Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив зупинити виконання рішення органу опіки та піклування виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.12.2014 року; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною ([PERSON]), участі у її вихованні та визначити наступні способи його систематичної участі у вихованні та спілкуванні з дочкою: кожна середа місяця - після закінчення навчального процесу (зі школи) до 18:30 години з урахуванням необхідності підготовки до школи, кожної п'ятниці місяця - після закінчення навчального процесу до 12:00 години неділі без присутності матері, місце передання дитини - людне місце, за межами місця проживання матері; перебування дочки за місцем його проживання для організації спільного відпочинку цілодобово під час шкільних канікул: 1) осінні канікули цілодобово впродовж 4 (чотирьох) днів (конкретні дати та час за домовленості з матір'ю), 2) зимові канікули цілодобово впродовж 7 (семи) днів (конкретні дати та час за домовленості з матір'ю), 3) весняні канікули цілодобово впродовж 4 (чотирьох) днів (конкретні дати та час за домовленості з матір'ю), 4) літні канікули цілодобово по 15 (п'ятнадцять) днів в кожному літньому місяці (конкретні дати та час за домовленістю з матір'ю), в тому числі з виїздом в зони відпочинку, як у м. Дніпропетровськ, так і за його межами, без присутності матері - [PERSON]; зобов'язати [PERSON] надавати батькові повну та своєчасну інформацію про стан здоров'я [PERSON], [INFO], шляхом телефонного інформування про усі випадки, пов'язані із будь-яким розладом здоров'я дочки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Незважаючи на всі непорозуміння з відповідачкою, які тривають і після розірвання шлюбу, позивач все одно любить свою дочку та хоче мати можливість спілкуватися та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Для чого, якомога частіше, намагається спілкуватися з дитиною, відвідує у школі, вільний час (вихідні, за можливості) проводив на прогулянках у парках відпочинку, забирав дитину із садочка, відводив на додаткові заняття з підготовки до школи, на заняття з бальних танців, здійснює матеріальне забезпечення дитини. З осені 2014 року відповідачка обмежувала спілкування позивача з дочкою до мінімуму, повсякчас погрожуючи взагалі заборонити спілкуватися із дитиною. 19 грудня 2014 року рішенням № 201 виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради було визначено способи участі у вихованні дитини та спілкування із нею. 3 19 грудня 2014 року до кінця серпня 2015 року відповідачка виконувала приписи рішення від 19.12.2014 року, інколи обмежуючи його спілкування із дочкою за допомогою мобільного зв'язку в дні, коли дитина перебувала із нею. В серпні 2015 року він повідомив відповідачку, що через постійні погрози фізичним насильством з боку її співмешканця, дочку він не привозитиме до місця їх проживання. Остання зустріч 23 серпня 2015 року відбулася біля торгівельного центру «Апполо» по вулиці Титова, після чого спілкуватися із дитиною йому не надають можливості. Крім того, він взагалі не має доступу до інформації про стан здоров'я дитини, про певні медичні маніпуляції він дізнавався по факту, коли відвідини лікаря співпадали із визначеним йому днем спілкування, або коли потрібно було оплатити медичну допомогу. З вересня 2015 року [PERSON] пішла до першого класу середньої школи № 31. Одразу після уроків дочку зі школи забирає бабуся (мати відповідачки), що робить неможливим його спілкування з дитиною відповідно до встановленого графіку. Бажаючи дочці тільки найкращого, не маючи на меті травмувати дитину, вважаючи, що перший рік у школі - дуже важкий адаптаційний період в її житті, він не став загострювати конфлікт і спілкуюсь з дитиною у школі під час перерв: приносить гостинці, спілкується із вчителькою щодо успіхів у навчанні, надає організаційну допомогу в класі, відвідує батьківські збори. Незважаючи на його бажання брати активну участь у житті та вихованні дитини, відповідачка без жодних пояснень після осінніх канікул з 02 листопада 2015 року перевела їхню дочку до іншого класу. Як свідомий громадянин, позивач розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він маю дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дитиною спричинить шкоду доньці не існує. Тому, він вважає, що дії [PERSON] щодо обмеження його спілкування з дитиною суперечать чинному законодавству. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні вказала, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною та, навпаки, бажає, щоб позивач спілкувався з дочкою, але його вимоги вважає необґрунтованими та просила визначити наступні способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою: в один будній день на тиждень (за погодженням із матір'ю дитини в залежності від навчального процесу, необхідності виконання домашніх завдань і додаткових спортивних занять) - після закінчення навчального процесу (а саме уроків) до 19:00, місце передачі дитини - місце проживання дитини із матір'ю; під час канікул (зокрема літніх) зранку з 7:30 до 19:00, місце передачі дитини - місце проживання дитини із матір'ю; кожної неділі місяця - з 11:00 до 20:00, місце передачі дитини - місце проживання дитини із матір'ю; організація для дочки спільного із батьком або окремого відпочинку (цілодобово) під час шкільних канікул за попереднім погодженням із матір'ю дитини (уточнюючи місце, період і таке інше), місце передачі дитини - місце проживання дитини із матір'ю; не чинити перешкоди для організація спільного дочки із матір'ю оздоровчого відпочинку під час шкільних канікул за попереднім погодженням із батьком дитини (уточнюючи місце, період і таке інше). При цьому, вказала, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Саме тому, ні до, ні після встановлення способу участі у вихованні дитини та спілкування із нею вона не чинила жодних перешкод у спілкуванні дочки з її батьком. Навпаки, на прохання позивача збільшувала кількість побачень за окремими зверненнями, наприклад: з приводу його дня народження, який припадав не на батьківський день, або дня народження двоюрідної сестри дочки з боку батька. Звернень щодо семиденного (або більше) цілодобового перебування дочки разом із батьком заради оздоровлення дитини ані влітку, ані взимку не надходило, тому і відмов теж не було. Те саме стосується і шкільних канікул (зокрема восени 2015 року) - відсутність факту виявлення бажання з боку батька на проведення спільного часу в цей період. Так, дійсно, зі слів дитини, спільний час із батьком неодноразово проводився активно (у парках відпочинку, на ковзанці і таке інше). Але, вказала, що усі додаткові заняття (підготовка до школи, заняття спортивними бальними танцями) це ініціатива матері, яка повністю нею і фінансується. Це також стосується і змагань із бальних танців (які самі по собі проводяться на платній основі, не кажучи вже за спеціальний одяг та взуття). Жодного разу батько не виказав свого бажання надати свою допомогу в цьому питанні, окрім аліментів щомісяця в розмірі 500,00 грн. Відвідування же подібних заходів батьком для власного задоволення від досягнень дитини (спортивні змагання, випускний на заняттях з підготовки до школи) внеском у розвиток дитини не можу вважати. Навіть більше, позивач наполягав на тому, щоб всі подібні додаткові заняття для дитини відповідачка організовувала протягом того часу, який призначено саме їй згідно рішення виконкому, бо у батька можуть бути свої плани, до яких подібний розвиток дитини може не входити, і тому відводити туди дочку в нього не буде можливості. З приводу того, що батько не знав про операцію (встановлення шунтів у вушні барабанні перетинки), яка була необхідна дочці, по лікарняним показникам, то це є не правдою. У серпні 2015 року, відповідачка особисто повідомила батька про необхідне оперативне втручання, отримавши відповідь: «Про відсутність часу для того, щоб її вислухати», про обговорення деталей, необхідних дій з боку батьків в цьому випадку, рекомендації лікаря взагалі мови не йшлось. Змушувати батька вислухати новини стосовно стану здоров'я власної дочки відповідачка не бачить потреби. Але, все ж таки, повторно звернулася по допомогу у проходженні необхідного обстеження, на що отримала відповідь: «Про те, що лікар починає свій прийом до початку її робочого дня і вона має сама все зробити, розраховуючи лише на власні сили.». В подальшому цими рекомендаціями батька вона і керувалася. Незначну додаткову матеріальну допомогу для оперативного втручання позивач надав, але вже після його проведення, коли все було сплачено матір'ю власним коштом. Потреби передавати дитину в людному місці не було і не має. Загроз життю позивача не було і є фантазійним вимислом останнього. На обґрунтування відповідачки наявності реальної небезпеки при поверненні додому із дитиною о 20:30 (в той час, коли громадський транспорт не функціонує) як її життю, так і безпеці дитини (місцевість, яку треба перетинати під час повернення до місця проживання, пролягає повз малолюдну територію, з гаражами без охорони і достатнього освітлення в темний час доби), адекватної реакції батька не виявилося. На її погляд, власна безпека для нього важливіша за безпеку життя власної дочки. При цьому, у грудні 2015 року позивач звернувся до неї з питанням про згоду на його виїзд із дочкою за межі країни, а саме: до Єгипту на період зимових канікул, на що вона відповіла згодою, надавши письмову довіреність. 03 січня 2016 року дочка разом із батьком відлетіли до Єгипту і перебували там протягом тижня, з її дозволу згідно закону, без будь яких перешкод. В цьому випадку позивач навіть приїхав до місця їхнього з дочкою проживання, щоб її забрати та привіз назад після відпустки. Тому, твердження позивача, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з дитино є необґрунтованими та безпідставними. Усе вище викладене свідчить про абсолютне небажання позивача знаходити компромісні рішення у вихованні їхньої спільної дитини, про висування лише власних вимог (за відсутності належно обґрунтування), без виконаним власних батьківських обов'язків в повному обсязі. Відповідачка, як матір, не чинить перешкод щодо побачень, а просить лише дотримуватися розумних і справедливих прохань з її боку, як наприклад: привести дитину до місця її проживання, що буде безпечним і зручним для дитини в першу чергу, а не призначати людяні місця, які можуть змінюватися від непостійного настрою позивача. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала рішення виконкому, яким встановлені побачення батька з дитиною. Вказала, що рішення виконкому виконувалося, побачення батька з дитиною відбувалися та перешкоди йому не чинилися. Тому, вона не розуміє, у зв'язку з чим, пред'явлений даний позов. Крім того, позивачка дозволила відпочинок дитини з батьком в іншій державі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим 14.07.2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 681 від 14.07.2009 року (а.с.8). Батьки малолітньої дитини, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2008 року, який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2011 року (а.с.9). Після розірвання шлюбу дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.12.2014 року за № 201 «Про участь [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» позивачу був наданий дозвіл на періодичні побачення з його малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], без присутності матері згідно з графіком: кожний четвер місяця з 17:00 до 20:30, кожної п'ятниці місяця з 17:00 до 11:00 неділі (а.с.10). Проте, позивач вказав, що відповідачка все одно чинить йому перешкоди в його участі у вихованні та вільному спілкуванні з його дитиною, не дивлячись на рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.12.2014 року за № 201, хоча він є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Факт спричинення перешкод у вихованні малолітньої дитини позивачем підтвердила свідок [PERSON], яка є сестрою позивача. Разом з тим, суд критично ставиться до показань вищевказаного свідка, оскільки, по-перше, вона є рідною сестрою позивача та є заінтересованою особою, а по-друге, її свідчення спростовуються матеріалами справи, зокрема: заявою класного керівника дитини, зі шкоди, де вона навчається, в якій вона вказала, що батько відвідує дитину у школі під час перерв, про що вона повідомила матір дитини і запитувала чи не заперечує вона проти зустрічей батька з дитиною, на що матір дитини надала беззаперечний дозвіл на такі побачення (а.с.39); фотокартками, з яких вбачається, що батько проводить час з дитиною без присутності матері (а.с.11-17); а також сам позивач не заперечував проти того, що в січні поточного року він разом з дитиною відпочивав за межами України в Єгипті, без присутності матері дитини. Тобто, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що йому дійсно чиняться перешкоди з боку матері у спілкуванні з дитиною та її вихованні. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його вимог в частині зобов'язання [PERSON] усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ([PERSON]) та участі у її вихованні. При цьому, відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, оздоровленні. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батько малолітньої дитини добре характеризується за місцем роботи, що підтверджується відповідною характеристикою, надає матеріальну допомогу дитині, що не заперечувалося відповідачкою. Згідно заяв класного керівника та листа завідуючої дошкільного закладу, які відвідує (відвідувала) дитина, батько відвідує (відвідував) та забирав [PERSON], допомагав у організаційних питаннях в класі, приймає активну участі у житті класу та самої дитини. У відповідності до ст. 159 Сімейного Кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З матеріалів справи вбачається, що відсутні обставини для обмеження спілкування батька з його малолітньою дитиною. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо залишення дитини на ніч за місцем його мешкання та встановити місце передання дитини - людне місце, за межами місця проживання матері, з огляду на наступне. Так, квартира, в якій проживає позивач, йому не належить, а належить іншій особі. Він лише займає в цій квартирі кімнату, реєстрації у вказаній квартирі позивач також не має. Власного місця в цій квартирі дитина не має. Тому, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про залишення йому дитини на ніч за місцем його проживання - в квартирі [ADDRESS]. Щодо передання дитини у людному місці, за межами місця проживання матері, позивачем суду необґрунтовані ці вимоги та не доведено, що йому дійсно погрожували фізичною чи іншою розправою за місцем постійного проживання дитини. А також, позивачем не конкретизовано, в якому саме людному місці він хотів передавати дитину. Тому, в цій частині суд також вважає необґрунтованими вимоги позивача. Щодо днів побачень з дитиною, які позивач просить встановити, то сам позивач підтвердив в судовому засіданні, що дитина у вказані дні відвідує заняття спортивними бальними танцями і саме в той час, коли позивач просить надати йому побачення з дитиною. Тому, суд вважає встановлення побачень у вказані дні буде суперечити режиму дня дитини, інтересам дитини та самого позивача, який не зможе проводити час з дитиною. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та урахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи вік дитини, суд дійшов висновку задовольнити частково позовні вимоги позивача та визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], шляхом встановлення наступного графіку побачень: кожного четверга місяця - після закінчення навчального процесу (зі школи) до 19:00 годин, з урахуванням необхідності підготовки до школи, без присутності матері. Місце передання дитини - постійне місце проживання дитини; кожну суботу місяця з 11:00 годин по 20:00 годину за місцем проживання батька з правом відвідування місць загального відпочинку в м. Дніпропетровську за погодженням з матір'ю та дотриманням режиму дня дитини; перебування дочки за місцем проживання [PERSON] для організації спільного відпочинку цілодобово під час шкільних канікул: осінні, зимові та весняні канікули цілодобово впродовж 2 (двох) днів (конкретні дати та час за домовленості з матір'ю дитини); літні канікули цілодобово впродовж 15 (п'ятнадцяти) днів (конкретні дати та час за домовленістю з матір'ю дитини), в тому числі, з виїздом в зони відпочинку, як у м. Дніпропетровськ, так і за його межами, без присутності матері - [PERSON]. Що стосується вимог позивача про зобов'язання [PERSON] надавати батькові повну та своєчасну інформацію про стан здоров'я [PERSON], [INFO], шляхом телефонного інформування про усі випадки, пов'язані із будь-яким розладом здоров'я дочки, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Позивачем не вказано телефон, за яким відповідачка має його інформувати про стан здоров'я дитини, а також, чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту своїх прав та інтересів, як зобов'язання повідомляти по телефону будь-яку інформацію. Тому, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його вимог про зобов'язання [PERSON] надавати батькові повну та своєчасну інформацію про стан здоров'я [PERSON], [INFO], шляхом телефонного інформування про усі випадки, пов'язані із будь-яким розладом здоров'я дочки. На підставі викладеного і

Outcome: partial