Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

В січні 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: 1) стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини усіх доходів на місяць але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини у наступних сумах: - половини від суми 1350,0 грн. - 675,0 грн. за черевики для занять професійними танцями; - половини від суми 40800,45 грн. - 20400,23 грн.; - половини від суми 101418,84 грн. - 50709,42 грн.; - половини від суми 187898,32 грн. - 94949,16 грн., а всього стягнути додаткових витрат 165733,81 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1994р., який було розірвано за рішенням суду. У сторін в шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Молодша дитина сторін перебуває на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від виховання дитини, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також нести додаткові витрати, у зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник, в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, проте в письмових запереченнях відповідач зазначив, що враховуючий його матеріальний стан та доходи він спроможний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку /доходу/. Також звертав увагу суду, що він не самоусунувся від надання матеріальної допомоги, і надає її періодично в залежності від фінансових можливостей, наголошуючи, що позивачка та діти проживають безоплатно в належній йому на праві приватної власності квартири, при цьому він не має постійного місця проживання. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015р. по цивільній справі № 761/18687/14-ц. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачка пред'являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилалась на те, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, при цьому він має постійний заробіток. Судом достовірно встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, а також отримує пенсію, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини - [PERSON], [INFO], яку дитина потребує. Надані в судовому засіданні відповідачем платіжні квитанції про перерахунок ним коштів на ім'я позивачки судом оцінюються критично, оскільки в судовому засіданні не встановлено цільове призначення цих платежів. З матеріалів справи не вбачається, що з відповідача здійснюються інші стягнення за виконавчими документами, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі ? частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 30 січня 2017р. та до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткові витрати у сумі 165733,81 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів на понесення цих витрат стороною позивача, а також відомостей про наявність особливих обставин (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: partial