Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідачки борг у сумі 70522.10 грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 08 вересня 2011 року між ним та [PERSON] була укладена угода про наміри. Відповідно до якої відповідачка мала намір продати квартиру [ADDRESS], а позивач мав намір її придбати за 13000 (тринадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно сумі 103610 (сто три тисячі шістсот десять) гривень. На виконання вказаної угоди позивач передав відповідачці суму 7000 (сім тисяч) доларів США, що було еквівалентно сумі 55790 (пятдесят пять тисяч сімсот девяносто) гривень. Вищевказана сума вважалась завдатком. Відповідачка свої зобовязання не виконала. І тому 02 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] письмово домовилися про повернення суми завдатку до 01 червня 2014 року, але відповідач повернула лише 1500 доларів США У зв»язку з цим позивач збільшивши розмір позовних вимог просив суд стягнути з відповідача борг у сумі 70522 грн.10 коп . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 травня 2015 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, зменшивши суму боргу до 31972 грн. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Апелянт посилається на те, що умови розписки від 02 вересня 2013 року повинні бути переглянуті у звязку зі збільшенням курсу долара США до гривні. Тобто якщо брати до уваги, що розписка від 02.09.2013 року чинна, то у відповідності до останнього абзацу визначено, що при форс-мажорних обставинах або при зміні курсу долара США, як в більшу, так і в меншу сторону більше ніж на 18% умови договору потребують перегляду. У відповідності із витягами із офіційного сайту Національного банку України 02.09.2013 р. та 05.09.2014 р. курс долара США до гривні виріс більш як на 60%. Апелянт посилається на те, що вона визнає борг у розмірі 31972 грн (4000*7,993). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку,що відповідно до угоди від 02 вересня 2013 року щодо повернення частини завдатку в повному обсязі не виконані, повернуто лише частину завдатку в сумі 1500 доларів США, виходячи з його розміру у 7000 доларів США, при наявності боргу в сумі 5500 доларів США, позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми еквівалентної зазначеному розміру заборгованості обґрунтований та підлягає задоволенню. Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна. Відповідно до ст.509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Встановлено, що 08 вересня 2011 року між сторонами в письмовій формі було укладено угоду про наміри. Відповідно до якої відповідачка мала намір продати квартиру [ADDRESS], а позивач мав намір її придбати за 13000 (тринадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно сумі 103610 (сто три тисячі шістсот десять) гривень. На виконання вказаної угоди позивач передав відповідачці суму 7000 (сім тисяч) доларів США, що було еквівалентно сумі 55790 (пятдесят пять тисяч сімсот девяносто) гривень. 02 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали та підписали письмову розписку, відповідно до якої вони погодили, що частину завдатку в сумі 4500 доларів США [PERSON] передасть [PERSON] до 01.03.2014 року трьома належними платежами. [PERSON] гарантувала, що в разі, якщо на протязі 6 місяців не поверне 4500 доларів США, то строк збільшується до 9 місяців, а сума до 5500 доларів США (а.с. 5 зворот). У вересні та листопаді 2013 року відповідачка повернула позивачу 1500 доларів США(ас.34). Визначаючи характер спірних правовідносин та правову суть спору, суд першої інстанції не врахував висновки і мотиви викладені в Ухвалі колегії судової палати у цивільних справах ВССУ від 28 січня 2015 року з яких були скасовані рішення і які відповідно до положень ч.4 ст.338 ЦПК України є обов»язковими для суду при новому розгляді справи (ас.135-136). Згідно з ч. 2 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Істотними умовами новаційного правочину є: зазначення існуючого зобов»язання, яке підлягає новації, для можливості ідентифікації(підстава виникнення,характер. Предмет). Умова про мету новації(припинення первісного зобогв»язання і встановлення нового), а також визначеня зобов»язання, що безпосередньо є новацією(його предмет, кількісні характеристики, істотні умови, тощо). Суд першої інстанції визначаючи суму боргу яку [PERSON] зобов»язана повернути [PERSON] послався на те що при укладенні угоди 02 вересня 2013 року сторони узгодили повернення частини завдатку в розмірі 4500 доларів США відповідно до угоди про наміри від 08 вересня 2011 року, тому визначена сума завдатку в 7000 доларів США не втратила чинність. Проте такий висновок суду першої інстанції, щодо визначення суми боргу ухвалений з неправильним застосуванням норм матеріального права виходячи з наступного. Так 02 вересня 2013 року між сторонами було укладено боргове зобов»язання (угоду)відповідно до якого [PERSON] поверне [PERSON] частину завдатку трьома платежами до 01 березня 2014 року, дана угода за своїм змістом і зокрема сумою завдатку яка підлягає поверненню, відрізняється від угоди про наміри укладеної сторонами 08 вересня 2011 року. При цьому сторони не обумовили в борговому зобов»язанні від 02 вересня 2013 року ту обставину, що продовжує свою дію п .2 Угоди про наміри від 08 вересня 2011 року в якому визначена сума завдатку еквівалентна 7000 доларів США. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає що при підписанні сторонами розписки та укладенні між ними 02 вересня 2013 року боргового зобов»язання спрямованого на настання певних наслідків, були припинені попередні правовідносини які випливали з укладеної 08 вересня 2011 року сторонами угоди про наміри, і сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов в тому числі визначили суму боргу. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання( неналежне виконання). Отже, оскільки за розпискою від 02 вересня 2013 року, сторони узгодили повернення суми завдатку, виникло нове зобов»язальне правовідношення за яким [PERSON] зобов»язувалась остаточно повернути [PERSON], 5500 доларів США, однак не повернула грошових коштів, з врахуванням повернених позивачу 1500 доларів США, сума боргу яка підлягає поверненню відповідачкою становить 4000 доларів США (5500- 1500); враховуючи що відповідно ч.2ст.524 ЦК України сторони визначили грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті та курс долара до гривні встановлений Національним банком України станом на час подання [PERSON], заяви про збільшення позовних вимог, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. 51280 грн. боргу. Виходячи із задоволеної частини позовних вимог [PERSON], та правил ст.88 ЦПК України необхідно визначити до стягнення з [PERSON] на користь останнього 512грн.80 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. Враховуючи зазначене, що виявлене апеляційним судом порушення норм матеріального права не впливає на головний висновок суду першої інстанції про права та обов»язки сторін у справі, і лише підлягає зменшенню розмір стягнення боргу та судового збору, рішення суду необхідно змінити, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини зазначеного рішення в наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 51280 (пятдесят одну тисячу двісті вісімдесят) гривень боргу ». «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 512 (п»ятсот дванадцять) гривень 80 коп., у відшкодування сплаченого судового збору. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін. Кер уючись ч.2 ст.604 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

Outcome: partial