Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Державна екологічна інспекція у Запорізькій області звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа: Державна фінансова інспекція в Запорізькій області, про стягнення шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили наступне. 30 грудня 2010 року між Держекоінспекцією у Запорізькій області та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжкокс» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Запоріжкокс») було укладено договір № 2749/541 про надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів України, згідно з яким позивачем надавалися платні послуги екологічного характеру з визначення радіаційного стану обєктів та вантажів ПАТ «Запоріжкокс». Строк дії договору з 01.01.2011 року по 31.12.2011 рік. Виконавець надавав замовнику послуги з визначення радіаційного стану об'єктів та вантажів. Контрольно-ревізійним управлінням в Запорізькій області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державної екологічної інспекції в Запорізькій області за період з 01.10.2009 року по 01.07.2011 року, якою встановлено, що Договір укладено в порушення наказу Інспекції від 17.11.2010 року № 971 щодо умов укладання договорів, а саме Інспекцією в І півріччі 2011 року надавались послуги за заниженою вартістю внаслідок чого занижено дебіторську заборгованість та недоотримано власних надходжень на загальну суму 32736 грн., про що складено акт ревізії від 20.09.2011 року № 070/0013. Згідно цього акту, укладання договору від 22.12.2010 року № 2749/541 з порушенням вимог наказів № 110/73 та від 17.11.2010 № 971 допущено з вини заступника начальника Інспекції [PERSON] 29 вересня 2011 року Контрольно-ревізійним управлінням в Запорізькій області на адресу позивача було направлено вимогу №08-07-14-14/8522 від 28.09.2011 року по усуненню порушень, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача, п. 2 якої Держекоінспекцію було зобовязано внести зміни до Договору для приведення його у відповідність до положень наказу Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15.03.2002 року № 110/73, зареєстрованого в Мінюсті України 01.04.2002 року, а № 323/6611 щодо вартості послуг, провести претензійно-позовну роботу щодо відшкодування шкоди, завданої Інспекції у сумі 32736,0 грн. за вказаним договором. 19.03.2013 року, актом ревізії фінансово-господарської діяльності Державної екологічної інспекції у Запорізькій області № 07/21/3 від 19.03.2013 року за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року встановлено, що Держекоінспекцією укладено договір від 22.12.2010 року № 2749/541 з порушенням вимог наказів № 110/73 та від 17.11.2010 року № 971, що допущено з вини заступника начальника Інспекції [PERSON] Внаслідок цього Інспекцією в II півріччі 2011 року недоотримано власних надходжень на загальну суму 18880 грн. 25.04.2013 року по усуненню аналогічних порушень щодо Договору за II півріччя 2011 року, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності - позивача за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року, пунктом 2 якої Державну екологічну інспекцію було зобовязано відшкодувати збитки у сумі 18880 грн. за вказаним договором. Таким чином, проведеними ревізіями окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача було встановлено заниження вартості екологічних послуг за Договором, які надавались ПАТ «Запоріжкокс» впродовж 2011 року та розраховано заборгованість за Договором на загальну суму 51616,00 грн. Представник Державної екологічної інспекції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. На адресу суду надав відгук щодо позовної заяви, в якому відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Обґрунтовуючи відгук тим, що коли нібито було вчинено протиправне діяння у вигляді підписання спірного договору визначений як 22.12.2010 року, час перевірки в ході якої було виявлено порушення визначений як 20.09.2011 року. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при звернення із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівникові. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації слід вважати день підписання відповідного акту або висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 139 КЗпП\~працівник зобов'язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону\~\~праці. Згідно зі\~ст. 130 КЗпП\~України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за правилами\~ст. 132 КЗпП\~за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини\~яких її заподіяно, несуть матеріальну\~відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона\~передбачена\~у\~більшому,\~ніж\~цей заробіток,\~розмірі.\~\~ В період часу з 12.10.2010 року по 04.05.2011 року [PERSON] працював на посаді заступника начальника Державної екологічної Інспекції в Запорізькій області. 30 грудня 2010 року між Держекоінспекцією у Запорізькій області та ВАТ «Запоріжкокс», правонаступником якого є ПАТ «Запоріжкокс», було укладено договір № 2749/541 про надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів України, згідно з яким позивачем надавалися платні послуги екологічного характеру з визначення радіаційного стану обєктів та вантажів ПАТ «Запоріжкокс», строком дії з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. Згідно акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державної екологічної інспекції у Запорізькій області за період з 01.10.2009 року по 01.07.2011 року № 070//0013 від 20.09.2011 року ревізійною групою проведено ревізію окремих питань за період з 01.10.2009 року по 01.07.2011 року. В ході якої було виявлено, що договір від 22.12.2010 року № 2749/541 укладено з порушенням вимог наказів № 110/73 та від 17.11.2010 року №97, порушення допущено з вини заступника начальника Інспекції [PERSON] 19.03.2013 року актом ревізії фінансово-господарської діяльності Державної екологічної інспекції у Запорізькій області № 07/21/3 від 19.03.2013 року за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року встановлено, що Держекоінспекцією укладено договір від 22.12.2010 року № 2749/541 з порушенням вимог наказів № 110/73 та від 17.11.2010 року № 971, що допущено з вини заступника начальника Інспекції [PERSON] Внаслідок цього, Інспекцією в II півріччі 2011 року недоотримано власних надходжень на загальну суму 18880 грн. 25.04.2013 року по усуненню аналогічних порушень щодо Договору за II півріччя 2011 року, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності - позивача за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року, пунктом 2 якої Державну екологічну інспекцію було зобовязано відшкодувати збитки у сумі 18880 грн. за вказаним договором. Статтею 256 ЦК України\~встановлено позовну давність - строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права чи інтересу. Загальний строк позовної давності визначено\~у ст. 257 ЦК\~України і цей строк складає три роки. Водночас, відповідно до ч. 3\~ст. 233 КЗпП України\~для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, встановлюється один рік з дня встановлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України\~для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з приводу стягнення з працівника матеріальної шкоди, встановлюється строк позовної давності - 1 рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Позивач пред'явив позов про відшкодування шкоди заподіяної працівником у червня 2015 року, хоча про наявність завданої шкоди дізнався ще у 2011 році. Відповідно до\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність залишення позову без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed