Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

В червні 2018 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.11.1995р. Маяківською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №06, посилаючись на те, що від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей нема, а сімейні відносини між ними фактично припинені та вже більше восьми років вони не проживають разом. [INFO] року вона народила дитину - [PERSON], однак біологічним та юридичним батьком є не відповідач, а інша особа. Причинами розпаду їх сім'ї, як зазначила позивачка, стало те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Між ними відбувалися конфлікти, які залагодити не вдавалось. За твердженням позивачки, на теперішній час вони стали зовсім чужими людьми, а тому, на її переконання, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Позивачка також просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Учасники справи в судове засідання не з'явились, оскільки позивачка подала заяву про розгляд справи в її відсутності, та наполягала на своїх вимогах, щодо розірвання шлюбу а відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчать власноручні розписки щодо отримання судових повісток, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а тому судове засідання проведено в їх відсутності, що відповідає положенням ст.ст.211, 223 ЦПК України. /ар.сп. 3, 10, 16, 22 / Дослідивши всі надані докази, суд, на основі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного: згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Маяківською сільською радою Красноокнянського району Одеської області 25 листопада 1995 р., сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 25.11.1995р. Маяківською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №06; /ар.сп. 6/ ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу; ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що однією із підстав припинення шлюбу, є його розірвання; ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення; згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище; Таким чином, на переконання суду, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушенні особисті немайнові та майнові права подружжя, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112, 113 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. На підставі ст.ст.24 ч.1, 104 ч.2, 110 ч.1, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved