Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в житловому будинку, проте з 01 червня 2018 року не проживають, комунальні послуги не сплачують, спільне господарство з ним не ведуть . Просив визнати відповідачів такими , що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підримала з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Враховуючи те, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не подали , суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON] та дослідивши письмові докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 07 червня 2000 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 09 березня 2005 року . Судом встановлено, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше року. Факт їхнього непроживання у житловому будинку підтверджується актом обстеження фактичного проживання від 27 вересня 2019 року, з якого вбачається що [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] не проживають більше одного року. Спірні правовідносини сторін виникли із житлових відносин та регулюються нормами Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Згідно ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Статтями 64, 156 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі наведеного, суд прийшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як члени сім`ї позивача, що є власником спірного житлового будинку відсутні в ньому понад один рік без поважних причин, а тому їх необхідно визнати такими , що втратили право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] .

Outcome: approved