Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 06.03.1983 вони із відповідачем зареєстрували шлюб, який було припинено за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30.07.1998, проте вони так і продовжували перебувати у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом однією сімєю в одному житловому будинку, мали взаємні права та обовязки, спільний бюджет, вели спільно господарство, були повязані спільним побутом. Під час шлюбу, за спільні кошти, на протязі часу з 1985 по 1986 роки ними за спільні кошти був побудований житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: вул. Привокзальна, 20, с. Ст. Липовець, Липовецького району Вінницької області, хоча свідоцтво на право власності на нерухоме майно було видане 29.12.2003 на підставі рішення виконавчого комітету Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області, на відповідача. Зважаючи на те, що спільне сімейне життя їх як подружжя не склалось, згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому вона просить встановити факт її, [PERSON], проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 30.07.1998 по 13.03.2010 з [PERSON]; здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ст. Липовець по вулиці Привокзальна 20, та враховуючи принцип рівності часток встановити Ѕ частку житлового будинку кожному; визнати за нею, [PERSON], право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ст. Липовець по вулиці Привокзальна 20. В ході розгляду справи представником позивача уточнялись позовні вимоги, в заяві від 15.10.2015 окрім раніше предявлених вимог він просив також встановити порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ст. Липовець, по вулиці Привокзальна 20, відповідно до висновків судової будівельно технічної експертизи. Утім ухвалою суду від 10.12.2015 позовна заява в частині вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ст. Липовець, по вулиці Привокзальна 20, - визнано неподаною та повернута позивачеві. З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, в останній редакції, які підлягають вирішенню судом, позивач просить суд встановити факт її, [PERSON], проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 30.07.1998 по 13.03.2010 з [PERSON]; здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ст. Липовець по вулиці Привокзальна 20, та виділити їй Ѕ частку по першому варіанті висновку судової будівельно - технічної експертизи, позначену на плані схемі білим кольором; визнати за нею, [PERSON], право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ст. Липовець по вулиці Привокзальна 20. Згідно наданого відповідачем відзиву заявлені позовні вимоги він не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, свою позицію аргументував тим, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30.07.1998 року шлюб укладений 06.03.1983 року між ним та [PERSON] було розірвано, про що 09.02.1999 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Право власності на спірний житловий будинок ним набуто 29.12.2003 за рішенням органу місцевого самоврядування, відповідно до якого видано свідоцтво про право власності на його імя, тобто у період коли вони не проживали спільно із відповідачем (з 21.10.2003 по 26.08.2005), так як позивач покинула його та проживала в іншому місці. За правилами діючого на той час законодавства права і обовязки подружжя, у тому числі щодо спільно нажитого майна, породжував лише шлюб укладений в органах реєстрації актів цивільного стану, час виникнення та припинення яких визначався моментом реєстрації шлюбу та реєстрації припинення шлюбу, відтак спірний обєкт нерухомості не має статусу спільної сумісної власності подружжя, отож не підлягає поділу. Однією сімєю без реєстрації шлюбу вони із позивачем проживали у період з 2005 по 2010 рік, тому цей період не має ніякого правового значення для позивача, оскільки на цей час будівництво спірного житлового будинку було завершено, у ньому проведені усі необхідні роботи та капітальні ремонтні роботи. 10.12.2015 ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про призначення у справі будівельно технічної експертизи, на вирішення якої було поставлено питання запропоновані сторонами, у звязку із чим провадження у справі зупинялось. 22.08.2016 ухвалою суду провадження у справі було відновлено, у звязку із надходженням до суду висновку експерта. 20.10.2016 ухвалою суду провадження у справі було судом знову зупинено, у звязку із призначенням судової будівельно - технічної експертизи за клопотанням представника позивача, на вирішення експертів поставлено ще ряд додаткових запитань, а витрати за проведення експертних послуг покладено на сторони в рівних частинах.. Провадження у справі поновлювалось, у звязку із неоплатою експертних послуг сторонами, за клопотаннями експерта витребовувались додаткові документи необхідні для проведення експертизи, які витребовувались судом у розпорядників інформації. Останній раз провадження у справі було поновлено ухвалою суду від 11.07.2017, у звязку із надходженням до суду висновку експерта. Ухвалою від 29.01.2018, з урахуванням змін внесених до ЦПК України, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві, з урахуванням уточених позовних вимог. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених у запереченні. Також просили суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача, оскільки на час звернення до суду пройшов трьохрічний строк. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, встановив, що 06.03.1983 між сторонами спору було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Росошанської сільської ради Липовецького району, про що зроблено актовий запис №7. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30.07.1998 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, на підставі якого 09.02.1999 Липовецьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія І-АМ №044268. Згідно свідоцтва про право власності на цілий житловий будинок №112 від 29.12.2003, що видане Росошанською сільською радою Липовецького району Вінницької області на підставі рішення виконкому Росошанської сільської ради від 21.11.2003 за №79 власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Станція Липовець по вул.. Привокзальна, буд.20 є [PERSON], за яким і зареєстровано право власності у порядку, що діяв на той час, про що зроблено 29.12.2003 запис у реєстрову книгу №1 та зареєстровано за №112. Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд встановити факт їх спільного проживання із відповідачем та визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя, яке розподілити між ними як подружжям. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Судами встановлено, що спірне майно зареєстроване за відповідачем до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи слід застосовувати положення КпШС України та ЦК України, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин. За таких обставин вимоги позивачки, щодо встановлення факту їх спільного проживання однією сім»єю із відповідачем без реєстрації шлюбу з 30.07.1998 року по 13.03.2010 року не підлягають до задоволення, оскільки право власності відповідачем на спірний будинок було зареєстроване 29.12.2003, тобто до 01.01.2004, коли діюче на той час законодавство, з фактом проживання осіб однією сім»єю без реєстрації шлюбу, не пов»язувало жодних правових наслідків. Встановлення данного факту, що стосується періоду, починаючи з 01.01.2004 не має для позивачки правових наслідків при вирішенні данного спору, оскільки жодним чином не впливає на вирішення питання, щодо набуття права власності на спірне майно Згідно ст.13 КпШС України, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. За правилами ст.29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Як встановлено в ході судового розгляду, житловий будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ст. Липовець по вулиці Привокзальна 20, враховуючи час завершення його будівництва, згідно технічного паспорта є майном нажитим сторонами в період шлюбу і позивачка, відповідно ст.29 КпШС України мала право на його поділ. Як вбачається з доказів наданими сторонами, між ними неоднораво виникали питання поділу спільно нажитого майна, зокрема добровільний поділ майна було проведено 05.01.2000 року, що підтверджується копією акта добровільного розподілу майна (т. 1 а.с. 8), 23.12.2003 року був складений акт опису спільно нажитого майна сторонами (т. 2 а.с. 52 ), за ініціативи позивачки 29.02.2004 виготовлялось заключення будівельно - технічної експертизи, щодо поділу спірного будинку(т. 2 а.с. 47-51 ). Вказані обставини визнані позивачкою і ніким з учасників даної справи не оспорювались. Тобто цілком очевидно, що позивачці [PERSON] не пізніше 29.02.2004 року було відомо про порушення її права. З відповідним позовом, щодо поділу спільно нажитого майна позивачка [PERSON] звернулась 17.06.2015 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Жодних об»єктивних обставин, які б перешкоджали позивачці [PERSON] звернутись з відповідним позовом в межах строку позовної давності остання не повідомила та доказів їх існування не надала. В свою чергу відповідач [PERSON] в установленному законом порядку заявив про застосування строків позовної давності. За таких обставин в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, в зв»язку зі спливом позовної давності. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до [PERSON] 8 ЦПК України. Судом встановлено, що при предявленні позову позивачем сплачено суму судового збору та витрати за проведення експертизи, які суд відносить за її рахунок, у звязку із відмовою в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed