Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

В травні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 18 липня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 115. Від подружнього життя в них є син [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належна сім'я в них не створилась. З різних питань між ними часто виникали сварки, скандали та непорозуміння. Тривалий час подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, а тому вона вважає подальше спільне життя неможливим. В позовній заяві позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем, малолітню дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 21 копійка. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони з 18 липня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них є син: [PERSON], [INFO]. Між сторонами часто виникали сварки, скандали та непорозуміння, що привело до припинення подружніх відносин. Сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дитину сторін після розірвання шлюбу суд залишає проживати з матірю. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача в користь позивачки 551 гривню 20 копійок понесених нею судових витрат по сплаті судового збору. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON].

Outcome: approved