Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 30 травня 2007 року він уклав договір купівлі-продажу квартири № 2 в житловому будинку № 5 по вул. Восьмого Березня в м.Дзержинську з [PERSON], який будо посвідчено приватним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори та зареєстрований 25.06.2007 року в КП «Бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська». На момент вчинення зазначеного правочину продавець не оформив належним чином право на земельну ділянку на якій розташований жилий будинок, та на сьогоднішній день зазначена ділянка належить попередньому власнику житлового приміщення [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого 20.12.1997 року. Позивач вважає, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири № 2 в житловому будинку № 5 по вул. Восьмого березня в м. Дзержинську з [PERSON] при переході права власності на житловий будинок до нього також перейшло і право власності на земельну ділянку площею 0,0648 га, на якій розташований будинок та для подальшого відчуження вказаного будинку йому необхідно визнати та належним чином оформити своє право на земельну ділянку, тому в позові ставиться питання про визнання за позивачем права власності на вказану вище земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, наполягав на задоволенні вимог. Представник позивача [PERSON] в суді повністю підтримав заявлені вимоги з підстави зазначених у позові, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], залучений до участі у справі ухвалою суду від 28 січня 2016 року, в судовому засіданні пояснив, що дійсно 30 траваня 2007 року він уклав договір купівлі-продажу квартири № 2 в житловому будинку № 5 по вул. Восьмого Березня в м.Дзержинську з позивачем, який будо посвідчено приватним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори та зареєстрований 25 червня 2007 року в КП «Бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська». Зазначив, що угода була вільним волевиявленням обох сторін, укладена у письмовій формі, всі її умови та умови діючого на той час законодавства сторонами виконані. Він передав [PERSON] будинок, за що останній сплатив йому передбачену договором суму грошей , жодних претензій та спорів за договором не було, однак на момент вчинення вищевказаного правочину земельна ділянка залишалася оформленою за попереднім власником [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про ден та час розгляду справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації газету «Донеччина». Справа розглядається відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Представник 3 особи на боці відповідача [PERSON] пояснила у судовому засіданні,що позивач та його представник звернулись до суду із означеним позовом , посилаючись на ст. 120 ЗК України,але на момент виникнення даних правових відносин ( з 1 січня 2002 року по 20 червня 2007 року ) була інша редакція ст. 120 ЗК України,котра не передбачала автоматичного переходу права власності на земельну ділянку або її частину тільки на підставі цивільно-правових угод ,а право користування - на підставі договору оренди . Вислухавши пояснення сторін, 3 особи на боці відповідача ,дослідивши надані матеріали справи та докази в їх сукупності суд дійшов до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2007 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири № 2 в житловому будинку № 5 по вул. Восьмого Березня в м.Дзержинську з [PERSON], який будо посвідчено приватним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори та зареєстрований 25.06.2007 року в КП «Бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська» (реєстраційний номер 18379166) (а.с. 7-11). На момент вчинення зазначеного правочину продавець [PERSON] не оформив належним чином право на земельну ділянку на якій розташований жилий будинок, та на сьогоднішній день зазначена ділянка належить попередньому власнику житлового приміщення [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого 20 грудня 1997 року. В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Судом встановлено, що вищезазначена угода була вільним волевиявленням обох сторін, укладена у письмовій формі, нічиїх прав та законних інтересів не порушувала, всі її умови та умови діючого на той час законодавства сторонами виконані. Продавець передав покупцю будинок, за що останній сплатив йому передбачену договором суму грошей , жодних претензій та спорів за договором не було. Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року до події, факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час дії якого вони настали, або мали місце. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, або споруду, переходить і право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то вразі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 Земельного кодексу України від 27 квітня 2007 року № 997-У - і згідно зі ст. 120 Земельного кодексу України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені , без зміни її цільового призначення , у розмірах, встановлених договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири № 2 в житловому будинку № 5 по вул. 8 Березня в м.Дзержинську Донецької області з [PERSON] при переході права власності на житловий будинок до [PERSON] також перейшло і право власності на земельну ділянку площею 0,0648 га, на якій розташований будинок, для обслуговування якого вона надана, тож підстав для відмови в задоволенні вимог [PERSON] щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0648 га, на якій розташований спірний будинок, суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved