Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Преміум Актив») звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача - ТОВ «ФК «Преміум Актив», право вимоги до якого перейшло за Договором про надання фінансових послуг факторингу №0111/2 від 01.11.2018 року, заборгованість за договором №2913700655-021272 від 12.07.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 11400,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3000,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4800,00 грн., заборгованості за пенею у розмірі 3600,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2913700655-021272 від 12.07.2018 року про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. ТОВ «Фінансова компанія є гроші» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] позику шляхом перерахування на його картковий рахунок грошових коштів в розмірі 3000,00 гривень з кінцевим терміном повернення не пізніше 23:00 11.08.2018 року включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1091,10 грн. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних. Фіксована процентна ставка за договором становить 2% (60,00 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі Позики, і закінчуючи Датою фактичного повернення Позики включно, протягом строку користування Позикою. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування позикою, яка підлягала сплаті Позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором складає 4091,10 грн. Відповідно до 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, станом на 01.11.2018 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 11400,00 грн., де заборгованість за кредитом - 3000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4800,00 грн., заборгованість за пенею - 3600,00 грн. Також позивач зазначав, що 01.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» укладено договір про надання послуг факторингу, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги по кредитних договорах, в тому числі і за даним договором від 12.07.2018 року. Як на підстави задоволення позову, позивач посилається на положення Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та ЦК України. Вказана позовна заява надійшла до суду та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. Після отримання інформації з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА щодо місця реєстрації відповідача, ухвалою суду від 12.02.2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до поданого позову у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення по справі. Відповідач - [PERSON] в судові засідання не з`являвся причини неявки суду не повідомляв, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем його реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 23.09.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи 12.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2913700655-021272 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно п. 2.1. Договору Позикодавець на умовах цього Договору надає Позичальнику коштів у на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути Позику та сплатити Суму процентів за користування позикою в порядку і в строк визначений цим Договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. Платіжним дорученням №б/н від 13.07.2018 року підтверджується, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3000,00 гривень. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва №2829 від 28.12.2017 року. Відповідно до умов п. 10.1.3. Договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Позику та сплатити суму процентів за користування Позикою. Строк надання послуг за цим договором (строк на який надається позика) розпочинається з моменту отримання Позичальником коштів відповідно до умов Договору, (п.5.1 Договору). Строк, на який надається Позика за цим Договором становить 31 (5.2. договору). Дата надання Позики 12.07.2018 року (п.5.3 Договору). Дата повернення Позики - не пізніше 23:00 11.08.2018 року включно (п.5.4 Договору). Відповідно до умов Договору сума процентів за користування позикою становить 1091,10 грн. за 31 день. Проценти за користування Позикою становлять 2% за кожен день користування Позикою, що становить 730 процентів річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за договором становить 2% (60,00 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі Позики, і закінчуючи Датою фактичного повернення Позики Вбачається, що між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які регулюються Законами України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Отже, Позикодавець свої зобов`язання за Договором №2913700655-021272 від 12.07.2018 року виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. Однак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконав, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кошти не повернув. 01.11.2018 року між Позикодавцем та ТОВ ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0111/2, відповідно до якого Клієнт відступив Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані Боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору, а також до Фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених Боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, таким чином, внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а ТОВ ФК «Преміум Актив» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №2913700655-021272 від 12.07.2018 року. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до п.2.1. Договору факторингу для реалізації Фактором придбаних ним прав Клієнт передав під час підписання цього Договору наступні документи: оригінали Основних Договорів, підтвердження видачі кредиту по Основним договорам Клієнтом, розрахунки заборгованості. Також згідно п. 2.3. Договору факторингу не пізніше тридцяти робочих днів після набуття чинності цим Договором Клієнт зобов`язаний сповістити Боржників про укладання цього Договору і повідомити, що платіж на користь фактора є належним. Дані умови договору виконанні, що підтверджується повідомленням про відступлення з підтвердження про відправлення, витягом з акту прийому-передачі прав Вимоги згідно Договору факторингу, а також іншими документами, долученими до матеріалів позову. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ч. 1, ст. 1082 ЦК України). Станом на сьогоднішній день Боржником не виконано своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором, яким є ТОВ «ФК «Преміум Актив», за Договором №2913700655-021272 від 12.07.2018 року, про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Зокрема, відповідно до долученого до матеріалів прозову розрахунку заборгованості за Договором №2913700655-021272 від 12.07.2018 року станом на 01.11.2018 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем, розрахована за умовами укладеного договору, складає 11400,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 4800,00 грн. - заборгованість по процентам, 3600,00 грн. - заборгованість за пенею. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Щодо заявлених позовних вимог в частині сплати пені за користування кредитом, суд дійшов наступного висновку. Можливість зменшення розміру неустойки в судовому порядку передбачається низкою нормативно-правових актів цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 3.09.2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків ( ЦПК в редакції станом на вересень 2014 року). Окрім цього, згідно з Рішенням КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року передбачається, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч. 1, 2ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Передбачається, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний суд зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Установивши, що розмір неустойки становить 3600,00 грн., та є значно більший від розміру основного зобов`язання, що становить 3000,00 грн., суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, тобто зменшити розмір пені до суми основного зобов`язання, що становить 3000,00 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 10800,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - тіло кредиту; 4800,00 грн. - проценти за користування кредитом; 3000,00 грн. - неустойка у формі пені, яка зменшена до суми основного зобов`язання. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн. При цьому у суду відсутні підстави для врахування у відповідній вищезазначеній математичній пропорції зменшеної суми пені, оскільки відповідно до п. 39 Постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. На підставі наведеного та

Outcome: partial