Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та дружину. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 27.12.2014 р. з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] Протягом останніх кількох місяців сімейне життя між сторонами не склалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В сімї часто виникали спори та різні погляди на одні і ті ж проблеми. Більше трьох місяців з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Питання збереження шлюбу є недоцільним. Майнових спорів не існує, а також не існує спору щодо місця проживання дитини. Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років позивач не має можливості належним чином забезпечувати дитину усім необхідним для її нормального росту і розвитку. Позивач просить розірвати шлюб, залишити їй прізвище без змін, малолітню дочку залишити з позивачем та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини до досягнення повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на свою користь на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років в розмірі 3000 грн. Оскільки відповідач має мінливий та періодичний дохід, працює в галузі каменеобробки та отримує значний дохід. Сума аліментів на утримання дитини та дружини є обгрунтованою та обєктивною. Позивач також просила стягнути понесені витрати на її користь з відповідача. Ухвалою суду від 14.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.08.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повному обсязі з підстав викладених в ній та просила їх задовольнити. У відповідь на відзив вказала, що річний дохід відповідача становить 70000-75000 грн. Відповідач має задовільне матеріальне становище, оскільки в травні 2018 року придбав прицеп орієнтовною вартістю 17000 грн. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. У відзиві на позовну заяву вказав, що він погоджується з вимогами про розірвання шлюбу, однак щодо стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років по 3000 грн. на кожну заперечив та вказав, що він згідний платити на їх утримання по 1500 грн. на кожну. Вказав, що він має мінливий дохід, який в середньому за рік складає 70000-80000 грн. його заробітки носять сезонний характер, а також на його утриманні є ще дочка [PERSON], 2008 року від першого шлюбу на яку він також сплачує аліменти щомісячно в розмірі 500 грн. Суд,\~вислухавши сторони,\~ розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. \~Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 27.12.2014 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районнного управління юстиції, про що, був зроблений актовий запис за №275. Вказана обставина підтверджуюється\~\~свідоцтвом про шлюб серії I-ТП № 119374 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO],що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 279775(а.с.9). Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони зберегти сімю не бажають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам дитини. Суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї є недоцільним, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.2, 3 ст.181 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки дітина проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184). Оскільки добровільно сторони не вирішили питання сплати аліментів, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за донькою, відповідач за віком є працездатним, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання малолітньої дитини. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині розміру аліментів в сумі 3000,00 грн., які остання просить стягнути з відповідача на утримання дитини щомісячно, оскільки позивач не надала суду доказів про розмір витрат, які вона несе на утримання дочки [PERSON], а також даних про свої доходи. Крім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання дитини в такому розмірі. Доводи\~\~позивача про те, що відповідач може надавати щомісяця матеріальну допомогу на утримання доньки в розмірі 3000,00 грн., не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Будь - яких клопотань про витребування доказів до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визначення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на дитину відповідає вимогам виваженості та справедливості, та є таким, який має можливість сплачувати відповідач, що ним не заперечується. Відповідно до ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своєї дружини [PERSON] на час перебування її у відпустці по догляду за дочкою, до досягнення останньою трирічного віку. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання позивача, суд, у відповідності до вимог\~ст. 80 СК України, враховує те, що відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий та не стабільний дохід, повинен матеріально утримувати своїх двох неповнолітніх дітей і вказана обставина сторонами не заперечується. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на її утримання, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині розміру аліментів в сумі 3000,00 грн., які остання просить стягнути з відповідача, оскільки позивач не надала суду доказів, що відповідач може надавати щомісяця грошову допомогу ( аліменти) в розмірі 3000 грн. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити частково та стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, які стягувати до досягнення трирічного віку їх дочкою [PERSON], [INFO], окрім того, на думку суду відповідач має можливість сплачувати аліменти на дружину в такому розмірі , і що ним не заперечується. На підставі ч.2\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави. В звязку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України 704 грн. 80 коп. судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 79 , ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - з 10.05.2018 р. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів.

Outcome: partial