Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначила, що 08 серпня 2013 року Індустріальним ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №39224370 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/202/851, виданого 18 липня 2013 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 400 гривень. Постановою державного виконавця від 25 листопада 2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача та оголошено заборону здійснювати відчуження цього майна. 19 грудня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, оскільки здійсненні заходи щодо розшуку такого виявились безрезультатними. Однак, повертаючи виконавчий документ стягувачеві, державним виконавцем не було знято арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження. Повторно на примусове виконання до відділу ДВС вищезазначений виконавчий лист не надходив. На даний час державний виконавець не має можливості зняти накладений ним арешт, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту у випадках повернення виконавчого документа стягувачеві, тобто вирішити питання зняття арешту в позасудовому порядку не можливо. Крім того зазначає, що виконавче провадження є знищеним. На підставі ст.391 ЦК України просить суд звільнити належне майно позивача з під арешту, накладеного 25 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження №39224370 та скасувати заборону здійснення відчуження цього майна. Ухвалою суду від 06 лютого 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судовому засіданні вирішення питання про звільнення майна з-під арешту поклав на розсуд суду. В судовому засіданні зазначив, що у нього відсутня можливість скасувати арешт, оскільки виконавчий документ на виконанні в Індустріальному ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції не перебуває. [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі в які зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 серпня 2013 року Індустріальним ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №39224370 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/202/851, виданого 18 липня 2013 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 400 гривень. Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 листопада 2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику останній. У звязку з тим, що встановити місце знаходження майна на яке можливо звернути стягнення не виявилось можливим, 19 грудня 2013 року державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиціїна підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Повторно зазначений виконавчий документ до відділу не надходив. Арешт майна боржника [PERSON] і заборона на його відчуження не скасовані. Так, відповідно до п.2 ч.1\~ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»\~в редакції від 09.03.2011 року,\~який на даний час втратив чинність, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу в тому числі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведення інших дій, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження можливе у разі закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.3 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції станом на 09.03.2011 року). В даному випадку виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 вказаного Закону, тобто виконавче провадження закінчене не було, і підстав для зняття арешту з майна [PERSON] станом на 19 грудня 2013 року державний виконавець не мав. У відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Разом з цим, після повернення виконавчого документу, що був підставою для відкриття виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на майно боржника, останній повторно для виконання не предявлявся. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд враховує, що [PERSON] (особа в інтересах якої було накладено арешт) був залучений до участі в даній справі та згідно поданої ним заяви не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на 01 березня 2017 року) арешт може бути знятий також за рішенням суду. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність здійснити захист цивільних прав та інтересів [PERSON], шляхом звільнення арешту з майна та зняття заборони його відчуження, що був накладений постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 25 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження №39224370 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/202/851. Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Outcome: approved