Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кеш» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кеш» заборгованість за кредитним договором № АР-00135964 від 27.05.2019 року у загальному розмірі 18\~872,52 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дві гривні 52 копійки) та судові витрати в сумі 1\~921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Лайм Кеш» зазначило, що 27 травня 2019 року між ТОВ «Лайм Кеш» та [PERSON] був укладений в письмовій формі кредитний договір № АР-00135964 на суму 3000,00 грн., з оплатою процентів за користування кредитом. Згідно п. 1.1. кредитного договору від 27 травня 2019 року № АР-00135964 кредитодавець передає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 3000,00 грн.,а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до п. 1.2 строк дії кредитного договору починається з моменту його укладання та становить 96 (дев`яносто шість) днів до 30 серпня 2019 року включно. Пунктом 1.3. визначено, що кредит надається строком на 16 (шістнадцять) днів до 11 червня 2019 року включно. Згідно п. 1.4-1.4.2. зазначеного договору від 27.05.2019 року № АР-00135964 проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом - у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом в межах строку, встановленого в п. 1.3 цього договору, - у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом з дня наступного після закінчення строку, передбаченого пунктом 1.3.договору до дня фактичного погашення заборгованості, але у будь-якому разі у межах строку дії кредитного договору. При цьому сторони визнають, що така зміна процентної ставки є їх двостороннім взаємним рішенням, попередньо узгодженим умовами даного пункту кредитного договору. Пунктом 4.3. кредитного договору передбачено, що у випадках порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 2,5 % від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення строку закінчення кредитного договору до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Нарахування пені за весь період прострочення відбувається в день фактичної її сплати або при звернення кредитодавця до суду з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за цим договором (в останньому випадку пеня нараховується станом на день подання позовної заяви до суду). Позивач повністю виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, що підтверджується видатковим касовим ордером від 27 травня 2019 року про надання [PERSON] грошових коштів за кредитним договором № АР-00135964 від 27 травня 2019 року в сумі 3000,00 грн. Відповідач, [PERSON] , в порушення умов договору, у визначені договором строки, не сплатила грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотки, внаслідок чого станом на 26.12.2019 року виникла заборгованість в сумі 18\~872,52 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість по сумі кредиту; 6\~960,00 грн. - заборгованість по процентам, що складається з процентів нарахованих відповідно до п.1.4.1 Кредитного договору в сумі 960,00 грн. та з процентів нарахованих відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору в сумі 6000,00 грн., 8850,00 грн. пеня нарахована відповідно до п. 4.3 Кредитного договору, 62,52 грн. - сума нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача ТОВ «Лайм Кеш» в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , в судові засідання 25.02.2020 року о 09-30 год. та 17.03.2020 року о 09-30 год. не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, які [PERSON] отримувала завчасно. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 27 травня 2019 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Лайм Кеш» з письмовою Анкетою-заявою позичальника та в цей же день між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кеш» та [PERSON] був укладений в письмовій формі кредитний договір № АР-00135964 (а.п 5-10). Згідно п. 1.1. кредитного договору від 27 травня 2019 року № АР-00135964 кредитодавець передає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 3000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до п. 1.2 строк дії кредитного договору починається з моменту його укладання та становить 96 (дев`яносто шість) днів до 30 серпня 2019 року включно. Пунктом 1.3. кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 16 (шістнадцять) днів до 11 червня 2019 року включно. Згідно п. 1.4-1.4.2. кредитного договору від 27 травня 2019 року № АР-00135964 проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом - у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом в межах строку, зазначеного в п. 1.3 цього договору, - у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом з дня наступного після закінчення строку, передбаченого пунктом 1.3. договору до дня фактичного погашення заборгованості, але у будь-якому разі у межах строку дії кредитного договору. При цьому сторони визнають, що така зміна процентної ставки є їх двостороннім взаємним рішенням, попередньо узгодженим умовами даного пункту кредитного договору. [PERSON] підтвердила свою згоду з вказаними умовами Кредитного договору № АР-00135964 від 27 травня 2019 року, про що свідчить підпис відповідача у вказаній заяві, кредитному договорі та Додатку №1 до нього. [PERSON] перед укладення кредитного договору, ознайомлена з типовою формою кредитного договору, з кредитними умовами, умовами кредитного договору якими передбачено відповідальність у вигляді нарахування неустойки, сукупною вартістю заявленої суми кредиту, про що міститься її особистий підпис в інформаційному листі (а.п. 10). Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайм Кеш» зареєстровано як фінансову установу, з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.п. 14, 15). Позивач повністю виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та надав відповідачу, [PERSON] , в кредит грошові кошти в сумі 3000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 27 травня 2019 року (а.п. 13). Відповідач, [PERSON] , не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 26.12.2019 року [PERSON] має заборгованість по кредитному договору № АР-00135964 від 27 травня 2019 року, в сумі 18\~872,52 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість по сумі кредиту; 6\~960,00 грн. - заборгованість по процентам, що складається з процентів нарахованих відповідно до п.1.4.1 Кредитного договору в сумі 960,00 грн. та з процентів нарахованих відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору в сумі 6000,00 грн., 8850,00 грн. пеня нарахована відповідно до п. 4.3 Кредитного договору, 62,52 грн. - сума нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми (а.п. 16). Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК), договір є підставою для виникнення зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору, відповідно до ст. 628 ЦК становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 ЦК встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК щодо обов`язковості договору для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Стаття 599 ЦК передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1054 ЦК позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України б оржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно п. 1.1. кредитного договору від 27 травня 2019 року № АР-00135964 кредитодавець передає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 3000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим договором. Так, заборгованість по сумі кредиту - 3000,00 грн. та заборгованість по процентам 6960,00 грн., підтверджуються розрахунком наданим позивачем, а тому з урахування зазначених вище положень чинного законодавства та умов договору позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру процентів за користування кредитом, оскільки, вони є платою за користування коштами та не відносяться до поняття неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних від простроченої суми становить 62,52 грн., що підтверджується розрахунком наданим позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 4.3. кредитного договору передбачено, що у випадках порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 2,5 % від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення строку закінчення кредитного договору до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Нарахування пені за весь період прострочення відбувається в день фактичної її сплати або при звернення кредитодавця до суду з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за цим договором (в останньому випадку пеня нараховується станом на день подання позовної заяви до суду). Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 26.12.2019 року відповідачу нарахована пеня, відповідно до п. 4.3 Кредитного договору № АР-00135964 від 27 травня 2019 року, яка становить 8850,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Аналогічні правові висновки виклав й Верховний Суд України в своїх постановах, зокрема від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1120цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі N 703/1181/16-ц, Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 р. № 752/13945/15-ц; (провадження № 61-9749св18), у постанові від 20 вересня 2018 р. у справі № 905/2953/17, Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі N 761/26293/16-ц (провадження N 14-64цс19), в яких зазначав, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). В матеріалах справи наявні докази того, що відповідач, [PERSON] , є пенсіонером, щомісячний дохід якої становить 1\~377 грн., отримує доходи з паю та тримає домашнє господарство. Враховуючи фінансовий стан відповідача, необхідність дотримання балансу майнових та інших інтересів сторін та засад справедливості і розумності, суд вважає можливим та допустимим зменшення заявленої до стягнення суми пені. Зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Враховуючи, що сума неустойки, яка нарахована позивачем у розмірі 8850,00 грн. значно перевищує суму заборгованості за кредитом, суд вважає за можливе зменшити суму неустойки, яка підлягає стягненню за рішенням суду, до 3000,00 грн. Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи [PERSON] порушила умови кредитного договору, має невиконані перед позивачем зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 13022 грн. 52 коп., а саме: 3000,00 грн. - заборгованість по сумі кредиту; 6\~960,00 грн. - заборгованість по процентам, що складається з процентів нарахованих відповідно до п.1.4.1 Кредитного договору в сумі 960,00 грн. та з процентів нарахованих відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору в сумі 6000,00 грн.; неустойка (пеня) 3000,00 грн., 3% річних від простроченої суми - 62,52 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., що відповідає заявленій в позові сумі в розмірі 18\~872,52 грн. Задоволеній сумі в розмірі 13022 грн. 52 коп. буде відповідати такий розмір судового збору: 1921,00 грн. х 13022,52 грн. : 18\~872,52 грн. = 1325,54 грн. - який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1325,54 грн.

Outcome: partial