Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки. Уточнивши свої вимоги (а. с. 47-48) просить визнати недійсними довіреність, видану на його імя та посвідчену Наталівською сільською радою від 16 січня 2006 р. від імені [PERSON] і договір дарування житлового будинку по вул. Центральній, 2 в с. Наталівка та земельних ділянок, укладений ним 17 січня 2006 р. на підставі цієї довіреності від імені довірителя. Зазначив, що довіреність на право розпорядження нерухомим майном є незаконною, оскільки вона не підписана [PERSON] і не її представником, а іншою особою, а також посвідчена посадовою особою органу місцевого самоврядування, що суперечить вимогам ч.3 ст.245 ЦК. Крім того, на час підписання від імені [PERSON] договору дарування будинку та землі він перебував на обліку в Новоград-Волинському психдиспансері і через хворобливий стан не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій, зі змістом договору не знайомився, діяв під впливом обману. Вважає, що своїми діями позбавив себе та своїх родичів права на це майно в порядку спадкування. Просить поновити строки позовної давності, посилаючись на те, що про зміст підписаного ним договору він дізнався після звернення до прокуратури і в подальшому не мав змоги звернутись до суду у визначені законом строки. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити повністю. Представник відповідача та відповідач позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмовому запереченні наданому суду. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 січня 2006року довіреністю, посвідченою Наталівською сільською радою [PERSON] уповноважила [PERSON] подарувати належний їй житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться в селі Наталівка, вулиця Центральна, 2 [PERSON] (а.с. 7). У відповідності до статті 37 Закону України „Про нотаріат, посадовим особам виконавчих комітетів сільських рад народних депутатів у населених пунктах, де немає нотаріусів, надавалось право на посвідчення доручень, (відповідності з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Мінюсту України від 25 серпня 1994 р. №22\\5). Пунктом 13 цієї Інструкції передбачено у разі, якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби, або з інших поважних причин не може власноручно підписати доручення, за його дорученням і в його присутності та присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, доручення може підписати інший громадянин. Доручення не може підписувати особа на користь якого його посвідчено. Тобто, [PERSON] при житті уклала\~\~у встановленій\~\~законом формі, належним чином посвідчений односторонній правочин,\~\~який може створювати обов'язки лише для\~неї самої, а не для інших осіб. Таким чином, відповідач [PERSON] уповноваживши [PERSON]\~\~вищевказаною довіреністю, не зробила це усупереч\~\~Закону, наказу, традиції, не відступила при цьому від чогось установленого,\~\~узвичаєного, не порушила при цьому права та\~\~інтереси третіх\~\~осіб. 17.01.2006 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчено договір дарування житлового будинку та земельних ділянок, що по вулиці Центральній, 2 в с. Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], по довіреності, посвідченої 16.01.2006 року (а.с.8). Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтею 718 ЦК України встановлено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач\~\~звернувся з позовом про визнання недійсними довіреності та договору дарування з підстав невідповідності їх вимогам закону, зокрема з посиланням на підстави передбачені ст. ст. 225, 230 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №246-2015 від 09.06.2015 року [PERSON] на момент вчинення договору дарування житлового будинку та земельних ділянок станом на 17.01.2006 р. виявляв клінічні ознаки органічного розладу особистості. Ступінь вираженості психічних порушень у [PERSON] в цей період була такою, що полишала його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а. с. 76-78). При цьому, в обґрунтуванні, експерти зазначають, що з урахуванням прогресуючого перебігу органічного ураження головного мозку станом на 17.01.2006 р. на час підписання договору дарування, виявлений у [PERSON] органічний розлад особистості з когнітивними порушеннями та над цінними ідеями відношення, обмежував його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не позбавляв його цієї здатності в цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Тому висновок судово-психіатричного експерта №246-2015 від 09.06.2015 року, суд не приймає до уваги, оскільки він не містить даних про те, що [PERSON] в момент вчинення правочину абсолютно неспроможний був розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Крім того, Верховний суд України в своїй постанові від 29 лютого 2012 року висловив правову позицію з цього приводу (справа № 6-9цс12). Статею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може визнаватись судом недійсним. Тобто, підставою недійсності договору згідно ст.230 ЦК може бути лише вчинення правочину під впливом обману сторони по договору, тобто [PERSON] Позивачем не надано доказів того, що власника майна [PERSON] чи позивача, як представника було введено в оману щодо характеру вчиненого 17.01.2006 р. правочину. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 213 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності та диспозитивності в межах заявлених позивачем позовних вимог із зазначенням фактичних та правових підстав та на підставі наданих сторонами. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні позивач не надав суду будь-яких достовірних та допустимих доказів того, що\~\~діями відповідача [PERSON], були порушені будь-які законні права та інтереси позивача. Отже, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] безпідставними, а тому відмовляє йому в задоволенні його позову.

Outcome: dismissed