Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

В травні 2014 року Летичівська центральна районна лікарня звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно письмового договору від 01.08.2012 року [PERSON] був направлений Летичівською центральною районною лікарнею в інтернатуру з виплатою зарплати з бюджету лікарні. За період навчання відповідачу було виплачено 10 531, 67 грн. зарплати, на які здійснені відповідні нарахування в сумі 3822, 99 грн. Всього лікарня витратила на навчання [PERSON] 14 354,66 грн. 31.01.2014 року відповідач написав заяву на звільнення за власним бажанням, яку адміністрація ЦРЛ змушена була задовольнити згідно вимог чинного законодавства. В зв'язку з цим відповідач зобов'язаний відшкодувати лікарні кошти, потрачені на його навчання. Під час звільнення [PERSON] було вручено письмову пропозицію добровільно повернути лікарні кошти, потрачені на його навчання. 18.02.2014 року відповідачем було надіслано письмову відповідь про те, що інтернатуру він не закінчив з ряду причин, в інтернатурі не лише навчався, а й працював, тому мав законне право на зарплату. Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача потрачені кошти на його навчання. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність. Також від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач позов не визнав. Пояснивши суду, що позивач просить стягнути з нього заробітну плату як і зазначає в позовній заяві. Вважає, що заробітня плата була нарахована йому за його роботу, і це не є коштами, які позивач затратив на його навчання. В інтернатурі він не лише навчався, а й працював, тому мав законне право на заробітну плату. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору про спеціалізацію (інтернатуру) випускника вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III-IV рівня акредитації від 01.08.2012 року, укладеного між Летичівською центральною районною лікарнею та [PERSON], згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання забезпечити якісну практичну підготовку відповідача; створити належні умови для набуття відповідачем необхідних професійних знань і практичних навиків лікувального процесу; встановити відповідачу розмір заробітної плати, згідно з діючими умовами оплати праці для відповідних спеціалістів галузі та надати роботу за спеціальністю, яку він отримав після проходження інтернатури (а.с. 5). Згідно ч.2 договору відповідач зобов'язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки; дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку лікарні та не допускати порушень трудової дисципліни; після закінчення інтернатури прибути до місця призначення, згідно з направленням Міністерства охорони здоров'я України і відпрацювати там 3 роки та в разі відмови приступити до роботи, компенсувати лікарні всі витрати пов'язані з підготовкою лікаря-інтерна. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. Згідно довідки № 53 від 07.04.2014 року, суд вбачає, що [PERSON] за період проходження інтернатури з 01.08.2012 року по 05.02.2013 року було виплачено 10531,67 грн. заробітної плати та нараховано відповідних нарахувань в сумі 3822,99 грн. (а саме яких нарахувань відповідачем не зазначено і не доведено), а загальна сума складає 14354, 66 грн. (а.с. 6). Також судом встановлено, що 07.02.2014 року на адресу [PERSON] надіслано пропозицію про компенсацію всіх витрат, пов'язаних з навчанням в сумі 14354,66 грн., а саме: 10531,67 грн. - зарплати та 3822,99 грн. - нарахувань на зарплату (а.с. 7). З відповіді на пропозицію від 18.02.2014 року вбачається, що інтернатуру він не зміг закінчити через складні сімейні обставини, також під час проходження інтернатури він не лише навчався, а й працював, тому на його думку, мав законне право на зарплату. У зв'язку з цим незаконно і несправедливо стягувати з нього зароблені ним кошти (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 3 договору від 01.08.2012 року між сторонами по справі, договір набирає чинності з моменту видачі наказу керівника лікарні про призначення відповідача на посаду, виданого на підставі цього договору і діє протягом 3 років після завершення навчання в інтернатурі. Жодних письмових документів, які б свідчили про те, що було видано наказ керівника лікарні про призначення [PERSON] на посаду, позивачем суду не надано. Таким чином, суд вважає, що договір чинності не набрав, оскільки відсутній наказ про призначення відповідача на посаду. Крім того, відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З аналізу вищезазначених документів та позовної заяви, суд вважає, що позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату, а не відшкодування вартості навчання в інтернатурі. Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Летичівської центральної районної лікарні Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Летичівської центральної районної лікарні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed