Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

До Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товарна біржа «Інтеграл», про визнання права власності на житловий будинок, у якій позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який був придбаний нею за договором купівля-продажу нерухомого майна від 10 березня 2000 року, зареєстрованого Товарною біржею «Інтеграл» в «Журналі реєстрації угод» за №Н-504 від 10 березня 2000 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 березня 2000 року між нею та [PERSON] за результатами біржових торгів, які відбулися на Товарній Біржі «Інтеграл», був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , загальною прощею 58,1 кв.м. житловою площею 46,0 кв.м., а також гараж, баня, огорожа та водопровід. Договір купівлі-продажу було зареєстровано в Журналі реєстрації угод за №Н-504 від 10 березня 2000 року. 10 квітня 2000 року вказаний вище договір купівлі-продажу від 10 березня 2000 року був зареєстрований в ДКП «Василівське РБТІ» Василівської районної ради Запорізької області, про що було вчинено запис в реєстровій книзі №12 за реєстровим №485 та вчинено запис у технічному паспорті в графі даних щодо власників будинку. Після оформлення договору купівлі-продажу №Н-504 від 10 березня 2000 року через Товарна біржа «Інтеграл» [PERSON] , звільнила житловий будинок та передала його новому власнику, а позивач сплатила вартість житлового будинку, прийняла його, та заселилася в придбаний нею житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Підставою звернення до суду з позовом стала та обставина, що позивач на даний час позбавлена можливості зареєструвати паво власності на нерухоме майно, через державного реєстратора та реалізувати своє право по вільному розпорядженню майном на свій розсуд. Ухвалою Василівського районного суду від 04 січня 2021 року позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Василівського районного суду від 02 березня 2021 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином за останньою відомою адресою реєстрації, проте судові повістки не отримує. Також відповідач повідомлялася про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 46,47, 49). Представник третьої особи Товарної біржі «Інтеграл» у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.48). Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з`явилися у судове засідання. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 березня 2000 року між членом Товарної Біржі «Інтеграл» зі статусом «Р» [PERSON] , з однієї сторони, та членом Товарної Біржі «Інтеграл» зі статусом «Р» [PERSON] , з іншої сторони, за результатами біржових торгів, які відбулися на Товарній Біржі «Інтеграл», був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . По зазначеній адресі розташовані: А-1 житловий будинок, цегловий, житловою площею 46,0 кв.м., Б-1 гараж, В-1-баня, №1,2 - огорожа, №3 - водопровід, згідно з яким позивач у власність придбала вищевказаний житловий будинок. На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договір купівлі-продажу зареєстрований на Товарній біржі «Інтеграл» в Журналі реєстрації угод 10 березня 2000 року, №Н-504 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Дніпрорудненською міською радою Запорізької області 01 березня 2003 року, [PERSON] та [PERSON] 01 березня 2003 року уклали шлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвище дружині « [PERSON] » (а.с.7). Зі змісту вказаного договору вбачається, що продавець за договором продав житловий будинок позивачу за 2 000 гривень, які отрима від покупця до підписання договору. Сторони засвідчили, що зазначений об`єкт нерухомості нікому до укладення угоди не проданий, не подарований, не закладений у спорі та під арештом не перебуває. Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, ніяких обмежень для його укладання не було, укладений договір купівлі-продажу нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі. Відповідно до копії паспорта позивача [PERSON] зареєстроване місцем її проживання з 27 травня 2003 року до 27 листопада 2004 року було за адресою: [ADDRESS] . Тобто судом встановлено, що позивач дійсно проживала у житлового будинку [ADDRESS] , який був нею придбаний на підставі укладеного біржового договору купівлі-продажу відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про товарну біржу» і у відповідності до Правил біржової торгівлі на товарних біржах, що діяли на час його укладання. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення правочину, передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомості майна 10 березня 2000 року за №Н-504 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. За змістом ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, закон дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. Відповідно до положень ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Так, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Здійснивши державну реєстрацію в ДКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» права власності на житловий будинок [ADDRESS] обґрунтовані, яку [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 10 березня 2000 року за №Н-504, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 10 квітня 2000 року (а.с.8 зворот), держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будин, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Реєстрація ДКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] права власності на будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на березень 2000 року фактично не суперечило чинному законодавству. Таким чином, враховуючи, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] , перейшло до позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2000 року за №Н-504, укладеного на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», та зареєстрованого ДКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» 10 квітня 2000 року, на дату укладення угоди реєстрація права власності на підставі біржової угоди не суперечила чинному законодавству, при укладенні правочину договору купівлі-продажу спірного будинку сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказаний житловий будинок переданий позивачу, з моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу будинку, а визнання права власності за договором купівлі-продажу будинку не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб, відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку унеможливлює відчуження будинку, тому позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved