Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради (далі по тексту - Департамент) 25.05.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення надміру виплаченої грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, вказавши, що [PERSON] звернувся 14.07.2015 року із заявою до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про взяття на облік та про призначення щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В свою чергу [PERSON] 13.08.2015 року також звернулась із заявою до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про взяття на облік та про призначення щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При подачі заяви від 14.07.2015 року [PERSON] до складу сім'ї було включено дружину [PERSON] [INFO] та дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. При подачі заяви від 13.08.2015 року [PERSON] до складу сім'ї включено чоловіка [PERSON] На момент звернення обидва відповідачі з членами сім'ї проживали за однією адресою - [ADDRESS]. Тобто відповідачі отримували зазначену допомогу, як члени різних сімей, тоді як вони є однією сім'єю і проживали разом. Даний факт було виявлено при проведенні ревізії спеціалістами Державної фінансової інспекції у Черкаській області. Оскільки загальний розмір отримуваної відповідачами допомоги склав понад максимально допустимого для однієї сім'ї (2400грн на місяць), то позивач вимагає стягнути з них суму переплати за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року, яка складає 6816,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та підтвердила обставини викладені у позові. Додатково пояснила, що факт необґрунтованої виплати грошової допомоги було виявлено при перевірці використання коштів виділених з державного бюджету Державною фінансовою інспекцією в Черкаській області. Після встановлення факту спільного проживання за однією адресою державними соціальними інспекторами департаменту було проведено акти обстеження матеріально-побутових умов проживання родини, в яких зазначено, що родина дочки проживає разом з родиною батьків в орендованій квартирі, проте спільного господарства не ведуть. Однак дана обставина не була прийнята до уваги ревізійною групою і у додаткових вимогах щодо усунення порушень законодавства від 06.09.2016 року № 23-04/26-5036, які були відкориговані у зв'язку з надходженням від Мінфіну уточненої інформації щодо проведеної верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для отримання державних виплат, та отримання додаткової інформації з офіційних джерел, у родині [PERSON] та родині [PERSON] виявлено порушення на суму 6816,00 гривень, яка і підлягає до стягнення з відповідачів. Справу розглянуто за відсутності [PERSON] та [PERSON], повідомлених про час та місце судового засідання шляхом направлення повісток про виклик за останнім відомим зареєстрованим місцем їхнього перебування, стосовно яких суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідачі є внутрішньо переміщеними особами, оскільки мали постійне місце проживання в [ADDRESS] і були вимушені переїхати до іншої території України у зв'язку з проведенням антитерористичної операції. Відповідно до заяви [PERSON] від 14.07.2015 року до початку антитерористичної операції на сході України він був зареєстрований та фактично проживав разом з дружиною та двома дітьми за адресою: [ADDRESS]. Даний факт також підтверджується паспортними даними [PERSON] та [PERSON] (а.с. 57-64). Відповідно до заяви [PERSON] від 13.08.2015 року до початку антитерористичної операції на сході України вона була зареєстрована та фактично проживала разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS], що підтверджується паспортними даними [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29, 30). Місто Донецьк Донецької області відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015р. №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №1085 (із змінами згідно розпорядження КМУ від 05.05.2015р. №428-р) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», є тимчасово окупованою територією України З 14.07.2015 року відповідно до рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 12.08.2015 року (а.с. 54), яке прийняте на підставі заяви [PERSON] від 14.07.2015 року (а.с. 62-64) було призначено останньому тимчасову грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві [PERSON] зазначено адресу проживання - [ADDRESS]. З 13.08.2015 року відповідно до рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 11.09.2015 року (а.с. 25), яке прийняте на підставі заяви [PERSON] від 13.08.2015 року (а.с. 31,32) було призначено останній тимчасову грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві [PERSON] зазначено адресу проживання - [ADDRESS]. Тобто на момент звернення обидва відповідачі фактично проживали за однією адресою: [ADDRESS]. Житлове приміщення [ADDRESS] являє собою трикімнатну квартиру, яку відповідачі орендують у гр. [PERSON], що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. У своїй заяві від 14.07.2015р. [PERSON] зазначив, що до складу його сім'ї входять дружина [PERSON] [INFO] та двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO].. [PERSON] у своїй заяві від 13.08.2015р. зазначила, що до складу її сім'ї входить чоловік [PERSON] [INFO]. При цьому відповідачі є родичами між собою, оскільки дружина [PERSON] - [PERSON] - є дочкою [PERSON] За наслідками розгляду заяв відповідачів їм було призначено і виплачено грошову допомогу як двом різним сім'ям, загальний розмір якої за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року склав 21216 гривень, що підтверджується довідками УСЗН Придніпровського району від 12.05.2017 року (а.с. 5, 33). В той же час відповідно до п.3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок), загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400грн. Спеціалістами Державної фінансової інспекції у Черкаській області було проведено ревізію використання коштів, виділених з державного бюджету на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2014 по 31.03.2016, а також законності призначення, нарахування та виплати усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, за період з 2014-2016 роки в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради. За наслідками її проведення було встановлено завищення родинам [PERSON] та [PERSON] визначеної пунктом 3 Порядку граничної суми виплати адресної допомоги на сім'ю, що призвело до надвірної виплати такої допомоги відповідачам за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року на суму 6816 гривень. Державними соціальними інспекторам УСЗН було проведено акти обстеження матеріально-побутових умов проживання родини відповідачів - Акти від 03.06.2016 №1926 та №1925, в яких зазначено, що родина батьків проживає разом з родиною дочки в орендованій квартирі, проте спільного господарства не ведуть (а.с. 18, 47). Відповідачів було повідомлено про причини та розмір переплати з одночасним проханням повернути заборгованість до 30.09.2016р., але станом на момент розгляду справи дана вимога позивача залишилась без виконання. Згідно з Конституцією України Україна є демократичною, правовою державою (ст.1); людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.3); сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51). Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України від 20.10.2014р. №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII). Відповідно до ст.2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. З метою підтримки та соціального захисту тимчасово переміщених осіб Кабінетом Міністрів України установлено надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що передбачено постановою КМУ №505 від 01.10.2014р., якою також затверджений Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року (зі змінами та доповненнями) передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Відповідно до пункту 3 даного Порядку грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень. Допомога призначається на підставі подання уповноваженим представником сім'ї відповідної заяви, в якій, зокрема, зазначається перелік членів сім'ї. Отже зазначення переліку членів сім'ї, якій призначається допомога, є обов'язком особи, яка подає відповідну заяву як уповноважений представник сім'ї. Пунктом 10 Порядку передбачено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. А згідно п.11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Повернення надміру виплачених сум грошової допомоги ґрунтується на засадах регулювання зобов'язальних відносин з набуття майна без достатньої правової підстави (глава 83 Цивільного кодексу України), тобто цивільних правовідносин. Відповідно до ст.3 ЦК засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Натомість відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, право стягнення сум грошової допомоги, виплачених надміру, залежить від достовірності відомостей, які зазначаються уповноваженим представником сім'ї у заяві про призначення такої допомоги, та добросовісності його дій із зазначення таких відомостей. З обставин справи вбачається, що відповідачами при поданні заяви про призначення та виплату допомоги до складу членів сім'ї включено не всіх осіб, які проживають в їх квартирі, а лише тих кого вони вважають членами своєї сім'ї з огляду на ознаки родинного зв'язку та спільного побуту. При цьому [PERSON] вказав членами своєї сім'ї двох малолітніх дітей та дружину, а [PERSON] - чоловіка. При складанні актів обстеження соціальними інспекторами встановлено, що відповідачі не ведуть спільного господарства, а лише орендують одну квартиру. Надаючи оцінку добросовісності дій відповідачів суд виходить з наступного. Аналіз змісту Порядку свідчить, що цим нормативно-правовим актом не передбачено переліку фізичних осіб, які мають включатися до складу сім'ї тимчасово переміщеної особи і які враховуються при обчисленні загального розміру допомоги, що виплачується на сім'ю. А відтак достовірність даних про членів сім'ї отримувача адресної допомоги має визначатись виходячи зі змісту загального поняття сім'ї, що міститься в законодавстві. Визначаючи зміст поняття сім'я, яке застосовується для цілей законодавства про соціальне забезпечення тимчасово переміщених осіб, необхідно враховувати, що Конституція України передбачає, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту та засади регулювання шлюбу і сім'ї (п.6 ч.1 ст.92). У статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю. Конституційний Суд України в Рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 відзначив, що аналіз положень Конституції України та чинних нормативних актів різних галузей законодавства (у тому числі 24 законів України, якими встановлюються пільги на оплату житлово-комунальних послуг, і ще близько 40 законів України, в яких вживаються терміни, що підлягають офіційному тлумаченню, низки міжнародних угод, ратифікованих Україною) свідчить про відсутність узагальнюючих норм-дефініцій поняття «член сім'ї». Не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім'ї міжнародно-правовими актами. Так, відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини (прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, резолюція N 217 A/III/), пункту 2 статті 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, резолюція N 2200 A/XXI/, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року N 2148-VIII) за чоловіками і жінками, які досягли шлюбного віку, визнається право на одруження і право засновувати сім'ю. Отже при тлумаченні змісту поняття «член сім'ї» необхідно виходить з об'єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства. Під членами сім'ї треба розуміти особу, що перебуває з суб'єктом права на пільги щодо оплати користування житлом і комунальними послугами у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв'язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням; веденням спільного господарства. Такі ознаки (вимоги) застосовуються диференційовано при конкретному визначенні членів сім'ї, які мають право на названі пільги (п.1 резолютивної частини Рішення КСУ від 03.06.1999 №5-рп/99). Таким чином, лише наявність трьох складових елементів (родинний зв'язок, постійне проживання та ведення спільного господарства) є беззаперечним свідченням того, що певні фізичні особи є членами однієї сім'ї. В іншому випадку необхідно враховувати умови, визначені нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини. В цьому контексті доводи позивача про те, що до визначення поняття членів сім'ї необхідно застосовувати виключно зміст норми ч.2 ст.64 Житлового кодексу України є необґрунтованими. Публічний порядок правової і соціальної держави, якою є Україна, ґрунтується на принципі свободи поведінки членів суспільства відповідно до якого «дозволено все, що не заборонено законом», який виходить зі змісту ст.22 Конституції України. У свою чергу діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування ґрунтується на принципі «дозволено все у встановлених Конституцією межах, відповідно до законів України» (ч.2 ст.6, ч.2 ст.19 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 08.06.2016р. №3-рп/2016 наголосив, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч.1 ст.8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів. Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів. Принципу правової визначеності кореспондує обов'язок суб'єктів владних повноважень вчиняти дії на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Так відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012р. №5207-VI (надалі - Закон №5207-VI) непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. В силу приписів ст.1 Закону №5207-VI законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; повагу до гідності кожної людини; забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються. Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: 1) спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; 2) здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; 3) надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; 4) встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; 5) особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.06.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 27). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17.08.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 27). Аналізуючи зібрані дані, суд приходить до висновку, що відповідачі є між собою родичами, але вони проживають окремими сім'ями і не ведуть спільного господарства. При цьому кровний зв'язок існує лише між дружиною [PERSON] - [PERSON], з одного боку, та, з іншого боку, відповідачем [PERSON], інші кровні зв'язки між членами двох родин [PERSON] та [PERSON] відсутні, а відтак не можна безумовно стверджувати про те, що вони є членами однієї сім'ї. Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що до переміщення для проживання в м. Черкаси [PERSON] разом з дружиною та двома дітьми проживали в [ADDRESS]. Потім у зв'язку із початком проведення антитерористичної операції вони переїхали до м. Одеси, а потім до м. Бориспіль Київської області, де проживали в період часу з квітня по липень 2015 року, що підтверджується відповідними письмовими документами (а.с.38, 54-56). Після цього їх сім'я перемістилася до м. Черкаси. Сім'я [PERSON] в складі двох осіб - [PERSON] та [PERSON], до переміщення в м. Черкаси проживали в [ADDRESS]. Потім у зв'язку із початком проведення антитерористичної операції вони переїхали до м. Бориспіль Київської області, де проживали в період часу з жовтня 2014 по липень 2015 року, що підтверджується відповідними письмовими документами (а.с.28). Після цього їх сім'я перемістилася до м. Черкаси. Отже, відсутність кровного зв'язку між відповідачами, спосіб їх життя до початку тимчасового переміщення з постійного місця проживання, користування різними житловими приміщеннями однієї квартири, відсутність спільного господарства цілком виправдовують їх посилання в заявах на те, що вони є членами різних сімей. За таких обставин не включення відповідачами один одного до членів своєї сім'ї не можна вважати недобросовісними діями. Таким чином, з огляду на те, що Порядком не передбачено переліку осіб, які включаються до складу сім'ї при розрахунку максимального розміру суми адресної грошової допомоги тимчасово переміщеним особам (зокрема і відсутнє в ньому посилання на визначення такого поняття відповідно до норм житлового законодавства), то в діях відповідачів, які у своїх заявах про призначення такої допомоги зазначали лише тих членів сім'ї, з якими вони окрім кровного зв'язку та спільного проживання, пов'язані спільним побутом, не можна вважати недобросовісними. Протилежний висновок в такому випадку має ознаки дискримінаційного характеру і суперечить змісту принципу верховенства права та завданням соціальної і правової держави. Враховуючи, що призначення та виплата державної соціальної допомоги здійснювалась позивачем добровільно, а нарахуванню та виплаті такої допомоги не передували недобросовісні дії відповідачів, то отримані суми грошової допомоги не підлягають стягненню в примусовому порядку на підставі п.1 ч.1 ст.1215 ЦК, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі ст.88 ЦПК судові витрати, які складаються з судового збору, слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed