Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

До Борзнянського районного суду Чернігівської області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2014 року. За час спільного сумісного проживання набули майно: кольоровий телевізор LG вартістю 5580 грн., килим на підлогу розміром 3х4 м. світлокоричневого кольору вартістю 3000 грн., пральну машину ВЕКО вартістю 2864 грн., холодильник імпортного виробництва білого кольору вартістю 5000 грн., фотоапарат Canon EOS 1200 D вартістю 6500 грн. В добровільному порядку розподілити майно не представляється можливим, а тому просить суд розподілити вищезазначене майно. Судом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено [PERSON]. До початку судового розгляду відповідачкою подано зустрічний позов, відповідно до якого [PERSON] просить включити до переліку майна майно, яке є спільним сумісним майном і підлягає розподілу між подружжям, та яке не включено первісним позивачем, а саме мультиварку «Panasonic» моделі SR-TMJ181 вартістю 1548 грн.. Просить суд провести розподіл спільного майна подружжя з врахуванням вищезазначеного майна. Також, до початку судового розгляду позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому він відмовляється від розподілу килима на підлогу розміром 3х4 м. світлокоричневого кольору і просив виключити його з переліку майна, яке підлягає розподілу між подружжям. Дана відмова прийнята судом. В судовому засіданні [PERSON] вимоги, викладені ним в позовній заяві, підтримав і зустрічний позов, заявлений відповідачкою, визнав в повному обсязі і пояснив, що вони в 2013 році стали проживати з [PERSON] в цивільному шлюбі, а 01 серпня 2014 року зареєстрували шлюб. Від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейне життя з відповідачкою не склалося, то в кінці березня 2015 року вони припинили спільне приживання. За час спільного проживання ними було набуте наступне майно: кольоровий телевізор LG вартістю 5580 грн., пральна машина ВЕКО WKB 041 PTM вартістю 2864 грн., холодильник імпортного виробництва білого кольору вартістю 5000 грн., фотоапарат Canon EOS 1200 D Product Number 0039X644 вартістю 6500 грн., а також мультиварка «Panasonic» моделі SR-TMJ181 вартістю 1548 грн.. Телевізор, холодильник, пральна машина були подаровані на весіллі бабусею відповідачки їм, як молодому подружжю, а мультиварка була подарована також їм на весіллі його співробітниками. Фотоапарат був придбаний вже після реєстрації шлюбу десь 14 лютого 2015 року. Вважає, що дане майно є їх спільною сумісною власністю подружжя і частки в даному майні кожного з подружжя є рівними. Він пропонував відповідачці в добровільному порядку провести розподіл майна, але це зробити їм не вдалося. Підтверджує, що телевізор знаходиться за місцем його проживання, куди він був перевезений після весілля, і мультиварка також знаходиться у нього. Щодо холодильника і пральної машини, то дійсно дані речі не передавалися подружжю під час весілля, а були передані лише підтверджуючі документи на них. Дані речі залишалися у бабусі [PERSON], оскільки вони з відповідачкою свого житла не мають, а так як речі великогабаритні, то поставити їх у батьків не представилося можливим. Після того, як спільно перестали проживати, [PERSON] забрала документи на дані речі. Також і фотоапарат разом з документами знаходиться у відповідачки. Просить суд визнати всі вищеперераховані речі спільним сумісним майном подружжя і виділити йому фотоапарат та телевізор. Відповідачці виділити холодильник, пральну машину та мультиварку. За переотриману ним частку в даному майні згоден сплатити грошову компенсацію. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, які заявлені позивачем, визнала частково, а вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві, підтримала в повному обсязі і пояснила, що дійсно 01 серпня 2014 року вони з позивачем зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу стали проживати в батьків позивача, куди приїздили на вихідні, оскільки фактично проживали в м.Києві, де винаймали квартиру, так як вона навчалася, а [PERSON] працював в м.Києві. Позов, заявлений позивачем, визнає частково, оскільки дійсно під час весілля її бабуся [PERSON] подарувала їм телевізор, яким вони користувалися і який знаходився за місцем їх реєстрації в м.Борзні в будинку батьків позивача. Також, їм під час весілля була подарована і мультиварка, якою вони користувалися. Щодо холодильника і пральної машини, то дані речі дійсно в кінці 2013 року на початку 2014 року її бабуся купувала, але вона їх придбала для особистого користування і їм не дарувала. Дані речі їм не передавалися, вони залишалися у бабусі, яка розпорядилася ними на свій власний розсуд: пральну машину у березні 2015 року подарувала своїй хрищениці, а холодильником користується сама. Щодо фотоапарата, то заперечує факт придбання його за час спільного проживання. Не заперечує, що якийсь фотоапарат був у позивача, яким він фотографував доньку на хрестинах, але що то за фотоапарат їй не відомо. У своєму користуванні вона ніякого фотоапарата не має. Вважає, що спільною сумісною власністю подружжя є телевізор і мультиварка. При розподілі даного майна просить суд врахувати, що в неї мається малолітня дитина, і з врахуванням інтересів дитини просить виділити їй телевізор, а позивачу мультиварку. За переотриману частку в майні згодна сплатити грошову компенсацію. Щодо холодильника, пральної машини і фотоапарата, то просить суд виключити їх з майна, яке є їх спільною сумісною власністю. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона [PERSON], яка доводиться їй онукою, дарувала телевізор, килим, ковдру та інші постільні речі. При даруванні телевізора було передано безпосередньо молодим паспорт на телевізор, а сам телевізор молоді забрали в понеділок. Щодо холодильника, пральної машини, то дійсно вона їх придбала десь в кінці грудня 2013 року та на початку 2014 року, але дані речі вона купувала для себе і їх на весіллі не дарувала. Дані речі залишилися в неї і вона ними розпорядилася на власний розсуд: пральну машину подарувала хрещениці вже в березні 2015 року, а холодильником користується сама. Заслухавши сторони по справі, допитавши свідків та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] 01 серпня 2015 року взяли шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадянського стану Борзнянського районного управління юстиції в Чернігівській області. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В звязку з непорозуміннями в сімї позивач [PERSON], забравши речі, залишив відповідачку з малолітньою дитиною в кінці березня 2015 року. З цього часу сторони спільно не проживають і сімейних стосунків не підтримують. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст.68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає розподілу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Позивач по справі вважає, що їх з відповідачкою спільною сумісною власністю є майно, яке вони отримали в дар на весіллі, а також придбали за час спільного проживання, а саме: холодильник, пральна машина, телевізор, фотоапарат, не заперечує, що спільною сумісною власністю є і мультиварка. Допитані в судовому засіданні в якості свідків батьки позивача: [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що під час дарування на весіллі, яке проходило після реєстрації шлюбу, бабуся нареченої [PERSON] подарувала молодому подружжю телевізор, холодильник, пральну машину, килим та інші речі. При цьому побутової техніки, яка дарувалася, в залі, де проходила процедура дарування, не було і вони не передавалися молодому подружжю, а були передані лише документи на них. В той же час, допитані в якості свідків батьки відповідачки: [PERSON], [PERSON], та свідок [PERSON] пояснили, що [PERSON] дарувала своїй внучці [PERSON] телевізор, килим, ковдру, та інші постільні речі. Дійсно, телевізора в залі не було, бабуся передала молодим лише документи на нього, а сам телевізор був переданий подружжю відразу після весілля і доставлений до місця їх проживання, яким вони і користувалися на протязі спільного життя. Щодо дарування холодильника та пральної машини, то ці речі не дарувалися молодому подружжю, не передавалися безпосередньо сторонам по справі ні як самі речі, ні документи на них. Факт визнання телевізора LG модель 42LN 570 V і килима розміром 3х4 м. світлокоричневого кольору спільною сумісною власністю встановлений рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року. Дана обставина відповідно до вимог ч.3 ст.61 не підлягає доказуванню. Щодо показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що [PERSON] на весіллі дарувала молодому подружжю холодильник і пральну машину та передала під час дарування останнім документи на них, то суд відноситься до них критично, оскільки під час огляду у судовому засіданні відеозапису процедури дарування на весіллі бабусею [PERSON], автентичність якого фактичним подіям, які відбувалися під час дарування на весіллі, ніхто з учасників процесу не оспорює, і який найбільш повно і обєктивно відображає процедуру дарування, то з нього не можна встановити з достовірністю, документи на яку побутову техніку були передані молодим під час дарування [PERSON]. Не можна визначити, модель якої пральної машини, холодильника дарується, чи саме ті, які є предметом спору. Як встановлено в судовому засіданні документи на вищезазначені речі у сторін по справі відсутні. Позивач в позовній заяві не навів жодних індивідуальних характеристик холодильника, які б конкретизували його марку, модель. Холодильник, пральна машина залишалася у їх власника [PERSON], яка на свій розсуд мала право на їх розпорядження. З огляду на вимоги ст.ст.717 - 722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Відповідно до ст.722 ЦК україни право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Відповідно до вимог ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що, виходячи з вимог ст.ст.717, 722 ЦК України, є недоведеним факт передачі у власність шляхом дарування подружжю [PERSON] та [PERSON] холодильника та пральної машини, а тому суд не може визнати їх обєктом спільної сумісної власності. Щодо посилання позивача як на доказ, що рішенням суду від 11 червня 2015 року було встановлено, що холодильник і пральна машина є обєктами спільної сумісної власності подружжя і дана обставина відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, то суд не може з ними згодитися, оскільки ні холодильник, ні пральна машина не були предметом спору у справі, по якій 11 червня 2015 року було постановлене рішення, і рішенням від цього числа було встановлено лише, що телевізор і килим належать до спільної сумісної власності. Також, суд вважає не доведеним в судовому засіданні і факт придбання сторонами за час спільного проживання фотоапарата Canon EOS 1200 D. Як один з доказів факту придбання даної речі за час спільного проживання [PERSON] до матеріалів справи додано лише ксерокопію титульної сторінки базової інструкції до фотоапарата, з якої суд не може визначити, коли був придбаний даний фотоапарат, яка його вартість і ким він був придбаний. Щодо показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вони дали стосовно фотоапарата, то суд відноситься до них також критично, оскільки жоден з них не зміг назвати, якої моделі був фотоапарат, коли він був придбаний. Безпідставними також суд вважає і посилання позивача на інтернет переписку щодо фотоапарата, оскільки в ній відсутні будь-які дані про його тотожність з фотоапаратом, який є предметом спору. З огляду на вищевикладене, суд вважає недоведеним факт придбання фотоапарата Canon EOS 1200 D сторонами за час шлюбу, а тому дане майно також суд не може визнати спільною сумісною власністю. Щодо зустрічного позову [PERSON] про включення до переліку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя мультиварки «Panasonic» моделі SR-TMJ181, яка була подарована їм, як подружжю, на весіллі, то відповідачем в судовому засіданні вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві, визнані повністю, не заперечує, що дійсно мультиварка була подарована їм, як подружжю, на весіллі його співробітниками. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання мультиварки спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт набуття сторонами за час шлюбу права власності на телевізор LG вартістю 5580 грн. та мультиварки «Panasonic» моделі SR-TMJ181 вартістю 1548 грн., яке і підлягає розподілу між подружжям. Як позивач, так і відповідачка вважають за доцільне при розподілі майна залишити кожному з них телевізор. Враховуючи, що з відповідачкою проживає неповнолітня дитина, то суд вважає за доцільне визнати право власності на телевізор за нею, а на мультиварку за позивачем. За переотриману частку у спільному сумісному майні стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2016 грн.. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку ст.88 ЦПК України позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позовні вимоги позивача задоволені на 33% (заявлено позивачем після зменшення своїх позовних вимог на 10736 грн., а задоволено на 3564 грн.). Як вбачається з матеріалів справи за надання правової допомоги адвокатом на підставі договору [PERSON] відповідно до квитанції сплачено 2500 грн., які вона просить стягнути з позивача. Враховуючи, що процент позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено, судом складає 67%, то і даний відсоток підлягає задоволенню до судових витрат, які понесені відповідачем по справі за надання правової допомоги адвокатом, тобто підлягає стягненню 1675 грн.. Також, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки її вимоги, які викладені в зустрічній позовній заяві задоволені в повному обсязі. З [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто 80 грн. 39 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial