Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, на підставі ст. ст. 383, 386, 391 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком в с. Мутичів Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Приозерна, 15, зі зняттям його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований в с. Мутичів Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Приозерна, 15. Разом з нею в будинку зареєстровані [PERSON], [INFO], та відповідач, який не являється членом її родини та не проживає в будинку з 1999 року, а факт його реєстрація порушує її право власності на будинок, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати обєкт права власності. В судове засідання: - позивачка [PERSON] не зявилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує; - відповідач [PERSON] не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.\~ Виходячи з наведеного, зважаючи на ч. 1 ст. 224 ЦПК України та враховуючи те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд знаходить, що є всі умови проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідачів. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що: - позивач [PERSON] являється власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: с. Мутичів Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Приозерна, 15, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 25903814 від 21.08.2014 року; - відповідач [PERSON] зареєстрований, внаслідок обміну паспорту, з 12 грудня 2002 року за адресою: с. Мутичів Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Приозерна, 15, що стверджується даними будинкової книги, але там фактично не проживає ще з 1999 року, що стверджується довідкою виконавчого комітету Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області №290 від 05.05.2017 року, а також актом від 04.05.2017 року, складеним комісією Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього звязку з конкретним місцем. Виходячи з наведеного, власник жилого приміщення не позбавлений можливості звернутися з позовом про визнання особи, яка не є членом його сім'ї, не проживає в належному власнику житловому приміщенні та ним не користується протягом тривалого часу, тобто втратив з ним достатній зв'язок - такою, що втратила право на це житлове приміщення. Враховуючи те, що [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], в будинку фактично не проживає з 1999 року і по теперішній час, тобто втратив з цим місцем достатній та постійний зв'язок, а п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не захищає права осіб на житло, з яким остання втратила достатній та постійний зв'язок, навпаки ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює принцип непорушності права приватної власності, суд знаходить, що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: с. Мутичів Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Приозерна, 15, зі зняттям останнього з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 640 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved