Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить виділити їй в натурі належну їй 48/100 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок, літ. Л, загальною площею 42.70 кв.м., житлова площа 32.60 кв.м; сарай, літ. Ж; майстерня, літ. 3; літній душ, літ. Н; літня кухня, літ. Е; навіс, літ. К; встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , відповідно до плану розподілу земельної ділянки, а саме позивачу виділити у користування земельну ділянку № 1 загальною площею 357 кв.м., та виділити у користуванні відповідачів земельну ділянку № 2 площею 387 кв.м. (відповідно до плану поділу земельної ділянки, додаток № 2). Позовна заява вмотивована тим, що позивач є власником 48/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу ННВ 784985 від 17.05.2018 року. Співвласником інших частин була [PERSON] , яка померла [INFO] . На теперішній час, після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа, за якою спадкоємцями є чоловік померлої [PERSON] та донька померлої [PERSON] , які є відповідачами по справі. Вирішити спір за домовленістю на час подання позову не можливо, так як відповідачі ухиляються від спілкування та створюють перешкоди позивачу у користуванні належним нерухомим майном, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала до суду заяву із проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В. за реєстровим № 1790. Відповідно до вказаного договору позивачу належить 48/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Співвласник 52/100 частин спірного житлового будинку [PERSON] , якій право власності на нерухоме майно належало на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, від 29.03.2018 року, померла [INFO] . За матеріалами спадкової справи після її смерті спадщину фактично прийняли її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , що є відповідачем по справі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.05.2018 року, позивач придбала та користується наступним: житловий будинок літ. «Л» (1-1/6,0+1-2/4,1 +1-3/15,1 + 1-4/17,5 ), загальною площею - 42,7 кв.м., житлова площа - 32,6 кв.м., літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - майстерня, літ «Н» - літній душ, літ «Е» - літня кухня, літ «К» - навіс. Між сторонами фактично склався певний порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями, огорожами та спорудами та склався окремий порядок користування земельною ділянкою. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В силу положень ст.ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст. 318, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень ст. 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідачі є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 367 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Уразі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). У спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. На замовлення позивача був розроблений план поділу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Суд вважає за можливе виділити позивачу належну йому на праві спільної часткової власності ідеальну частку в натурі у розмірі 48/100 частини в житловому будинку по адресу [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до плану поділу земельної ділянки № 2. Таким чином, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved