Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, поданих 30.08.2016 року в судовому засіданні, зазначає, що відповідач по справі є абонентом [PERSON] підприємства теплових мереж. На його ім'я відкрито особовий рахунок №020120 В супереч частини 1 пункту 3 ст.20 закону України «Про житлово-комунальні послуги» письмовий договір про надання послуг з теплопостачання між [PERSON] та [PERSON] ПТМ з вини боржника не укладено, але згідно усного договору вчиненого на підставі ч.2 ст.642 ЦПК та ч.2,3 ст.205 ЦПК, Красноградське ПТМ зобов'язане надати послуги, а відповідач зобов'язаний своєчасно сплачувати за ці послуги. Красноградське підприємство теплових мереж добросовісно виконує умови договору, забезпечуючи споживача тепловою енергію, але відповідач порушуючи п.8 Договору оплату за надані послуги не проводить, і тому за ним утворилася заборгованість в сумі 13627 грн.47коп. Згідно з п.8 типового Договору про надання послуг з теплопостачання розрахунковим періодом є календарний місяць. Сума, нарахованої оплати відповідачу за послуги теплопостачання за період з 01 січня 2005 року по 31 квітня 2016 року становить 23945 грн.10коп., що підтверджується наданими копіями розрахунків. Сума сплачена відповідачем за той же період становить 10116 грн.61 коп., що підтверджується наданими розрахунками. У травні 2012р. Красноградське ПТМ зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 13170,15 грн., однак судовий наказ було скасовано ухвалою Краксноградського районного суду від 18.06.2012р. Ухвалу про скасування судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 13170,15 грн. Красноградське ПТМ отримало 24.05.2016р. Таким чином про порушення свого права підприємство дізналося лише 24.05.2016р. Відповідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У серпні 2014р. Красноградське ПТМ зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 5259,91 грн., заяву було задоволено, судовий наказ виконується місцевим відділом державної виконавчої служби. Станом на 29.08.2016 року відповідно довідки [PERSON] об'єднаного Пенсійного фонду України Харківської області за судовим наказом №626/1773/14-ц від 13.08.2014р. про стягнення заборгованості за теплопостачання з [PERSON] на користь [PERSON] ПТМ примусово стягнуто 4391,94 грн., залишок боргу за цим судовим наказом становить 867,97 грн. У січні 2016р. Красноградське ПТМ зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 4770,01 грн., однак судовий наказ було скасовано ухвалою Краксноградського районного суду від 11.02.2016р. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦКУ, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В звязку з викладеним позивач просить суд, поновити строк звернення до суду; стягнути з відповідача по справі [PERSON] на користь [PERSON] підприємства теплових мереж заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 13627 грн.47 грн., а також судовий збір у розмірі 1378,00 коп. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та надав відповідні заперечення, в яких зазначає, що у своєму позові КПТМ просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 січня 2005 року по 31 квітня 2016 року. Проте, викладені у позовній заяві обставини та факти не відповідають дійсності, оскільки у травні 2012 року позивач звернувся до Красноградського районного суду Харківської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за теплопостачання за період з 01 січня 2005 року по 01.05.2012 року у розмірі 13 170,15 грн. Судовим наказом, виданим Красноградським районним судом Харківської області 25.05.2012 року вказана сума була стягнута. Однак, відповідачем в свою чергу була подана до суду заява про скасування даного судового наказу у зв'язку з тим, що йому був нарахований борг за межами трирічного строку позовної давності. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 18.06.2012 року (справа № 2021/1975/2012) судовий наказ був скасований, а позивачу роз'яснено, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Проте, позов до [PERSON] КПТМ до цього часу заявлений не був. Замість пред'явлення позову, 05.08.2014 року [PERSON] підприємством теплових мереж знову було подано до Красноградського районного суду Харківської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Згідно даної заяви про видачу судового наказу, станом на 01 липня 2014 року у нього була заборгованість перед [PERSON] підприємством теплових мереж у розмірі 5 259,91 грн., яка виникла за період з 01.10.2012 року по 01.07.2014 року. Судовим наказом від 13.08.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] підприємства теплових мереж була стягнута у повному розмірі заборгованість - 5 259,91 грн. та витрати на судовий збір у розмірі 121,80 грн. Оскільки вимоги про стягнення заборгованості були заявлені в межах трирічного строку позовної давності, а позовні вимоги поза межами цього строку не заявлялися, то відповідачем виданий судовий наказ не оскаржувався та набрав законної сили. Даний судовий наказ виконується шляхом щомісячного утримання частини пенсії [PERSON] та перерахування утриманих коштів на рахунок відповідача. Станом на 31.08.2016 року залишок боргу за даним виконавчим листом становить 867,97 грн. і проводиться подальше утримання. З липня 2014 року по квітень 2016 року включно оплата за надані послуги з теплопостачання [PERSON] проводиться щомісячно відповідно до наданих КПТМ рахунків, заборгованості за вказаний період не існує, що підтверджується платіжними документами. Оригінали вказаних платіжних документів долучені до матеріалів справи. Але, незважаючи на щомісячні платежі за спожиту теплову енергію, 21 січня 2016 року відповідач знову звернувся до Красноградського районного суду Харківської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка станом на 01.01.2016 року становить 4 770,01 грн. 25 січня 2016 року суддя Красноградського районного суду Харківської області Гусар П.І., розглянувши дану заяву відповідача, видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] вказаної суми, однак ухвалою суду від 11.02.2016 року даний судовий наказ був скасований. Таким чином, жодної заборгованості перед відповідачем в межах трирічного строку позовної давності у [PERSON] не існує, а та заборгованість, що мала місце до жовтня 2012 року не може бути стягнута, так як відповідачем пропущений строк позовної давності і жодних законних підстав для поновлення цього строку не існує. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В звязку з чим він просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Представник позивача [PERSON] ПТМ [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його та надав пояснення, аналогічні зазначеним в позовній заяві. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на факти та доводи викладені в своїх письмових запереченнях. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові докази та надавши їм належну оцінку в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з наданих до суду доказів, відповідач [PERSON]\~зареєстрований за адресою: [INFO], 3-й мкр[ADDRESS] та є власником даної квартири у яку він отримує як споживач, послуги з теплопостачання, які надаються [PERSON] комунальним підприємством теплових мереж. Відповідно до п. 5 ч. 3ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. п. 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативними (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг та форма оплати послуг визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відсутність договору з власником квартири та іншими зареєстрованими у ній особами не є підставою для відмови в позові. Обов'язок споживача теплової енергії укласти договір із теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії передбачено ч.3ст.24 Закону України «Про теплопостачання». Неукладення договору про надання послуг з теплопостачання не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з теплопостачання, оскільки відповідно дост.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідно до ч.6 ст.25 ЗУ «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст.526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Таким чином відповідач [PERSON] зобовязаний сплачувати відповідні комунальні платежі за надані йому послуги з теплопостачання [PERSON] ПТМ. При цьому, як вбачається з наданих та досліджених суду матеріалів відповідач [PERSON] добровільно не сплачував комунальні послуги за теплопостачання з січня 2005 року по жовтень 2014 року(за період з жовтня 2012 року по липень 2014 року така плата стягнута з [PERSON] примусово судовим наказом від 13.08.2014 року). Про те що відповідач [PERSON] не сплачував в добровільному порядку надані йому послуги за теплопостачання з січня 2005 року по жовтень 2014 року, хоча повинен був їх сплачувати, в звязку з чим у нього утворилася певна заборгованість, зазначена у позові, його представник в судовому засіданні не заперечував, однак вважав що вказана сума не може бути стягнута з [PERSON], оскільки сплинули строки позовної давності. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що у відповідача [PERSON] дійсно мається заборгованість перед [PERSON] ПТМ за надані ними послуги з теплопостачання з січня 2005 року по 30.08.2016 року в сумі 13627,47грн., однак дана сума з нього стягнута бути не може, виходячи з наступного. Так, в своїх позовних вимогах позивач ставить питання про поновлення строку звернення до суду поза межами трирічного терміну з січня 2005 року, однак суд не находить підстав для його поновлення. В обґрунтування поновлення строку позовної давності позивач в своїй позовній заяві зазначає що у травні 2012р. Красноградське ПТМ зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача з січня 2005 року в сумі 13170,15 грн., однак судовий наказ було скасовано ухвалою Краксноградського районного суду від 18.06.2012р. Однак дану ухвалу про скасування судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 13170,15 грн. Красноградське ПТМ отримало тільки 24.05.2016р., таким чином вважає вказані причини поважні, оскільки до отримання відповідної ухвали вони не знали про скасування судового наказу і вважали що він існує, в звязку з чим до суду раніше не звертались. При цьому, в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача було оглянуто цивільну справу за заявою [PERSON] ПТП до [PERSON] №2021/1798/2012, в якій дійсно мається судовий наказ від 25.05.2012 року про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON]І в сумі 13170,15 грн.; ухвала №2021/1975/2012 від 18.06.2012 року про скасування даного судового наказу. Крім того, в ній мається власноручно написана заява представника КПТМ від 18.06.2012 року в якій він просить судове засідання з приводу скасування судового наказу від 25.05.2012 року проводить без його участі та копія супровідного листа про направлення КПТМ ухвали про скасування судового наказу від 18.06.2016 року, а саме 20.06.2012 року за вихідним №4191. Також було оглянуто і «Розносну книгу №01-29» для місцевої кореспонденції Красноградського районного суду за 2012-2013 роки, де на аркушах 6-7 за 20.06.2012 року в графі під порядковим номером 91 мається запис «КПТМ; копія ухвали №1975/12 від 18.06.2012 [PERSON]; №4191», а також мається відповідні відмітки про отримання вказаного документа відповідально особою 25.06.2012 року. Після огляду вказаних документів представник позивача не міг пояснити суду обґрунтованість поновлення строків позовної давності за їх позовом і чому відповідний позов не було заявлено раніше. Таким чином посилання позивача про те що вони отримали дану копію ухвали про скасування судового наказу тільки в 2016 році суд вважає неспроможними, оскільки в судовому засіданні було встановлено про отримання даної копії ухвали своєчасно після її винесення, тобто 25.06.2012 року. При цьому представником відповідача в суді заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке суд задовольняє, виходячи з наступного. Відповідно до ст.265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином оскільки підстав для поновлення строків позовної давності судом не встановлено, то суд застосовує строки позовної давності, в звязку з чим позовні вимоги розглядають тільки в межах трирічного строку позовної давності з дня звернення до суду, тобто з травня 2013 року. При цьому відповідно до досліджених матеріалів справи, про що не заперечували всі сторони по справі 05.08.2014 року [PERSON] підприємством теплових мереж було подано до Красноградського районного суду Харківської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Згідно даної заяви про видачу судового наказу, станом на 01 липня 2014 року у [PERSON] була заборгованість перед [PERSON] підприємством теплових мереж у розмірі 5 259,91 грн., яка виникла за період з 01.10.2012 року по 01.07.2014 року. Судовим наказом від 13.08.2014 року з [PERSON] стягнута на користь [PERSON] підприємства теплових мереж заборгованість у повному розмірі - 5 259,91 грн. та витрати на судовий збір у розмірі 121,80 грн. Оскільки вимоги про стягнення заборгованості були заявлені в межах трирічного строку позовної давності, а позовні вимоги поза межами цього строку не заявлялися, то відповідачем виданий судовий наказ не оскаржувався та він набрав законної сили. Даний судовий наказ виконується шляхом щомісячного утримання частини його пенсії та перерахування утриманих коштів на рахунок відповідача. Станом на день розгляду справи заборгованість по даному судовому наказу становить 867,97грн. Таким чином, рішення з приводу стягнення з [PERSON] заборгованості перед КПТМ за період з 01.10.2012 року по 01.07.2014 року вже винесене і воно виконується, тобто за цей проміжок часу суд не може повторно вирішувати питання з приводу стягнення тієї же самої заборгованості, в звязку з чим в цій частині в задоволенні позову суд також відмовляє і в подальшому позовні вимоги розглядаються тільки за період з липня 2014 року. Що стосується того періоду, який залишився, то з липня 2014 року по день розгляду справи оплата за надані послуги за теплопостачання [PERSON] проводиться щомісячно і регулярно, відповідно до наданих КПТМ рахунків, заборгованості за вказаний період не існує, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні платіжними документами. Після огляду та дослідження оригіналів вказаних платіжних документів, представник позивача не заперечував вказаний факт та підтвердив суду що дійсно судовий наказ з приводу стягнення з [PERSON] заборгованості на корить КПТМ за період з 01.10.2012 року по 01.07.2014 року в сумі 5259,91грн. винесено 13.08.2014 року і він виконується на даний час, а після того, тобто с початку опалювального періоду 2014 року і до часу подачі позову, відповідач справно сплачує поточні рахунки за теплопостачання, тобто за цей час поточна заборгованість відсутня, а мається тільки за минулі роки з 2005 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що жодної заборгованості перед відповідачем в межах трирічного строку позовної давності у [PERSON] не існує, а та заборгованість, що мала місце до жовтня 2012 року не може бути стягнута, так як відповідачем пропущений строк позовної давності і підстав для поновлення цього строку судом не встановлено. Оскільки в задоволені позову відмовлено в повному обсязі, то судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача, не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed