Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

В січні 2015 року позивач \~[PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом по вул. Польова, 13/2 с. Лозова Тернопільського району Тернопільської області. В обґрунтування вимог позивач вказує, що йому на праві господарського відання належить чотирьохквартирний житловий будинок по вул. Польова, 13 в с. Лозова Тернопільського району. У квартирі за № 2 даного житлового будинку по вул.Польова,13 в с.Лозова зареєстровані відповідачі. Однак, з грудня 2013 року відповідачі не проживають за вказаною адресою без поважних причин, оскільки знаходяться за межами країни, не сплачують комунальних послуг та не приймають участі в утриманні житла. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені у позові. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову та просили відмовити у його задоволенні. [PERSON] суду пояснила, що спірна квартира була надана для проживання її покійним батькам [PERSON] та [PERSON] та членам їх сімї, які перебували у трудових відносинах з позивачем. З 1980 року по даний час відповідачі постійно зареєстровані та проживають у спірній квартирі, там знаходяться їх особисті речі. Більше того, у відповідачів немає постійного місця проживання в іншій країні, а їх єдиним житлом та постійним місцем проживання є квартира № 2 по вул. Польова в с. Лозова Тернопільського району. У грудні 2013 року померла їх мати [PERSON] та позивач відмовився приймати від них кошти на оплату послуг за утримання житла. У звязку з чим, вона у листопаді 2014 року звернулась до суду із позовом про зобовязання позивача укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомили суд про причини своєї неявки. Судом встановлено, що житловий будинок по вул.Польова,13 в с.Лозова є власністю держави та перебуває у господарському віданні\~[PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САС № 386360 від 24.12.2009 року, виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення виконкому № 74 від 20.11.2009 року. Даний факт також стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.12.2009 року, виданим Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, та довідкою \~[PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення від 26.01.2015 року за № 105. З договору оренди житлового приміщення від 01.07.2009 року укладеного між [PERSON] та Тернопільською філією [PERSON] вбачається, що спірна квартира була надана в оренду [PERSON], яка є матірю [PERSON] та [PERSON] У квартирі за №2 житлового будинку по вул.Польова,13 в с.Лозова Тернопільського району зареєстровані відповідачі [PERSON], її сестра [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується довідкою Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за № 170 від 27.04.2015 року та визнається сторонами спору. З акту від 14 листопада 2014 року складеного жителями житлового будинку по вул.Польова,13 в с.Лозова [PERSON], [PERSON] та [PERSON], затвердженого головою Лозівської сільської ради встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 1980 року по даний час зареєстровані та постійно проживають у квартирі за №2 по вул.Польова,13 в с.Лозова. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]Б, та [PERSON] О,І. суду пояснили, що відповідачка періодично зявляється та проживає за вказаною адресою. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, у тому числі покази свідків, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи із аналізу зазначених правових норм член сімї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користуватись житловим приміщення з підстав відсутності понад шість місяців у цьому житлі, якщо він був відсутній протягом усього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. Положеннями ст. 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуванні житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених Законом. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на факт відсутності відповідачів за вказаною адресою з грудня 2013 року, після смерті їх матері [PERSON] Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не подано суду будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог. Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідачі періодично приїжджають і проживали за вказаною адресою. Крім того, факт відсутності відповідачів за даною адресою з грудня 2013 року спростовується також листами Тернопільської філії [PERSON] адресованих [PERSON] за адресою по вул.Польова,13 в с.Лозова,зокрема, за №93 від 22.01.2014 року, з якого вбачається, що Тернопільська філія [PERSON] повідомляє [PERSON], що кошти отриманні філією у сумі 200 грн. 16 січня 2014 року повернуті у банк, у звязку з відсутність договору; листом від 16.10.2014 року, з якого вбачається, що 10.03.2014 року [PERSON] зверталась до позивача із заявою щодо укладення договору про надання послуг. При цьому, позивач стверджує, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з грудня 2013 року. Вказані факти свідчать про те, що відповідачі не втратили інтерес до житла та обслуговують його. Більше того, позивачі звернулись до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом 15 січня 2015 року, лише після предявлення [PERSON] у листопаді 2014 року позову до [PERSON] про зобовязання укласти договір про надання послуг з у тримання будинку та прибудинкової території. Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами факту відсутності відповідачів у спірному житлі більше шести місяців без поважних причин. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом по вул.Польова, 13/2 в с.Лозова слід відмовити за недоведеністю. Суд вважає безпідставними твердження представника позивача про те, що відповідачі постійно знаходяться за межами України, оскільки відповідачі, як громадяни України мають право виїзду з України в особистих потребах, і на час тимчасового виїзду за ними зберігаються усі права, в тому числі і право на житло, передбачене Конституцією України.

Outcome: dismissed