Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

В травні 2015 р. Концерн « Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну « МТМ» Жовтневого району (надалі по тексту Концерн « МТМ») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування заявленої вимоги зазначило, що 14.05.2014 р. Концерн «МТМ» з метою встановлення спадкоємця після померлого власника квартири [PERSON], звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про забезпечення доказів, в якій просив суд витребувати з Державної реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції інформацію про власників квартири [ADDRESS]. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2014 року витребувано з Державної реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції інформацію про власників квартири [ADDRESS]. На виконання ухвали суду від 14 травня 2014 року Державною реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції надано інформаційну довідку № 22416879 від 31 травня 2014 року, з якої вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (ІПН: [NUMBER]), який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. « Про визначення виконавців житлово-господарських послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн « МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну « МТМ». Позивач у період з квітня 2011 р. по лютий 2014 р. надав відповідачу послуги з централізованого опалення у приміщення, розташоване за адресою : [ADDRESS] на загальну суму 8605,48 грн. Станом на 01.03.2014 р. відповідач здійснив оплату за надані послуги на суму 2730,02 грн. Загальна сума заборгованості складає 5875,66 грн. На підставі викладеного та статей 67, 68 ЖК України, статей 267, 509, 526 ЦК України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 630 від 31.07.2005 р., позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку подання позову та поновити строк звернення до суду з позовом; стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2011 р. по лютий 2014 р. в сумі 5875,66 грн. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення станом на 01 жовтня 2015 року за період з квітня 2011 р. по вересень 2015 р. в сумі 9736,27 грн. В суді представник позивача позов підтримала з підстав, викладених по тексту позову, просила його задовольнити. Додатково зазначила, що заява [PERSON] щодо застосування строку позовної давності в даному випадку є неспроможною, оскільки перебіг позовної давності переривався вчиненням [PERSON] дій, що свідчать про визнання ним боргу, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості ним у вересні, грудні 2012 року, січні, червні, вересні, листопаді 2013 року, грудні 2014 року здійснювалися на користь Концерну «МТМ» сплати за послуги з централізованого опалення на загальну суму 2982,30 грн. Відповідач в суді проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, а клопотання представника позивача щодо визнання поважними причин пропуску строку подання позову та поновлення строку звернення до суду з позовом є необгрутованими та такими, що спростовуються копією його заяви від 29.20.13 року на імя директора Концерну «МТМ» [PERSON], до якої ним додавалися копію документів щодо його права власності на [ADDRESS]. На підставі викладеного, просить суд відмовити позивачу у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду із позовом та у задоволені позову відмовити у звязку з пропущенням строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши їх матеріалами справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка підключена до централізованого опалення та постачання гарячої води. (а.с. 7-8) Централізоване опалення будинку № 13 по вулиці Анголенка в м. Запоріжжі здійснюється Концерном «Мііські теплові мережі». Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.09 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „МТМ в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ (п. 1.2. Рішення). (а.с. 24) Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжя, починаючи з 01.04.2011 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву гарячої води визначено Концерн „МТМ в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ (п. 1.2. Рішення). (а.с. 25) Зазначені рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року та № 200 від 28.04.2011 року було офіційно надруковано у офіційному засобі масової інформації Запорізької міської ради - газеті „Запорізька січ. Правовідносини щодо прав та обовязків між виконавцем з надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення і споживачем, порядок розрахунків за надання послуг, підстави й розмір відповідальності за неналежне виконання обовязків регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів», розд. ІІ кн.. 5 ЦК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, іншими нормативними актами, а також умовами укладеного договору. Відповідно до п. 3 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі за текстом Правила), послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 18 Правил, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься щомісячно. Тарифи за послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення встановлені: Рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради № 39 від 31.01.2011 року та № 465 від 14.12.2012р.;Постановами Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг № 650 від 06.06.2014р., № 146 від 17.10.2014р. та № 31.03.2015 р. (а.с. 71-79) За період з квітня 2011 року по 30 вересня 2015 року відповідач [PERSON] спожив надані позивачем послуги з централізованого опалення у приміщенні квартири [ADDRESS], на загальну суму 12718,57 грн. (а.с. 6, 69-70) Станом на 01 жовтня 2015 року за вищезазначений період часу відповідач здійснив оплату за надані послуги в розмірі 2982,30 грн. Загальна сума заборгованості складає 9736,27 грн. Згідно ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник та наймач (орендатор) будинку, квартири споживач послуг зобовязаний, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житло-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Відповідно до п.1 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ці правила регулюють правовідносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобовязання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобовязані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сімї несуть солідарну майнову відповідальність за зобовязаннями, повязаними з найманням житла. Крім того, ст. ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами. В даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов»язків між сторонами по справі є акти органів місцевого самоврядування: рішення Запорізької обласної ради та виконавчого комітету Запорізької міської ради. Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обовязку сплачувати комунальні послуги, повязані з утриманням майна, яке перебуває у його власності або користуванні. Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок заборгованості [PERSON] складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачем централізованого опалення, а тому приймається судом та покладається в основу рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачем не надано. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами по справі, та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, взявши до уваги письмову заяву представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну МТМ Жовтневого району до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованих опалення за період з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2015 року (включно) є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в даному випадку відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що позивачем пропущений строк позовної давності, вважає, що клопотання представника позивача щодо визнання поважними причин пропуску строку подання позову та поновлення строку звернення до суду з позовом є необгрутованими та такими, що спростовуються копією його заяви від 29.20.13 року на імя директора Концерну «МТМ» [PERSON], до якої ним додавалися копію документів щодо його права власності на [ADDRESS] Аналізуючи зазначені відповідачем підстави та надані суду докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався вчиненням особою дій, що свідчать про визнання ним боргу. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Враховуючи вимоги зазначеної норми права, суд приходить до висновку, що в даному випадку заява відповідача про застосування строку позовної даності не підлягає задоволенню,, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] у вересні, грудні 2012 року, січні, червні, вересні, листопаді 2013 року, грудні 2014 року здійснювалися на користь Концерну «МТМ» сплати за послуги з централізованого опалення на загальну суму 2982,30 грн. (а.с. 69-70) Таким чином, позивач в межах строку позовної давності реалізував своє право на стягнення заборгованості, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми судового збору в розмірі 243,60 грн., також підлягає задоволенню.

Outcome: approved