Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначив, що з 05 січня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. В сім`ї різні погляди на життя та часто виникають сварки. Разом сторони не проживають близько 10 років, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна не майна не має, підстав для примирення не вбачає. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 лютого 2019 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд Новопсковському районному суду Луганської області за територіальною підсудністю за місцем проживання відповідача. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач до підготовчого судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб позивач та відповідач з 05 січня 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №01. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. З позовної заяви вбачається, що фактично з вини обох сторін сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливими, подружжя не проживає разом близько 10 років, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам оскільки він не вбачає підстав для примирення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, та визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 352,40 грн. Решту сплаченого судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved