Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона, [PERSON] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З батьком доньки, [PERSON] , вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі але за їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , про що свідчить запис у Свідоцтві про народження. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 р. стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 р. і до досягнення дочкою повноліття - [INFO] . Дитина проживає разом з нею та її колишнім чоловіком [PERSON] , коли він знаходиться на території України, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Комфорт «Плюс» № 30 від 24 квітня 2018 р. Вона самостійно несе всі витрати по утриманню доньки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти додаткову участь в утриманні їх спільної доньки [PERSON] , так як 1000 грн. сплачуваних ним по рішенню суду аліментів не вистачає для задоволення всіх потреб дитини, однак її звернення залишені відповідачем без задоволення. У Федеративній Республіці Німеччина в даний час проживає її колишній чоловік, [PERSON] разом з дітьми та батьками. Вона з ним, [PERSON] та його родиною залишилися у гарних стосунках. [PERSON] постійно приїжджає відвідати її з донькою на Україну та запрошує постійно їх з донькою відпочити та оздоровитися у Німеччині. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] до ФРН , Єгипту, Турції з метою відпочинку та оздоровлення, але отримала категоричну відмову. Окрім того, протягом останніх 17 років відповідач офіційно їздить на сезонну роботу до Австрійської Республіки до фірми Gartnerei Jager (Bundesstra?e 2 6065 Thaur, 43 5223 57880, gaertnerei-jaeger.at) де перебуває безперервно кожні 6 місяців на рік. Час перебування відповідача за кордоном щороку припадає на весняно - літній період, саме той час коли дитині необхідно виїжджати на оздоровлення та відпочинок. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. 06 червня 2018 р. Богунським районним судом м. Житомира було винесено заочне рішення згідно якого позовні вимоги [PERSON] були задоволені а саме: «…надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] за межі України до будь-яких країн близького та дальнього зарубіжжя у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] …». (а. с. 57-58). 20.01.2020 р. від відповідача по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, [PERSON] надійшла заява про скасування заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 червня 2018 р. (а. с. 63-65). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.06.2020 р., на підставі клопотання представника [PERSON] - [PERSON] було направлено запит до Державної прикордонної служби про витребування з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України про перетин державного кордону громадянином України [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , за період з 01.03.2015 р. по 27.04.2020 р. з зазначенням даних про те, через який пункт пропуску здійснювався перетин кордону, на якому транспортному засобі (марка автомобіля державний номерний знак) та яка мета поїздки зазначалася ним при перетині державного кордону України. (а. с. 110-116). Зі змісту інформації Державної Прикордонної служби України від 24.06.2020 року [PERSON] дійсно пересікав кордон України протягом з 26.06.215 р. по 01.03.2020 р. сімнадцять разів. (а. с. 121). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2020 р. заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 червня 2018 р. було скасоване та призначено до слухання 28.11.2021 р. на 10.00 год. 28.11.2021 р. засідання не відбулося у зв`язку з заявою відповідача [PERSON] про відкладення слухання у зв`язку з його хворобою. (а. с. 155.) 03.03.2021 р. у судовому засіданні сторони погодилися на задоволені позовних умов на наступних умовах: «…надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] протягом червня, липня 2021 р. за межі України до Німеччини у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] . Серпень, вересень, жовтень 2021 р. [PERSON] , [INFO] повинна перебувати на території України. Грудень 2021 р. січень 2022 р. на території Німеччини у супроводі супроводі матері - [PERSON] , [INFO] та у лютому 2022 р. перебувати на території України. З пояснень третьої особи органу опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради свідчить, що «…діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, а тому вважаємо, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Житомирської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню…» (а. с. 46-47). Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягай 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до положень п. 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно положень статті 16 Закону України « Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Згідно статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно приписів статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Суд вважає, що доводи, наведені позивачкою є незаперечними, та такими, що надають підстави робити висновок про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зважаючи на викладене, відповідно до статей 153,154 Сімейного кодексу України, враховуючи приписи статей 11, 16 Закону України « Про охорону дитинства», статі 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та

Outcome: partial