Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 24.04.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття заборони з майна, в якій Позивач просить суд: звільнити з-під арешту належне йому невизначене майно шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження, зареєстрований 03.12.2009 р. в цьому реєстрі за № 9312006. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що він є власником нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 2 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Зрайківської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]. Позивачеві стало відомо, що зазначене майно перебуває під арештом на підставі реєстраційного номеру обтяження 9312006, зареєстрованого 03.12.2006 р., накладеного на невизначене майно згідно з постановою від 12.11.2009 р. № б/н, виданою Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. На звернення його адвоката про причини накладення арешту Відповідач повідомив, що за станом на 07.02.2018 р. у відділі державної виконавчої служби відсутні відомості про такі причини, та запропонував звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна. Ухвалою суду від 27.04.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 05.06.2018 р.; ухвалою суду від 05.06.2018 р. справу призначено до судового розгляду на 01.08.2018 р., відкладено на 20.08.2018 р. У судовому засіданні 20.08.2018 р. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково повідомив про зняття арешту лише в частині його автомобіля на підставі рішення заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 31.05.2018 р. (справа № 199/1496/18, провадження № 2/199/1424/18). Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, до суду 05.06.2018 р. та 07.08.2018 р. подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 28, 38), просив рішення ухвалити згідно з вимогами чинного законодавства; відзиву із запереченнями проти заявлених позовних вимог до суду не подавав, так само як і доказів на підтвердження правомірності перебування належного Позивачеві майна під арештом. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення Позивача, надані у судовому засіданні, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що Позивач є власником, зокрема, такого майна: - нежитлової будівлі, літера «А», площею 515,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]., що підтверджено копією посвідченого нотаріусом свідоцтва від 05.04.2018 р. щодо придбання Позивачем даного майна на електронних торгах, зареєстрованого в реєстрі за № 147 (а.с. 5), а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.04.2018 р. № 119829974 (а.с. 6); - земельної ділянки розміром 2 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Зрайківської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.10.2014 р № 27833050, серія [NUMBER] (а.с. 7) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2014 р. № 27833297 (а.с. 8-9). Як вбачається з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (запис № 9312006 від 03.12.2009 р.) на невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є [PERSON] (Позивач) накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника від 12.11.2009 р. № б/н Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (а.с. 11). У відповідь на додатковий адвокатський запит від 08.08.2018 р. Заводський відділ державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Відповідач) листом від 13.08.2018 р. № 26358/В-3 повідомив, що в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження, на підставі якого накладено арешт на майно боржника; передані до архіву органу державної виконавчої служби виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився (3 роки), підлягають знищенню, тому Відповідач не має можливості надати більш детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна за постановою від 12.11.2009 р. № б/н (а.с. 40). Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. За приписами частин першої, другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (що діяв на час винесення 12.11.2009 р. постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами частини другої статті 50 названого Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до частини п'ятої статті 59 чинного на сьогодні Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (зокрема, правовий висновок Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13). З огляду на наведене та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що наразі на виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Відповідач) не перебуває жодних відкритих виконавчих проваджень, боржником по яким є [PERSON] (Позивач), відтак передбачені законом підстави для подальшого перебування всього його майна, зокрема нерухомого майна, під арештом відсутні. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Наявність арешту на майно Позивача за відсутності правових підстав для цього порушує його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому Позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК). Зважаючи на наведене та враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту майна боржника [PERSON] на сьогодні відсутні, а дія арешту порушує права Позивача, суд дійшов до висновку, що спосіб захисту, обраний Позивачем у вигляді зняття арешту з нерухомого майна є обґрунтованим та таким, що передбачений законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Позивача. Питання щодо стягнення з Відповідача (органу державної влади) на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Надалі це питання може бути вирішено судом шляхом ухвалення додаткового рішення за обґрунтованою заявою Позивача, поданою в порядку і в строки, визначені статтею 270 ЦПК України На підставі наведеного та

Outcome: approved