Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Глухівська районна державна адміністрація як орган опіки і піклування (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] [INFO] до [PERSON] (надалі також - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач у позові покликається на те, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON] Батько дитини помер у 2004 р. З 2014 р. дитина проживає разом з бабусею [PERSON] в с. Ходине Глухівського району. Відповідач протягом тривалого часу вихованням сина не займається, не надає йому матеріальної допомоги, попри те, що отримує пенсію по втраті годувальника, приїздить до сина дуже рідко і не телефонує йому. Мотивуючи викладеним, позивач зробив висновок про те, що відповідач не займається вихованням та утриманням сина і не забезпечує його розвиток та підготовку до самостійного життя, а тому позивач просив позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з останньої аліменти у частці від доходу на користь установи чи особи, під опікою якої буде перебувати дитина. Ухвалою суду від 15.01.2016 р. залучено до участі у справі як третю особу [PERSON] (а.с.28). Ухвалою суду від 15.02.2016 р. за письмовою заявою позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення аліментів (а.с.41). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов, стосовно позбавлення відповідача батьківських прав, підтримав з мотивів, що в ньому викладені. Прокурор Мамаєв О.М., який вступив у справу на захист інтересів малолітнього, також вважав, що є підстави для задоволення позову. Третя особа - [PERSON] підтримала позов, зазначаючи, що відповідач не опікується дитиною, а її утриманням та вихованням займається тільки вона. У судовому засіданні, судом також була з'ясована думка дитини - малолітнього [PERSON], який повідомив, що він проживає разом з бабусею з самого малку, яка його виховує та забезпечує. Матір приїздить рідко, живе в Києві. Приїздила у минулому році, на день народження подарувала телефон. Іноді телефонує. Він бував у неї в Києві, де вона працює у магазині Новус. Проти того, щоб позбавити матір батьківських прав не заперечує, але чому це треба - не пояснив. Відповідач у судове засідання не з'явилась, пояснень чи клопотань не подала. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явилася, згідно відміток поштового відділення (а.с.28,39), за місцем реєстрації, куди направлялися повідомлення, не проживає. Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові повістки фізичним особам надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрована у с. Білокопитове Глухівського району, що підтверджується довідкою Глухівського МС УДМС України в Сумській області за № 3210 від 04.12.2015 р. (а.с.15), судові повістки двічі направлялися за цією адресою (а.с.24, 27), а також судова повістка направлялась для вручення через Білокопитівську сільраду (а.с.35, 38-39), а тому відповідно до положень статті 74 ЦПК України, суд вважає, що судова повітка, з повідомленням про час і місце розгляду справи, вручена відповідачу належним чином. Зважаючи на те, що відповідач так і не з'явилась у судове засідання і зроблено було усе для забезпечення її явки, суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів (постановити заочне рішення), що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши позивача, прокурора, третю особу, дитину та розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. У відповідності до свідоцтва про народження відповідач є матір'ю [PERSON], який народився [INFO]. (а.с.5). З свідоцтва про смерть від 01.08.2004 р. вбачається, що батько дитини, в інтересах якого заявлений позов, помер [INFO] (а.с.7). Довідкою Білокопитівської сільради стверджується, що відповідач зареєстрована у с. Білокопитове, проте там не проживає (а.с.8). Довідкою Хотинської сільради стверджується, що [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] у будинку [ADDRESS] і згідно акту обстеження житлово-побутових умов умови для проживання дитини там задовільні (а.с.9,12). Згідно довідки Хотинського навчально-виховного комплексу [PERSON] навчається у цьому закладі у 6-му класі та згідно з характеристикою має середні здібності. Мати жодного разу не цікавилась навчанням (а.с.10-11). Згідно висновку Глухівської районної державної адміністрації, остання вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача (а.с.4). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Європейський суд з прав людини у пункті 49 свого рішення по справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р., зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Крім того, у пункті 93 рішення по справі «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передання дитини на піклування зазвичай має вважатися тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини, і будь-які заходи щодо здійснення тимчасового піклування мають відповідати кінцевій меті возз'єднання біологічних батьків та дитини. У цьому відношенні має бути досягнута справедлива рівновага між інтересами дитини, що передана на піклування, та інтересами батьків при возз'єднанні з дитиною. З'ясовуючи, як врівноважувалися інтереси, Суд приділятиме особливу увагу основним інтересам дитини, які, залежно від їх характеру та серйозності, можуть бути вищими, ніж інтереси батьків. Зокрема, згідно зі статтею 8, батьки не наділяються правами вживати таких заходів, які могли б зашкодити здоров'ю дитини та її розвитку. Повертаючись до фактів цієї справи, суд дійсно визнає встановленими обставини неповноцінного виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню сина, оскільки вона рідко приїздить до нього. Разом з тим, позивач не довів, що недостатнє спілкування матері з своїм сином та недостатня фінансова підтримка, в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів цієї дитини або ж цим створюється реальна небезпека для самої дитини такого ступеню, що виправдовуватиме вжиття такого радикального заходу як позбавлення батьківських прав. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що відповідач вчиняла відносно свого сина будь-які незаконні дії, які б вплинули на його розвиток чи стан здоров'я. Суд відзначає, що позбавлення батьківських прав не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Позивач як орган опіки і піклування не вжив жодних заходів направлених на возз'єднання матері з дитиною, не з'ясував її думку при складанні висновку, не навів конкретної мети вжиття такого радикального заходу як позбавлення батьківських прав біологічної матері відносно своєї дитини, а тому суд не може погодитись з цим висновком та вважає передчасним звернення позивача з даним позовом. На підставі викладеного та відповідно до статей 19, 150, 155, 164, 165 СК України,

Outcome: dismissed