Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 06.02.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, викладена 30.03.2018 р. в іншій редакції з усуненими недоліками на виконання ухвали суду від 15.03.2018 р., в якій Позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] р., а саме на: земельні ділянки, загальною площею 0,593 га, посвідчені державним атом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 19.04.2000 р. за № [NUMBER]. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначила, що [INFO] р. помер її чоловік - [PERSON] (спадкодавець), після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло, зокрема, земельні ділянки, загальною площею 0,593 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га; для ведення особистого підсобного господарства площею 0,060 га, що розташовані в [ADDRESS], а також земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,278 га, розташована по [ADDRESS] Спадкоємцями за законом є Позивач - дружина померлого та дочка [PERSON], яка є Відповідачем у справі. 13.10.2017 р. Позивач подала заяву про прийняття спадщини у Володарську районну державну нотаріальну контору; Відповідач у справі їй повідомила, що на спадкове майно не претендує і переоформляти його не буде, не заперечуватиме у разі переоформлення всього майна на Позивача. Проте нотаріус листом від 21.11.2017 р. № 244/02-14 відмовила Позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 15.03.2018 р. про залишення позовної заяви без руху судом ухвалою від 03.04.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25.04.2018 р.; ухвалою суду від 25.04.2018 р. було призначено судовий розгляд справи на 07.06.2018 р.; ухвалою суду від 07.06.2018 р. залучено як співвідповідача до участі у справі - [PERSON], [INFO] та у зв'язку з цим відкладено розгляд справи на 09.08.2018 р. У судове засідання 09.08.2018 р. Позивач не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена, до суду 09.08.2018 р. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 82). Відповідач [PERSON] та співвідповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, до суду 10.07.2018 р. та 27.07.2018 р. подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі, на спадкове майно не претендують (а.с. 75-76, 78). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, ознайомившись з матеріалами справи та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачами позову та задоволення позовних вимог, суд виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (пункт 1 частини другої статті 16, частина перша статті 328 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). За положеннями статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини (пункт «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Судом встановлено, що спірна земельна ділянка,загальною площею 0,593 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,250 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,343 га, що розташовані по [ADDRESS]., посвідчені державним атом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 19.04.2000 р. Березнянською сільською радою Володарського району Київської області, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] (а.с. 8, 31), належала [PERSON], який помер [INFO] р., що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 01.06.2017 р. Виконавчим комітетом Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 7 (а.с. 5, 28, 46). Разом з тим, за наданими суду Позивачем письмовими поясненнями фізичної особи-підприємця інженера-землевпорядника [PERSON] (повноваження підтверджується копією кваліфікаційного сертифікату від 03.10.2013 р. № 010972, копією свідоцтва про підвищення кваліфікації інженера-землевпорядника від 16.10.2017 р. серії [NUMBER], а.с. 65-66), згаданий державний акт на право приватної власності на землю, що належала померлому [PERSON], виданий на підставі рішення Березнянської сільської ради від 27.01.2000 р. № 2, спадкодавцеві було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,593 га., з яких, як зазначено в акті, для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,250 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,343 га. Разом з тим, у плані зовнішніх меж земельної ділянки, що міститься в цьому ж державному акті зазначено як ділянка 1 площею 0,315 га, що знаходиться в [ADDRESS], на якій розташований житловий будинок, тобто земельна ділянка розділяється на два цільових призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,250 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,060 га; ділянка 2 площею 0,278 га, що знаходиться в [ADDRESS] є вільною від забудови і передана для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 63-64). Наведено підтверджено також копією довідками Березнянської сільської ради від 02.02.2018 р. № 27 та № 28 (а.с. 12, 13, 34). За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не склав, спадкоємцем за законом, який подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщиниє Позивач - [PERSON], [INFO], яка є його дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 29.08.1969 р. Тетіївським районним бюро ЗАГС Київської області, актовий запис № 61 (а.с. 7, 30, 48). Позивач прийняла спадщину після померлого [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи після померлого [INFO] р. [PERSON], надісланою нотаріусом на запит суду від 10.04.2018 р. разом з відповідною інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 42-57). При цьому, як вбачається з цієї спадкової справи, Позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,9770 га (земельний пай), розташовану на території Березнянської сільської ради Володарського району Київської області (а.с. 54), та на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 57); у видачі свідоцтва на спірну земельну ділянку їй було відмовлено нотаріусом листом від 21.11.2017 р. № 244/02-14 через відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 10, 32). Копію оголошення в газеті «Голос Володарщини» від 17.11.2017 р. № 88 (11427) про недійсність втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Березнянською сільською радою 19.04.2000 р. на ім'я [PERSON], додано до позовної заяви (а.с. 14, 35). Згідно з довідкою, виданою Березнянською сільською радою Володарського району Київської області від 01.06.2017 р. № 312 [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав разом з дружиною [PERSON] до дня його смерті [INFO] р. по [ADDRESS] і вів спільне господарство (а.с. 11, 33). Відповідачі [PERSON], [INFO] ([PERSON] згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 07.03.1992 р. в [ADDRESS]), та [PERSON], [INFO], є дітьми померлого, на спадщину не претендують, від належної їм обов'язкової частки відмовились, підтвердивши це письмовими заявами про визнання позову, поданими до суду (а.с. 75, 78). За статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. За таких встановлених обставин суд вважає, що Позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене спадкове майно, а саме:на земельну ділянкузагальною площею 0,593 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею - 0,2500 га; для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,060 га, що розташовані по [ADDRESS], та для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,278 га, розташована по [ADDRESS], посвідчені державним атом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 19.04.2000 р. Березнянською сільською радою Володарського району Київської області, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER], що належала померлому [INFO] р. [PERSON] на праві приватної власності. Таким чином, визнання Відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідачів на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося. Проте, зважаючи на визнання Відповідачами позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved