Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури Карманчук Людмила Володимирівна, яка діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Позов мотивовано тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/14059/17 від 25.07.2017 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень вищевказаний вирок набрав законної сили 29.08.2017. Як встановлено у зазначеному вище вироку, 01 квітня 2017 року, близько 01 години 30 хвилин водій [PERSON], керуючи технічно справним мопедом марки «YAMAHA AEROX» д.н.з. [NUMBER], не маючи посвідчення водія відповідної категорії, рухаючись по проїзній частині вул. Магістрацької, у місті Вінниці в напрямку вул. Симона Петлюри, в районі будинку № 30, з урахуванням дорожніх умов, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, не впорався з керуванням, внаслідок чого, допустив виїзд за межі проїзної частини на лівий тротуар, де відбувся наїзд на стіну вищевказаного будинку. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мопеда марки «YAMAHA AEROX» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 712/718 від 26.06.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забій м'яких тканин, садна потиличної ділянки, двобічний перелом нижньої щелепи (справа між 42-м і 43-м зубами зі зміщенням і зліва в ділянці вінцевого відростка без зміщення), з наявністю обширної рани - відкритий уламковий міжнадвиростковий перелом лівої стегнової кістки, відкритий уламковий перелом лівого надколінника, відкритий перелом дистального метафізу і верхної третини діафізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, забій, садна верхньої третини лівого передпліччя. Вказані ушкодження у [PERSON] належать до тяжких тілесних ушкоджень оскільки являються небезпечними для життя в момент заподіяння. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № 1 Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 01.04.2017 по 03.04.2017, а також в хірургічному відділенні - з 03.04.2017 по 25.05.2017. Згідно з довідками середня вартість одного ліжко-дня за вказаний період у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № 1 складала 1968,94 гривень. Фактично в даному відділенні [PERSON] провела два ліжко-дні. Таким чином, вартість лікування [PERSON] у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № 1 Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги склала 3937 гривень 88 копійок. Вартість одного ліжко-дня за вказаний період у хірургічному відділенні складала 275,10 гривень. Фактично в даному відділенні [PERSON] провела 52 ліжко-дні. Таким чином, вартість лікування [PERSON] у хірургічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги склала 14305 гривень 20 копійок. Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги перебуває у власності територіальної громади м. Вінниці, тому понесені витрати закладу охорони здоров'я повинні бути відшкодовані до бюджету м. Вінниці. Пред'являючи позов в інтересах Вінницької міської ради прокурором переслідується мета відшкодування коштів, витрачених Міською клінічною лікарнею на лікування потерпілих від кримінального правопорушення, неповернення яких свідчить про порушення державних інтересів. Вищевикладене й стало підставою для звернення заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь Вінницької міської ради в рахунок відшкодування витрат Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, в сумі 18 243, 08 гривень. Ухвалою суду від 02.04.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом, та витребувано від архіву Вінницького міського суду Вінницької області кримінальне провадження № 127/14059/17 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України. На виконання вищевказаного судового рішення судом отримано матеріали вищевказаного кримінального провадження. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 19.05.2018 отримав ухвалу суду від 02.04.2018 разом із позовною заявою та доданими до неї документами 19.05.2018. Відзив у строк, встановлений судом відповідачем суду не надано. Поважних причин ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк не повідомлено. Ухвалою суду від 29.05.2018 постановлено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні прокурор та представник позивача - Вінницької міської ради позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідачем відшкодована потерпілій [PERSON] шкода і претензій у неї до [PERSON] не має. Також зазначив, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, а позов не підтверджено належними доказами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали кримінального провадження № 127/14059/17 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/14059/17 від 25.07.2017 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Вирок набрав законної сили 29.08.2017. Згідно з довідкою № 01-26/807 від 27.06.2017, виданою Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, [PERSON] перебувала на лікуванні в відділенні анестезіології Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з ліжками для інтенсивної терапії № 1 з 01.04.2017 по 03.04.2017. Середня вартість одного ліжко-дня - 1968, 94 гривень. Фактично проведено 2 ліжко-день. Виходячи з вартості одного ліжко-дня, вартість лікування хворого складає 3 937, 88 гривень. (а.с. 6) Згідно з довідкою № 01-26/807 від 27.06.2017, виданою Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, [PERSON] перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 03.04.2017 по 25.05.2017. Середня вартість одного ліжко-дня - 275, 10 гривень. Фактично проведено 52 ліжко-днів. Виходячи з середньої вартості одного ліжко-дня, вартість лікування хворого складає 14 305, 20 гривень. (а.с. 7) Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги за організційно-правовою формою є комунальним закладом, засновником якої є Вінницька міська рада. (а.с. 8-11) В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], яка повідомила суду, що 01.04.2017 потрапила до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги внаслідок ДТП, винуватцем якої судом було визнано [PERSON] В лікарні вона провела 54 дні, з яких 2 в реанімації і 52 дні в стаціонарі. За весь період лікування було витрачено власних коштів близько 50 000, 00 гривень. Свідок зазначила, що кошти на її лікування давав [PERSON], з яким вона перебуває у цивільному шлюбі. Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідка судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком. Судом прийнято до уваги, що свідок надавав покази, посилаючись на інформацію, якою володіє особисто, а не з чужих слів. Покази свідка узгоджуються з поясненнями самого відповідача та його представника і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідка. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3, п. 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, як вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора; у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб; стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області у кримінальному провадженні № 127/14059/17 від 25.07.2017 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Також даним вироком встановлено, що 01 квітня 2017 року, близько 01 години 30 хвилин водій [PERSON], керуючи технічно - справним мопедом марки «YAMAHA AEROX» д.н.з. [NUMBER], не маючи посвідчення водія відповідної категорії, рухаючись по проїзній частині вул. Магістрацької, у місті Вінниці в напрямку вул. Симона Петлюри, в районі будинку № 30, з урахуванням дорожніх умов, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, не впорався з керуванням, внаслідок чого, допустив виїзд за межі проїзної частини на лівий тротуар, де відбувся наїзд на стіну вищевказаного будинку. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мопеда марки «YAMAHA AEROX» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 712/718 від 26.06.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забій м'яких тканин, садна потиличної ділянки, двобічний перелом нижньої щелепи (справа між 42-м і 43-м зубами зі зміщенням і зліва в ділянці вінцевого відростка без зміщення), з наявністю обширної рани - відкритий уламковий міжнадвиростковий перелом лівої стегнової кістки, відкритий уламковий перелом лівого надколінника, відкритий перелом дистального метафізу і верхної третини діафізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, забій, садна верхньої третини лівого передпліччя. Вказані ушкодження у [PERSON] належать до тяжких тілесних ушкоджень оскільки являються небезпечними для життя в момент заподіяння. Судом встановлено, що вищевказані обставини стали наслідком перебування [PERSON] на лікуванні в відділенні анестезіології Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з ліжками для інтенсивної терапії № 1 з 01.04.2017 по 03.04.2017 та з 03.04.2017 по 25.05.2017 в хірургічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Таким чином, судом встановлено, що між злочинними діями винної особи - [PERSON] та перебуванням потерпілої - [PERSON] на лікуванні є прямий причинний зв'язок. Загальна вартість лікування [PERSON] склала 18 243, 08 гривень, що підтверджується довідками, виданими Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги 27.06.2017. (а.с. 6-7, 65, 121) Однак, зазначені вище витрати закладу охорони здоров'я відповідачем до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані. Згідно із ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. За приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під поняттям «інтереси держави» розуміють закріплену Конституцією та законами України, міжнародними договорами та актами систему фундаментальних цінностей у найважливіших сферах життєдіяльності українського народу та суспільства (політичній, соціальній, економічній, науково-технічній, інформацій, військовій). В основі «інтересів держави» є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 визначено, що оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств із часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є відшкодування закладу охорони здоров'я, що перебуває у державній власності, витрат на лікування особи, що потерпіла від злочину. Між сторонами по справі виник спір щодо недоотримання державним бюджетом коштів, витрачених державою на лікування особи, що в свою чергу зачіпає економічні інтереси держави. Незважаючи на вищевикладене та всупереч своєму обов'язку Вінницькою міською радою, станом на час подання прокурором позову, не вжито жодних заходів спрямованих на повернення коштів державі. Також, судом прийнято до уваги, що 03.03.2018 року Вінницькою місцевою прокуратурою було повідомлено Вінницьку міську раду про намір прокурора звернутися до суду з даним позовом, однак жодних дій, які б свідчили про належне реагування, Вінницькою міською радою вчинено не було. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін по справі, зокрема, представника позивача - Вінницької міської ради, остання не вчинила будь-яких дій щодо даних спірних правовідносин. Враховуючи пояснення учасників справи та вищевикладене, суд прийшов до висновку, що втручання Вінницької місцевої прокуратури з метою відновлення порушених майнових прав держави, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, є обґрунтованим та необхідним. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Крім того, право на звернення з даним позовом саме прокурора передбачено ст. 128 КПК України та Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 02.04.2018 було роз'яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури у позові, заслухавши пояснення надані прокурором, представником позивача, відповідачем, представником відповідача та свідком в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим і доведеним. Судом не встановлено, що обчислення Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги фактичних витрат на лікування [PERSON] суперечить Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Докази, забезпечені судом за клопотанням представника відповідача, не спростовують обставини справи, викладені прокурором у позові, пояснення надані учасниками справи в ході розгляду справи та докази, надані прокурором при зверненні до суду. (а.с. 103-107, 121-123) Докази, надані представником відповідача, а саме: товарні чеки про пожертву благодійній організації, квитанція № 55 від 24.07.2017, довідка № 3929 від 03.07.2013, довідка № 1515 від 26.07.2018, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04.07.2013 не є належними, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому не приймаються судом до уваги. (а.с. 66, 80-83) Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] було компенсовано [PERSON] витрати на лікування, а тому його обов'язок відсутній відшкодовувати лікарні кошти, судом не приймається до уваги, оскільки предметом спору у даній справі є відшкодування витрат закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину в порядку ст. 1206 ЦК України, а не самій потерпілій особі. Відшкодування шкоди потерпілій [PERSON] було враховано судом під час винесення вироку у кримінальному провадженні, як те вбачається із судового рішення. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] є цивільною дружиною [PERSON], а тому в разі задоволення позову, стягнення буде відбуватися за рахунок коштів сімейного бюджету, відповідно на 50 % із самої потерпілої, не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь Вінницької міської ради в рахунок відшкодування витрат Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину - [PERSON], 18 243, 08 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи те, що Вінницька місцева прокуратура на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», повне задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати відповідача пов'язані із забезпеченням доказів в сумі 352, 40 гривень слід залишити за відповідачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved