Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування таким, що відбувся, та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що вона прийняла у дар від відповідача житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,29 га, що розташована на території с. Андріївка Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,01 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,28 га. В даний час позивачу [PERSON] потрібні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, але оскільки договір дарування в нотаріальній конторі вони не оформили, тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 89,6 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м, та господарські будівлі, а саме: гараж літ. «Б», сараї літ. «В», «Е», погріб вхідний літ. «Г», літня кухня літ. «Д», навіс літ. «е», огорожа № 1, ворота огорожі № 2, хвіртка № 3. У технічному паспорті зазначена відмітка про те, що житловий будинок з господарськими будівлями не зареєстровані в інспекції ДАБК як об'єкт закінченого будівництва (а.с. 9-11). Згідно довідки виконавчого комітету Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району № 02-26/240 від 16.03.2017 року, житловий будинок з господарськими побудовами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.05.1996 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською В.М. (а.с. 8). У власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області30.03.2001 року, перебуває земельна ділянка площею 0,29 га у межах згідно з планом, що розташована на території с. Андріївка Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства(а.с. 13). З плану встановлення меж належної [PERSON] земельної ділянки, що розташована на території с. АндріївкаНовосанжарського району Полтавської області, вбачається, що площа земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, становить 0,01 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,28 га (а.с. 14). Відповідач [PERSON] подарувала, а позивач [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,29 га, що розташована на території с. Андріївка Новосанжарського району Полтавської області. Даний факт підтверджується відповідною розпискою від 01.03.2017 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 15). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім цього, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 719 ЦК України, договір дарування повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода всіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору. Позивачка фактично вступила у володіння та розпорядження вищезазначеним нерухомим майном, виконала поточний ремонт, організувала догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Згідно ст. 220 ЦК України, договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що позивач [PERSON] документи на нерухоме майно отримала від дарувальника, фактично вступила у володіння та розпорядження вищезазначеним нерухомим майном, виконала поточний ремонт, організувала догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся,суд приходить до висновку про необхідність захисту її прав та задоволення позову.

Outcome: approved