Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

В травні 2017 р. позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 04.08.2008р. №2710 в розмірі 1 191 794,42 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі по тексту - позивач/Банк) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач/позичальник) було укладено договір відновлювальної кредитної лінії від 04.09.2008р. № 2710 (далі по тексту - Кредитний договір). В забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за Кредитним договором між сторонами та [PERSON] укладено іпотечний договір від 04.09.2008р. №6343 (далі по тексту - договір іпотеки), який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською Є.В. та зареєстровано в реєстрі за №4805. Предметом іпотеки за договором іпотеки є двокімнатна квартира, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, Банк в 2009 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 04.10.2012р. Подільським районним судом м. Києва винесено заочне рішення по справі №2-201/11, позовні вимоги Банку до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі. Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2012р. набрало законної сили 26.03.2013р. після перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Втім, станом на час звернення до суду, рішення Подільського районного суду м. Києва у справі № 2- 201/11 не виконано, іпотечне майно не реалізовано, заборгованість за кредитним договором, в тому числі і у визначеному розмірі визначеному судом не погашено, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.06.2017 р. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2017 р. головуючого суддю визначено Супрун Г.Б. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2018 р. головуючого суддю визначено Ларіонова Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. Відповідачем через канцелярію суду подано письмові заперечення на позовну заяву, в яких сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, жодних перешкод для реалізації предмета іпотеки, а саме двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] з боку відповідача не було, з огляду на те, що він не може вплинути на Органи опіки та піклування Подільського району з приводу надання дозволу для реалізації майна всупереч вимогам чинному законодавству. Вказав, що позивач, надіславши лист-вимогу та звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки з розрахунком заборгованості по кредитному договору та втратив право на перерахунок заборгованості у зв`язку з строком позовної давності. Представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про застосування строку позовної давності, з огляду на те, що з моменту пред`явлення листа - вимоги від 06.05.2009 р., розпочався перебіг позовної давності, який на твердження сторони відповідача сплинув на момент подачі даного позову до суду. Представником позивача подано заяву про зміну найменування позивача з ПАТ «Державний ощадний банк України» на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Під час підготовчого провадження протокольною ухвалою від 21.11.2019 р. на підставі ст.53 ЦПК України до участі в справі як третя особа залучена [PERSON] , яка є поручителем за вищевказаним кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов. надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що строк позовної давності не сплинув. Відповідач та представник відповідача просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях, та застосувати строк позовної давності. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомила, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавала. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору. Судом встановлено, що 04.09.2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2710. В забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за Кредитним договором між сторонами та [PERSON] укладено іпотечний договір від 04.09.2008р. №6343, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською Є.В. та зареєстровано в реєстрі за №4805. Предметом іпотеки за договором іпотеки є двокімнатна квартира, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, позивач в 2009 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 04.10.2012 р. Подільським районним судом м. Києва винесено заочне рішення по справі №2-201/11, позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 02760494) в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10026/0187 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), [PERSON] ( [NUMBER] ) про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено; в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 2710 від 04.09.2008 в сумі 698 056,37 грн. (438 200 грн. загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу), 24 080 грн. прострочені чергові платежі за кредитом, 195 634,06 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 40 142,31 грн. - пеня), звернуто стягнення на предмет іпотеки : двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,90 кв.м, житлова площа - 29 кв.м., що належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 05.02.1996 р. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.03.2013 р. у відкритті апеляційного провадження відмовлено. Як вбачається з доводів позову, 07.05.2013 р. до ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №37812620 (боржник - [PERSON] ) та виконавче провадження №37812556 (боржник - [PERSON] ). Згідно листа Подільського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29.03.2017 р. № 110/10, щодо причин не проведення реалізації квартири [ADDRESS] - станом на 29.03.2017 р. така квартира не передана на реалізацію, з огляду на відсутність згоди на реалізацію квартири Органом опіки та піклування Подільського району м. Києва (а.с. 28). Згідно розрахунку заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії № 2710 від 04.09.2008 р. заборгованість відповідача станом на 25.04.2017 р. (включно) становить 1 191 794, 42 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 462 280,00 грн.; заборгованість по процентах - 197 191,88 грн.; заборгованість по пені - 40 142,31 грн.; інфляційні втрати - 447 720,06 грн.; три відсотки річних - 44 460,17 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем змінено організаційно-правову форму з публічного на приватне акціонерне товариство, у зв`язку із чим змінено найменування на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», що стверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; копією Відомостей ЄДРПОУ; витягом із Статуту АТ «Державний ощадний банк України». Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, перерахованих в ст.11 ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок стягнення заборгованості за основним зобов`язанням. В судовому засіданні позивачем достеменно доведено, що Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2012р. по справі №2-201/11, яким позовні вимоги Банку до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі - не виконано, що підтверджується листом ВДВС про неможливість реалізації квартири через відсутність згоди Органу опіки та піклування, з огляду на зареєстроване місце проживання в даній квартирі малолітніх та неповнолітніх осіб. Наявна прострочена заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії фактично не заперечується учасниками справи, з огляду на те, що у запереченнях сторони відповідача щодо незаперечення та не чинення перешкод з його сторони для реалізації предмета іпотеки, таким чином відповідач згодився з наявною заборгованістю перед позивачем. До того ж, відповідачем в запереченнях вказано про не чинення перешкод з його сторони для реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , тоді як кореспонденцію відповідач отримує за вказаною адресою, а також всі письмові документи, подані до суду стороною відповідача, містить адресу відповідача: [ADDRESS] , що вказує на фактичне проживання у такій квартирі. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості банком за договором відновлюваної кредитної лінії позивачем нарахована пеня в сумі 40 142, 31 грн. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що розмір заборгованості складається з заборгованості по тілу кредиту та становить 462 280,00, а розмір пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 40 142,31 грн. Приймаючи до уваги, що заявлена сума пені не перевищує суму збитків та є співмірною із розміром заподіяних збитків, а тому не підлягає зменшенню. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги банку про стягнення 3% річних від простроченої суми кредиту в розмірі 44 460,17 грн. та інфляційні втрати у розмірі 447 720, 06 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості в заявленому в позові розмірі. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості відповідача відповідає чинному законодавству та умовам договору. Суд не приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності з таких міркувань. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2009 р. позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу щодо дострокового повернення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за договором відновлювальної кредитної лінії № 1039/12710 від 04.08.2008, якою Позивач вимагав від Відповідача дострокового погасити заборгованість перед Банком. Згідно з п.1.2 Договору кредитної відновлювальної лінії, остаточним терміном повернення кредиту є 04.09.2010 року. Відповідно до п.7.8, сторони погодили про збільшення строку позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника, що передбачені умовами вказаного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача, який пред`явив вимогу, щодо стягнення боргу за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, строк позовної давності закінчувався 04.09.2013 року. Так, згідно заочного рішення Подільського районного суду м. Києва у справі № 2-201/11 від 04.10.2012 р., ВАТ «Державний ощадний банк України» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся в грудні 2009 р. Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання. Згідно відповіді від 29.03.2017 р. №110/10 Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, передати на реалізацію предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, з всіма невід`ємними її приналежностями, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рамках виконавчих проваджень № №37812620 (боржник - [PERSON] ) та №37812556 (Боржник - [PERSON] ) не вбачається за можливе, оскільки в даній квартирі зареєстровано троє малолітніх та неповнолітніх осіб, а згоди на реалізацію квартири Органом опіки та піклування Подільського району, не надано. Тоді як позивач подав даний позов до суду 30.05.2017 р., через 2 місяці після отримана відповіді з ДВС про неможливість реалізації предмета іпотеки, в свою чергу стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів того, що така інформація позивачу була відома раніше, а саме, після набрання законної сили заочним рішенням від 04.10.2012 р. та пред`явлення виконавчих листів до виконання. А відтак, позивачем доведено неможливість виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, що призвело до звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з дотриманням строків позовної давності. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України суд, також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 17 876, 92 грн. сплаченого при подачі позову судового збору. Враховуючи вищенаведене, на підставі наведеного, ст.ст. 11, 15, 16, 253, 259, 261, 509, 525, 526, 530, 575, 610, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved