Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

В травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просив суд винести рішення яким визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Представник позивача за ордером про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в уточненій позовній заяві (а.с.106-110). Представник відповідача [PERSON] за ордером про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача Любимівської сільської\~ради Дніпровського\~району Дніпропетровської\~області надав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника сільської ради (а.с.37). Третя особа Дніпровська районна\~державна нотаріальна\~контора надали суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника (а.с.38). Вислухавши представників сторін , свідків, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами спадкової справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] у віці 67 років помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом №12 від 08 лютого 2008 року Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 08 лютого 2008 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне спадкове майно, що залишилося після його смерті, а саме на земельну ділянку площею 5.11 га. з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,з кадастровим номером:1221484000:01:002:0007, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП №053451(а.с.24-25) та витягом з Державного земельного кадастру(а.с.26-30). 18 липня 2008 року дружина спадкодавця [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Л.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.54), внаслідок чого приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] 05 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.57), однак 05 квітня 2019 року державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній факт прийняття спадщини у спадкоємця, [PERSON] , спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також фактично не прийняв спадщину, так як не проживав та не був зареєстрованим разом з померлим за однією адресою на день його смерті(а.с.74). Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого матеріального права. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтями 1216, 1217 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1270\~ЦК України визначено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст. ст.\~13,\~43,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 12 ЦК України\~кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , померлого [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне спадкове майно, що залишилося після його смерті, а саме на: земельну ділянку площею 5.11 га. з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,з кадастровим номером:1221484000:01:002:0007, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яку згідно заяви від 18 липня 2008 року прийняла дружина померлого [PERSON] . Позивач зазначає, що на час смерті батька ( [PERSON] ) він не проживав зі спадкодавцем і до весни 2019 року не був обізнаний щодо його смерті. Вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов`язані з об`єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Однак позивачем жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 76-83 ЦПК України щодо неможливості отримання інформації про смерть батька - [PERSON] , померлого [INFO] , не надано. А навпаки судом встановлено ,що підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивач зареєстрований у будинку свідка [PERSON] у [ADDRESS] ) у судовому засіданні , про обізнаність позивача про смерть його батька та нехтування обов`язками по догляду важко хворого спадкодавця. Судом не встановлено жодних об`єктивних причин, які могли викликати непереборні або істотні труднощі для подання позивачем заяви до нотаріуса про прийняття спадщини у строк, встановлений законом. До посилань позивача про необізнаність про смерть батька протягом більш ніж 10 років суд ставиться критично ще й з огляду на те, що доказів приховання від нього такої інформації суду не надано. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. Про судову практику у справах про спадкування вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду\~на вказане,\~суд прийшов\~до висновку\~про те,\~що обставини,\~якими позивач\~мотивував свої\~позовні вимоги,\~не знайшли\~свого підтвердження\~під час\~судового розгляду, та вони не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд не знаходить законних підстав для задоволення даного позову. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed