Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Позов мотивований тим, що 25.04.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №2519 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №26256018889522 від 08.07.2012 року, укладеним між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ ««ПУМБ». 09.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною було відкрито виконавче провадження № 57965493. Після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 39 191, 80 грн., на підставі виконавчого напису. Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 06.08.2019 року набуло законної сили рішення Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/8101/19, яким виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню. 05.09.2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішенням суду виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 27.12.2019 року представником позивача був направлений адвокатський запит до приватного виконавця про надання інформації про суму, яка була стягнута з позивача та перерахована на користь відповідача, на виконання виконавчого напису нотаріуса. Згідно із інформацією, отриманою від приватного виконавця у відповідь на адвокатський запит, на користь відповідача було перераховано 18 580, 55 грн. 16.01.2020 року представником позивача від імені позивача була пред`явлена вимога до відповідача, в порядку статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки виконавчий напис був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, і позивач вимагала у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги здійснити перерахування грошових коштів в сумі 18 580, 55 грн. Відповідно до інформації з інтернет сайту AT «Укрпошта» відповідач отримав дану вимогу 20.01.2020 року. Станом на дату звернення позивача до суду, відповідач не виконав пред`явлену йому вимогу від 16.01.2020 року, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, суду надано клопотання про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 25.04.2018 у м. Києві приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2519, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ», що є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал», заборгованості за кредитним договором № 26256018889522 від 08.07.2012 за період з 03.04.2017 по 03.04.2018 у розмірі 39191,80 грн., у тому числі: 15273,72 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 23466,15 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 451,93 грн. - строкова заборгованість за процентами. 09.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною було відкрито виконавче провадження № 57965493 з примусового виконання виконавчого напису № 2519, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. 25.04.2018 року. В ході примусового виконання приватним виконавцем 09.01.2019 року було винесено постанову, якою звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які отримуються в Головному управлінні національної поліції у Вінницькій області. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2019 року у справі № 127/8101/19 задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказаним рішення суду визнано виконавчий напис від 25 квітня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №2519, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №26256018889522 від 08 липня 2012 року на суму 39191,80 грн, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 05.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішенням суду виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 27.12.2019 року представником позивача був направлений адвокатський запит до приватного виконавця про надання інформації про суму, яка була стягнута з позивача та перерахована на користь відповідача, на виконання виконавчого напису нотаріуса. Згідно із інформацією, отриманою від приватного виконавця у відповідь на адвокатський запит, на користь відповідача було перераховано 18 580, 55 грн. 16.01.2020 року представником позивача від імені позивача була пред`явлена вимога до відповідача, в порядку статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки виконавчий напис був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, і позивач вимагала у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги здійснити перерахування грошових коштів в сумі 18 580, 55 грн. Відповідно до інформації з інтернет сайту AT «Укрпошта» відповідач отримав дану вимогу 20.01.2020 року, однак належним чином на неї не відреагував. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказане узгоджується із висновками, зроблених Верховним Судом в Постанові від 23 травня 2018 року при розгляді справи № 910/1531/18. Таким чином, після винесення рішення суду про визнання виконавчого напису за реєстровим номером № 2519, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, на якій було примусово з позивача стягнуто сума боргу в розмірі 18 580 грн. 55 коп. на користь АТ «ПУМБ», а відтак, зазначена сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. При цьому, суд також враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч. 3 ст.141 ЦПК України. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених нею (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження цих обставин суду надано копію договору про надання правової допомоги від 15.01.2020 року, укладеного між позивачем та адвокатом Хейнісом О.Г., копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 15.01.2020 року, копію прибуткового ордеру № 20/01, копію квитанції до прибуткового ордеру від 20.01.2020 року про сплату адвокату гонорару 10 000,00 грн., а також розрахунок понесених судових витрат та акт виконаних робіт, відповідно до яких адвокат Хейніс О.Г. просить стягнути з відповідача 3 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу При розподілі цього виду судових витрат, суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в додатковій постанові від 19.02.2020 року при розгляді справи № 755/9215/15-ц. Надаючи оцінку наданим доказам та зважаючи на відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача. За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved