Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів, посилаючись на те, що [PERSON] з 12 листопада 2014 року по 05 вересня 2017 року перебувала на обліку в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно із заявами [PERSON] від 12.11.2014 року 10.09.2015 року, 10.03.2016 року, 13.09.2016 року, 15.03.2017 року, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, [PERSON] призначена адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на сім`ю у складі: [PERSON] [INFO] . Під час проведеної департаментом перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, встановлено наступне. На запит департаменту від 16.03.2017 № 936/28-5/10 до ДНЗ комбінованого типу № 18 « Вербиченька », щодо перебування дітей дошкільному навчальному закладі, була надана відповідь, що [PERSON] , [INFO] своєчасно відвідує заклад з 28.08.2013 по теперішній час. [PERSON] звертаючись до департаменту і заявою від 12.11.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особі переміщеної особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції надала завідомо недостовірні відомості для отримання довідки. 05.09.2017 року департаментом прийнято рішення про скасування довідки від 12.11.2014 року № 7102002000, яка видана [PERSON] про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. [PERSON] безпідставно отримала грошову допомогу за рахунок коштів державного бюджету за періоди з 12.11.2014 року по 30.06.2017 року на загальну суму 25651,68 грн. Відповідач була повідомлена про необхідність повернення переплачених коштів листом від 05.09.2017 року № 10839/28-5/10, однак на даний час сума боргу не повернута. Просять стягнути з [PERSON] на рахунок департаменту соціальної політики Черкаської міської ради надміру виплачені кошти у вигляді грошової допомоги у розмірі 25651,68 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги посилаючись на те, що нарахування коштів проводилося на неповнолітню дитину. Оскільки дитина проживала в м. Черкаси та відвідувала дитячий садок з 28.08.2013 року, тому вона не є внутрішньо переміщеною особою відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, оскільки відносно дитини не приймалося окреме рішення. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 24.05.2019 року, визнано протиправним та скасовано рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи від 05.09.2017 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та обставини справи. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. № 505 (далі - Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12 листопада 2014 року по 05 вересня 2017 року перебувала на обліку в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно із заявами [PERSON] від 12.11.2014 року 10.09.2015 року, 10.03.2016 року, 13.09.2016 року, 15.03.2017 року, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, [PERSON] призначена адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на сім`ю у складі: [PERSON] [INFO] . З вищевказаних заяв [PERSON] вбачається, що за призначенням грошової допомоги відповідачка зверталася на себе та сина [PERSON] 15.11.2011 року. Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, на підставі поданих [PERSON] документів, рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 13.11.2014 року було призначено грошову допомогу. Відповідно до п. 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Під час проведеної департаментом перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, встановлено, що відповідно відповіді на запит департаменту від 16.03.2017 № 936/28-5/10 до ДНЗ комбінованого типу № 18 «Вербиченька», щодо перебування дітей дошкільному навчальному закладі, [PERSON] , [INFO] своєчасно відвідує заклад з 28.08.2013 по теперішній час. [PERSON] звертаючись до департаменту і заявою від 12.11.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особі переміщеної особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції надала завідомо недостовірні відомості для отримання довідки. Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради прийнято рішення від 05.09.2017 року про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, в якому зазначено, що довідка скасована відповідно до абзацу 6 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (подала завідомо недостовірні відомості). Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради не приймалося окремого рішення щодо призначення або припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Не погоджуючись з рішенням Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо припинення щомісячної адресної допомоги та визначення обсягу допомоги, що підлягає поверненню, [PERSON] звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про визнання не чинним та скасування рішення. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, визнано протиправним та скасовано рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи від 05.09.2017 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 24 травня 2019 року. Зазначеним рішенням встановлено: «Виходячи з приписів абз. 2 ч. 2 ст. 3 СК України неповнолітній син позивача був та є членом сім`ї позивача, навіть на обставин, коли він тимчасово проживав окремо від матері у місті Черкаси. Крім того, факт вимушеного переміщення [PERSON] та її малолітньої дитини підтверджується свідоцтвом про народження дитини, що виписане виконавчим комітетом Новотроїцької селищної ради Волновахського району Донецької області від 24.11.2011 та актом опитування сусідів по квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.50-51). Відповідно до вищезазначеного акту [PERSON] постійно проживала, зберігала речі та вела господарство за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2010 року по червень 2014 року, з нею з 15.11.2011 по червень 2014 року постійно проживав та зберігав речі син [PERSON] . [PERSON] тимчасово проживав у своєї бабусі у м. Черкаси з серпня 2013 року по червень 2014 року у зв`язку з фінансовими та сімейними проблемами. [PERSON] та [PERSON] постійно проживають сім`єю та зберігають свої речі за адресою [ADDRESS] з червня 2014 року і по теперішній час.» Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З вищевикладеного слідує, що припинення Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради виплат [PERSON] щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг було протиправним, а тому й визначення надміру виплачених коштів, які позивач просить стягнути з відповідачки, є неправомірним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів слід відмовити. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору за звернення до суду з вищевказаним позовом, у зв`язку з відмовою в його задоволенні, необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed