Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з вимогами до ПАТ «Банк Михайлівський» вимогами застосувати наслідки недійсності правочину, а саме умов кредитного договору від 17.11.2015 №200383205 укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування заборгованості в розмірі 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії шляхом стягнення з Публічного товариства «Банк Михайлівський» на користь [PERSON], сплаченої щомісячної комісії в розмірі 4156,88 грн. та сплаченої комісії за видачу кредиту в розмірі 223,25 грн. Позов мотивований тим, що заочним рішенням Вінницького міського суду від 07.12.2016 у цивільній справі №127/21740/16-ц, визнано недійсними умови кредитного договору від 17.11.2015 року № 200383205 укладеного між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Михайлівський» в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії та в частині сплати комісії за видачу кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту. Позивач вважає, що відповідно до вказаних судових рішень питання застосування наслідків недійсності правочину не вирішувалось. Згідно зазначеного рішення 17 листопада 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір, оформлений заявою № 200383295 від 17.11.2015. Згідно умов вказаного Кредитного договору, які містяться у Розділі 2 Основних параметрів вказаної заяви клієнту банком надано кредитний продукт «Кредит готівкою 3,99 NEW», а саме кредит у сумі 14883,25 грн. строком на 1096 днів з 17.11.2015 по 17.11.2018. При цьому розмір кредитної ставки за договором складає 0,0001 % річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 0 % до 0 місяця строку Кредитного договору включно та 3,99 % з 1 місяця дії Кредитного договору і до закінчення строку його дії. Водночас Відповідачем стягнуто комісію за видачу кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту, що складає 223,25 грн. При цьому, сукупна вартість кредиту складає 205,78 % річних. Розрахунок щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості розраховувався наступним чином: 14883,25 грн. * 3,99 / 100 = 593,84 грн. Щомісячний платіж по кредиту з урахуванням щомісячної комісії в розмірі 3,99 % від суми кредиту становить 1019,00 грн., з яких сума в розмірі 413,16 грн. є сплатою на погашення основної суми кредиту, сума в розмірі 593,84 грн. складає щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка розраховується від загальної початкової суми наданого кредиту та 12 грн. - оплата за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги «SMS-сервіс». Позивач зазначає, що згідно квитанцій від 14.12.2015 № [NUMBER], від 13.01.2016 № [NUMBER], від 17.02.2016 № [NUMBER], від 19.02.2016 № [NUMBER], від 16.03.2016 № [NUMBER], від 20.04.2016 № 485680 та від 16.05.2016 № [NUMBER], копії яких додаються, Позивачем було сплачено на користь відповідача 7133 грн., з яких відповідно до розрахунку, який наведено вище, 4156,88 грн. (593,84*7=4156,88) в якості сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 % від загальної початкової суми наданого кредиту. Як зазначалось вище, положення Кредитного договору в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії та в частині сплати комісії за видачу кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту визнано судом недійсними, а тому грошові кошти у сумі 4156,88 грн. підлягають стягненню з Відповідача як сплачені за недійсним в частині правочином. В заяві від 30.10.2017р. позивач уточнив предмет позову та просив суд застосувати наслідки недійсності правочину, а саме умов кредитного договору від 17.11.2015 № 200383205 укладеного між [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (ідентифікаційний код юридичної особи 38619024, місце знаходження: пров. Рильський 10-12/3, м. Київ) в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії шляхом зарахування сплаченої щомісячної комісії в сумі 4156,88 грн. та комісії за видачу кредиту в сумі 223,25 грн. в якості погашення основної суми кредитного зобовязання. Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідач надіслав на адресу суду письмові заперечення, з підстав, що згідно рішення НБУ від 23.05.2016 року «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівськнй» до категорії неплптотоспроможних» Виконавчою дирекціє» ФГВФО прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та рішення від 13.06.2016 року № 991 «Щодо Продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно з даними рішеннями розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з: 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі Рішення НБУ №124-рш виконавчою дирекцією ФГВФО винесено Рішення №1213- від 12.07.2016р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» [PERSON] строком на два роки з 13.07.2016 по 12.07.2018 року. Позивач в позовній заяві зазначає, що грошові кошти в сумі 4156,88 гри. підлягають стягненню з ПАТ «Банк Михайлівський» як сплачені за недійсним правочином. Проте, стягнення з ПАТ «Банк Михайлівський» грошових коштів є неможливим в силу того, що після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у порядку передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів передбаченої статтею- 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобовязання банку за вкладами фізичних гарантованими Фондом, Ч.5 ст, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що на час тимчасової адміністрації не здійснюється. зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку, про примусове стягнення майна в тому числі коштів) банку. Відповідачем також подано відзив на уточнену позовну заяву в якому відповідач вказав, що оскільки на час звернення позивача з позовом відповідач перебував в стані ліквідаційної процедури, то до відносин щодо погашення заборгованості застосовуються положення ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими виключено можливість задоволення вимог кредитора позачергово шляхом проведення зарахування вимог. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду від 07.12.2016 у цивільній справі №127/21740/16-ц, визнано недійсними умови кредитного договору від 17.11.2015 року № 200383205 укладеного між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Михайлівський» в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії та в частині сплати комісії за видачу кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту. Дане рішення переглядалось в апеляційному порядку за наслідками розгляду залишено без змін. (а.с.10-14) Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі Рішення НБУ №124-рш виконавчою дирекцією ФГВФО винесено Рішення №1213- від 12,07,2016р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлвський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» [PERSON] строком на два роки з 13,07.2016 по 12.07.2018 року. Дане рішення переглядалось в апеляційному порядку за наслідками розгляду залишено без змін. (а.с.36-41 ) Суд погоджується з доводами відповідача, щодо того, що Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі Рішення НБУ №124-рш виконавчою дирекцією ФГВФО винесено Рішення №1213- від 12.07.2016р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» [PERSON] строком на два роки з 13.07.2016 по 12.07.2018 року. Позивач в позовній заяві зазначає, що грошові кошти в сумі 4156,88 гри. підлягають стягненню з ПАТ «Банк Михайлівський» як сплачені за недійсним правочином. Проте, стягнення з ПАТ «Банк Михайлівський» грошових коштів є неможливим в силу того, що після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у порядку передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів передбаченої статтею- 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобовязання банку за вкладами фізичних гарантованими Фондом, Ч. 5 ст, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що на час тимчасової адміністрації не здійснюється зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку про примусове стягнення майна в тому числі коштів) банку. ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України. ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. ч.1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 216ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Суд також бере до уваги, що ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими виключено можливість задоволення вимог кредитора позачергово шляхом проведення зарахування вимог. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, непідтверджений матеріалами справи та не підлягає задоволенню. Питання стягнення судових витрат суд вирішує згідно ст. 143 ЦПК України.

Outcome: dismissed