Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 15.04.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між ними та зареєстрований 05.03.2015 р. виконавчим комітетом Логвинської сільської ради Володарським району Київській області, актовий запис № 1. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у своїй позовній заяві зазначила, між нею та Відповідачем 05.03.2015 р. було зареєстровано шлюб, проте спільне з Відповідачем не склалося, спільних дітей не мають, спору щодо майна немає; також просить після розірвання шлюбу повернути їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 08.05.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 03.06.2019 р.; ухвалою суду від 03.06.2019 р. призначено судовий розгляд справи на 19.06.2019 р., відкладений через неявку відповідача на 05.08.2019 р. У судове засідання 05.08.2019 р. Позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, подала до суду ще 03.06.2019 р. заяву з проханням проводити розгляд без її участі, на розірванні шлюбу наполягає, проти заочного рішення суду не заперечує (а.с. 18). Відповідач у судове засідання вчергове не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с. 15, 23) за зареєстрованою адресою місця його проживання, зазначеною у позовній заяві та підтвердженою органом реєстрації в порядку статті 187 ЦПК України (а.с. 10), судова повістка повернулася без вручення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 17). Також Відповідач викликався до суду в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 24-25, 27, 29). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (пункт 4 частини восьмої статті 128, частини третя, десята статті 130 ЦПК України). Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (стаття 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою, викладеною письмово в заяві її представника (а.с. 18), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 05.03.2019 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05.03.2019 р. виконавчим комітетом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 1 (а.с. 4). До укладення зазначеного шлюбу у Позивача народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , проте згідно з доданою до позовної заяви копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11.08.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 14 від 09.08.2013 р. (а.с. 7), батьком цієї дитини є не Відповідач, а інша особа. Тим самим Позивачем підтверджено відсутність спільних дітей з Відповідачем. Також Позивачем у позові зазначено про те, що вони з Відповідачем не зійшлися характерами, а тому подальше спільне проживання однією сім`єю вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, про що зазначено в заяві про розгляд справи без її участі (а.с. 18). В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Зогляду на викладене суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розлучення є для неї виваженим і свідомим, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї вважає неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Верховного Суду шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (постанова від 08.11.2018 р. у справі № 364/433/19). Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved