Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 26.03.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якій Позивач просить суд: збільшити розмір аліментів призначених рішенням Володарського районного суду Київської області від 21.04.2017р. по справі № 364/407/17 та стягувати з Відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття; рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначила, що 21.04.2017 р. рішенням Володарського районного суду Київської області присуджено стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2017 р., щомісячно до повноліття дитини, а рішенням названого суду від 19.09.2017 р. по справі № 364/934/17 шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час Позивач перебуває у декретній відпустці, проживає із сином за рахунок виплат на дитину, аліментів та допомоги її батьків. Син росте, його потреби збільшуються, забезпечувати їх у необхідному обсязі стає все важче, дорожчають продукти харчування, предмети гігієни та речі першої необхідності. Відповідач є здоровим, працездатним, проте офіційно не працює. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 03.04.2018 р. судом ухвалою від 05.04.2018 р. відкрито провадження в справі, встановлено строк для подання відзиву на позов та призначено справу до підготовчого судового засідання на 22.05.2018 р. У підготовче судове засідання 22.05.2018 р. Позивач та її представник не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені (а.с. 29), до суду 22.05.2018 р. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, враховуючи визнання Відповідачем позову, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 33). Відповідач у підготовче судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений (а.с. 30), у відзиві на позовну заяву від 18.04.2018 р. (а.с. 34) зазначив, що не працює, має нерегулярні заробітки, проте позовні вимоги визнає, оскільки вони не надто суттєво збільшують розмір аліментів. Також просив розгляд справи здійснювати без його участі. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. За частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За розясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що на підставі рішення Володарського районного суду Київської області від 21.04.2017 р. (справа № 364/407/17, провадження № 2/364/183/17) з [PERSON] (Відповідач) стягуються аліменти на користь [PERSON] (Позивач) на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.04.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6). За частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частин першої, другої статті 184 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи наведене та беручи до уваги, що Позивач просить збільшити розмір аліментів, призначених рішенням суду від 21.04.2017 р., та стягувати їх в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно, які підлягають компенсації відповідно до закону, проти чого не заперечує сам Відповідач, яким визнано позов, тому суд вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, задовольнивши позов у частині збільшення розміру аліментів. Разом із тим, у новому розмірі аліменти мають сплачуватися з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня звернення до суду з позовом (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»), відтак у решти вимог первісного позову слід відмовити. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Відтак, з Відповідача слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті за подання даного позову. Зважаючи на усе наведене та

Outcome: partial