Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В червні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вказувала, що є спадкоємицею за заповітом після його смерті, але пропустила строк для прийняття спадщини після його смерті з поважної причини через свою хворобу та юридичну необізнаність щодо строку на прийняття спадщини, вважаючи, що звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини повинно було відбуватися за спливом шести місяців після смерті спадкодавця, а не на протязі цього терміну. \~ \~ \~ \~Під час підготовчого провадження подала заяву зі збільшеними вимогами, відповідно яких також просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок та на земельну ділянку, площею 0,30 га, виділену для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку, площею 2,36 га, товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] залишилися в спадщину будинок та ділянка під ним, які він успадкував після смерті своєї матері, але не переоформив на себе, а також земельна ділянка товарного сільгоспвиробництва, проте оформити спадщину вона не взмозі через ряд обставин: пропуск строку для прийняття спадщини та відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на майно. Так, будинок не був зареєстрований належним чином, а державні акти на землю були втрачені за невідомих обставин. Представник відповідача під час підготовчого засідання подавав неодноразово заяви з проханням здійснити розгляд справи без його участі, в яких також вказував, що позов визнає, проти задоволення позову заперечень немає. Позивачка у судове засідання також не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням здійснити розгляд без її участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема і на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та на земельну ділянку, виділену для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка належала їй відповідно до державного серії МК № 03860, виданого 17 лютого 1994 року Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. . Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповіту [PERSON] не встановлено, тому спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом. ЦК України вирізняє п`ять черг спадкування, визначені ст.ст. 1261-1265 цього кодеексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених 1259 цього Кодексу. До спадкоємців першої черги, визначених ст. 1261 ЦК України, відносяться і подружжя. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до довідки Пересадівської сільської ради Жовтневого району (тепер територія Воскресенської селищної ради Вітовського району) Миколаївської області від 10 січня 2018 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., на час її смерті з нею проживав постійно її чоловік [PERSON] . Таким чином він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини. Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. В той же час, за свого життя він не переоформив спадщину у виді будинку та ділянки, отриманих після смерті дружини і помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, окрім будинку та ділянки, які він отримав після смерті дружини, і на земельну ділянку площею 2,36 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Пересадівської сільської ради Жовтневого району (тепер - територія Воскресенської селищної ради Вітовського району) Миколаївської області,\~яка належала\~померлому відповідно\~до державного\~акту серії Р4 № 102043, виданого 23 травня 2002 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області. За свого життя [PERSON] , склав заповіт, посвідчений 29 листопада 2017 року секретарем Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, відповідно до якого, на випадок своєї смерті заповів все своє майно з чого б воно не складалося, і де б воно не знаходилося, а також земельну ділянку товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3594 га, кадастровий номер 483383900:03:000:0571, [PERSON] , тобто позивачці. В той же час відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 02 травня 2020 року (а.с. 8) на час смерті [PERSON] з ним ніхто не проживав і не був зареєстрований. Відповідно до відповіді Вітовської державної нотаріальної контори від 02 липня 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що свідчить про неподання [PERSON] заяви нотаріусу про прийняття спадщини після його смерті. Тобто вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В своїй позовній заяві [PERSON] вказала, що пропустила строк для вчасного подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] через свою правову необізнаність щодо порядку прийняття спадщини, зокрема вважаючи помилково, що дії по прийняття спадщини повинні вчинятися після спливу шести місяців після смерті спадкодавця. Суд вважає правдивим таке посилання, оскільки шестимісячний термін після смерті [PERSON] шестимісячний строк сплив 22 травня 2020 року, і до суду вона звернулася із цим позовом 22 червня 2020 року, отримавши під час провадження в справі 04 серпня 2020 року офіційне письмове роз`яснення приватного нотаріуса Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Сапеги О.П., яким їй роз`яснено про неможливість оформлення спадщини після смерті [PERSON] в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, і рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Виходячи з цих посилань, з врахуванням визнання відповідачем позову, тобто визнання поважними причин, за яких позивачка пропустила строк для прийняття спадщини, суд вважає, що строк вона пропустила з поважних причин і приходить до висновку про необхідність визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини строком у три місяця. Її посилання на хворобу під час строку на прийняття спадщини суд не враховує, оскільки воно не було підтверджено доказами. Крім того, нотаріальному оформленню спадкового будинку та земельних ділянок позивачці заважає відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За пунктами 1 та 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна з підтверджуючими документами, а за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~положень ст.\~1225\~ЦК України\~право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка площею 0,30 га, для ведення особистого підсобного господарства первісно належала [PERSON] і в порядку спадкування перейшла до її чоловіка [PERSON] , і хоча за життя останнього не була переоформлена в порядку спадкування, але виходячи з положень ст. 1225, 1218 ЦК України входить до спадкової маси після його смерті, а тому в порядку спадкування, повинна відійти спадкоємцям. Право власності\~спадкодавця [PERSON] ,\~на ділянку\~площею 2,36\~га,\~підтверджено державним\~актом серії\~Р4\~№ 102043,\~виданого 23\~травня 2002\~року Жовтневою\~(тепер\~ Вітовською)\~районною державною\~адміністрацією Миколаївської\~області,\~а його\~втрата не\~скасовує його\~право власності\~на ділянку,\~до того\~ж це\~підтверджується офіційно\~ отриманими\~копіями державного\~акту. Що ж спадкування на будинок, то суд зазначає наступне. Спадкодавиця [PERSON] за свого життя, побудувавши будинок, не отримала свідоцтво про право власності на нього та не зареєструвала його у відповідному державному органі. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , був побудований в 1929 році, господарські будівлі та споруди в 1976-92 роки. Згідно з даними того ж технічного паспорту та довідки комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 14 грудня 2017 року (а.с. 9-12) житловий будинок має житлову площу 37,00 кв.м., загальну площу 64.90 кв.м., але право власності на будинок не зареєстровано в цьому підприємстві. Відповідно до записів у погосподарській книзі Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області (до об`єднання територіальних громад в 2016 році Пересадівська сільська рада) житловий будинок по [ADDRESS] цього ж року існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON] , а після її смерті за чоловіком [PERSON] , в тому числі і на час його смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Викладене свідчать про те, що [PERSON] за свого життя побудувавши будинок набула право власності на нього і мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на нього, але цього не здійснила. Однак це не скасовує належність їй будинку, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна ділянка належали [PERSON] і це майно входило до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування перейшло до її чоловіка [PERSON] , і після його смерті вони спільно з його ділянкою товарного сільгоспвиробництва мають в порядку спадкування перейти до спадкоємці, тобто до позивачки, як спадкоємиці за заповітом, якій суд визначив додатковий строк для прийняття спадщини. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. За викладеного,

Outcome: approved