Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності, посилаючись на те, що йому на праві спільної часткової власності належить частина комплексу нежитлових будівель, що розташовані по [ADDRESS] і включає: 2/100 частини комплексу нежитлових будівель, а саме нежитлову будівлю - адмінбудинок літера «А», загальною площею 871.70 кв.м; 1/100 частину комплексу нежитлових будівель, а саме нежитлову будівлю - прохідну літера «Б», загальною площею 118.20 кв.м; 2/100 частини комплексу нежитлових будівель, а саме нежитлову будівлю - склад літера «П», загальною площею 408.50 кв.м., згідно свідоцтва про право власності та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 30 квітня 2003 року. На даний час має намір виділити свою частку в натурі із комплексу нежитлових будівель, у зв`язку із чим, просив виділити йому свою частку в натурі та припинити право спільної часткової власності на виділену йому частку у вказаному майні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач та представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади звернулися до суду із заявами про визнання позову та розгляду справи у їх відсутності Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу Новоселицькій міжрайонній оптово-торговій базі Чернівецької облспоживспілки на праві спільної часткової власності належить частина комплексу нежитлових будівель, що розташовані по [ADDRESS] і включає: 2/100 частин комплексу, а саме адмінбудівля літера «А» загальною площею 871.70 кв.м, яка складається з приміщень: коридор 1-3, 14-15, 19, 21, 28, кабінет 4-5, 7-8, 17-18, 24-25, 27, 31-36, сходова 6, 20, 26, їдальня - 9, кухня - 10, комора 11-13, 16, 23, 30, зал засідань - 22, санвузол - 29; а також 1/100 частини комплексу, а саме прохідна літера «Б» загальною площею 118.20 кв.м, яка складається з приміщень: коридор 1, 6, кабінет тех./б - 2, підсобне приміщення - 3, щитова - 4, битове приміщення - 5, коридор - 6, експедиція - 7, кімната чергового - 8; та 2/100 частин комплексу, а саме склад літера «П», загальною площею 408.50 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29 квітня 2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА № 195735 від 30 квітня 2003 року. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Бежан Д.С. з приводу виділу в натурі своєї частки з комплексу нежитлових будівель, що розташовані по [ADDRESS] . З інформаційної довідки № 260/01-16/2020 від 28 травня 2020 року виданої приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Бежан Д.С. вбачається, що позивачу для реалізації права на виділ в натурі належних йому часток рекомендовано звернутися до суду. Також зазначено, що відповідачі у даній справі є іншими співвласниками вказаного комплексу, яким дані будівлі поряд з позивачем також належать на праві спільної часткової власності. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ст. 364 ЦПК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Зазначене правило стосується також поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Саме до цього зводяться правові позиції, висловлені Верховним Судом України у справах №6-12цс13 від 3 квітня 2013 року та № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року. З висновків Новоселицького КБТІ № 218-220 від 28 лютого 2020 року вбачається, що існує технічна можливість для виділу часток нерухомого майна в натурі нежитлових будівель по [ADDRESS] , які належать позивачу. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Приймаючи до уваги, що частина комплексу нежитлових будівель, що розташована по [ADDRESS] належить позивачу на праві спільної часткової власності та існує технічна можливість для виділу його частки даного нерухомого майна в натурі, сторони не досягли домовленості про виділ частки в договірному позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що позивач має право на виділ своєї частки нерухомого майна в натурі, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого невизнаного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 356, 358, 364 ЦК України, суд

Outcome: approved