Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 серпня 2013 року між Київським обласним центром зайнятості, Інститутом підготовки кадрів Державної служби зайнятості України та відповідачем [PERSON] відповідно до Положення про працевлаштування в системі державної служби зайнятості випускників інституту, які навчалися за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття затвердженого наказом Державного центру зайнятості від 22 липня 2011 року №106 укладений договір №МФУП/02/13 про підготовку магістра за денною формою навчання. З 01 вересня 2013 року по 01 липня 2014 року відповідно до умов договору інститут за кошти фонду здійснив підготовку відповідача шляхом надання освітньої послуги в галузі знань «Економіка та підприємництво», за напрямом підготовки «Управління персоналом та економіка праці» освітньо-кваліфікаційного рівня магістр на денній формі навчання. Згідно п.1.3.2 Положення та п.4.4 договору передбачено, що особа після закінчення навчання в інституті повинна відпрацювати в державній службі зайнятості не менше трьох років. Підпунктами 5.2.1, 5.2.2, 5.2.3 договору визначені випадки при настанні яких відповідач зобов'язаний відшкодувати вартість навчання та відшкодувати усі інші витрати, пов'язані з навчанням, зокрема і у випадку його відмови від роботи в органах державної служби зайнятості після закінчення навчання. 16 червня 2015 року відповідачу надіслано лист з пропозицією з'явитися до позивача для вирішення питання працевлаштування та запропоновано наявні вакансії в структурі Київського обласного центру зайнятості. Оскільки від запропонованих вакансій відповідач відмовився, то зобов'язаний повернути витрати на навчання у розмірі 11\~950,00 гривень. Тому просив стягнути з відповідача кошти за навчання в сумі 11\~950,00 грн. та понесені судові витрати в сумі 1378,00 грн. Представники позивача - Київського обласного центру зайнятості [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Вважав, що запропоновані йому вільні вакансії в структурі КОЦЗ не відповідали отриманому фаху та знаходились на великій відстані від його місця проживання та без надання йому житла (м.Бровари, м.Вишгород, м.Біла Церква). Крім цього, вакансії повинні були бути запропоновані йому в день звільнення, а не після п'яти місяців з дня звільнення зі структури КОЦЗ. Третя особа - Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості в судове засідання представника не направив, просив слухати справу без його участі. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2014 року Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснив підготовку [PERSON], шляхом надання освітньої послуги в галузі знань «Економіка та підприємництво», за напрямом підготовки «Управління персоналом та економіка праці» освітньо-кваліфікаційного рівня магістр на денній формі навчання, що підтверджується копією договору № МФУП/02/13 про підготовку магістра за денною формою навчання від 16 серпня 2013 року (а.с.7-8), копіями наказів №232, №167 (а.с.9-10). Наказом від 06 лютого 2015 року відповідача було звільнено з посади головного спеціаліста відділу надання соціальних послуг Бородянського районного центру зайнятості 09 лютого 20 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.37). Відповідно до п.5.2.3. договору про підготовку магістра за денною формою навчання (а.с.7-8) [PERSON] зобов'язався відшкодувати вартість навчання у випадку, в тому числі, звільнення з роботи в системі державної служби зайнятості України за п.1 ст.36 КЗпП України. З копії листа Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України №3358 від 12 жовтня 2015 року (а.с.13) вбачається, що вартість навчання (два семестри) за кошти Фонду становила 11\~950, 00 гривень. Відповідно до ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач звільнився з роботи в системі державної служби зайнятості України не відпрацювавши три роки, витрати за навчання не відшкодував, то суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з нього зазначені кошти. Також з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України на відшкодування понесених судових витрат необхідно стягнути 1378 грн.

Outcome: approved