Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини - 8 січня 2013 року з матір'ю, [PERSON] в [ADDRESS], оскільки за однією адресою із померлим спадкодавцем вона зареєстрована не була, а встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення спадщини. Рішенням Ічнянського районного суду від 31 січня 2014 року заяву [PERSON] задоволено. Встановлено [PERSON] факт постійного проживання із спадкодавицею [PERSON], яка померла [INFO] в смт. Парафіївка Ічнянського району Чернігівської області на час відкриття спадщини. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про доведеність факту проживання заявниці разом з померлою на час смерті останньої, оскільки вказана обставина не підтверджена належними письмовими доказами. Апелянт зазначає, що в ході судового розгляду проігноровано наявність рішення апеляційної інстанції, яким скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову [PERSON] про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері та відмовлено позивачу в задоволенні заявлених вимог. Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні на підставі наявних письмових доказів та показів свідків встановлено факт постійного проживання заявниці із спадкодавицею [PERSON] до дня смерті останньої та на час відкриття спадщини. Проте, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи, враховуючи наступне. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 4), яка доводилась матір'ю заявниці (а.с. 7, 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої належать земельні ділянки площею 3,73 га та 0,78 га, що розташовані на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області та належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с. 5, 6). [PERSON], апелянт по справі, є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] В той же час, відповідно до ст. 1241 ЦК України, [PERSON], як непрацездатна дочка спадкодавця, має право на обов'язкову частку у спадщині. Оскільки заявницею був пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, вона звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Ічнянського районного суду від 15 листопада 2013 року позовні вимоги були задоволені. Своїм рішенням від 20 грудня 2013 року апеляційний суд скасував вищезазначене рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову [PERSON], зазначивши при цьому, що позивачем доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було, як і не надано доказів на підтвердження тих обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску шестимісячного строку, визначеного законом для прийняття спадщини (а.с. 40-41). Крім цього, апеляційним судом було встановлено, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS], а з позову вбачається, що фактичним місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS]. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що суд при постановлення рішення у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинен навести в ньому докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, задовольнивши заяву [PERSON], фактично послався, як на докази, що підтверджують факт спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, лише на покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки інші наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать лише про родинний зв'язок заявниці з матір'ю та різні місця реєстрації [PERSON] та [PERSON] на час смерті останньої (а.с. 3, 4, 7, 8). Колегія суддів погоджується з доводами апеляції про те, що [PERSON] не надано жодного належного в контексті положень розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доказу, який підтверджував би її постійне проживання разом із матір'ю на час відкриття спадщини, зокрема: довідки селищної сільської ради про те, що вона безпосередньо перед смертю матері [PERSON] проживала разом з нею; або реєстраційного запису у паспорті [PERSON] або в будинковій книзі, який би свідчив про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Таким чином, за наявності обставин, встановлених судовим рішенням відносно фактичного проживання [PERSON] у м. Харкові та відсутності доказів її проживання з померлою станом на листопад-грудень 2013 року, що залишились неспростованими в ході розгляду даної справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність факту постійного проживання заявниці разом із спадкодавцем на час її смерті не відповідає обставинам справи. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом зроблено помилкові висновки щодо існуючих обставин справи, апеляційний суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову в задоволення заяви [PERSON]

Outcome: dismissed