Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Нагаєнко О.А. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в якій просить стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки» з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 124 605,14, та покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. 03 березня 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає що у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та безпідставним, оскільки згідно чинного законодавства позивач міг звернуться до суду лише з вимогою про відшкодування збитків у розмірі, що не перевищував його середній місячний заробіток, розрахований з виплат за попередні два місяці роботи на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки», однак позов не містить жодних доказів щодо середнього місячного заробітку відповідача. 09 червня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог в якій просить стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки» з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 8 521,86 грн. Свої вимоги аргументує тим, що 17.07.2015 р. о 20 год. 24 хв. у м. Києві на бульварі Дружби Народів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» та транспортного засобу Honda 1800, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті вказаної ДТП, транспортний засіб, належний [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Згідно з постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2015 у справі №757/29720/15-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Таким чином, саме дії водія автомобіля ЗАЗ Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , який допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, призвели до ДТП, яке сталося 17.07.2015 р. в наслідок якого пошкоджено транспортний засіб [PERSON] . Рішенням Оболонського суду м.Києва від 24.06.2020 рокупозов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр технічної безпеки» задоволено та стягнуто збитки у сумі 106 180,16 грн., судовий збір у сумі 1 061,80 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 10508,18 грн., крім того позивачем було сплачено віртість проведення експертизи у розмірі 6 900,00 грн. [PERSON] був прийнятий на посаду водія згідно наказу №134-К, а відповідно наказу №26 за відповідачем закріплено транспортний засіб ЗАЗ Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , а також укладено договір про повну матеріальну відповідальність на весь час роботи у позивача. Враховуючи положення ст. 135-1 КЗпП України, ст. 132 КЗпП [PERSON] несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, який складає 3521,86 грн. 09 червня 2021 року відповідач надав відзив на заяву про зменшення позовних вимог, в якому не частково не погоджується з вимогою про стягнення з нього збитків у розмірі 8 521,86 грн. (3 521,86 матеріальна шкода, 5000,00 грн. витрати на правничу допомогу), та просить її зменшити оскільки розмір вимог про стягнення суми 5000,00 грн. на правничу допомогу не є співмірний з ціною позову, тобто значно перевищує розмір позовних вимог, а також оскільки позивач не звертався до нього для врегулювання спору у досудовому порядку, а звернувся в суд з вимогами які є безпідставними та незаконними. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року прийнято заяву про зменшення позовних вимог. 20 липня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено дату судового засідання. У судовому засіданні представник позивача позов з урахуванням зменшення позовних вимог підтримав, та просив стягнути з відповідача суму у розмірі 8 521,86 грн. Представник відповідача адвокат Котенко Р.В. заперечував, та наполягав на зменшенні витрат на правничу допомогу та частковому задоволенні позовних вимог, крім того подала клопотання в якому просить покласти на позивача витрачені на правничу допомогу кошти у розмірі 7000,00 грн. Вислухавши думку учасників судового засідання, а також дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно наказу № 134-к від 06.06.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів відділу транспорту.(а.с.4) Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» від 06.06.2013 року працівник бере на себе повну матеріальну відповідальність у випадку незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих йому роботодавцем і у встановленому законом порядку відповідає за їх збереження. (а.с. 7) Наказом № 26 від 16.03.2015 року за [PERSON] закріплено службовий автомобіль ЗАЗ з державними номерами [NUMBER] .(а.с. 5) 22 вересня 2017 року наказом №68/к [PERSON] звільнено з посади водія.(а.с.6) Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2015 у справі №757/29720/15-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 17.07.2015 р. о 20 год. 24 хв. у м. Києві на бульварі Дружби Народів, за участю транспортного засобу ЗАЗ Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» та транспортного засобу Honda 1800, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.11) Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП яка сталась 17.07.2015 було призначено експертизу.(а.с.12) Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року по справі №756/3130/16-ц позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП яка сталась 17.07.2015 року задоволено та стягнуто: збитки у сумі 106 180,16 грн., судовий збір у сумі 1 061,80 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 10508,18 грн. (а.с.13) Згідно з частинами першою третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. При цьому за змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. У справі, що переглядається, позов про відшкодування шкоди в порядку регресу пред`явлено до [PERSON] , якого наказом призначено на посаду водія Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки». Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 489/1902/18 (провадження № 61-282св19). Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; Відповідно до Переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і СекретраріатуВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24, посада водія не входить до зазначеного переліку. Встановивши, що позивач здійснив відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, суд дійшов висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» має право вимоги до відповідача. При цьому, на [PERSON] може бути покладена відповідальність з відшкодування шкоди лише в межах його середньомісячного заробітку, а саме 3 521,86 згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки», яка надана разом з заявою про зменшення позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин справи та зазначеного нормативного обґрунтування, вимоги позивача до відповідача про стягнення в порядку регресу шкоди у розмірі 8 521,86 грн. є такими, що підлягають до задоволення частково, у розмірі 3521,86 грн., що відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, та позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, судом враховується те, що згідно вимог ч. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та докази на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу. Як вбачається з доказів, наданих позивачем на обґрунтування вимог в частині стягнення коштів на правничу допомогу, суду не надано документів, які підтверджують здійснення оплати позивачем наданих йому адвокатом послуг, згідно додатку №1 по договору №01-12-20/ю21 від 01.12.2020р., за таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявлених останнім витрат на правничу допомогу. Представником відповідача у судовому засіданні надано докази, щодо витрат відповідача на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн., а саме копію договору про надання правової допомоги від 02.03.2021 року, копію акту приймання передавання наданих послуг №1 від 11.08.2021 року та квитанцію № 02.03/2021про сплату гонорару. За таких обставин витрати відповідача на правову допомогу, як такі, що є співмірними з ціною позову, складністю справи та виконаною адвокатом роботою, підлягають стягненню з позивача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4107,08грн, виходячи з наступних розрахунків: 8 521,86 грн. (розмір заявлених позовних вимог)- (розмір задоволених позовних вимог 3 521,86 грн.)*7000,00( розмір судових витрат)/8521,86 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 4107,08грн. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до суми задоволених вимог, а саме з відповідача в сумі 868,70 грн. виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 3 521,86 грн.) * 2 102 грн. (сума сплаченого судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом) / 8 521,86 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 868,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial