Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

В серпні 2018р. позивач АТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014/2560/82/58222 від 23 липня 2007р. (далі по тексту - кредитний договір) у сумі: 32746,84 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 855885,03 грн., а також судовий збір у розмірі 12838,28 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 липня 2007р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 24480,0 дол. США строком до 23 липня 2017р., зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних. 22 липня 2009р. між сторонами була укладена Додаткова угода № 1, в якій сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 120 календарних місяців, у зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту - 23 липня 2019р. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений умовами кредитного договору, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Станом на 11 червня 2018р. заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить: 32746,84 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 855885,03 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019р. позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено в повному обсязі. Відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020р. задоволено - скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019р. по цивільній справі № 761/32182/18 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву, в якій він просить розглянути справу у відсутність свого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 23 липня 2007р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого Відповідачу було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 24480,0 дол. США строком до 23 липня 2017р., зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних. 22 липня 2009р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 120 календарних місяців, у зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту - 23 липня 2019р. Відповідач зобов`язувався щомісячно повертати заборгованість по кредиту та процентах рівними частинами. Відповідно до умов п. 5.1. кредитного договору з урахуванням змін, які було внесені Додатковою угодою № 1, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу кредитора щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 23.07.2019 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. кредитного договору. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 11 червня 2018р. заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить: 32746,84 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 855885,03 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом: 17775,43 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 464586,03 грн.; заборгованість за відсотками: 14971,41 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 391299,0 грн. Судом встановлено, що 12 червня 2018р. позивач звертався до відповідача в досудовому порядку з вимогою про виконання грошових зобов`язань. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення звертає увагу суду на той факт, що позивач 19 листопада 2012р. звертався до відповідача з вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій банк просив позичальника достроково погасити заборгованість за кредитом в розмірі 17775, 43 дол. США, 1383,42 дол. США - заборгованість за відсотками, 16236, 42 дол. США - пеню за прострочку кредиту та відсотків. Відповідач вважає, що після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втратив право на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором, посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. у справі №444/9519/12, Постанови від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2019р. у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позиція відповідача полягає в тому, що він не визнає позов в частині нарахування відсотків в сумі 14971,41 дол. США, які було нараховано позивачем після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості в 2012р. на його адресу. Відсотки, нараховані позивачем поза межами строку кредитування, відповідач вважає неправомірними. З матеріалів справи вбачається, що позивач в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором на листопада 2012р. та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 19 листопада 2012р. позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню, як не підлягали нарахуванню встановлені умовами договору і інші платежі (відсотки, пеня, штафні санкції). Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Кредитодавець визначив у вимозі від 19 листопада 2012р. про дострокове погашення боргу строк, у який позичальник мав достроково погасити кредит у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме впродовж 30 календарних днів, проте, така заборгованість погашена не була, а тому у кредитора виникло право на стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі та одночасно припинилося право на нарахування відсотків за кредитним договором з 19 грудня 2012р. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 17775,43 дол. США та в частині стягнення заборгованості за відсотками, які було нараховано до 19 грудня 2012р. - в сумі 1803,04 дол. США. Нарахування відсотків поза межами строку кредитування суд вважає неправомірним, тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7675,66 грн.

Outcome: partial