗ України від 19 вересня 1996 року №291 «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-IV рівня акредитації». Крім того, стверджує позивач, всупереч вказаному Положенню відповідачкою не повернуто повідомлення до направлення на роботу, що свідчить про те, що вона не приступила до роботи за місцем її призначення, тому позивач просить стягнути з неї кошти за її навчання у розмірі 55931 грн. 87 коп., з яких 53746 грн. 87 коп. - вартість фактичних затрат, затрачених на навчання, та 2185 грн. - стипендія. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] на повторні виклики в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» №16 від 29 січня 2015 року. Повідомлення про причини неявки від неї не надійшло, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що 1 вересня 2008 року між державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» та відповідачкою [PERSON] було укладено угоду №80, відповідно до якої відповідачку було зараховано на бюджетну форму навчання у вказаному навчальному закладі. Згідно з умовами укладеної угоди відповідачка зобов'язалася прибути на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням зобов'язаний відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання в установленому порядку. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом з'ясовано, що відповідно до п.3.2. Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III - IV рівня акредитації, медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 вересня 1996 року №291 відповідачку [PERSON] після закінчення навчання було направлено на роботу в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Слов'яносербського району» департаменту охорони здоров'я Луганської облдержадміністрації на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря, що підтверджується протоколом засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2014 року, від 16 січня 2014 року. Як вбачається із картки працевлаштування випускника, відповідачку було ознайомлено із умовами працевлаштування, що підтверджується її особистим підписом у цьому документі. Відповідно до пунктів 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (далі - Порядок) випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Із наведених позивачем в обґрунтування позову доводів встановлено, що відповідачка без поважних причин в установлений строк не повернула повідомлення до направлення на роботу. Такі доводи позивача дають підстави стверджувати про те, що до навчання в інтернатурі вона не приступила і приймаються судом до уваги, оскільки вони нічим не спростовуються, а будь-які докази, які б вказували на поважність причин неприбуття відповідачки за місцем призначення, відсутні. Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» вартість навчання відповідачки становить 53746 грн. 87 коп. Згідно з довідкою про доходи, за період навчання відповідачка у вказаному навчальному закладі їй було виплачено 2185 грн. стипендії. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Outcome: approved