Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ «ВТБ БАНК» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що позичальник [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № R53100491037В від 26.11.2013 року, відповідно до якого вона отримала споживчий кредит у розмірі 48 700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік та кінцевим терміном повернення 26.11.2016 року, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку розгляду справи по суті надавши суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], отримавши судову повістку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання повторно не з'явилась, причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи без фіксації судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. При судовому розгляді в справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.11.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100491037В. Відповідно до п. 1 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі а також Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» (надалі-кредит) у сумі 48 700,00 грн. на строк до 26.11.2016 року зі сплатою процентів у розмірі 10 % річних. Згідно з п. 3 договору кредиту позичальник зобов'язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням - на споживчі потреби для родини. Відповідно до п. 4.2 договору позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. Відповідно до п.5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Згідно з наданим позивачем письмовим розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором №R53100491037В від 26.11.2013 року станом на 04.02.2015 року становить 53 991,65 грн., яка складається з таких складових: -борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 45 185,54 грн., в тому числі інфляційні втрати 48,73 грн., 3 % річних - 21,80 грн.; -борг за процентами з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних - 1 298,09 грн., в тому числі інфляційні втрати - 51,36 грн., 3 % річних - 6,96 грн.; -пеня за порушенням кредитного зобов'язання в частині вчасної оплати чергових платежів - 1 749,40 грн.; -борг по комісії за обслуговування кредиту, з урахуванням 0,5 % пені нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язання - 5 758,62 грн., в тому числі сума пені складає 1 386,13 грн. В зв'язку з необхідністю належного виконання зобов'язань за кредитним договором №R53100491037В від 26.11.2013 р. на адресу позичальника було направлено претензію від 10.02.2015 року №1285/1-2.5 про добровільну сплату простроченої заборгованості по кредиту, проте така вимога залишена без виконання. Відповідно до п. 3.6 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 153,27 грн. задоволенню не підлягають. До того ж з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії - за вчинення дій, відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно з ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовлятися від його виконання частково або в повному обсязі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 цієї статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідності до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою, відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства, для задоволення позову та стягнення з відповідача боргу за кредитним договором в розмірі 48 233,03 грн., за виключенням позовної вимоги про стягнення банківської комісії за управління кредитом в розмірі 5 758,62 грн., оскільки встановлення цієї комісії суперечить вимогам п. 3.6 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України, стягуючи на користь позивача понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial