Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

в січні 2013 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та відновлення становища, яке існувало до порушення. Свої вимоги заступник прокурора м. Києва обґрунтовував тим, що на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» (п. 895 Додатку №1) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0929 га на [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаного рішення Київської міської ради [PERSON] видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, який зареєстровано 22.12.2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за [NUMBER]. У подальшому, 17.01.2011 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки на [ADDRESS], на підставі якого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за [PERSON] 27.07.2011 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [NUMBER]. Як зазначав позивач у позовній заяві, прийняте рішення Київської міської ради, виданий державний акт на право власності на земельну ділянку та укладений договір її купівлі-продажу не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними. Зокрема, позивач вказував на те, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки за замовленням [PERSON] не розроблявся, контролюючими органами не розглядався та не погоджувався, а проект рішення міської ради про передачу у власність земельної ділянки Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації не готувався та на розгляд міської ради не направлявся. Позивач зазначав, що в порушення ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», п. 2 Порядку проведення експертизи містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2000 року № 1577, не проводилась обов'язкова експертиза проекту землеустрою та містобудівної документації. Крім того, в порушення п. 2 ст. 14 Закону України «Про екологічну експертизу», оспорюваним рішенням міської ради внесено зміни до Генерального плану міста Києва без проведення обов'язкової державної екологічної експертизи документації та в порушення ст.11 вказаного Закону не проводились громадські слухання щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки та передання її у приватну власність фізичній особі. Оскільки п. 895 Додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» ухвалено з порушенням вимог закону, позивач просив суд визнати його незаконним та скасувати; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] площею 0,0929 га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 214 300 гривень, виданий [PERSON], який зареєстровано 22.12.2009 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за [NUMBER], та який посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку, зареєстроване Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 27.07.2011 року за [NUMBER]; визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0929 га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 214 300 гривень, яка знаходиться на [ADDRESS]; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку на [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], вартістю 214 300 гривень, за територіальною громадою міста Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування пункту № 895 Додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18.08.2008 року № 922/922 закрито у зв'язку з відмовою від них представника позивача. У ході розгляду справи позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та відновлення становища, яке існувало до порушення, в якій він просив суд визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0929 га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 214 300 гривень, яка знаходиться на [ADDRESS], та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки площею 0,0929 га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 214 300 гривень, на [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача - Київської міської ради, відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив суд слухати справу за відсутності представника Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За положеннями ст. 9 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень Київської міської ради належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до вимог ЗК України. На підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» (п. 895 Додатку №1) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0929 га, кадастровий номер [NUMBER], на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.23-28). На підставі вказаного рішення Київської міської ради [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований 22.12.2009 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за [NUMBER] (а.с.12). У подальшому, 17.01.2011 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки на [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. (а.с.10-11), на підставі якого за [PERSON] Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [NUMBER]. Відповідно до ч.6 статті 118 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Згідно з ч.8-10 цієї норми проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. На час прийняття Київською міською радою рішення від 18.12.2008 року № 922/922 діяв Регламент розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві, затверджений рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 року № 457/1867 «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві». Згідно з ч.1-2 ст. 9 цього Регламенту підставою для розроблення документації із землеустрою є згода Київського міського голови або заступника міського голови - секретаря Київради та технічне завдання на розробку відповідної документації із землеустрою, погоджене з Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА). Особи, які отримали відповідно до цього Регламенту згоду на розроблення документації із землеустрою, мають право звертатися із відповідним замовленням до землевпорядних організацій. Відповідно до ч.1 ст.10 Регламенту погоджена документація із землеустрою разом із супроводжувальним листом подається землевпорядною організацією до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) для розгляду, підготовки проекту рішення Київської міської ради та його передачі до Київської міської ради для прийняття відповідного рішення в порядку, визначеному розділом 4 цього Регламенту. Якщо документація із землеустрою не буде подана у визначений строк до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), то згода втрачає чинність і відповідна земельна ділянка включається до переліку земельних ділянок, права на які набуваються на конкурсних засадах в порядку, визначеному законодавством. Остаточне рішення щодо затвердження переліку земельних ділянок, права на які набуваються на конкурсних засадах, приймається Київською міською радою. Як вбачається з аналізу наведених норм, обов'язковою умовою для прийняття Київською міською радою рішення про відведення земельної ділянки є наявність погодженої документації із землеустрою. Як вбачається з листів Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.08.2009 року № 05-360/21530 (а.с.148) та Головного управління Держкомзему у місті Києві від 24.09.2009 року № 1266 (а.с.149), документи із землеустрою, які стали підставою для прийняття рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» до Головного управління земельних ресурсів та Головного управління Держкомзему у місті Києві на погодження не надходили. Законність рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» щодо передачі земельних ділянок у власність громадянам, у тому числі й [PERSON], була предметом розгляду Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 2а-16462/10/2670. У постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2011 року у зазначеній справі (а.с.112-119) встановлено, проект землеустрою та будь-яке погодження проекту відведення земельної ділянки, зокрема, громадянці [PERSON] ([ADDRESS]), не розроблялися, що свідчить про те, що рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 в частині виділення цієї земельної ділянки прийнято Київською міською радою з порушенням встановленої Земельним кодексом України процедури. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2011 року у справі № 2а-16462/10/2670, частково зміненою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 року у справі № 2а-16462/10/2670 (а.с.120-125), рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва», зокрема, щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0929 га, кадастровий номер [NUMBER], на [ADDRESS], скасовано. При цьому вказаними судовими рішеннями встановлено, що проект відведення спірної земельної ділянки та будь-які погодження проекту відведення земельної ділянки не розроблялися. Зазначені судові рішення набрали законної сили та не скасовані в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) на [ADDRESS]. Згідно з ч. 1. ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, приймаючи рішення у даній справі, суд враховує як доведену ту обставину, що рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» щодо передачі у власність земельної ділянки, зокрема, [PERSON], прийняте Київською міською радою з порушенням встановленої Земельним кодексом України процедури і скасовано. Обґрунтування заперечень на позов представника відповідача [PERSON] - [PERSON] тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.09.2012 року у справі № 2а-16462/10/2670, прийнятою за результатами перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами постанови у цій справі від 17.11.2011, якою суд відмовив у задоволенні позову заступника прокурора м. Києва в частині скасування рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах міста Києва» щодо передачі земельних ділянок особам, судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки відмова у задоволенні позову не стосується земельної ділянки, переданої [PERSON] Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Верховний Суд України в своїй ухвалі від 08.06.2011 у справі № 6-20570св09 зазначає, що та обставина, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. За правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23.10.2013 року у справі № 6-83цс13, державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, статтями 116,118 ЗК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0929 га (кадастровий номер [NUMBER]) на [ADDRESS] (мікрорайон «Жуляни») у Голосіївському районі м. Києва серії [NUMBER], виданий [PERSON], зареєстрований 22.12.2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за [NUMBER], підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 118, 155 Земельного кодексу України. В свою чергу, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. При цьому відповідно до вимог ст. 210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Внаслідок прийняття рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922, видачі оскаржуваного державного акта та укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки було порушено право власності територіальної громади міста Києва на землю. Оскільки прокурор, що заявив даний позов, не належить до кола суб'єктів, яким, з урахуванням норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить право на звернення до суду з позовом у порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України, суд вважає, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права - визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та відновлення становища, що існувало до порушення - повернення земельної ділянки в розпорядження Київської міської ради надасть змогу захистити права громади. За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Доводи представника відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо безпідставності позбавлення права власності на земельну ділянку його довірителя судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідач [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку незаконно (без розробки проекту землеустрою, без будь-яких погоджень уповноваженими органами державної влади), а відтак і розпорядилася нею незаконно, тому звернення заступника прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про безоплатне передання ділянки з комунальної власності у приватну та повернення у розпорядження територіальної громади землі, яка вибула з її розпорядження незаконно. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0929 га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 214 300 грн., на [ADDRESS], укладений 17.01.2011 між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М., та на підставі якого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за [PERSON] 27.04.2011 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [NUMBER], підлягає визнанню недійсним. Крім цього, для захисту суспільних інтересів необхідно відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради спірної земельної ділянки. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216, 378 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 116, 118, 155, 210 Земельного кодексу України,

Outcome: approved