Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

В січні 2020 позивач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , в особі свого представника, звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , до досягнення ним чотирнадцятирічного віку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] ті [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] . Позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, разом не проживали, спільного господарства не вели. На даний час будь-які сімейні відносини між ним припинені. Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що повністю опікується дитиною, займається її вихованням, має можливість забезпечити її гармонійний та всебічний розвиток. Фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене та те, що між батьками не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини після припинення фактичних сімейних стосунків, позивач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , до досягнення ним 14-ти річного віку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2020, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2020 клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів в цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання малолітньої дитини до досягнення нею чотирнадцятирічного віку про витребування доказів - задоволено. Витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (адреса проживання: [ADDRESS] ). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також зазначив, що прости ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті влади України в мережі Інтернет. В судове засідання представник третьої особи Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Надали до суду заяву, в якій просили провести розгляд справи за відсутності їх представника, а також надали клопотання про залучення висновку. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 01.12.2017 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини № 00023130822 від 13.06.2019. В зазначеному свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2018 у справі № 755/9883/18 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітнього, [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно, починаючи з 04.07.2018 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказане рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2018 у справі № 755/9883/18 відповідач добровільно не виконує, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим 12.02.2019 Дніпровським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 58323581, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчого провадження (витяг) та Інформацією з Єдиного реєстру боржників (витяг). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 21.10.2019 № 54646/15, наданим головним державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Федоріною А.М., заборгованість відповідача станом на 01.10.2019 становить 51991,00 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідач за період з липня 2018 по жовтень 2019 сплатив аліменти на суму всього 170,20 грн. Зазначені обставини являються підтвердженням ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] . Той факт, виключно мати забезпечує догляд сина, його виховання та усесторонній розвиток як особистості, займається підготовкою дитини до свідомого життя, підтверджується, зокрема, тим, що саме позивач влаштувала сина, [PERSON] до шкільного навчального закладу № 787 Дарницького району міста Києва, який дитина відвідує з 19.11.2019 по даний час, що підтверджується довідкою від 17.01.2020 вих. № 5, виданою дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 787 Дарницького району міста Києва. Характеристика від 17.01.2020 вих. № 6, видана дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 787 Дарницького району міста Києва також підтверджує відповідальне ставлення позивача до виховання сина та виконання батьківських обов`язків. У ній зокрема, зазначено, що саме позивач «дбає про дитину, батька в дошкільному закладі не бачили. Дитина доглянута, охайна, здорова». Крім того, позивач позитивно характеризується за місцем проживання, шкідливих звичок не має, що підтверджується характеристикою, виданою головою ОСББ «Нова хвиля 2017» від 24.01.2020. Згідно з довідкою серії ІІА № 1667380 за обліками МВС України позивач до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 05.03.2018 № 27995293 та розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.10.2019 № 845 «Про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] для його тимчасового виїзду за межі України». Квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає малолітня дитина [PERSON] з матір`ю, належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 58385787 від 28.04.2016. Листом Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація № 103/3973/41/3 від 18.05.2021 надала висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії № 10 від 12.05.2021), з якого вбачається, що батько дитини, [PERSON] , був присутній на засіданні комісії та повідомив, що він не заперечує, щоб малолітній син [PERSON] і надалі проживав з матір`ю, однак він бажає бачитись та спілкуватись з сином, та брати участь у його вихованні. Разом з тим, у висновку зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Разом з тим, суд враховує, що висновок містить рекомендаційний характер. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням https://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»],«respondent»:[«UKR»],«documentcollectionid2»:[«GRANDCHAMBER»,«CHAMBER»],«itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю та за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання малолітньої дитини до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved