Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

В січні 2020 р. [PERSON] (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації (відповідач), треті особи без самостійних вимог: [PERSON] ; [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] ; Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації; Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», в якому просила суд зобов`язати відповідача надати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати відповідача визнати наймачами житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати відповідача видати ордер на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Виконавчим комітетом Мінської районної ради народних депутатів м. Києва 04.02.1982 р. позивачу видано ордер №97564 серії Б на право проживання її сім`ї в кімнаті [ADDRESS] . У вказаній кімнаті проживала позивач з чоловіком [PERSON] та двома дітьми [PERSON] та [PERSON] 18.08.1992 р. після розірвання шлюбу позивач з дітьми з дозволу адміністрації переїхала до кімнати 1 кв. [ADDRESS] , а в кімнаті 2 кв. [ADDRESS] залишився проживати колишній чоловік [PERSON] . Після його смерті в кімнаті проживає [PERSON] без належним правових підстав. В подальшому за згодою балансоутримувача позивач з родиною в період з 1992 р. по 1996 р. зайняла кімнати 1, 2, 3 та 5 кв. [ADDRESS] . До цього часу позивач фактично проживає, утримує та сплачує комунальні послуги за ці кімнати. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У поясненні представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» зазначає, що житловий будинок, що по [ADDRESS] перебуває на їх балансовому утриманні. До повноважень третьої особи не належить встановлення, зміна чи припинення порядку надання приміщень житлового фонду комунальної власності. (а.с. 64-66) В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просили його задовольнити. Представник відповідача заперечує щодо задоволення позову. Представники третіх осіб Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Інші учасники процесу- треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 12.02.2020 року відкрито провадження по даній цивільній справі в порядку в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.08.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Вислухавши пояснення учасників процесу, що з`явились, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.1982 р. [PERSON] видано ордер №97564 серії Б на право зайняття однієї кімнати, площею 13,5 кв.м, в квартирі [ADDRESS] . (а.с. 30) 11.01.2012 р. між Житловим управлінням «Південне» ДП «Екос» та [PERSON] укладено договір №17 про надання доступу до житлового приміщення №28/3 та 28/5 по [ADDRESS] . Додатком до договору про надання доступу до житлового приміщення доповнено пункт 2.1., за яким підприємство забезпечує безперешкодний доступ до об`єкта замовника та членів його родини: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім цього, доповнено п.п. 1.7, згідно якого об`єкт, визначений в п.п. 1.1, передається замовнику у безстрокове постійне користування (найм). При цьому, предметом зазначеного договору є квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , а в позовній заяві йдеться про кімнати 1, 2, 3 та 5 кв. [ADDRESS] . Необхідно зазначити, що на підставі розпорядження Шевченківської районної в м. Києві адміністрації №874 від 20.12.2012 р. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району м. Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків. Тобто, відносини між Житловим управлінням «Південне» ДП «Екос» та [PERSON] з цього часу припинились, а договору з Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» позивач не укладала. Шевченківська районна у місті Києві державної адміністрації роз`яснила позивачу, що єдиною підставою для вселення в житлове приміщення є ордер, позивач має ордер на вселення до кімнати, площею 13,50 кв.м, комунальної квартири [ADDRESS] , тому відсутні правові підстави для надання самовільно зайнятих кімнат в квартирі [ADDRESS] . (а.с. 36) За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Таким чином, в судовому порядку підлягає захисту лише наявне в особи право. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просила зобов`язати надати право користування приміщенням, визнати наймачем, видати ордер на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. У відповідності до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності та делеговані повноваження щодо надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. У відповідності до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у м. Києві (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Згідно з ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в м. Києві, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. На підставі статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Необхідно зазначити, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого фактично оскаржуються в межах справи, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем (постанова Верховного Суду від 28.10.2019 р. у справі № 904/43/16). Судом встановлено, що позивач самовільно вселилась в кв. [ADDRESS] , у вказаній квартирі ні позивач, ні члени її сім`ї не зареєстровані, виконавчим органом не приймалось рішень щодо передачі спірного жилого приміщення у постійне користування позивачу та членам її сім`ї, ордер на вселення у зазначену кімнату не видавався, як це передбачено ЖК Української РСР. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано до суду доказів того, що вона вселилася у кімнати 1, 2, 3, 5 кв. [ADDRESS] в установленому законом порядку як і не надано доказів, що позивач фактично проживає у вказаних кімнатах та належним чином утримує вказані кімнати. Додані до матеріалів позову квитанції про оплату житлово-комунальних послуг датовані за квітень 2018 року та ще за 1999-2000 роки. При цьому, вони стосуються лише кімнат 28/1 та 28/5 по [ADDRESS] . Тому, позивачем не доведено факт належного утримання кімнат 1, 2, 3 та 5 кв. [ADDRESS] У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів її вселення у кімнати 1, 2, 3, 5 кв. [ADDRESS] в установленому законом порядку, як і не надано доказів її постійного проживання, тривалості проживання у спірній квартирі, а твердження позивача її належного утримання квартири не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed