Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

В січні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.09.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткову зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, станом на 30.11.2017 року відповідач має заборгованість у сумі 22572 грн. 06 коп., яка складається з наступного: 1799,02 грн. - заборгованість за кредитом; 19221,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1051,05 грн. - штраф (відсоткова складова), і яку позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2018 року цивільну справу направлено за підсудністю до Василівського районного суду Запорізької області. Ухвалою Василівського районного суду від 29 березня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судові засідання представник позивача Савіхіна А.М. не з`явилася, до позовної заяви надала клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, просила задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що в 2010 році у зв'язку з навчанням йому необхідно було відкрити дебетовий рахунок для перерахування на нього грошових коштів його батьками, для чого він звернувся до ПриватБанку, де на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг від 06.09.2010 року, в якій він вказав про бажання отримати на своє ім'я дебетову карту, йому було відкрито відповідний рахунок, на який його батьки періодично перераховували грошові кошти на його особисті потреби. З заявами про отримання інших видів карток, в тому числі кредитних карток «Універсальна», він не звертався і не отримував їх. В долученій до позову анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов'язання, в тому числі дані про кредитний ліміт, строк надання грошових коштів та строк їх повернення, відсутні посилання на фактичне отримання ним кредитної картки. Крім того, він не ознайомлювався і не підписував Умови та правила банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт. Також враховуючи, що відповідно до п.1.1.7.12 Правил Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, вважає, що укладений 06.09.2010 року на 12 місяців договір закінчився 06.09.2012 року. Оскільки загальний строк позовної давності складає 3 роки (ст.257 ЦК України), інших договорів чи угод про зміну позовної давності він не підписував, вважає, що право на нарахування відсотків і штрафів а також на звернення до суду позивач втратив 06.09.2015 року. Відповідно до висновку Верховного Суду України в постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14, автоматичне продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). У позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» вказано, що між сторонами укладено договір б/н від 06 вересня 2010 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткову зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст.81 КПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що окрім анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.09.2010 року, копії Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копії Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунку заборгованості за договором б\\н від 06.09.2010 року, укладеного між «ПриватБанком» та [PERSON] станом на 31.11.2017 року, та копії паспорту на ім'я відповідача, не міститься будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Так, в своїй позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту. Разом із тим, матеріали цивільної справи не містять відомостей про отримання відповідачем платіжної картки кредитка «Універсальна»/Gold, номеру вказаної картки, строку її дії, а також підтвердження того факту, що відповідач наданою Банком можливістю розпоряджатися кредитними коштами взагалі скористався. Такими доказами, зокрема, може бути складена у відповідності до вимог діючого законодавства довідка про рух коштів по рахунку відповідача, підписана відповідальною особою банку, розписка відповідача у отриманні кредитної банківської картки, оригінал кредитного договору, виписки за картковим рахунком, докази отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, тощо, але представник позивача таких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог суду не надав. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно п.2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений в Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням яких Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. З дослідженого в судовому засіданні оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06 вересня 2010 року вбачається, що в розділі «Ознакомившись с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Тарифами ПриватБанка, изьявляю желание оформить на свое имя», вказано, що відповідач бажає оформити «Дебетову особисту карту», дані щодо волевиявлення відповідача в оформленні інших видів карток, а саме: кредитки «Універсальна», «Зарплатної», «Пенсійної», «Gold», «Ідентифікація з паспортом» відсутні. Також в анкеті-заяві не заповнено відповідні розділи щодо кредитного ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна»/ Gold. Таким чином, з доданої Анкети-заяви неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою «Універсальна»/Gold. Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати відсотків за користування кредитом та штрафів в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, вищевказані документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про укладення між сторонами кредитного договору. Судом також досліджений розрахунок заборгованості за договором б\\н від 06.09.2010 року, укладеного між «ПриватБанком» та [PERSON] станом на 30.11.2017 року, з якого вбачається, що за період з 22.02.2012 року по 01.09.2014 року відповідачу нараховувалася процентна ставка за ставкою 30% на рік, з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року за ставкою 34,80% на рік з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року за ставкою 43,20% на рік. Проте, суд позбавлений можливості з`ясувати, якими умовами договору передбачений розмір відсотків та зміна кредитором в односторонньому порядку розміру відсоткової ставки та яким чином до позичальника була доведена інформація про такі зміни. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, оскільки ані в позовній заяві, ані в документах, що долучені до неї, не міститься відомостей щодо укладення між сторонами кредитного договору, способу виконання позивачем умов кредитного договору з надання кредиту у розмірі та в спосіб, визначений Умовами та Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed