Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-28 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] пред'явила позов до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року в м. Старокостянтинові. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється єдиним спадкоємцем по заповіту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1782 га для його обслуговування та ведення особистого селянського господарства. Інший спадкоємець по заповіту [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на її користь. Проте нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав через невідповідність зазначення виду спадкової нерухомості як квартира, замість вірного житловий будинок. Позивачка подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте направив заяву, де просив справу розглянути без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в м. Старокостянтинові, про що складено відповідний запис № 174 згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області [INFO] року. [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON] та [PERSON] заповіт, посвідчений Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 28 липня 1997 року за р. № 2-3403, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла останнім в рівних частках. Даний заповіт (номер у спадковому реєстрі № 2725176) згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 48414776 від 14.07.2017 є чинним. За змістом матеріалів спадкової справи № 447/2017, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 14 липня 2017 року спадкоємцем [PERSON] являється позивачка [PERSON], натомість [PERSON], як спадкоємець по заповіту, відмовилась від спадщини на користь позивачки [PERSON] До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшли: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 23 липня 1997 року за р. № 2-3314; - земельна ділянка площею 0,10 га цільове призначення - для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівською міською радою 06 червня 2000 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 28 грудня 1999 року за № 172 п. 1; - земельна ділянка площею 0,0782 га цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівською міською радою 06 червня 2000 року на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 28 грудня 1999 року за № 172 п. 1. У відповіді на звернення державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 27.12.2017 за № 3980/02-31 позивачці відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заявлену нерухомість в зв'язку з різних визначенням виду нерухомості (квартира - домоволодіння) в правовстановлюючому документі та в технічній документації, що в свою чергу унеможливлює оформлення спадщини на нерухомість, яка розташована на даній земельній ділянці. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги те, що позивачка являється спадкоємцем по заповіту та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на заявлене спадкове майно у зв'язку з вищевказаними невідповідностями визначення виду спадкового майна, тому позовні вимоги про визнання права власності на заявлене спадкове майно підлягає задоволенню.

Outcome: approved