Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В червні 2015р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача ПАТ «КБ Експобанк», третя особа: ТОВ «Фірма «Технокомплекс», в якому просила суд: - визнати припиненим грошове зобов'язання [PERSON] за договором кредиту № 12/13-UAU-AK від 24 грудня 2013р., укладеного між сторонами; - визнати припиненим зобов'язання за договором поруки № 12/13-UAU-AK від 24 грудня 2013 р. укладеного між сторонами та третьою особою. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 24 грудня 2013р. між ПАТ КБ Експобанк» та нею було укладено договір кредиту № 12/13-UAU-AK (далі по тексту - кредитний договір), за яким, їй було надано кредит у сумі 450000,0 грн., з процентною ставкою у розмірі 21% річних та кінцевим терміном повернення не пізніше - 23 грудня 2016р. в цей же день, 24 грудня 2013р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір поруки № 12/13-UAU-AK (далі по тексту - договір поруки). 10 квітня 2015р. між позивачкою та третьою особою було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого, до неї перейшло право вимоги у ПАТ КБ «Експобанк» сплати грошових коштів у розмірі 299648,67 грн. в послідуючому, вона неодноразово зверталась до відповідача із заявами про проведення списання грошових коштів з банківського рахунку [NUMBER] у розмірі 295794,75 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань за кредитним договором № 12/13-UAU-AK від 24 грудня 2013р. Однак, її звернення щодо списання грошових коштів з банківського рахунку на погашення кредитної заборгованості були залишені без задоволення з посиланням на неможливість під час тимчасової адміністрації та ліквідації банку провести зарахування грошових коштів на погашення кредиту за рахунок коштів, розміщених на банківському рахунку, з посиланням на ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На її думку, вищезазначені дії банку є неправомірними, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначивши, що заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився; надіслав на адресу суду письмові пояснення зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 24 грудня 2013р. між ПАТ КБ «Експобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1. якого, позивачці було надано кредит на умовах забезпеченості, його цільового використання, строковості, повернення та платності у сумі 450000,0 грн. За користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 21 % річних. Розмір процентів за користування кредитом є фіксованим. Позичальник ([PERSON]) повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (додаток №1 до цього договору), але не пізніше 23 грудня 2016р. ( п.1.2., 1.3 кредитного договору) (а.с.4-5). ТОВ «Фірма»Технокомплекс», відповідно до договору поруки від 24 грудня 20013р., зобов'язалося солідарно з позичальником ([PERSON]) відповідати в повному обсязі, як і позичальник, зокрема за повернення кредиту у сумі 450000,00 грн. (а.с. 6-7). Поручитель та позичальник цим надають кредитору доручення списувати з своїх рахунків коштів для виконання цього договору і договору кредиту (договірне списання) (п.1.3. договору поруки). Також, судом встановлено, що 30 серпня 2013р. між АТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «Фірма «Технокомплекс» було укладено договір № 14729 банківського рахунку [NUMBER], відповідно до п.1.1., банк, відкрив клієнту (ТОВ «Фірма «Технокомплекс») поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та/або іноземній валюті та здійснює його (їх) обслуговування (а.с.8-13). 10 квітня 2015 р. між ТОВ «Фірма «Технокомплекс» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1. якого, новий кредитор ([PERSON]) стає кредитором боржника - ПАТ «КБ «Експобанк» за договором № 14729 банківського рахунку [NUMBER] від 30 серпня 2013р. у сумі 290983,83 грн. та додатку №3 до договору № 14729 банківського рахунку зі спеціальним режимом використання [NUMBER] від 30 серпня 2013р. в сумі 8664,84 грн., що разом складає 299648, 67 грн. (а.с. 18-19). До нового кредитора перейшло право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного виконання зобов'язань боржника, викладених у договорі банківського рахунку, а боржник зобов'язується перед новим кредитором належно виконати свої зобов'язання. За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, зазначеному у п.1.1 цього договору (п.1.3. договору відступлення права вимоги ). Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок (рахунки), відкритий (ті) клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством, тарифами банку та цим договором (п.1.4 договір № 14729 банківського рахунку [NUMBER] від 30 серпня 2013р.). Клієнт має право розпоряджатися коштами на своєму рахунку (рахунках) на свій розсуд та у відповідності з діючим законодавством України та вимогами НБУ (п.3.2.1 договір № 14729 банківського рахунку [NUMBER] від 30 серпня 2013р.). Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що позивачка, неодноразово зверталась до відповідача з заявами про проведення зарахування грошових коштів, які перебувають на банківському рахунку в рахунок погашення виниклої кредитної заборгованості, а в послідуючому і щодо визнання припиненими зобов'язань, а саме: зобов'язання [PERSON] за договором кредиту № 12/13-UAU-AK від 24 грудня 2013 р., укладеного між нею ([PERSON]) та відповідачем; зобов'язання за договором поруки, укладеного між нею ([PERSON]), ПАТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «Фірма»Технокомплекс». Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, сторона позивача наголошувала, що банк безпідставно відхилив клопотання позивачки про проведення перерахунку грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку, відповідно до договору № 14729 банківського рахунку [NUMBER] в рахунок погашення виниклої кредитної заборгованості, з порушенням ч.1 ст. 1066 ЦК України. Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, на підставі постанови Правління НБУ від 22 січня 2015р. № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015р. № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Експобанк» призначено начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощука І.Г. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Експобанк» запроваджено строком на один рік з 26 січня 2015р. по 25 січня 2016р. включно. 29 грудня 2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 245 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк» та делегування повноважень ліквідатора», яким, строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк» продовжено на строк по 31 березня 2017р. Враховуючи те, що у відповідача розпочата процедура ліквідації, тому до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються не норми ЦК України, а спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинних шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини. Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку, в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, норми наведеного Закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але й регулюють будь-які відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, у тому числі відносини з клієнтами - фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку. Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (ст.34 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов'язанням банку перед кредиторами. Пунктом 8) ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд не відшкодовує, зокрема кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів. Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку ст.52 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом України по справі № 6-43цс15, суд приходить до висновку, що клопотання позивачки про проведення зарахування грошових коштів, які перебувають на банківському рахунку в рахунок погашення виниклої кредитної заборгованості, а в послідуючому і визнання припиненими зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, укладеного між нею та відповідачем та за договором поруки, укладеного між сторонами та третьою особою, відповідачем відхилені відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed