Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

В червні 2016 року позивач [PERSON] зернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 19.10.1991р., який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2015 р. Під час перебування у шлюбі, вони набули майно, а саме: транспортний засіб «Хонда», легковий седан, 2006 року випуску, д.н.з.[NUMBER]. Транспортний засіб було придбано 24.01.2007 р. та поставлено на облік на ім'я відповідача, тобто він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З 2014 року сторони проживають окремо, та відповідач користується вказаним ТЗ та володіє ним одноосібно. Оскільки сімейні відносини між ними припинені, виникла необхідність поділу спільного майна. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2016р., зазначений автомобіль визнано спільною сумісною власністю подружжя, та за позивачем визнано право власності на 1/2 частку цього транспортного засобу, зобов'язано відповідача не чинити перешкоди у користуванні автомобілем шляхом передачі позивачу дублікату ключів від автомобіля. Цим же рішенням встановлено, що ринкова вартість автомобіля складає 286 016, 50 грн. В березні 2017 року позивачу стало відомо про здійснення відповідачем 19.07.2016 р., фактично під час судового розгляду про визнання права власності, - продажу вказаного вище автомобіля своїй сестрі за 50000,00 грн. Жодних коштів від відповідача, отриманих ним від продажу автомобіля вона не отримувала. Позивач вказує, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд, без будь-якої її згоди, а тому вона має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірного автомобіля, в зв»язку з чим звернулась до суду за захистом свої прав та просить суд виділити відповідачу в порядку поділу спільного майна подружжя в натурі транспортний засіб «Хонда», легковий седан, 2006 року випуску, д.н.з.[NUMBER]; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію її частки у спільному майні подружжя, а саме: 1/2 вартості транспортного засобу «Хонда», легковий седан, 2006 року випуску, д.н.з.[NUMBER] в розмірі 143 008,25 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити в повному обсязі з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги виходячи з положень ст. 364 ЦК України. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Outcome: partial