Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

В травні 2014 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що 28.01.2006 р.був укладений шлюб із відповідачкою,зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 48. Шлюб для кожної із сторін перший. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO] Подружнє життя з відповідачкою не склалося,ведення спільного господарства припинено сторонами з липня 2013 р.та поновлювати його позивач наміру не має,відповідачка залишила з ним дитину та переїхала мешкати до своїх батьків. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату почуття поваги,між ним та відповідачкою відсутнє взаєморозуміння,відновлення сім*ї неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою, судові витрати віднести на нього. Майновий спір між сторонами відсутній. Після розірвання шлюбу дитина сторін за їхньою згодою залишається проживати з позивачем. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив,що він та відповідачка втратили один до одного почуття любові та поваги, а сім*я з цих причин фактично розпалася. Рішення про розірвання шлюбу прийнято ним обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе,буде протирічити інтересам, в тому числі,і відповідачки,яка влаштовує своє особисте життя.Проти надання строку на примирення заперечував,вважає відновлення подружніх відносин з відповідачкою неможливим. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та підтвердила пояснення позивача про фактичні взаємини сторін. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 28.01.2006 р. [PERSON]та [PERSON]уклали шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 48,після одруження прізвища чоловіка та дружини «[PERSON]» та «[PERSON]»,про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO],який після розірвання шлюбу залишається проживати з батьком. Шлюб для сторін перший. На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З липня 2013 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують,проживають окремо. Як пояснив суду позивач,розлад у сім*ї триває понад рік,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є втрата сторонами взаємних почуттів любові та поваги,залишення відповідачкою сім*ї та дитини,створення фактично іншої сім*ї. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Такої ж думки дотримується і відповідачка,яка в судовому засіданні ці обставини визнала. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя і збереження сім*ї нереально,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивача і відповідачки примиритися вказують на те,що позивач та відповідачка не мають наміру відновлювати шлюбні стосунки,не зацікавлені зберігати сім*ю та докладати для цього будь-яких зусиль. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки на перебування в шлюбі. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved