Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON]»як В.А. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Мотивує заявлені вимоги тим, що 16 березня 2009 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей, згідно умов якого, він передав відповідачу 100000,00 євро та факт передачі грошових коштів було засвідчено підписами до договору. Вказував, що згідно умов договору позики від 16.03. 2009 року, позичальник зобов»язався повернути без сплати процентів на першу вимогу позикодавця протягом 30 календарних днів, з дня отримання вимоги, про що зазначено в п.2.1. Договору позики. Крім цього, посилався на те, що вказані кошти отримані [PERSON] в інтересах сім»ї, із яких 50000,00 євро призначенням - для придбання квартири та гаражу по вул. Руській, 229 в м. Чернівці та 50 000,00 євро - для проведення ремонту та оздоблення придбаної квартири. Зазначає, що у травні 2014 року [PERSON] повторно звернувся до нього з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 300.000,00 євро., які він позичив, про що відповідач надав 05.05. 2014 року йому розписку, з тексту якої вбачається, що грошові кошти отримуються позичальником для придбання земельної ділянки та будівництва житлового будинку в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, тобто після отримання відповідачем грошових коштів в сумі 300000,00 євро, на його думку відбувся договір позики. Вказував, що в нього з відповідачем були ділові та дружні стосунки протягом багатьох років, сумнівів в тому що відповідач не поверне йому грошові кошти в нього не виникало. Крім цього, відповідач постійно просив його про відстрочку, оскільки у нього виникали певні труднощі, пов»язані з веденням бізнесу, із курсовою різницею, однак останнім часом вказує, що стосунки між ним і відповідачем погіршилися, останній почав агресивно реагувати на його зауваження щодо повернення коштів, на телефонні дзвінки не відповідав, на прохання зустрітися та обговорити яким чином будуть повертатися кошти - не реагував. А, отже, вважає, що відповідно до домовленостей між ним і відповідачем, отриману суму позичальник зобов»язувався повернути без сплати процентів на першу вимогу позикодавця протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги, про що зазначено у п.2.1 договору позики. У зв»язку з чим, 28 березня 2016 року він направив на адресу відповідача дві вимоги про повернення йому коштів в сумі 100000,00 євро та 300000,00 євро, які були вручені засобом поштового зв»язку [PERSON] 30 березня 2016 року, однак до даного часу кошти позичальником повернуто не було, на домовленості щодо повернення коштів відповідач не реагує. При цьому, зазначив, що позичальник прострочив виконання зобов»язання, не повернувши на його першу вимогу в установлений строк суму позики, тому в нього виникло право на стягнення коштів в примусовому порядку. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 400000,00 євро та сплачений судовий збір в розмірі 6890, 00 грн. В судове засідання, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, сторони не з»явилися. Позивач надав суду через канцелярію заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Відповідачем [PERSON] також через канцелярію суду подано письмову заяву про визнання ним позову та з клопотанням, розглянути справу в його відсутності. Суд, з врахуванням заяв сторін, досліджених в сукупності письмових доказів, а межах заявлених вимог, приходить до наступного. Судом на підставі досліджених по справі доказів (а.с. 6 15), установлено такі факти і відповідні їм правовідносини . Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підставі вимог ст. ст 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник обов»язується повернути позикодавцю ту ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики це односторонній договір, оскільки обов»язки виникають лише у однієї сторони позичальника, а права лише у позикодавця. На позичальника покладається обов»язок повернути позикодавцю грошові кошти у такий самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем, та сплатити винагороду (проценти), якщо договір не є безпроцентним, а позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики та сплати винагороди, якщо договір не є безпроцентним. Судом належними доказами установлено, що 16 березня 2009 року [PERSON] позичив у [PERSON]»яка В.А. грошові кошти в розмірі 300000,00 євро, які зобов»язався повернути на першу вимогу протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги про повернення, ствердженням чого є копія розписки відповідача. Крім того, з копії договору позики, який укладено 16 березня 2009 року між позивачем та відповідачем вбачається, що [PERSON]»як В.А. позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000,00 євро, з яких 50000,00 євро для придбання квартири та гаражу по вул. Руській,229 в м. Чернівці та 50000,00 грн. для проведення ремонту та оздоблення придбаної квартири, які зобов»язався повернути на першу вимогу протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги про повернення. 28 березня 2016 року позивачем було направлено вимоги з проханням повернути борг відповідно до договору позики від 16.03.2019 року та розписки від 05.05.2014 року, що стверджено копіями листів. З копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що вищевказані вимоги були отримані відповідачем 30 березня 2016 року, про що свідчить його підпис на повідомленнях. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших, що зазвичай ставляться, а відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вищевказаних вимог закону, відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання та не повернув в установлений строк позивачу грошові кошти, а тому суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, оскільки відмова від виконання зобов»язання в односторонньому порядку не допускається. В порядку вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору в розмірі 6890,00 грн., сплачена останнім при подачі позову до суду та документально підтверджена квитанцією № 547156441 від 05.05. 2016 року.

Outcome: approved