Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 22 листопада 2015 року за участю [PERSON], який керував автомобілем RENAULT KANGOO, поблизу будинку №37 по вулиці М.Сибиряка в Іллічівському районі міста Маріуполя відбулась дорожньо-транспортна подія та зіткнення із автобусом Богдан, який належить позивачу, внаслідок чого останній поніс матеріальні витрати та моральні страждання. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Донецької області, відповідач [PERSON] був визнаний винуватим у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. В момент ДТП автобус отримав технічні ушкодження та проведена майнова оцінка заподіяної шкоди, яка складає 5633,64 гривень. Послуги оцінювача 800 гривень та витрати на відправку поштового повідомлення 33,00 гривні. Також вказує про заподіяння відповідачем моральної шкоди в результаті порушення його права власності на транспортний засіб автобус, який здійснює перевезення пасажирів та утворилися перешкоди при здійснені ним підприємницької діяльності. На підставі зазначеного, посилаючись на положення статей 1167 та 1187 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] на свою користь 6466,64 гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000,00 гривень моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. В лютому 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що винуватцем ДТП, яка відбулась 22 листопада 2015 року за участю його автомобіля RENAULT KANGOO та автобусу Богдан, є водій автобусу [PERSON], який рухався по вулиці М-Сибиряка та здійснив наїзд на задню частину автомобіля [PERSON] Винуватцем пригоди вважає водія автобусу та не погоджується із рішеннями Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області та Апеляційного суду Донецької області, згідно з якими винуватцем ДТП визнано [PERSON] На підставі цього просив визнати [PERSON] винуватцем дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з [PERSON] витрати за ремонт автомобіля [PERSON] в сумі 3753,60 гривень та моральну шкоду в сумі 2000,00 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а у задоволені зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2015 року о 19 годині 40 хвилин біля будинку №37 по вулиці М.-Сибіряка в Кальміуському районі міста Маріуполя [PERSON], керуючи транспортним засобом RENAULT KANGOO, державний номер [NUMBER], при виїзді заднім ходом з місця стоянки біля магазину не впевнився в безпеці руху та скоїв зіткнення з автобусом БОГДАН, державний номер [NUMBER], який рухався по вулиці М.-Сибіряка з боку вулиці Заозерної, під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні. Дії [PERSON] не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху, згідно з якими перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 18 березня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанова судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року залишено без змін. Статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частинами 4, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наведених положень слідує, що обставини, встановлені Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області та судом апеляційної інстанції щодо механізму ДТП, особи, яка допустила порушення правил дорожнього руху та дії, якої знаходяться у причинному звязку із настанням ДТП, є обовязковими для суду у даній цивільній справі при вирішенні питань правових наслідків заподіяних зіткнень автомобілів. Тобто обставини винуватості водія [PERSON] у вчиненні ДТП в силу вказаних вимог процесуального закону є доведеними та вважаються преюдиціальним фактом, який не підлягає повторному доведенню позивачем в даній справі. Будь-яких вагомих доказів винуватості водія автобусу БОГДАН [PERSON] під час створення аварійної пригоди відповідачем представлено не було. Водій [PERSON] за фактом даного ДТП до адміністративної відповідальності не притягався та протокол щодо нього не складався. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме відповідач [PERSON] був визнаний особою, яка допустила порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось ДТП, та в його діях є прямий причинно-наслідковий звязок між допущеним порушенням та заподіяними збитками автомобілю позивача, натомість в діях водія автобусу БОГДАН [PERSON] допущених порушень не встановлено та жодних доказів його винуватості не надано. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З урахуванням того, що в судовому засіданні була встановлена одноосібна винуватість [PERSON] у вчиненому ДТП та заподіяні шкоди транспортному засобу позивача, тому на відповідача покладається відповідальність за спричинену матеріальну та моральну шкоду. Так, власником автобусу БОГДАН, державний номер [NUMBER], є позивач [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АНС041861. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно пункту 14 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Відповідно до звіту №765/16 про оцінку шкоди, заподіяної володільцю колісного транспортного засобу, від 25 квітня 2016 року, виконаного оцінювачем ФЛП [PERSON] розмір матеріальної шкоди, заподіяної володільцю КТС Богдан А09202, державний номер [NUMBER], складає 5633,64 гривні, які на думку суду є ринковим еквівалентом завданих позивачу збитків та є необхідними для відновлення його пошкодженої речі та з огляду на положення статті 1192 ЦК України підлягають стягненню з [PERSON] Також згідно з укладеним договором про проведення оцінки №214 від 30 березня 2016 року та банківською квитанцією позивач [PERSON], як замовник, сплатив за послуги оцінювача 800 гривень та за послуги Укрпошти в сумі 33 гривні під час направлення поштового повідомлення відповідачу на участь в огляді автобусу, які також належать до збитків та підлягають стягненню з відповідача [PERSON] За таких обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу в розмірі 5633,64 гривні та витрат, які він поніс на оплату послуг автотоварознавця для визначення розміру шкоди, заподіяної його автомобілю, в сумі 800,00 гривень та повязаних із цим організаційних поштових послуг в сумі 33 гривні, а всього в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 6466,64 гривень. Щодо стягнення моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок ДТП та пошкодження їх автомобіля, суд виходить із наступного. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна. Враховуючи, що пошкоджений транспортний засіб, який слугував для позивача [PERSON] необхідним засобом у здійсненні підприємницької діяльності та влаштуванні особистого життя, після пошкодження за своїми технічними характеристиками був непридатний до використання та для його ремонту необхідно було витрачати додаткові кошти і докладати додаткові зусилля для проведення ремонтних робіт і відновлення звичайного способу життя позивача, тому суд вважає, що позивачу була завдана моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. При визначені розміру відшкодування суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема, те що відповідач [PERSON] є працездатного віку та офіційно працевлаштований на підприємстві ПрАТ «ММК ім.Ілліча». За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості й справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку із протиправної поведінкою щодо нього та пошкодження його майна, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути на його користь з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 гривень. Натомість позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є безпідставними, оскільки вини останнього у вчиненому ДТП не встановлено. Відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави витрати на судовий збір за подачу позову в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру та 551,20 гривень за вимоги немайнового характеру, а всього 1102,40 гривень. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані із розглядом справи на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень, які поніс [PERSON] за результатами звернення до адвоката, що підтверджується адвокатською угодою та виданою ним довідкою, квитанцією та актом. Враховуючи викладене та

Outcome: approved