Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки, у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з грудня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні, так як відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Крім того, на даний час вона змушена змінювати житло, що також призводить до значних витрат. Станом на сьогоднішній день донька знаходиться на повному її (позивачки) матеріальному забезпеченні. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові та просив суд, задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково, посилаючись на те, що він має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 2007 року народження, які також перебувають на його утриманні; проти стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини не заперечує. Крім того, зазначив, що він надає в добровільному порядку допомогу в утриманні доньки [PERSON] в підтвердження чого надав чеки про придбання іграшок, одягу, поповнення картки, оплату дитячого харчування в дитячому садочку та інше. Суд, заслухав пояснення представника позивачки, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Відповідно до ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні представник позивачки звернув увагу суду на ту обставину, що відповідач самоусунувся від добровільного утримання неповнолітньої доньки, однак, після звернення позивачки до суду з вищезазначеним позовом почав перераховувати на карту грошові кошти та здійснює оплату за харчування у дитячому садочку та оплачує басейн ( відвідування [PERSON] басейну відбувається саме за наполегливістю відповідача ). Надані відповідачем докази, як то, копії квитанцій на придбання іграшок, одягу, як доказ надання допомоги позивачці в утриманні доньки у добровільному порядку судом не приймаються до уваги, так як вони не мають ідентифікуючих ознак, а тому, встановити, для кого саме та ким саме було придбано товар, не представляється можливим. Судом достовірно встановлено, що надана відповідачем матеріальна допомога на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яку потребує дитина носить періодичний характер та не має стало визначеного розміру. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дітей; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання доньки, передбачених законом, судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст.191 СК України). Дослідивши надані сторонами докази, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, при визначенні розміру аліментів, суд, вважає за необхідне стягнути аліменти саме в твердій грошовій одиниці, як зазначено в позовній заяві [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не належними чином виконує свої обов`язки по утриманню доньки, а тому, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, з урахуванням обставин, визначених в ч.1 ст.182 СК України, а саме: відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров?я відповідача; знаходження на його утриманні двох неповнолітніх дітей; інших непрацездатних членів сім?ї, яких він зобов?язаний утримувати судом не встановлено, а також матеріальне становище сторін, стан здоров?я дитини, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання спільної доньки, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК України у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, згідно ст.ст.141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн., оскільки при зверненні до суду з вищезазначеною заявою позивака була звільнена від сплати судового збору. Суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України

Outcome: partial