Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

В серпні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 31 травня 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у м. Чортків Тернопільської області, актовий запис № 79. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання вони з відповідачем часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки. Більше вісімнадцяти місців проживають окремо, сімейні справи не обговорюють та не спілкуються. Шлюбні відносини між ними носять формальний характер. Вони вже намагалися зберегти сім`ю, однак результату це не дало. Подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, тому вона просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї до суду поступила заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає в поному обсязі. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 31 травня 2003 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у м. Чортків Тернопільської області, актовий запис № 79. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання належна сім`я в сторін не створилась, між ними часто виникали непорозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки. Більше вісімнадцяти місяців сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не спілкуються. Шлюбні відносини між ними носять формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 908 гривень згідно квитанції про сплату АТ «Ощадбанк» № 83117 від 26 серпня 2021 року, що становить 454 гривні.

Outcome: approved