Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 16.01.2021 р. надійшов зазначений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 17.01.2014 р. № б/н у загальному розмірі 10 658,67 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача [PERSON] (довіреність від 28.08.2020 р. № 3915-К-Н-О, а.с. 61) у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 17.01.2014 р. № б/н [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який надалі був збільшений до 10 000,00 грн. (а.с. 2), підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 17.12.2020 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 10 658,67 грн., що складається з такого (а.с. 1-4): - 8 524,57 грн. - заборгованості за простроченим «тілом» кредиту; - 0,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками. - 2 134,10 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. - 0,00 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); - 0,00 грн. - нарахованої пені; - 0,00 грн. - нарахованої комісії. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 25.01.2021 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визнано обов`язковою явку представника Позивача для дачі особистих пояснень по суті справи та для участі в огляді веб-сайті Позивача (згідно з поданим клопотанням, а.с. 5), встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву, призначено судове засідання на 23.02.2021 р. (а.с. 69-71). У судове засідання 23.02.2021 р. представник(и) Позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені; до суду від представника Позивача Назаренко М.В. (довіреність від 05.06.2020 р. № 2325-К-О, а.с. 74) надійшло клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами справи (а.с. 73). У зв`язку з цим та неявкою представника Позивача до суду огляд веб-сайту Позивача судом не проводиться. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений; до суду 23.02.2021 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 77). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 17.01.2014 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та, підписавши заяву, отримав кредитну карту із встановленим кредитним лімітом первісно у розмірі 2 400 грн., надалі розмір наданого Відповідачеві кредитного ліміта неодноразово змінювався, в останнє - 19.12.2019 р. до 0,00 грн., перед цим 29.10.2019 р. - до 9 910,07 грн., максимальний розмір було встановлено Відповідачеві 13.08.2018 р. шляхом збільшення до 10 000,00 грн. Відповідач користувався кредитними коштами Позивача з відповідного карткового рахунку, здійснюючи оплату товарів, послуг, знімав з картки готівкові кошти тощо, періодично поповнюючи цей рахунок, в останнє 24.01.2020 р. на суму 20 грн., до цього 20.01.2020 р. - на суму 3 660 грн. Отже, судом встановлено, що Позивач на виконання умов укладеного з Відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши Відповідачеві можливість користуватися коштами на картковому рахунку, проте останнім не виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів і сплати складових кредитного договору. Тому за станом на 17.12.2020 р. Відповідач має перед Позивачем заборгованість за «тілом» кредиту в розмірі 8 524,57 грн., що відповідає встановленому йому максимальному розміру кредитного ліміту (10 000,00 грн.), а загальна заборгованість за кредитом становить 10 658,67 грн., що складається з наведеної суми заборгованості за простроченим «тілом» кредиту, а також з прострочених відсотків у розмірі 2 134,10 грн., правильність нарахування яких не викликає у суду сумніву та не заперечується Відповідачем, яким подано заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с. 77). Наведені і встановлені судом обставини підтверджуються, зокрема, такими доказами: - копією згаданої анкети-заяви [PERSON] (Відповідача) від 17.01.2014 р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9); - довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, що оформлена на [PERSON] (Відповідача), та довідкою про номери виданих йому кредитних карт із зазначенням строку їх дії (а.с. 13, 14); - випискою з рахунку Відповідача (а.с. 15-21), яка є підтвердженням виконаних за день операцій та, відповідно, є належним і допустимим доказом кредитної заборгованості (постанови Верховного Суду, зокрема, від 16.09.2020 р. у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 р. у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 р. у справі№ 278/2177/15-ц); - Розрахунками заборгованості за договором від 17.01.2014 р. № б/н, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом - [PERSON] (а.с. 22-23, 24-26, 27). Як стверджено Позивачем у позовній заяві та не заперечувалося Відповідачем, яким подано заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с. 77), останній за станом на 17.12.2020 р. має перед Позивачем заборгованість за названим кредитом у загальному розмірі 10 658,67 грн, що складається із сум заборгованості за простроченими «тілом» кредиту та простроченими відсотками. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до норм частини першої статті 509, частини першої статті 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 17.01.2014 р. № б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем, задоволення позову повністю та стягнення з нього на користь Позивача заборгованості в заявленому розмірі, що визнаний Відповідачем. За імперативними приписами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача стягуються судові витрати на користь Позивача. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» відносно повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Зважаючи на категорію цієї справи, характер спірних правовідносин та обсяг поданих доказів, складання повного рішення суду в справі відкладено в межах п`ятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України). Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 625, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved