Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він передав [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 238800 гривень, які він зобов'язалася повернути. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноручно написані розписки від 01 лютого 2015 року, 12 березня 2015 року, 26 вересня 2015 року, 25 січня 2016 року, 05 травня 2016 року. [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ігнорує вказані вимоги. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договорами позики у загальному розмірі 238800 гривень. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився. Проте, надав до суду заяву, в якій вказав, що на позові наполягає, просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Про дату, час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином. Відзив на позов [PERSON] не надав. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2015 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 585 доларів США, що еквівалентно 15800 гривень, а [PERSON] зобов'язалася повернути грошові кошти до 31 березня 2016 року. Вказана обставина підтверджується письмовою розпискою (а.с.9). Крім цього, 12 березня 2015 року [PERSON] отримав від позивача грошові кошти 20000 гривень, які зобов'язався повернути до 12 червня 2015 року. 26 вересня 2015 року [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 10000 гривень, які зобов'язався повернути до 15 жовтня 2015 року. 05 травня 2016 року [PERSON] отримав 3000 доларів США, що еквівалентно 75000 гривень. 25 серпня 2016 року [PERSON] отримав 4000 доларів США, що еквівалентно 100000 гривень, - до 25 січня 2017 року. Також, [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 18000 гривень - до 01 квітня 2017 року. Вказана обставина підтверджується копіями розписок від 26 вересня 2015 року, 01 лютого 2015 року, 25 серпня 2016 року, 05 травня 2016 року (а.с.7-12). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами по справі були укладені договори позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов'язання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договорами позики у загальному розмірі 238800 гривень. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №125 від 07 червня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 2418 гривень. Пред'явлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2418 гривень. Крім цього, за змістом ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України сторони несуть також витрати, пов'язані з правничою допомогою. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що [PERSON] поніс також витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. Вказана обставина підтверджується договором про надання правової допомоги від 02 квітня 2018 року (а.с.30-31) та актом прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 05 грудня 2018 року. Тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved