Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 31 березня 2009 року між нею та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до умов якого сторони домовилися укласти не пізніш ніж 15 червня 2009 року договір купівлі - продажу земельної ділянки 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] за 30 000 доларів США. Позивач передала [PERSON] 2000 доларів США, що відображено в попередньому договорі. 23 червня 2009 року між цими ж сторонами укладено Договір № 1 про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року та змінено кінцеву дату укладення угоди до 31 липня 2009 року, а також суму коштів вже сплачених позивачкою [PERSON] до 4000 доларів США. 12 серпня 2009 року за взаємною домовленістю сторони уклали Договір № 2 про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року та змінили кінцеву дату укладення угоди до 30 вересня 2009 року, а також суму коштів вже сплачених [PERSON] [PERSON] до 11300 доларів США. Однак, у визначений строк [PERSON] необхідні документи для укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки не підготувала. За усною домовленістю з [PERSON] вона, позивачка, продовжувала періодичними платежами виплачувати відповідачці вартість земельної ділянки, обумовленої у попередньому договорі. Всього було сплачено 32000 доларів США. 26 травня 2016 року [PERSON] видала їй, [PERSON], нотаріально посвідчену довіреність строком дії до 26 травня 2021 року, за якою уповноважила її, в тому числі, на укладення договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки із правом отримання коштів, для чого передала оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивачка зазначала, що за сімейними обставинами вона не мала можливості займатися оформленням земельної ділянки, а в червні 2018 року дізналася, що [PERSON] уклала договір купівлі - продажу земельної ділянки 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ч. 1 ст. 230, ст. 217 ЦК України позивачка просила: визнати частково недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 травня 2018 року; перевести права покупця на неї, [PERSON], в зазначеному договорі купівлі - продажу від 17 травня 2018 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року за заявою представника позивача судом вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження земельної ділянки [ADDRESS], яка належить [PERSON] В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. [PERSON] до суду не з'явилася, направила до суду свого представника, який проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому посилався на те, що до визначеної у попередньому договорі дати - 15 червня 2009 року основний договір купівлі - продажу не було укладено через відсутність у позивача грошових коштів для розрахунку за земельну ділянку. Основний договір не було укладено й у строк визначений договорами № 1 та № 2 про внесення змін до попереднього договору. Будь-яких грошових коштів, в тому числі й сум зазначених у договорах, [PERSON] від [PERSON] не отримувала. Під приводом розрахунку за земельну ділянку [PERSON] вмовила [PERSON] видати на її ім'я довіреність з правом продажу спірної земельної ділянки та отриманням за неї грошових коштів. Однак жодних розрахунків [PERSON] за земельну ділянку не здійснила. Внаслідок чого, реалізуючи своє законне право щодо володіння та розпорядження своєю власністю, [PERSON], на законних підставах 17 травня 2018 року уклала договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки з [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що зобов'язання між [PERSON] та [PERSON] щодо укладення договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки встановлені попереднім договором про наміри від 31 березня 2009 року та подальшими двома договорами № 1 та № 2 «Про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року» на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК припинилися, оскільки основний договір в обумовлений сторонами строк (не пізніше 30 вересня 2009 року) укладений не був, а тому відсутні підстави для визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17 травня 2018 року недійсним. Крім цього, спосіб захисту про який просить позивач шляхом переведення на неї прав та обов'язків покупця не може бути застосований до спірних правовідносин, як такий, що не передбачений чинним законодавством. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тарасова Ю.П. до суду не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, письмових пояснень на позов не подала. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦПК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 31 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до умов якого сторони домовилися укласти не пізніш ніж 15 червня 2009 року договір купівлі - продажу земельної ділянки 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 23 червня 2009 року між цими ж сторонами укладено Договір № 1 «Про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року» та змінено кінцеву дату укладення договору купівлі - продажу не пізніше 31 липня 2009 року, а також зазначено про отримання [PERSON] від позивачки 30600 грн, в якості грошового забезпечення укладання основного договору (а.с. 11). 12 серпня 2009 року сторони уклали Договір № 2 «Про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року», за умовами якого змінили кінцеву дату укладення угоди не пізніше 30 вересня 2009 року, а також зазначили про отримання [PERSON] від позивачки 90400 грн, в якості грошового забезпечення укладання основного договору (а.с. 12). У визначений за домовленістю між сторонами строк договір купівлі - продажу земельної ділянки укладений не був. 26 травня 2016 року [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила [PERSON], крім іншого, продати за ціною та на умовах на свій розсуд належну їй на праві власності спірну земельну ділянку та передала позивачці оригінали правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку (а.с. 16). Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. При цьому, положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору як визнання частково недійсним договору купівлі - продажу в частині покупця та переведення прав покупця за договором для набуття права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за попереднім договором. 17 травня 2018 року [PERSON] уклала договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] (а.с. 47). За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Підстав для визнання частково недійсним договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки, в тому числі й передбачених ч. 1 ст. 230 ЦК України, судовим розглядом встановлено не було. Не знайшли свого підтвердження й доводи позивача про сплату нею [PERSON] грошових коштів на загальну суму 32 000 доларів США. В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що докази передачі грошових коштів на загальну суму 32000 доларів США в [PERSON] відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, який сторони мали намір укласти в майбутньому сторонами так і не був укладений у визначений строк, попередній договір втратив юридичну силу. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем суперечить вимогам статті 635 ЦК України щодо правових наслідків порушення зобов'язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності. З врахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Зазначене не перешкоджає позивачці звернутися до суду в загальному порядку з вимогами про відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України. Щодо заяви представника відповідачки [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 9350 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як на підтвердження понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу представник відповідачки надав: копію договору про надання правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, а також копію акту прийому наданих послуг до цивільно - правового договору про надання правничої допомоги б/н від 16 жовтня 2018 року. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) до суду надані не були, а отже підстави для їх відшкодування відсутні. Враховуючи вимоги ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову вжиті судом ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року після набрання рішенням законної сили підлягають скасуванню. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed