Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області в порядку п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , Дівичківської сільської об`єднаної територіальної громади, Студениківської сільської об`єднаної територіальної громади, третя особа: відділ у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на землю та скасування їх державної реєстрації. Позовна заява з урахуванням уточнень обґрунтована тим, що рішенням 7 сесії 23 скликання Ковалинської сільської Ради народних депутатів № 44 від 05.03.1999 року позивачці передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS] (державний акт на землю серії І-КВ № 0789994, зареєстрований в Книзі записів державних актів про право власності на землю за № 16). Рішенням Дівичківської сільської Ради (Ковалинська сільська Рада народних депутатів увійшла до ОТГ 29.10.2017 року) Переяслав-Хмельницького району Київської області від 20.06.2018 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га, розташованої в [ADDRESS] . Відтак, з метою розробки вказаного проекту землеустрою [PERSON] звернулась до ТОВ «РЕГІОНЗЕМСЕРВІС», з яким уклала відповідний договір та який розробив проект на обидві ділянки площею 0,0512 га та 0,25 га. Згідно актів прийомки-передачі межових знаків позивачці були передані на зберігання межові знаки вказаних земельних ділянок. Ці акти підписав власник суміжної земельної ділянки - [PERSON] , власник інших - відповідач [PERSON] , актів не підписав. Коли [PERSON] звернулась до державного кадастрового реєстратора із заявою про державну реєстрацію земельних ділянок, їй було відмовлено з тих підстав, що її земельні ділянки перебувають в перетині із земельними ділянками з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107, площа накладань становить 4,5837 % та 17,7246 % відповідно. Вказана земельна ділянка з кадастровим номером 3223384101:01:029:0106 належить громадянину [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення про надання у приватну власність від 18.05.2009 року № 269, державний акт від 13.06.2008 року серії КВ № 926318. Земельна ділянка з кадастровим номером 3223384101:01:029:0107 належить громадянину [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення про надання у приватну власність Соснівською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області від 01.01.1992 року, державний акт від 03.06.2010 року серії ЯК № 870480. Як вказує позивачка, у зв`язку з накладанням та відмовою в реєстрації земельних ділянок остання не має можливості оформити кадастровий номер та в повній мірі здійснювати повноваження щодо користування та розпорядження належними їй земельними ділянками. Крім того, всупереч вимогам земельного законодавства, відповідач [PERSON] при оформленні державних актів на право приватної власності на свої земельні ділянки з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107 не погоджував з позивачкою, як суміжним землевласником, межі своїх земельних ділянок. В судовому порядку право на приватизацію земельних ділянок без погодження меж із сусідніми землекористувачами за [PERSON] також не визнавалось. Відтак, вважає свої права як власника порушеними та, посилаючись на положення ст.ст. 16, 317, 319, 321, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, просить суд визнати недійсними рішення Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 01.01.1992 року щодо передачі у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 3223384101:01:029:0107 площею 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] , зареєстрована в Управлінні Держземагентства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області 03.06.2010 року, що належить [PERSON] на праві приватної власності; визнати недійсним рішення Ковалинської сільської Ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 18.05.2009 року № 269 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 3223384101:01:029:0106 площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS] , зареєстрована в Управлінні Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області 28.03.2016 року, що належить [PERSON] ; визнати недійсним державний акт від 03.06.2010 року серії ЯК № 870480, зареєстрований в Управлінні Держземагентства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області 03.06.2010 року, виданий [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223384101:01:029:0107 площею 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] , та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним державний акт від 13.06.2008 року серії КВ № 926318, який зареєстрований Управлінні Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області 28.03.2016 року, виданий [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223384101:01:029:0106 площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS] , та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути з відповідачів сплачений позивачкою судовий збір. Позивачка в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в розумінні ст. 128 ЦПК України, 31.10.2019 року та 28.11.2019 року через канцелярію суду подала заяви, в яких просила розгляд справи проводити за її відсутності (Т.1,а.с.225,237). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду в розумінні ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (Т.1,а.с.99,102,136,203,216). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти пред`явленого позову заперечила, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. Суду пояснила, що відповідачем у встановленому законом порядку було внесено виправлення до Державного земельного кадастру та усунуто існуючі невідповідності. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Студениківської сільської об`єднаної територіальної громади в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, 25.06.2019 року, 17.07.2019 року, 04.09.2019 року, 27.09.2019 року, 25.10.2019 року, 20.11.2019 року та 12.12.2019 року через канцелярію суду направив заяви, в яких пред`явлений позов визнав повністю, а розгляд справи просив проводити за відсутності їхнього представника (Т.1,а.с.97,105,140,205,218,233,247). Представник відповідача Дівичківської сільської об`єднаної територіальної громади був присутній в підготовчому засіданні 25.06.2019 року, в подальшому в судові засідання з розгляду справи по суті не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, 30.07.2019 року, 02.09.2019 року, 08.10.2019 року, 25.10.2019 року через канцелярію суду направив заяви про розгляд справи без участі їхнього представника за наявними у справі матеріалами (Т.1,а.с.122,137,210,220). Представник третьої особи - відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (Т.1,а.с.96,101,134,200,214,223,241). Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, за правилами п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 211, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та наявні в них докази в сукупності, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, розташованої в [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 078994 від 30.06.1999 року, виданим Ковалинською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення від 05.03.1999 року № 44, та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 16 (Т.1,а.с.24,117,119). Крім того, рішенням Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 20.06.2018 року № 267-8-VII [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в [ADDRESS] Т.1,а.с.23). Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області № РВ-3201428222018 від 30.10.2018 року за результатом розгляду заяви [PERSON] від 18.10.2018 року (реєстраційний номер ЗВ-3214765092018) останній відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу установленим вимогам, а саме: «XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою 3223384101:01:029:0107, площа співпадає на 17,7246 %. Перетин ділянок з ділянкою 3223384101:01:029:0106, площа співпадає на 4,5837 %» (Т.1,а.с.8). В подальшому, рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області № РВ-3201440902018 від 12.11.2018 року за результатом розгляду заяви [PERSON] від 05.11.2018 року (реєстраційний номер ЗВ-3214898592018) останній також відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу установленим вимогам, а саме: «XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою 3223384101:01:029:0106, площа співпадає на 17,136 %», а також знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (Т.1,а.с.19). Разом з тим, як вбачається зі змісту листа архівного відділу Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 28.08.2019 року № 05-01/305, у протоколах Соснівської сільської ради за 1992 рік значаться наступні дати проведення сесій: дев`ята сесія Соснівської сільської ради двадцять першого скликання - 07.02.1992 року, дев`ята сесія Соснівської сільської ради двадцять першого скликання - 14.04.1992 року; водночас, у протоколах зазначених сесій не виявлено рішення щодо надання у приватну власність земельної ділянки громадянину [PERSON] (Т.1,а.с.141). Згідно з листом Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 03.01.2019 року № 6, рішенням Дівичківської сільської ради № 10-І-VІІ від 09.11.2017 року утворено Дівичківську сільську раду Переяслав-Хмельницького району Київської області (ОТГ) шляхом реорганізації Дівичківської сільської ради та приєднання Стовп`язької, Ковалинської та Єрковецької сільських рад; за період існування Дівичківської об`єднаної територіальної громади рішень про надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у його власність по [ADDRESS] не приймалось (Т.1,а.с.12,116). В той же час, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ковалинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 18.05.2009 року № 269 затверджено матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, а також ведення особистого селянського господарства площею 0,1 га, розташовані в с. Ковалин (Т.1,а.с.139). Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 870480, а також серії ЯК [NUMBER] , зареєстрованих 03.06.2010 року управлінням Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011095102366 та № 011095102365 на підставі вищезгаданого рішення Ковалинської сільської ради Київської області від 18.05.2009 року № 269, [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107 площами 0,10 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідно (Т.1,а.с.159-162). 25.06.2018 року Київською обласною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за заявою [PERSON] від 25.06.2018 року виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж належних йому земельних ділянок з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107 в натурі (на місцевості) (Т.1,а.с.154-193). Як вбачається зі змісту пояснювальної записки, а також завдання на складання технічної документації, дана документація розроблена з метою внесення виправлених відомостей до каталогу координат поворотних точок земельної ділянки у зв`язку з їх невідповідністю фактичному розміщенню земельної ділянки (Т.1,а.с.156,157). Як вбачається зі змісту вказаної технічної документації, в ході її виготовлення по матеріалам польових робіт обчислені координати точок зовнішніх меж земельних ділянок та складені кадастрові плани земельних ділянок із зазначенням суміжних власників (користувачів), каталог координат кутів поворотів меж земельної ділянки, довжин ліній, площі, експлікації згідно з Класифікацією видів земельних угідь. Так, згідно з кадастровими планами земельні ділянки відповідача межують із землями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також землями сільської ради (Т.1,а.с.171,174). Площа земельних ділянок вирахувана програмним забезпеченням для цифрової картографії і землеустрою Digitals, про що до матеріалів технічної документації долучені відповідні відомості вирахування площі земельних ділянок (Т.1,а.с.172,173). Межі земельних ділянок встановлені в натурі (на місцевості) в присутності власника та суміжних землекористувачів, та закріплені межовими знаками встановленого зразка згідно списку, які у визначеному законом порядку пред`явлені та передані на зберігання землекористувачу [PERSON] , про що складено відповідні акти прийому-передачі межових знаків на зберігання; заяв і скарг при погодженні і встановленні меж земельної ділянки в натурі не поступало (Т.1,а.с.183-192). У зв`язку з виготовленням вказаної технічної документації ДП «ЦДЗК» до Державного земельного кадастру внесені відповідні виправлення, що підтверджується відповідними відмітками на долучених до неї кадастрових планах, а також витягами з Державного земельного кадастру № НВ-3216158012019 та № НВ-3216158102019 від 09.08.2019 року (Т.1,а.с.146-153,171,174). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 02.09.2019 року № 29-10-0.222-11311/2-19, відсутній перетин земельних ділянок з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107 з іншими земельними ділянками (Т.1,а.с.250). Так, право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Так, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів. За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відтак, системний аналіз наведених вище положень ч. 1 ст. 15, ст. 21 ЦК України в сукупності з ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України свідчить про те, що вирішуючи питання про незаконність та скасування спірних рішень органів місцевого самоврядування та відповідних їм правовстановлюючих документів, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо порядку набуття прав на земельну ділянку, а й факт порушення такими актами прав особи, яка звернулась до суду за захистом порушених прав. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вказаний висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, висловленою в постановах від 07.11.2018 року у справі № 489/6082/15-ц, від 13.12.2018 року у справі № 344/11313/14-ц. Так, за визначенням ч. 1 ст. 193 ЗК України Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлюються Законом України «Про Державний земельний кадастр». Так, згідно з ч. 1 ст. 5 вказаного вище Закону ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру. Відповідно до вимог частини 1 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відомості про земельні ділянки, що вносяться до Державного земельного кадастру, визначені в частині 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», серед яких, зокрема, кадастровий номер, місце розташування, опис меж, площа, міри ліній по периметру, координати поворотних точок меж, а також дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі. При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Статтею 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено порядок виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру. Так, за змістом ч. 5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Аналогічне положення міститься також в п. 156 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051. За змістом ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Так, згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. За змістом ч.ч. 1-2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція). Згідно з п. 4.1 Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. За змістом п. 2.8 Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, матеріали польових топографо-геодезичних робіт, план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки. Як визначено статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, що включають геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Вказаний висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 10.10.2018 року у справі № 738/1885/16-ц, від 21.11.2018 року у справі № 207/4112/15-ц, від 13.12.2018 року у справі № 344/11313/14-ц, від 20.11.2019 року у справі № 726/1894/18. При цьому, за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, позивачка, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на землю, як на підставу пред`явленого позову вказує на порушення її прав внаслідок документального накладання земельних ділянок відповідача на її земельні ділянки, що створює перешкоди у проведенні їх державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, не оспорюючи при цьому правомірність набуття відповідачем права власності на вказані земельні ділянки. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як визначено положеннями статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, як вбачається з матеріалів справи, наданою суду технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), виготовленою Київською обласною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за заявою [PERSON] від 25.06.2018 року, внесено виправлення до каталогу координат поворотних точок належних відповідачу земельних ділянок з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107 та приведено їх у відповідність до фактичного місця розташування земельних ділянок на місцевості, чим в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр», внесено виправлення до відомостей Державного земельного кадастру, про що на кадастрових планах, долучених до технічної документації, проставлено відповідні відмітки від 09.08.2019 року, а також видано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 09.08.2019 року № НВ-3216158012019 та № НВ-3216158102019 (Т.1,а.с.146-153,171,174). Проаналізувавши матеріали наданої суду технічної документації, зокрема, встановлені в ході її розробки межі належних відповідачу земельних ділянок, а також список суміжних землевласників та землекористувачів, вбачається, що земельні ділянки відповідача з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107 станом на час розгляду справи не межують з земельними ділянками позивачки та не накладаються на їх межі. Відсутність накладань належних відповідачу земельних ділянок з іншими ділянками, в тому числі, позивачки, станом на час розгляду справи підтверджується також відомостями Публічної кадастрової карти. При цьому, з урахуванням внесених виправлень, надані позивачкою на підтвердження своїх вимог витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.02.2019 року № НВ-3214195042019 та № НВ-3214195082019, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), схеми розміщення земельної ділянки, кадастрові плани, а також акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання, містять неактуальну інформацію, що не відповідає фактичним характеристикам земельних ділянок відповідача у натурі (на місцевості) та відомостям про них, внесеним до Державного земельного кадастру, відтак, в контексті інших наявних у справі доказів не доводять пред`явлених позовних вимог та розцінюються судом критично (Т.1,а.с.11,13,14,17,18,20,21). Крім того, доводи позивачки щодо непогодження відповідачем при оформленні державних актів меж належних йому земельних ділянок з позивачкою не беруться судом до уваги, оскільки остання фактично не є суміжним землевласником чи землекористувачем по відношенню до належних відповідачу земельних ділянок. За встановлених судом обставин, доводи позивачки про порушення її прав внаслідок документального накладання земельних ділянок відповідача на її земельні ділянки, що створює перешкоди у проведенні їх державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, спростовані в ході судового розгляду комплексом належних та допустимих доказів. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання відповідачем її прав на земельні ділянки як підстави для звернення особи до суду за захистом цих прав із застосуванням обраного способу захисту суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено. Сама по собі констатація позивачкою вказаного факту без належного доказового підґрунтя не є достатнім мотивом для вказаного висновку. При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, диспозитивність, за змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. За правилами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Так, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 3223384101:01:029:0106 та 3223384101:01:029:0107 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 870481 та ЯК № 870480 відповідно, виданих згідно рішення Ковалинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 18.05.2009 року № 269. За таких обставин, рішення Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 01.01.1992 року, а також державний акт від 13.06.2008 року серії КВ № 926318, про визнання недійсними яких, в тому числі, позивачка звернулась до суду, не стосуються спірних правовідносин, відтак, з наведених позивачкою підстав не можуть порушувати її права чи законні інтереси, тому вказані позовні вимоги суд вважає додатково необґрунтованими з наведених підстав. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність та недоведеність. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed