Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

В червні 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачі вказали, що є співвласниками та проживають в будинку по [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований чоловік позивачки [PERSON] - відповідач по справі [PERSON] , який з 2017 року і по даний час за місцем реєстрації не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна у будинку не утримує. Його реєстрація у будинку позивачів створює їм незручності, що пов`язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, ускладнюється вирішення питання щодо отримання субсидії. Тому, позивачі просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві, не заперечують проти винесення заочного рішення. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на веб-порталі. Зі згоди позивача та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 листопада 2016 року. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданим 10.07.2001 року Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області вбачається реєстрація шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , опісля прізвище дружини - [PERSON] , актовий запис № 8. Згідно довідки №1353 від 19 червня 2019 року виданої Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області стверджується та обставина, що [PERSON] , 1978 р.н. не проживає по місцю реєстрації в [ADDRESS]. В будинку позивачів значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] , який фактично там не проживає і житлом не користується більше року. Актами про встановлення факту не проживання від 18 травня 2018 року, 11 січня 2019 року, 13 березня 2019 року, 08 травня 2019 р. встановлено, що [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. Свідки [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивача суду підтвердили, що дійсно [PERSON] не проживає у житловому будинку з 2017 року, співвласниками якого є позивачі, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved