Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на успадковану після смерті 28 квітня 2007 року доньки [PERSON] ? частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0.86 га., що розташована в с. Давидківці Хмельницького району по вул. Набережній, 31, що належала доньці позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 31 липня 2002 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 28 квітня 2007 року померла її донька [PERSON] Після смерті доньки позивачка в установленому порядку прийняла спадщину за виключенням спірної земельної ділянки, яку донька успадкувала від батька, однак за життя не виготовила державний акт на право власності на земельну ділянку, а тому нотаріусом з цієї причині відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане нерухоме майно, в звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представники відповідача, кожен окремо, заперечили проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не увійшла до спадкової маси, оскільки ні [PERSON] ні [PERSON] не виготовляли на своє прізвище державний акт про право власності на земельну ділянку, а отже право власності у них не виникало на спірну земельну ділянку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0.86 га., розташованої на території Давидковецької сільської ради с. Давидківці Хмельницького району на підставі рішення №12 від 29 лютого 1996 року. 3 листопада 1998 року [PERSON] помер. Після його смерті у спадщину було прийнято ? частину земельної ділянки площею 0.86 га., що розташована в с. Давидківці Хмельницького району у спадщину було прийнято сином [PERSON], однак за життя останній не виготовив державний акт про право власності на земельну ділянку. 21 грудня 1999 року помер [PERSON] Після його смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину земельної ділянки площею 0.86 га., що розташована в с. Давидківці Хмельницького району, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, однак державного акту про право власності на земельну ділянку також не виготовила. 28 квітня 2007 року [PERSON] померла. [PERSON] в установленому порядку звернулась до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті доньки, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний обєкт нерухомості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця. Дані обставини підтверджуються: поясненнями сторін; копією державного акту на право приватної власності на землю від 28 липня 1997 року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 липня 2002 року; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; листом державного нотаріуса Другої Хмельницької державної нотаріальної контори від 23 травня 2013 року; копією спадкової справи заведеної до майна [PERSON], яка померла 28 квітня 2007 року. В звязку з прийняттям Закону України від 05.03.2009 № 1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок», що набрав чинності 1 травня 2009 року, відбувалося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку, із земель приватної форми власності. Вказаним Законом України було внесено зміни у статтю 126 ЗК в частині визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю. Такими документами Законом передбачено: державний акт про право власності на земельну ділянку; цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки, укладену в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтво про право на спадщину. Відтак, з 02.05.2009 отримання державного акта на право власності на земельну ділянку стало необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності, а також при зміні меж та/чи цільового призначення землі. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само, як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення права на спадщину у спадкоємця, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину, та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Враховуючи, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину земельної ділянки площею 0.86 га., що розташована в с. Давидківці Хмельницького району, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, а тому мала право зареєструвати право власності на частину земельної ділянки. Та обставина, що ? частини земельної ділянки площею 0.86 га., що розташована в с. Давидківці Хмельницького району увійшла до складу спадкового майна, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31 липня 2002 року за реєстром N 3-1216, виданим державним нотаріусом на ім'я [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину і відповідно до положень ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно. Та обставина, що вона не встигла за життя зареєструвати успадковане нерухоме майно, не позбавляє її, як спадкоємця, реалізувати своє право на спадкування, оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке отримала [PERSON], є правовстановлюючим документом, який підтверджує право спадкодавця на спірне майно, а отже [PERSON] має право на спадкування після смерті доньки належного на праві власності майна. Оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними.

Outcome: approved