Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

В січні 2021 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» (надалі - ТОВ «Універсальна факторингова компанія») в особі директора Коржовського В.Б. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №24/59/130712 від 13 липня 2012 року станом на 21 січня 2021 року в розмірі 583 505,46 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно договору відступлення №39-РБ від 05 вересня 2019 року укладеним із ПАТ «БМ «Банк» набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №24/59/130712 від 13 липня 2012 року. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі №756/669/15-ц, яке постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року залишено без змін. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «БМ «Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1372322,79 грн. Постановою суду апеляційної інстанції до участі у справі залучено правонаступником ТОВ «Універсальна факторингова компанія». В порушення умов кредитного договору, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, та не виконав судове рішення, посилаючись на положення ст.546,549, 625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, три відсотка річних та інфляційні витрати за порушення виконання грошового зобов`язання. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27січня 2021 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С . Ухвалою Оболонського районного суду від 05 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 25 лютого 2021 року. В підготовче судове засідання, що призначене на 25 лютого 2021 року відповідач не з`явилась. Розгляд справи відкладено на 22 березня 2021 року. Відповідач в судове засідання 22 березня 2021 року повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття провадження надсилалась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] (а.с 34). Обидва конверти повернулися без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Зауважила, що відповідач при оскарженні заочного рішення в апеляційній скарзі також зазначала адресу місця свого проживання аналогічною зазначеною у позовній заяві. Вважає, що відповідач уникає виконання грошового зобов`язання, та не виконує судове рішення, що ухвалене у 2015 році. Наполягала на задоволенні суми пені не за умовами договору, а згідно положення ст.549 ЦК України у розмірі подвійної ставки НБУ. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Судом встановлено, що 13.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24/59/130712, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 220 000, 00 грн. зі сплатою 18, 99 % річних строком до 12.07.2032 року. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року (справа №756/669/15-ц). в якому усунуто описку ухвалою суду від 12 листопада 2019 року, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «БМ «Банк» заборгованість за кредитним договором 24/59/130712 від 13 липня 2012 року в сумі 1372322,79 грн. (а.с.14-17). Постановою суду апеляційної інстанції від 26 листопада 2020 року рішення залишено без змін. Відповідно договору відступлення №39-РБ від 05 вересня 2019 року укладеним між ПАТ «БМ «Банк» та ТОВ «Універсальна факторингова компанія», останній набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №24/59/130712 від 13 липня 2012 року. (а.с.5-7). Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року за заявою ТОВ «Універсальна факторингова компанія» її залучено до участі у справи правонаступником ПАТ «БМ «Банк». Двічі, у березні 2020 року та в травні 2020 року ТОВ «Універсальна факторингова компанія» надсилало до [PERSON] вимоги про усунення порушень та сплати кредитної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних витрат (а.с.22-23). Згідно наданого ТОВ «Універсальна факторингова компанія» розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №24/59/130712 від 13 липня 2012 року станом на 21 січня 2021 року становить 583 505,46 грн., та складається з пені за несвоєчасне повернення кредиту - та відсотків - 204135,42 грн.; три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 122377,43 грн.; інфляційні витрати за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року - 256922,61 грн.(а.с. 8). Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем, як позичальником взятих на себе кредитних обов`язків та зобов`язань з поверненню кредитних коштів стягнутих за рішенням суду. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Кредитор ПАТ «БМ «Банк» реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором №24/59/130712 від 13 липня 2012 року, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі №756/669/15-ц. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконано ухвалене судом 27 квітня 2015 року судове рішення, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені за порушення виконання грошового зобов`язання, у розмірі подвійної ставки НБУ в порядку ст.549 ЦК України та 3% річних й індексу інфляції є такими, що підлягають задоволенню. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду зазначила, що від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18). Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістьвиконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірений розрахунок наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання щодо повернення використаних кредитних коштів у повному обсязі, не виконав рішення суду про повернення стягнутої заборгованості, тому суд приходить до переконання про стягнення з відповідача у зв`язку із порушенням виконання грошового зобов`язання пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 204135,42 грн., в межах річного строку в порядку ст.258 ЦК України за період з 21 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року; три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 122377,43 грн.; інфляційні витрати за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року - 256922,61 грн., які розраховано з огляду на встановлену рішенням суду суми боргу по кредиту та відсоткам 1372322,79 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, сумі 8752,58грн. (а.с. 1).

Outcome: approved