Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позов мотивовано тим, що з 21.06.2003 року по 2008 рік позивач із відповідачем перебували у шлюбі. Від цього шлюбу у них є дочка - [PERSON], 2004 р.н., яка проживає з позивачем. У 2008 році Староміським районним судом м. Вінниці винесено рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача до повноліття дитини, але відповідач недобросовісно сплачує аліменти. 15.05.2014 року з дитиною стався нещасний випадок, який призвів до дуже серйозного перелому правого тазостегнового суглоба зі зміщенням і вона була прикована до ліжка три місяці. [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній лікарні, лежала на витяжці сім тижнів та перенесла дві операції, що підтверджується виписками з медичної картки. Після стаціонарного лікування тривав довгий час курс по розробці ноги, який вимагав масажів, ЛФК, вживання препаратів кальцію і парафінотерапії на протязі двох місяців. Дитина зараз знаходиться дома на індивідуальному навчанні і переміщується за допомогою милиць. [PERSON] потребує повторної операції на початку квітня і довгий час реабілітації, щоб знову навчитися ходити. Для цього потрібен знову курс масажів і санаторно-курортне лікування, плавання та спеціальна гімнастика. На даний час дитині приписана ще пластинка для вирівнювання зубів, яка також потребує фінансів. [PERSON] до лікарні транспортували на спеціальній машині, тому що вона повинна була постійно лежати. Окрім того дитина потребує спеціалізованого харчування, так як вже майже рік не виходить на вулицю, а також нове ліжко, оскільки вона більше не зможе підійматись на двоповерхове ліжко. Відповідач участі в лікуванні дитини взагалі не приймав. Крім того, відповідач ні разу не навідався в лікарню, ні додому до дитини, і навіть не зателефонував їй, що ще більше травмувало її. На лікування доньки позивачем було витрачено 14 330, 00 гривень, з яких: сиділка - 6 400, 00 гривень, підгузники для дорослих - 3 680, 00 гривень, курс масажів (20 шт. по 60 грн.) - 1 200, 00 гривень, терафлекс № 60 - 400, 00 гривень, пластинка в зуби - 250, 00 гривень, транспортні послуги - 400, 00 гривень, лікування в стаціонарі та операція - 2 000, 00 гривень. На подальше лікування та реабілітацію необхідно 15 940, 00 гривень, з яких: транспортні послуги - 100, 00 гривень, операція та перебування в стаціонарі - 1 500, 00 гривень, курс масажів - 1 200, 00 гривень, санаторно-курортне лікування (21 день) - 7 000, 00 гривень, терафлекс № 60 - 240, 00 гривень, плавання (абонемент на рік) - 2 400, 00 гривень та нове ліжко - 3 500, 00 гривень. Всі кошти, які можна було знайти позивач вже витратила. Вона зараз знаходиться в декретній відпустці і тому хоче, щоб батько взяв на себе частину витрачених та необхідних в найближчих час витрат для лікування, повноцінного життя і розвитку дитини. Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний прийняти участь у витратах, пов'язаних з лікуванням і реабілітацією їх доньки у розмірі половини від понесених позивачем витрат та майбутніх витрат на лікування та реабілітацію. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину - [PERSON], у розмірі 15 000, 00 гривень половини від понесених позивачем витрат і необхідних для подальшого лікування та реабілітації дитини. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Позивач зазначила, що дитина потребує лікування та реабілітації після перенесених операційних втручань, зокрема, потребує санаторно-курортного лікування та відвідування плавання. Вважає, що відповідач зобов'язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину. Також, позивач повідомила, що за час розгляду справи дитині було зроблено вже третю операцію. Представник відповідача в судовому засіданні позов визначала частково. Зазначила, що відповідач визнає понесені витрати на лікування дитини в розмірі 3 000, 00 гривень, а майбутні додаткові витрати на лікування та реабілітацію дитини не визнає. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.01.2004 року міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 11) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 09.12.2008 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09.12.2008 року, про що зроблено актовий запис № 1459. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON]. (а.с. 12) Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 17.11.2008 року, яке набрало законної сили 28.11.2008 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.10.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 13) Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, здійсненого державним виконавцем (ВП № 35706317), [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів перед позивачем станом на 01.02.2015 року 15 694, 23 гривень. (а.с. 2, 48) Згідно квитанцій від 23.02.2015 року та від 17.03.2015 року відповідачем було сплачено аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в сумі 3 000, 00 гривень. (а.с. 49) Судом встановлено, що з відповідача також стягуються аліменти на утримання дитини від другого шлюбу - неповнолітньої [PERSON] з 04.02.2011 року. (а.с. 50-53) Згідно довідок Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 07.07.2014 року, 22.08.2014 року та 25.03.2015 року, [PERSON] знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні з діагнозом закритий перелом шийки правого стегна. (а.с. 3, 5, 41) Судом встановлено, що в зв'язку з отриманою травмою [PERSON] навчається на індивідуальній формі навчання в закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22 Вінницької міської ради» відповідно до рекомендації ЛКК від 24.12.2014 року, що підтверджується випискою з медичної картки [PERSON] та довідкою № 132, виданою 26.02.2015 року Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 22. (а.с. 4, 29) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимог про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Позивачем було надано суду докази, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинюють додаткові витрати на дитину, в зв'язку із хворобою доньки та свідчать про необхідність додаткових витрат на її лікування та реабілітацію. В судовому засіданні позивач пояснила, що нею вже понесено витрат, пов'язаних із хворобою дитини, на суму 14 330, 00 гривень, ? частину з яких (7 165, 00 гривень) вона просить стягнути з відповідача на її користь, а решта суми в розмірі 7 835, 00 гривень - це витрати, які необхідно понести. Представником відповідача визнано, що [PERSON] потребує витрат на лікування і реабілітацію, внаслідок перенесеної травми. Судом прийнято до уваги безумовне визнання представником відповідача позовних вимог саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача половини від понесених позивачем витрат на дитину в розмірі 3 000, 00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зокрема, судом встановлено, що визнання позовних вимог представником відповідача в частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дії представника відповідача не суперечать інтересам особи, яку вона представляє. Отже, враховуючи те, що суду не надано позивачем належних та допустимих доказів вже понесених витрат, пов'язаних із хворобою доньки, однак приймаючи до уваги визнання представником відповідача в цій частині вимог, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь вже понесених додаткових витрат, пов'язаних із лікуванням дитини в сумі 3 000, 00 гривень. В задоволенні вимог щодо стягнення решти вже понесених витрат в сумі 4 165, 00 гривень слід відмовити, оскільки в цій частині вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами. Однак, судом встановлено, що малолітній [PERSON] лікарями рекомендовано пройти курс санаторно-курортного лікування (мінімальний курс 21 день), а також відвідування секції із плавання (протягом 1 року), що підтверджується консультаційними висновками спеціалістів, медичними довідками та виписками з медичної картки [PERSON] (а.с. 3-9, 27-28, 41, 43-47) [PERSON] в позовній заяві, в частині обґрунтування, визначено суму необхідних в майбутньому додаткових витрат, пов'язаних із хворобою дитини, в розмірі 15 940, 00 гривень (1/2 частина = 7 970, 00 гривень), хоча в прохальній частині позовної заяви і в судовому засіданні, позивач просила стягнути з відповідача на її користь таких витрат в сумі 7 835, 00 гривень. Позивачем на підтвердження вартості майбутніх додаткових витрат, пов'язаних із лікуванням та реабілітацією дитини, надано суду прайс-листи із визначенням цін на секцію з плавання та цін на санаторно-курортне лікування, які перебувають у вільному доступі та є інформацією, яка відноситься до вільнодоступної та загальновідомої. Відповідно до відомості про вартість відвідування спортивного басейну «Маяк», вартість місячного абонементу на навчання плаванню (12 занять/3 рази на тиждень) складає 240 гривень. (а.с. 54) Судом було прийнято до уваги вказані ціни на необхідні для реабілітації [PERSON] 21-денний курс санаторно-курортного лікування та річний абонемент на секцію із плавання та проведено розрахунок необхідних передбачуваних додаткових витрат. Оскільки позивачем суду надано декілька прас-листів із вартістю в різних санаторіях реабілітаційного лікування, необхідного дочці позивача та відповідача, судом проведено розрахунок передбачуваних витрат на санаторно-курортне лікування на основі мінімальної вартості путівки. Вартість 21-денного курсу санаторно-курортного лікування складає: 303, 00 гривень (вартість однієї доби для дитини віком до 18 років) х 21 день (мінімально необхідний курс санаторно-курортного лікування) = 6 363, 00 гривень. Вартість річного абонементу на відбування секції з плавання складає: 240, 00 гривень (вартість абонемент на місяць) х 12 місяців = 2 880, 00 гривень. Отже, загальний розмір необхідних витрат на реабілітацію [PERSON] складає: 6 363, 00 гривень (21-денний курс санаторно-курортного лікування ) + 2 880, 00 гривень (річний абонемент на секцію із плавання) = 9 243, 00 гривень. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів необхідності в додаткових витратах на дитину наперед в сумі 4 621, 50 гривень (операція і перебування в стаціонарі, транспортні послуги, курс масажів, «терафлекс», ліжко). Зокрема, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом прийнято до уваги, що станом на час розгляду справи чергова операція дитині вже проведена, а тому дані витрати не можуть бути віднесені до витрат, які у відповідності до ч. 2 ст. 185 СК України, можуть фінансуватися наперед. Також, позивачем не підтверджено належними доказами необхідність придбання нового ліжка дитині. Хоч необхідність проведення масажу дитині підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи, однак позивачем не надано доказів вартості таких процедур. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача наперед додаткових витрат, пов'язаних із хворобою дитини, в сумі 4 621, 50 гривень, що становить ? частину від необхідних витрат на реабілітацію [PERSON], пов'язаних з її хворобою (9 243, 00 гривень). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися, зокрема, про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до положень ст. 180 та ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину повинні нести батьки порівну. Судом прийнято до уваги, що у випадку стягнення додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи наявність особливих обставин, що спричинили і спричинюють додаткові витрати на дитину, в зв'язку із її хворобою, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею додаткових витрат, пов'язаних із лікуванням дитини, в сумі 3 000, 00 гривень, а також необхідних додаткових витрат (наперед) в сумі 4 621, 50 гривень. В задоволенні позовних вимог щодо стягненняз відповідача на користь позивача вже понесених витрат в сумі 4 165, 00 гривень та додаткових витратах на дитину наперед в сумі 3 213, 50 гривень слід відмовити, оскільки в цій частині вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 123, 77 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50, 81 %), а решту судового збору в сумі 119, 83 гривень слід залишити за [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial