Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

В травні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 23 березня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою заяви, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1300,00 грн. Окрім цього позивач зазначив, що [INFO] позичальник [PERSON] померла. Її спадкоємцем являється [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому 13 лютого 2019 року банком було направлено претензію кредитора до Романівської державної нотаріальної контори та 4 серпня 2019 року лист-претензію до спадкоємця. Посилаючись на те, що претензія залишена без реагування та без належного виконання, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , як спадкоємця прав та обов`язків померлого позичальника заборгованість, яка утворилась станом на день смерті позичальника в сумі 6727,91 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк», виходячи з наступного. Судом встановлено, що 2 березня 2006 року [PERSON] звернулася до позивача із заявою про надання банківських послуг, в якій своїм підписом підтвердила, що зазначена заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складають договір про надання банківських послуг. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 лютого 2017 року. На час відкриття спадщини відповідач [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем. З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що вказана спадкова справа відкрита на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк», датованої 6 липня 2017 року, яка надійшла до Романівської державної нотаріальної контори 25 липня 2017 року, спадкоємці померлої із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не зверталися, свідоцтв про право на спадщину не отримували. 4 серпня 2019 року банком було надіслано лист-претензію на адресу відповідача, яка залишилася без відповідного реагування. Станом на день смерті [PERSON] заборгованість за договором про надання банківських послуг становить 6727,91 грн, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Статтею 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті входять до складу спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1268, частини 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Окрім цього, суд бере до уваги положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , в якому зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона послається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на [PERSON] обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, позивач не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Сам лише факт спільного проживання відповідача зі [PERSON] на момент відкриття спадщини не свідчить про фактичне прийняття спадщини та про наявність будь-якого спадкового майна. Враховуючи недоведеність позивачем наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті [PERSON] , суд прийшов до висновку про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Outcome: dismissed