Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2008 року виконкомом Гірської сільської ради Бориспільського району Київській області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного. Тому позивач переконана, що подальше спільне сімейне життя з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей. У звязку з цим просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] підтримала предявлений позов та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову. Проте, визнав ту обставину, що починаючи фактично він проживає окремо від [PERSON], а також ту обставину, що на даний час дружина проживає з іншим чоловіком. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 2008 року виконкомом Гірської сільської ради Бориспільського району Київській області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.5). Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], 22 жовтня 2013 року (а.с.6,7). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач не може жити однією сімєю з відповідачем. Відновлювати відносини не бажає, має намір в подальшому створити окрему сімю. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси позивача. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір. Предявлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 551 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved