Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

До Василівського районного суду надійшов позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якому вказано наступне. Відповідно до укладеного договору від 28 березня 2016 року відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 14 квітня 2019 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 11 737 грн. 42коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 626 грн. 52 коп., заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 7 475 грн. 78 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 2 600 грн. 00 коп., а також 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 535 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова). Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , а також покласти на останню оплату судових витрат. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи судом не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно та у встановленому законом порядку, відзиву на позов суду не надала. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно вимог ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 28 березня 2016 року відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджено копією заяви позичальника на отримання кредиту, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом із Умов та привал надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи (а.с. 9, 10-40). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, позивач зобов`язався надати відповідачу кредит та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту, який був встановлений у відповідності до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, а відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.5 погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами грошових коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.2.1.1.5.7), а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6.). Пунктом 1.1.3.2.4 передбачена можливість зміни банком Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому, у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п.1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5). Згідно п.1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє від виконання його зобов`язань за даним договором. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (пп.2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6). У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 договору, клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті (а.с. 10-40). В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, станом на 14 квітня 2019 року у неї перед позивачем виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 626 грн. 52 коп., що підтверджено розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів справи (а.с.5-8) та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення пені та штрафів суд зазначає наступне. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказав, що станом на 14 квітня 2019 року відповідач [PERSON] має, крім того, заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 7 475 грн. 78 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 2 600 грн. 00 коп., а також 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 535 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова). Суд вважає, що такі нарахування є неправомірними, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пеня, як вид неустойки нараховується у відсотках за несвоєчасно виконане зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, За положеннями ст.61 Конституції України зазначено, що ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За одне й те саме порушення зобов`язання (порушення строків виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання зобов`язання) Банк накладає подвійну відповідальність одного виду. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на викладене, суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірно, а тому відмовляє в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення пені за прострочене зобов`язання в сумі 7 475 грн. 78 коп. та заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 2 600 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 157грн. 85 коп. та складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 626 грн. 52 коп., а також 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 31 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова - 5 % від суми заборгованості - 626 грн. 52 коп.). З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: - 11 737 грн. 42 коп. - розмір заявлених позовних вимог; - 1 157 грн. 85 коп. - розмір задоволених позовних вимог; - 1 157 грн. 85 коп./ 11 737 грн. 42 коп. х 100 = 9,9 % - відсоток задоволених позовних вимог; 1 921 грн. 00 коп. (сплачена сума судового збору) х 9,9 % = 190 грн. 18 коп. - розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial