Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 вересня 2006 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від цього шлюбу у них народилась двоє дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. За час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Chrysler», номерний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль був відчужений [PERSON] ще в період перебування у шлюбі з [PERSON] . Проте [PERSON] приховав вказану обставину, а грошові кошти, отримані ним від продажу автомобіля використав не в інтересах сім`ї. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження від 13 березня 2018 року ринкова вартість автомобіля марки «Chrysler», номерний знак [NUMBER] , становить 193510 гривень. Тому позивач вважає, що має право на отримання грошової компенсації своєї частки у праві власності на автомобіль. В період з 2014-2015 роки сторони за спільні грошові кошти побудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На даний час житловий будинок не введений в експлуатацію, ступінь його готовності складає 64%. [PERSON] умисно не вчиняє дії щодо введення будинку в експлуатацію та не визнає за [PERSON] право власності на частину об`єкта незавершеного будівництва. За вказаних обставин [PERSON] просила визнати автомобіль марки «Chrysler», номерний знак [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнувши з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля у розмірі 96755 гривень, а також визнати об`єкт незавершеного будівництва: житловий будинок, що розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва - житловий будинок, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , а саме: на фундаментні блоки, щебінку, товарний бетон, газоблоки, плити перекриття, крокви, обрешітку, плівку, утеплювач, металочерепицю та інше. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та наполягала на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву не надав. Проте, у вступному слові просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 01 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17-18). Від шлюбу у сторін народилось двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час перебування сторін у шлюбі, а саме 07 червня 2014 року [PERSON] придбав автомобіль марки «Chrysler», номерний знак [NUMBER] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.19). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу положення ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За загальними принципами, закріпленими ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 СК України, ч.1 та ч.2 ст.370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що автомобіль марки «Chrysler», номерний знак [NUMBER] , набутий [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON] . Тому вказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках. До вказаного висновку суд виходить також з презумпції права спільної сумісної власності подружжя. За відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, при цьому тягар доказування того, що майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. 20 квітня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] відчужив спірний автомобіль на користь [PERSON] , згідно копії договору купівлі-продажу №8046/2017/425146 від 20 квітня 2017 року та довідки регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 02 травня 2018 року (а.с.161-162, 24-25). Таким чином, спірний автомобіль був відчужений відповідачем без відома та згоди [PERSON] як співвласника спірного майна. Згідно правового висновку, викладеного ВС/КЦС у справі №61-4834св18 від 21 лютого 2018 року, у справі №61-136св18 від 01 лютого 2018 року, а також у справі №755/20923/14-ц від 03 травня 2018 року, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22 та 30 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зі звіту автотоварознавчого дослідження, колісного транспортного засобу автомобіля марки «Chrysler», номерний знак [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля станом на 13 березня 2018 року, тобто на час розгляду справи, становить 193510 гривень (а.с.45-67). З огляду на це, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути компенсацію вартості Ѕ частки в автомобілі марки «Chrysler», номерний знак [NUMBER] , в розмірі 96755 гривень (193510 / 2). Крім цього, 27 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки №5066-019/07Р, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] , сторонами була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.26-32). В подальшому зазначена квартира була відчужена згідно договору купівлі-продажу від 09 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. (а.с.33-34). Згідно договору дарування від 24 квітня 2012 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок загальною площею 58,7 кв.м. з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.40-41,42). Рішенням Бориспільської міської ради Київської області №2529-29-VI від 02 жовтня 2012 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] , яка розташовується за адресою: [ADDRESS] (а.с.43-44). В період часу з 2014 по 2015 роки [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок загальною площею 140 кв.м., взамін знесеного житлового будинку загальною площею 58,70 кв.м. по [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він особисто допомагав будувати житловий будинок [ADDRESS] , в якості різноробочого. На роботу його запрошував [PERSON] , будинок будувався спільно подружжям [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] Свідку відомо, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] здійснювалось за рахунок грошових коштів, отриманих від продажу квартири [ADDRESS] . Деякий час подружжя [PERSON] проживало у новозбудованому будинку, але потім розсварились та розлучились. З того часу, позивач повернулась проживати до батьків. Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач показала, що до офіційної реєстрації шлюбу вона та [PERSON] проживали протягом семи років однією сім`єю. В подальшому разом займались бізнесом. Придбали в кредит квартиру та автомобіль. Проте згодом з`ясувалось, що [PERSON] самостійно продав автомобіль. Житловий будинок будували разом, але на даний час будинок не введений в експлуатацію. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як роз`яснив Верховний Суд України у правовому висновку в цивільній справі №6-47цс16, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести будівництво зазначеними особами. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] був зведений за час перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано у встановленому законом порядку. Тому, спірний житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва. Зі змісту звіту про вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій, робіт, тощо, які були використані в процесу будівництва житлового будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що незавершений будівництвом житловий будинок відноситься до категорії нового будівництва 2014-2015 років забудови, ступінь його будівельної готовності на дату дослідження, тобто на 13 березня 2018 року, складає 64% (а.с.68-124). Відомості, викладені у звіті, вказують на те, що будівництво об`єкта нерухомого майна закінчено та він є придатним до експлуатації. Тому спірний житловий будинок може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на Ѕ частку в незавершеному будівництві житловому будинку, що розташовується на земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] . Зокрема, згідно звіту про вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій, робіт, тощо, які були використані в процесу будівництва житлового будинку в процесі будівництва спірного об`єкта нерухомого майна були використані: для будівництва фундаменту (фундаментні блоки, щебінка, товарний бетон) вартістю 153070 гривень, для зведення стін та перекриття будинку (газоблоки та плити перекриття) - 382690 гривень, а також для зведення покрівлі житлового будинку (крокви, обрешітка, плівка, утеплювач, покрівля) - 229610 гривень. Саме на Ѕ частину вказаних будівельних матеріалів набула право власності [PERSON] . При цьому, судом не встановлено правових підстав для визнання права власності на інші конструктивні елементи та матеріали, зважаючи на їх неконкретизованість та невизначеність. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №0.0.1054262495.1 від 07 червня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 8810 гривень. Пред`явлений нею позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 8810 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial