Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що [INFO] року померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач не змогла приїхати та своєчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки на території Донецької області почався озброєний конфлікт. [INFO] року помер її батько, [PERSON] Після його смерті позивач також не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори і змушена була звернутися до суду. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 січня 2016 року позивачу визначено додатковий строк 3 місяця для прийняття спадщини пропущений з поважної причини після смерті [PERSON], але оформити спадщину після смерті матері вона не має можливості, оскільки батьки розлучені. Просила встановити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28 вересня 2017 року в задоволені позову [PERSON] до Селидівської територіальної громади Донецької області про визначення строку для прийняття спадщини відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом були порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права - висновок суду про відмову в задоволенні позову лише з підстав не звернення до нотаріальної контори по суті обмежує права позивача на судовий захист, передбачені ст.1272 ЦК України, суд ухилився від дослідження причин пропуску строку на звернення із відповідною заявою, не дав оцінки та взагалі залишив поза увагою обставини, що зумовили поважність причин пропуску позивачем строку на звернення із заявою про прийняття спадщини. В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] ([PERSON]) є донькою [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07 червня 1994 року, [PERSON] та членам його сім'ї: дружині - [PERSON], сину [PERSON], доньці [PERSON] належить квартира за адресою [ADDRESS]. Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач до нотаріальної контори з належним чином оформленою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії відсутня, тобто належними доказами не підтверджена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. , Але з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо за таких підстав. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини, згідно зі статтею 1270 ЦК України, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки Першої селидівської державної нотаріальної контори від 27 липня 2017 року № 584/01-16 спадкової справи після смерті [PERSON], померлої [INFO] року не заводилося. Ніяких заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини не надходило (арк. спр. 14). Отже, в матеріалах справи наявні докази, що позивач пропустила встановлений законом шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. На підставі абз. 1 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Виходячи з викладеного вирішення питання про надання додаткового строку не залежить від наявності відмови нотаріуса у видачі такому спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, оскільки частиною першою статті 1296 ЦК України прямо передбачено, що таке свідоцтво видається нотаріусом лише тим спадкоємцям, які прийняли спадщину відповідно до закону. Крім того, закон не містить випадків, коли нотаріус має право прийняття заяву про прийняття спадщини за спливом шестимісячного строку, встановленого законом для подання такої заяви. Відповідно до абз. 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. Загальновідомим є той факт, що у 2014 році на території Донецької та Луганської областей згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 7 листопада 2007 року мешкає в [ADDRESS] (арк..спр.3-5), свідоцтво про смерть її матері - [PERSON] видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області (арк..спр.7), тобто у позивача були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, апеляційний суд вважає їх поважними. Крім того, спадкове майно складається з частини квартири [ADDRESS], яка на праві спільної власності належить [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] - позивачу по справі. Суд на зазначені положення закону уваги не звернув на дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved