Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованих коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25.11.2014р. між ним та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено попередній договір про наміри та завдаток, за умовами якого сторони зобов'язалися до 25.12.2014р. укласти договір купівлі-продажу будинку, який розташований в м.Маріуполі по [ADDRESS]. У якості попередньої оплати в рахунок майбутніх платежів позивачем було передано грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США, що еквівалентно було за курсом НБУ 30 000,00 грн. Загальна договірна ціна будинку становила 3 400,00 доларів США. У встановлені попереднім договором строки договору купівлі-продажу укладено не було. Оскільки основного договору купівлі-продажу не укладено, тому відповідно до п. 8 попереднього договору відповідач зобов'язаний окрім переданої суми сплатити суму неустойки у розмірі 2000,00 доларів США. Посилаючись на ст. 546, 570, 635 ЦК України просив розірвати попередній договір від 25.11.2014р., укладений між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача 31 540,00 грн. в рахунок повернення коштів за попереднім договором від 25.11.2014р. та 31 540,00 грн. в рахунок компенсації за односторонню відмову від укладення основного договору; стягнути судовий збір в сумі 630,00 грн. Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги збільшивши їх та у зв'язку із зміною курсу долара США з тих же підстав просив стягнути з відповідача 49 920,00 грн. в рахунок повернення коштів за попереднім договором від 25.11.2014р. та 49 920,00 грн. в рахунок компенсації за односторонню відмову від укладення основного договору. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав заявлених в позові. Представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутність та заперечення проти позову, в яких зазначила, що позовні вимоги вона не визнає, оскільки 25.11.2014р. був укладений попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язувалися до 25.12.2014р. підписати договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться в м.Маріуполі по [ADDRESS]. Позивач передав відповідачу завдаток в розмірі 30 000,00 грн. Пізніше позивач повідомив про недостатність грошових коштів для укладення договору купівлі-продажу будинку та попросив надати йому відстрочку. Після чого позивач звернувся до суду. Від укладення договору купівлі-продажу відповідач не ухилялася. Обставини вказані в позові не визнала. Просила відмовити у позові повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 25 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі було укладено попередній договір про наміри та завдаток, за умовами якого сторони зобов'язалися в майбутньому до 25 грудня 2014 року підписати договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] Відповідно до пункту 4 вказаного попереднього договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000,00 грн., що еквівалентно по курсу НБУ 2000,00 доларів США, як часткову попередню оплату (завдаток) за вказане нерухоме майно. Решту грошових коштів вартості нерухомого майна позивач зобов'язався сплатити безпосередньо в момент підписання основного договору. Загальна вартість нерухомого майна згідно пункту 5 попереднього договору становить 3 400,00 доларів США. Як встановлено судом та не заперечувалося обома сторонами, основного договору купівлі-продажу нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Відповідач відмовляється повернути [PERSON] одержані від нього кошти. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Встановлюючи обставини справи та правовідносини, які склалися між сторонами, суд надає оцінку доказам та виходить з наступних положень законодавства. Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В силу ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як передбачено ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 651 ЦК України установлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У відповідності до приписів ст. 181 ЦК України житловий будинок належить до нерухомого майна. Отже за наведеними положеннями законодавства на час укладення між [PERSON] та [PERSON] попереднього договору договір купівлі-продажу вказаного майна підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. А тому відповідно у такій же формі сторони мали укласти попередній договір, однак вони не додержались вимог закону щодо форми оспорюваного договору. Так як момент вчинення такого правочину згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України пов'язується з нотаріальним посвідченням, тому він не є укладеним. Ураховуючи, що сторони на порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦК не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору, оскільки за правилом ч. 3 ст. 640 ЦК недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір неукладеним, а неукладений договір не підлягає розірванню, а також не створює прав та обов'язків для сторін. При визначені правової природи переданих позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 30 000,00 грн., які в підписаному договорі передбачалися як попередня оплата (завдаток) за нерухоме майно по майбутній угоді купівлі-продажу будинку, суд керується наступним. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч. 1 ст. 571 ЦК України). За змістом названих норм завдаток є доказом існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. Таким чином, із положень ст. ст. 546, 548 ЦК України убачається, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки між позивачем та відповідачем не було укладено у встановленому порядку договору купівлі-продажу будинку та попереднього договору, які б за формою і змістом відповідали вимогам закону, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 30 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню [PERSON] Частина 2 статті 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків, неустойки. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення його в подвійному розмірі. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа N 6-176цс12) та від 25.09.2013р. (справа №6-82ц13), які згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З урахуванням вказаних положень закону грошові кошти в сумі 30 000,00 грн., які були передані позивачем [PERSON], за своєю правовою природою є авансом та підлягають поверненню в тому ж розмірі. Також безпідставною є вимога позивача про стягнення суми 49 920,00 гривен, що є еквівалентом 2000,00 доларів США, оскільки за умовами попереднього договору позивачем були передані грошові кошти саме в національній валюті України в гривні в розмірі 30 000,00 грн. та не передбачено обов'язку повернути гривневий еквівалент 2000,00 доларів США, тому підлягає поверненню первинна сума переданих коштів в розмірі 30 000,00 грн. Інша частина позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Розмір сплаченого позивачем судового збору становить 630,80 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 30,04% (30 000 грн. х 100% / 99 840,00 грн.), тому відповідно до норм ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати також підлягають частковому відшкодуванню відповідачем пропорційно до задоволених вимог в сумі 189,49 грн. (30,04% х 630,80 грн. / 100%). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial