Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

В травні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказала, що є власником та проживає в квартирі [ADDRESS] . У даному будинку окрім позивача, дочки та онуки, зареєстрований [PERSON] , колишній зять позивачки. Однак, відповідач, фактично з 2015 року в зазначеній квартирі не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в житлі не має. У зв`язку з цим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг ускладнюється вирішення питання щодо отримання субсидії. Тому [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на веб-порталі. Зі згоди позивача та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2012 року серія [NUMBER] . Згідно Витягу про державну реєстрацію прав №36714534 від 13 грудня 2012 р. вказана квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] - 1/2 частки та [PERSON] - 1/2 частки. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2015 р. - 1/2 частка квартири з відповідною часткою господарських будівель [ADDRESS] належить [PERSON] , як спадкоємцю [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до довідки №962 про склад сім`ї, виданої 03 травня 2019 року Білобожницькою сільською радою Чортківського району до складу сім`ї [PERSON] входять донька, [PERSON] , [INFO] ; онука, [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Чортківського районного суду від 14 грудня 2016 року по справі №608/1829/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Актами про встановлення факту не проживання, складеним 19 грудня 2018 року та 03 травня 2019 року, комісією в складі депутата сільської ради та двох сусідів встановлено, що [PERSON] , 1981 року народження, не проживає по місцю реєстрації в с. Білобожниця Чортківського району з 2015 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача суду підтвердили, що дійсно [PERSON] не проживає у квартирі з 2015 року, власником якого на даний час є позивачка, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved