Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Рабулець Т.А. звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що хворий [PERSON], [INFO], був госпіталізований до психіатричного відділення Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» 01.02.2017 року о 22-00 годині, повторно в житті, зі згоди опікуна. Мотиви госпіталізації: напружений, агресивний по відношенню до рідних, погрожує фізичною розправою, не приймає амбулаторне лікування, не спить, при надходженні до психіатричного відділення [PERSON] був оглянутий завідуючим відділення Макогоненко М.Г., який підтвердив необхідність госпіталізації хворого. У зв'язку із тим, що хворий визнаний недієздатним на підставі рішення суду № 2-1242 від 15.10.1986 року, відповідно до ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу», 02.02.2017 року о 09-00 годині, хворий був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі завідуючого відділенням Макогоненко М.Г., лікаря-психіатра Крайдмана М.М. Враховуючи, що хворий страждає тяжким психічним розладом в формі шизофренії, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку про необхідність стаціонарного лікування [PERSON] згідно із ст.ст. 13, 15 Закону України «Про психіатричну допомогу». В судовому засіданні представник заявника та психіатр підтримали вимоги з підстав, які викладені у заяві, просили суд заяву задовольнити. В судовому засіданні законний представник (опікун) не заперечувала проти задоволення заяви. В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги з підстав, які викладені у заяві. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів заяви вбачається, що згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 10.10.2000 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 19.04.1991 року за адресою: Україна, [ADDRESS]. Згідно із копією рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради «Про призначення опіки над недієздатним [PERSON], [INFO]» № 249 від 15.02.2005 року, [PERSON] призначено опікуном над недієздатним [PERSON]. 01.02.2017 року [PERSON] звернулася із заявою до головного лікаря Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Рабулець Т.А. про прийняття на лікування до психіатричного відділення опікуваного нею [PERSON] у зв'язку з різким погіршенням психологічного стану. Згідно із висновком комісії лікарів-психіатрів у складі завідуючого відділенням Макогоненко М.Г., лікаря-психіатра Крайдмана М.М. стосовно особи з тяжким психічним розладом, яка потребує госпіталізації у психіатричний заклад в примусовому порядку, [PERSON], [INFO], потребує госпіталізації в психіатричний заклад та проведення необхідного курсу лікування. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями) законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнав неконституційним положення третього речення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положеннями частини 2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визначеної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Конституційний Суд України постановив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Зважаючи на вказане рішення КСУ утримання в психіатричному закладі недієздатної особи, госпіталізованої за рішенням лікаря-психіатра на прохання та за згодою її опікуна, без судового рішення може бути розцінено як порушення п. 5.1. ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (порушення права на свободу та особисту недоторканість). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями) особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, зокрема при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. Згідно із ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» суд розглядає заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу. Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу» заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Таким чином факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що заява Головного лікаря Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню. При цьому суд на підставі ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» вважає за необхідне дозволити таку госпіталізацію лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але на строк не більше 6 місяців. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved