Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що за час спільного проживання виявилося, що у них немає спільних інтересів та поглядів на життя, було відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки, постійні конфліктні ситуації. Крім того, вже більше трьох років подружжя спільно не проживає, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, оскільки воно буде суперечити інтересам позивача. Ухвалою судді від 23.01.2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачці строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судове засіданні позивач не з`явився, проте подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заявлені вимоги до відповідачки підтримує повністю та просить термін на примирення не надавати, оскільки планує створити нову сім`ю. Також повідомив суду, що проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій також просить проводити розгляд справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заявлені позивачем вимоги із викладених у позовній заяві підстав, визнає повністю. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує та просить після розірвання шлюбу надалі йменуватися прізвищем « [PERSON] ». Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 20.11.2011 року Виконкомом Яблунівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, про що складено актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.11.2011 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у нього з відповідачкою не склалося, у них різні інтереси та погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки та постійні конфліктні ситуації. Крім того, вже більше трьох років подружжя спільно не проживає, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі доводи позивача не заперечуються відповідачкою і будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування нею не подано. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує, обидві сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними припинені. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Дослідивши матеріали справи та письмове клопотання позивача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved