Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

В серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду із позовом про стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованості за кредитним договором №1536-007/07Р від 20.08.2007 р. у розмірі 130000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 20.08.2007 року між АКБ «Правекс-банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1536-007/07Р (далі - Кредитний договір), за умовами якого позивач надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 42000 доларів США для споживчих цілей. Вказує, що 31 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором кредиту № 1536-007/07Р від 20.08.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] , Договором поруки № 1536-007/07Р від 20.08.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] , перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Для підтвердження укладення договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «довіра та Гарантія» надає суду належним чином завірену копію Анкети клієнта від 09 серпня 2007 року, копію анкети поручителя від 09 серпня 2007 року, копію заяви позичальника від 21 серпня 2007 року, копію пам`ятки клієнта, щодо умов кредитування, тарифів та орієнтовну сукупну вартість кредиту підписану особисто позичальником про те, що вона ознайомлена, та повідомляє що його оригінали знаходяться у Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія за його юридичною адресою. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору видача коштів здійснюється шляхом видачі грошових коштів з каси банку. Згідно Розпорядження обліково-операційного управління від 21 серпня 2007 року відповідно до Кредитного договору № 1536-007/07Р від 20.08.2007 року, було відкрито рахунок № [NUMBER] на який віднесено суму у розмірі кредитування. Відповідно до Розпорядження обліково-операційного управління від 21 серпня 2007 року відповідно до Кредитного договору № 1536-007/07Р від 20.08.2007 року видано готівкою через відділення «Рівненська обласна дирекція» АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» суму у розмірі 42 000,00 (сорок дві тисячі) дол. США. На підставі заяви Позичальника про видачу кредиту в сумі 42 000,00 (сорок дві тисячі) дол. США. готівкою через відділення «Рівненська обласна дирекція» АКБ «ПРАВЕКС-БАНК». Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальникові з 20 серпня 2007 року до 20 серпня 2032 року із сплатою 12,49 % річних. Пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник має погашати заборгованість за кредитом щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Також зазначає, що відсотки за користування кредитом відповідно до п. 4.2. Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору вказаного в п. 1.2. даного Договору. Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь час прострочення. Проте станом на 24 липня 2019 року відповідачами неналежним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно Реєстру боржників до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 1 від 31.05.2017 року сума заборгованості на момент відступлення прав вимоги становить 1654601, що складається з : заборгованість по тілу кредиту - 796 971, 79 грн.; заборгованість за відсотками - 857 630, 02 грн. Відповідно до відзиву наданого представником відповідачки зазначено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності заборгованості за Кредитним договором у розмірі якого вимагає позивач. Також, представник відповідачів зазначив, що в матеріалах справи наявна вимога від 09.06.2017 року №29481049181536-007/07Р ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до [PERSON] про повне дострокове виконання зобов`язання за Кредитним договором. До суду із даним позовом до поручителя [PERSON] ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулась 25.07.2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, тому в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин 20.08.2007 р. 20.08.2007р. та/або на дату пред`явлення вимоги про дострокове повне виконання зобов`язання 09.06.2017 р.) тому вважає, що порука щодо вимоги за Кредитним договору до [PERSON] припинена, що є підставою для відмови у задоволення позовної вимоги до [PERSON] . Окрім того, представником відповідача подано заяву про застосування до даних правовідносин строків позовної давності, в якій він посилається на те, що відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена у три роки. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.06.2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.10.2020 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Останній подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримав в повному обсязі, просив його задоволити та стягнути судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] та відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, судом встановлено, що 20.08.2007 року між АКБ «Правекс-банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1536-007/07Р (далі - Кредитний договір). За п. 1.1. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 42000 (сорок дві тисячі) доларів США для придбання квартири, а також з метою оплати страхових платежів згідно договорів страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.14. даного Договору. Згідно п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається Позичальнику строком с 20 «серпня» 2007 року по 20 «серпня» 2032 року з оплатою відсотків 12,49 (дванадцять цілих сорок дев`ять сотих) процентів річних. Пунктом 4.1. Кредитного договору боржник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту рівними частинами в розмірі 140 доларів США щомісячно, до «10» числа наступного місяця. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами на протязі календарного місяця) в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаного даному договорі (п. 4.2. Договору). Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, шляхом підписання даного Договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника заборгованості по погашенню заборгованості по кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом строк користування кредитом вказаний у п. 1.2. даного договору, припиняється достроково на 10-й день наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє Позичальника. За підпунктом 6.1.7. пункту 6.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується у випадку виникнення обставин, вказаних в п.п. 4.4., 9.3., 9.4., 9.7. даного Договору, достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами в повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф. Згідно наявних у справі відомостей останній платіж відповідача за кредитом було здійснено 11.08.2008 р., таким чином з урахуванням п. 4.4., та пп. 6.1.7. суд дійшов висновку, що Кредитний договір достроково припинив строк дії 11.09.2008 р. та із вказаної дати у відповідачів виникло зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами в повному обсязі. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договорі, у разі припинення договору нарахування відсотків у розмірі визначеному договором є протиправним. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Також, що стосується вимоги до поручителя [PERSON] про солідарну відповідальність за Кредитним договором, суд вважає, що договір поруки є припиненим. Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тому вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. У разі пред`явлення кредитором вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12. Як вище зазначалось, суд дійшов висновку, що Кредитний договір достроково припинив строк дії 11.09.2008 року та із вказаної дати у відповідачів виникло зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами в повному обсязі. До суду із даним позовом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулась 25.07.2019 року тобто з пропуском шестимісячного строку тому в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука щодо вимоги за Кредитним договору до [PERSON] припинена, що є підставою для відмови у задоволення позовної вимоги до [PERSON] . Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності із ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. В порушення наведених норм позивачем не надано до суду належного розрахунку вимоги про стягнення боргу за Кредитним договором в розмірі 130000 грн., а тому в позові слід відмовити. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях та з того, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Щодо заяви представника відповідачів про застосування до даних правовідносин строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною першою статті 259 ЦК України передбачене збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін. За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). В той же час слід зазначити, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Аналогічне наведено у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18). У зв`язку з наведеним, у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити Вирішуючи питання в порядку ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього. На підставі ст.549, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed