Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянці [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON], 1981р.н., перебуває на диспансерному обліку з 2003 року з приводу легкої розумової відсталості, дебільності середнього ступеню з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Із анамнеза відомо, що народилась із ознаками внутрішньочерепної родової травми. З дитинства відставала в розумовому розвитку, пізно почала ходити, говорити. Із підліткового віку помічались порушення поведінки: бродяжила, була сексуально разторможена, уходила з дому із чоловіками. Зловживала алкоголем, конфліктувала із батьками. До психіатрів потрапила в 2003р. В період з 2003 по 2004 р.р. тричі лікувалась стаціонарно в ЛОПЛ із діагнозом: легка розумова відсталість. Була взята під диспансерне спостереження. Але в подальшому на прийом не зверталась, лікування не приймала. В 2007р. була переведена під консультативне спостереження, потім в 2011р. знята з обліку. У поведінці збереглись порушення поведінки: сексуально разторможена, легко збудлива, в стані алкогольного спяніння вчиняє сварки, неодноразово була побита. В 2012р. скоїла правопорушення (нанесення тяжких тілесних ушкоджень): в стані алкогольного спяніння нанесла колото-різані поранення грудної клітини, звільнене гемопневмотораском. Прходила стаціонарне судово-психіатричну експертизу. Була визнана осудною. Засуджена строком на 5 років з відстрочок вироку. На прийом звертається нерегулярно. Підтримуюче лікування приймає періодично. Хвора оглянута лікувально-консультаційною комісією у складі: зав. диспансерним відділом [PERSON], дільничних психіатрів [PERSON], [PERSON], які, враховуючі хронічний характер перебігу хвороби, агресивні дії по відношенню до оточуючих, схильність до ухилення від лікування, зловживання алкоголем, асоціальну поведінку, прийшли до висновку, що [PERSON] потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У заяві просив суд продовжити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], проживаючої за адресою: [INFO] строком на 6 (шість) місяців. Представник психіатричного закладу, лікар-психіатр [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, з рішенням суду заздалегідь згодна. Законний представник хворої [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, з рішенням суду заздалегідь згодна. Вислухавши думку прокурора, який вважав за необхідне заяву задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 11 березня 2015 року, Лисичанській обласній психіатричній лікарні було дозволено продовжити надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. З висновку лікарів-психіатрів від 18.09.2015 року стосовно особи з тяжким психічним розладом вбачається, що [PERSON], [INFO], з 2003 року перебуває на обліку з діагнозом: легка розумова відсталість, дебільність середнього ступеню. Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах чотирнадцять разів, остання госпіталізація в ЛОПЛ з 27.07.2004 року по 06.08.2004 року. Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом [PERSON] потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, так як виявляє важкий розлад у формі легкої розумової відсталості, в силу якого вона може заподіяти значної шкоди своєму здоровю, у звязку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Таким чином, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а зібрані по справі докази вказують на необхідність продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянці [PERSON], задовольнити.

Outcome: approved