overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її рідний брат - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину вона не має можливості через відсутність доказів родинних відносин з братом. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], а саме, що останній є її рідним братом. В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала. Заслухавши пояснення заявниці, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. 30 липня 2012 року Міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції видано свідоцтво про його смерть. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень заявниці, через відмінності у написанні імені матері у свідоцтві про народження спадкодавця та у свідоцтві про народження заявниці, а також відсутності повних даних у свідоцтві про народження заявниці, заявниця не має можливості підтвердити родинні стосунки з її братом. Згідно відповіді Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, яка надійшла до суду 6 червня 2014 року, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO], не заводилась. Як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 8 січня 1998 року, заявниця [PERSON] народилася [INFO] у с. Глазок Глазківського району Тамбовської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 9 квітня 2014 року адміністрацією Глазковської сільради Мичуринського району Тамбовської області РФ, [INFO] народилася [PERSON], батьками якої зазначені російською мовою: «[PERSON]», «[PERSON]». Відповідно довідки про укладення шлюбу № 98, виданої 12 лютого 2014 року архівом Верейським ОЗАГС Наро-Фоминського району ГУ ЗАГС Московської області, [PERSON] 12 січня 1962 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 18 березня 2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 11 січня 1968 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 1983 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 31 липня 2014 року Верейським ОЗАГС Наро-Фоминського району ГУ ЗАГС Московської області, [INFO] народився [PERSON], батьками якого зазначені російською мовою: «[PERSON]», «[PERSON]». Таким чином, суд вважає встановленим, що [PERSON], який помер [INFO], є рідним братом [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) [PERSON], щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягувати починаючи від дня пред'явлення позовної заяви і до досягнення донькою повноліття, тобто по [INFO] включно. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що від шлюбу з [PERSON] позивачка має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Іхня неповнолітня донька мешкає із позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою доньку. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу останнього судового засідання судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом під час судового засідання встановлено, що під час шлюбу з [PERSON] позивачка народила дитину [PERSON], [INFO], яка проживє разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] не заперечує надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України, - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.180 СК України, - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного вбачається, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З підстав ч. 3 ст. 88 ЦПК України, - з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 06 травня 1989 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають трьох дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, різні характери. Тому між ними виникали постійні непорозуміння і сварки, які призвели до розпаду сім'ї. Внаслідок цього, шлюбні відносини між ними припинені. Тому, позивач просить суд розірвати шлюб. У судове засідання [PERSON] не з'явилася. Надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи у її відсутності, на позові наполягає та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, складена секретарем судових засідань від 28 травня 2014 року (а.с.21). На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06 травня 1989 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.5). Від цього шлюбу вони мають трьох дітей, двоє з яких є повнолітніми та малолітню дочку, син [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] (а.с.6-8). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не можуть жити однією сім'єю. Відновлювати відносини не бажають, мають намір в подальшому створити окремі сім'ї. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обгрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Пред'явлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 24 грудня 2010 року виконкомом Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося, оскільки вони втратили почуття поваги один до одного, між ними виникають постійні сварки та суперечки. Внаслідок цього, шлюбні відносини між ними припинені. Тому, позивач просить суд розірвати шлюб. У судове засідання [PERSON] не з'явилася. Надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи у її відсутності, на позові наполягає та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17) На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2010 року виконкомом Вишеньківської сільської ради Бориспільського району між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.5). Від цього шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не можуть жити однією сім'єю. Відновлювати відносини не бажають, мають намір в подальшому створити окремі сім'ї. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обгрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 245 гривень. Пред'явлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 243 гривень 60 копійок. Сума судового збору підлягає стягненню з відповідача частково, оскільки остання сплачена позивачем у більшому розмірі ніж передбачено пп.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки. У заяві вона вказала, що її син [PERSON], [INFO], страждає психічним захворюванням з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма. Внаслідок психічного розладу він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку із психічним захворюванням [PERSON] визнаний інвалідом другої групи. Тому [PERSON] просить визнати його недієздатним, встановити над сином опіку і призначити її опікуном. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримує, просить задовольнити. Представник управління праці та соціального захисту населення Чортківської райдержадміністрації Сидор Т.О. заперечень щодо заяви [PERSON] не має, просить заяву зхадовольнити. Суд, вислухавши пояснення заявниці, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких мотивів. Син заявниці [PERSON], [INFO], є інвалідом другої групи по психічному захворюванню з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, що стверджується випискою з медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого від 5 липня 2013 року. Згідно виписки із акта огляду МСЕК до довідки сер. ТЕР № 0041584 [PERSON] встановлена друга група інвалідності на строк до 1 березня 2015 року. У відповідності до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 257 від 3 червня 2014 року [PERSON] виявляє ознаки шизофренії, параноїдної форми, безперервного перебігу, стабільного змішаного дефекту психіки, що досягає рівня хронічного психозу. По своєму психічному стану він не може керувати своїми діями і давати звіт своїм діям. Відповідно до вимог ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Виконавчий комітет Білівської сільської ради Чортківського району своїм рішенням № 78 від 30 вересня 2013 року рекомендує призначити [PERSON] опікуном над сином [PERSON], [INFO], інвалідом другої групи. Згідно ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги заяви знайшли своє обґрунтування при розгляді справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що вона є бабусею неповнолітнього [PERSON], [INFO], батько якого - [PERSON] - її син. З 2005 року він проживав у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та мешкали разом в [ADDRESS]. Від спільного проживання у її сина та [PERSON] народився син - [PERSON]. У книзі записів актів громадянського стану про народження по-батькові записано зі слів матері «[PERSON]». [INFO] року [PERSON] помер. За життя він визнавав себе батьком [PERSON] Після смерті сина вона, рідна бабуся [PERSON], не має можливості приймати участь в утриманні та вихованні дитини, оскільки не підтверджено батьківство померлого. Посилаючись на наведені обставини, заявниця просила встановити факт того, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON]. В судовому засіданні заявниця вимоги підтримала. Представник заінтересованої проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що померлий [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та є батьком [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] - син заявниці [PERSON] З 2005 року по день своєї смерті [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Від спільного проживання [INFO] року народився син - [PERSON]. Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 листопада 2013 року [PERSON] засуджена до позбавлення волі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України запис про батька дитини проведено за прізвищем матері, ім'я та по-батькові дитини записано за її вказівкою. Як слідує з наявних у справі доказів, хлопчик до смерті батька відвідував дитячий садок № 17 м. Миколаєва та більшу частину часу проживав у заявниці за адресою: [ADDRESS], та вона повністю займалася вихованням та утриманням дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], пояснила, що померлий [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та є батьком [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином, суд вважає встановленим, що померлий [PERSON] є батьком [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що 23 листопада 1995 року вона придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі - продажу, який був зареєстрований на Південній товарній біржі за № 3100 та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. У зв'язку з необхідністю вчинення подальших правових дій, щодо реалізації права власності позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов визнали. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 23 листопада 1995 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачі передали зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Південній товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 23 листопада 1995 року за № 3100. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 19957), а також зареєструвала своє місце проживання в ній. Як слідує з паспорту позивачки, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18 січня 1996 року. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що 3 серпня 2000 року вона придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі - продажу, який був зареєстрований на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» за № 1-306 та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. У зв'язку з необхідністю вчинення подальших правових дій, щодо реалізації права власності позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову не заперечували. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 3 серпня 2000 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачі передали зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 3 серпня 2000 року за № 1-306. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла у 2009 році. Згідно архівного витягу з рішення Ленінського районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 40 від 19 травня 2000 року [PERSON] надано дозвіл продати спірну квартиру з урахуванням інтересів неповнолітньої [PERSON]. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 16832, реєстрова книга № 93), а також зареєструвала своє місце проживання в ній. Як слідує з паспорту позивачки, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16 березня 2001 року. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що 14 вересня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, який 17 грудня 2010 року було розірвано. В період шлюбу 07 липня 2005 року вони з відповідачем за спільні кошти придбали житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], вказане будинковолодіння було зареєстровано на праві власності за [PERSON]. Просила визнати придбане будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею 1/2 частину вказаного майна. В судове засідання позивачка не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved