Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Головний лікар Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 звернувся до суду з клопотанням про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару лікарні у примусовому порядку, без його згоди, згідно рішення ЛКК від 02 червня 2014 року. Як слідує з цього рішення особа, відносно якої воно прийняте, оглянута комісією у зазначений день об 11 годині 10 хвилин. За результатами огляду встановлено, що 01 червня 2014 року о 15 годині 45 хвилин [PERSON] доставлений швидкою медичною допомогою до МОПЛ № 1 у зв'язку з агресивною поведінкою. Під час госпіталізації перебував у стані вираженого психомоторного збудження, місця не притримувався, горлав, висловлювався нецензурно, погрожував оточуючим розправою, виказував маячні думки, переконанню не піддавався, чинив опір під час поміщення до лікувального закладу. У відділенні залишається збудженим, продовжує виказувати систематичні маячні міркування, погрожує розправою. Афективно вкрай напружений, схильний до імпульсивних вчинків. Критики його стану та ситуації, що склалася в цілому немає. Викладене потребує негайного лікування [PERSON] в умовах психіатричного стаціонару, оскільки поведінка хворого з часом погіршується, і такий його стан є загрозою як для нього самого, так і для оточуючих. В судовому засіданні представники заявника вимоги клопотання підтримали, підтвердили викладені в рішенні ЛКК обставини, зокрема щодо погроз, які їм висловлював [PERSON], а саме те, що він збирає інформацію про їхні місця проживання та висловлює погрози розправою над членами їх родин. В свою чергу, [PERSON] суду пояснив, що протягом двадцяти п'яти років працював на миколаївському суднобудівному заводі «Ім. 61-го Комунара», отримав каліцтво та був звільнений. Після звільнення намагався працювати на більш легких роботах, зокрема, працював сторожем в ЗОШ № 22 м. Миколаєва. З 2012 року по теперішній час за станом здоров'я не працює, мешкає з дружиною та дитиною в [ADDRESS]. 01 червня 2014 року близько обіду він вживав алкогольні напої, а саме: пив горілку і пиво. По дорозі з розважального закладу зустрів зовні знайомих осіб, які також вживали алкоголь та перебуваючи у стані сп'яніння почали з нього глузувати, що призвело до конфлікту. З метою припинення протиправних дій цих осіб щодо себе він ([PERSON]) намагався викликати міліцію, але правоохоронці на його виклики не реагували. Тоді, з метою змусити працівників правоохоронних органів виїхати на місце події, наніс пошкодження чужому транспортному засобу, що знаходив поруч сварки, і після цього вже прибув наряд міліції, який і доставив його до лікарні. Прокурор проти задоволення клопотання не заперечувала. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З рішення ЛКК вих. № 22-05/871 від 02 червня 2014 року слідує, що [PERSON], [INFO], який мешкає в [ADDRESS], вперше гостро захворів у 2012 році, коли був знятий з поїзду внаслідок неадекватної поведінки, мешкав на вокзалі, затриманий працівниками міліції та з 02 по 09 серпня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській психіатричній лікарні № 1, виписаний з діагнозом: гострий поліморфний розлад без симптомів шизофренії. З 10 по 31 серпня 2012 року проходив амбулаторне лікування за місцем проживання в МОПЛ № 1, виписаний з тим же діагнозом. За бажанням самого [PERSON], з 29 жовтня 2012 року по 13 листопада 2012 року він знаходився на стаціонарному лікуванні денної форми МОПЛ № 1 та виписаний з діагнозом: органічний нісенітний розлад складного ґенезу. Після лікування стан не змінився, а діагноз підтверджений 18 грудня 2012 року Республіканським психоневрологічним центром м. Києва. Разом з цим, згідно консультативного висновку Республіканського психоневрологічного консультативного центру Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 (вих. № 811 від 18 грудня 2012 року) [PERSON] оглянутий у консиліумі, та аналіз анамнестичних даних, наявної медичної документації, клінічної картини захворювання дозволяє зробити висновок про те, що [PERSON] переніс гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії. Рекомендований нагляд психіатра за місцем проживання, з указівкою необхідності погодження психіатричної ЛКК для працевлаштування. За такого, суд не погоджується з твердженням, викладеним в рішенні ЛКК МОПЛ № 1 від 02 червня 2014 року, про те, що остаточно установлений цим закладом [PERSON] діагноз, а саме: органічний нісенітний розлад складного ґенезу, підтверджений Республіканським психоневрологічним консультативним центром. Не погоджується суд і з тим, що [PERSON] з власної провини не працював, не дотримувався профілактичної терапії, а також щодо складення ним чисельних скарг маячного змісту до правоохоронних органів, вчинення ним інших дій, що свідчили б про наявність будь-якої загрози через психічний стан [PERSON] для його особистого здоров'я чи здоров'я та життя оточуючих. У встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду не представлено. Так, заявником не подано ніякої медичної документації про порушення [PERSON] з грудня 2012 року по теперішній час режиму встановленого йому психіатричного нагляду або про його ухилення від призначеної терапії. Відомостей про те, що будь-хто, у тому числі і з працівників медичного закладу - МОПЛ № 1, з грудня 2012 року по 01 червня 2014 року звертався до правоохоронних органів з проханням вжити заходів відносно [PERSON] з приводу вчинення протиправних дій, матеріали справи також не містять. Тривалість часу з дня обстеження [PERSON] Республіканським психоневрологічним консультативним центром, відсутність підтвердження установленого йому діагнозу МОПЛ № 1, відсутність скарг на його дії, а також пояснення учасників процесу дають суду можливість дійти висновку про відсутність установлених законом підстав для його госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. Так, в силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як установлено судом, заявником не представлено суду доказів реальності намірів [PERSON] на вчинення дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а їх хвилювання за власну безпеку не є підставою для примусової госпіталізації фізичної особи. Таким чином, клопотання задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed