Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що згідно укладеного кредитного договору №75773/30/к4 від 08.08.2013р. [PERSON] отримав від банку грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч)грн. 00коп., на споживчі цілі, строком на 24 місяці, зі сплатою 24% (двадцяти чотирьох) відсотків річних, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору, на поточний рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору, становить 38% річних. За твердженням позивача, ним були виконані взяті на себе зобовязання за кредитним договором та наданий відповідачу кредит в сумі 20 000,00грн., шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок відповідача, однак останній виконання своїх зобовязань по вказаному договору не забезпечив, а тому, станом на 12.05.2016р., має загальну заборгованість 15 900,73грн., в тому числі: 8 178,84грн. сума боргу за простроченим кредитом (тіло кредиту); 1 875,46грн. сума боргу за простроченими відсотками; 2 455,24грн. сума пені за кредитом; 254,29грн. сума пені за відсотками; 1 136,90грн. інфляційні нарахування за простроченим кредитом; 2 000,00грн. сума штрафу за порушення умов кредитного договору, що і спонукало позивача на звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутності та згоду на заочний розгляд справи, а тому справа розглянута без його присутності, що відповідає положенням ст.ст.169, 224 ЦПК України. /ар.сп. 32-40, 46-47, 50-51 / Відповідач в судовому засіданні 29.06.2016р. позовні вимоги визнав частково, пояснюючи суду, що після переведення працівників «залізниці», де він працює, на обслуговування до «Ощадбанку», без їх згоди, «Експрес-Банк» підняв ставку, по отриманому ним кредиту, з 24% до 38%. Він із цим рішенням банку не був згоден, так як просив керівництво підприємства залишити його на обслуговуванні в «Експрес-Банку», однак його прохання не задовольнили. У наступні судові засідання відповідач не зявлявся та жодних доказів, на підтвердження своїх пояснень, не надав, хоча про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повернутий до суду поштовий конверт, з відміткою про його не проживання за адресою місця реєстрації, а також телефонограма суду, причини своїх неявок не повідомляв, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи чи поважності неприбуття в судове засідання не надавав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.74, 169 ч.4, 224 ЦПК України. /ар.сп. 49, 52 / Дослідивши всі подані докази, суд, на основі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, прийшов до висновку про повне задоволення позову, виходячи із наступного: згідно кредитного договору №75773/30/к4 (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП) від 08.08.2013р. та доданих до нього документів (паспорту позичальника, додатку №1, графіку платежів та меморіальних ордерів №№2160, 2161 від 08.08.2016р.), Банк надав відповідачеві кредит в сумі 20 000,00грн., шляхом перерахування на рахунок №26201804930697, на строк 24 (двадцять чотири) місяці, зі сплатою 24,00% річних, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання договору, 38% річних; /ар.сп. 6-11, 18-19 / відповідно до пунктів 5.2.1, 5.2.2 вказаного договору, позичальник зобовязується використати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі за договором, повернути його кредитодавцеві в порядку та на умовах, визначених договором, а також забезпечити виконання зобовязань за договором; /ар.сп. 6 / пунктом 5.3.10 зазначеного договору встановлено, що кредитодавець має право достроково витребувати в позичальника кредит з нарахованими процентами за період фактичного користування ним та інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору, в тому числі, у випадку будь-якого невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором; /ар.сп. 7 / пунктами 6.1-6.4 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором, позичальник відшкодовує кредитодавцю завдані цим збитки в повному обсязі понад неустойку (штраф, пеню), які передбачені договором, в тому числі: за прострочення позичальником строків (термінів) сплати процентів та повернення кредиту подвійну облікову ставку Національного банку України в обох випадках; за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначених в п.п.5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 штраф в розмірі 10% (десяти) процентів від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання; /ар.сп. 7 / із «розрахунку боргу по кредиту станом на 12.05.2016р.» вбачається, що відповідач, в період до вересня 2014 року, здійснював регулярні платежі по поверненню отриманих кредитних коштів, однак з жовтня 2014 року платежі здійснював нерегулярно, а з липня 2015 року взагалі припинив їх здійснювати, а тому, станом на 12.05.2016р., заборгованість по вказаному договору склала 15 900,73грн., в тому числі: 8 178,84грн. сума боргу за простроченим кредитом (тіло кредиту); 1 875,46грн. сума боргу за простроченими відсотками; 2 455,24грн. сума пені за кредитом; 254,29грн. сума пені за відсотками; 1 136,90грн. інфляційні нарахування за простроченим кредитом; 2 000,00грн. сума штрафу за порушення умов кредитного договору; /ар.сп. 12 / листами №280 від 10.11.2015. та №44 від 24.02.2016р. позивач повідомляв відповідача про наявність простроченої та строкової заборгованості за вказаним кредитним договором, з проханням погасити її, з метою уникнення додаткових витрат у разі застосування заходів примусового стягнення боргу в судовому порядку; /ар.сп. 16-17 / ст.526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу; згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно; ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором; відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором; ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; ч.1 ст.57 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги, на переконання суду, підлягають повному задоволенню, оскільки відповідач, отримавши від банку кредитні кошти, у визначений строк повністю їх не повернув, тобто порушив взяті на себе зобовязання, а тому позивач має безумовне право на стягнення боргу. Натомість, твердження відповідача, щодо переведення його роботодавцем на обслуговування із банку-кредитора в інший банк, без його згоди, суд не може взяти до уваги, оскільки вони жодним доказом з боку відповідача не підтвердженні. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір, в розмірі 1 378,00грн. /ар.сп. 1 / На підставі ст.ст.526, 549, 551 ч.3, 612 ч.1, 1049 ч.1, 1050 ч.1, 1054 ч.1 Цивільного Кодексу України, та

Outcome: approved