Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва», про визнання права користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у вищенаведеній квартирі позивачка проживає з 1985 року за дозволом її наймача - [PERSON] При цьому, незважаючи на реєстрацію місця проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] остання, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1985 року, а з 2012 року - в зареєстрованому шлюбу, постійно проживала у спірній квартирі та спільно з чоловіком несла витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачка зауважує, що після смерті [PERSON], яка відбулася [INFO] року, вона продовжує проживати у цій квартирі, утримувати її, а також здійснювати витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. За вказаних обставин, позивачка вважає, що вона, як член сім'ї наймача спірної квартири, має право на визнання за нею право користування квартирою [ADDRESS] Ухвалою від 21.05.2018 розгляд цивільної справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовної провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, вказаною ухвалою судом було задоволено клопотання позивача про виклик в судове засіданні та допит в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] 11.06.2018 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи щодо заявленого позову, в яких представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» вказує, що підприємство не наділено повноваження встановлення, зміни чи забезпечення порядку користування, в тому числі реєстрації місця проживання, власниками/мешканцями житлових/нежитлових приміщень, що знаходяться у багатоквартирному будинку [ADDRESS] 17.08.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, згідно з яким Київська міська рада просить суд прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства та на підставі поданих сторонами доказів. Ухвалою від 20.08.2018 року було задоволено клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості третьої особи Шевченківську районну в м.Києві державну адміністрацію. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також, з обставин справи в судовому засіданні було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідач та треті особи в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, як у відзиві Київської міської ради, так і в поясненнях третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» містить клопотання про розгляд справи без участі її представників. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представники позивачки заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представників позивачки та показання свідків, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що житловий будинок, розміщений за адресою: [ADDRESS] належить до сфери управління Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у квартирі [NUMBER] вказаного будинку з 10.08.1973 року зареєстрований [PERSON], який згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [INFO] Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що за згодою [PERSON] з 1985 року та по теперішній час у квартирі [ADDRESS] проживає, але не зареєстрована за цією адресою, позивачка по справі - [PERSON], яка з 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з наймачем квартири - [PERSON] Вказані обставини знайшли своє підтвердження з наявних в матеріалах справи Актів обстеження квартири від 31 січня та 12 лютого 2018 року,а також показань свідків, наданих останніми у судовому засіданні. Крім того, згідно з наявними в матеріалах справи копіями квитанцій позивачка після смерті наймача квартири - [PERSON] продовжує утримувати вказане майно та оплачувати надання житлово-комунальних послуг. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка вказувала, що через відсутність реєстрації місця проживання у спірній квартирі, вона не має можливості підтвердити своє право користування цим житлом у позасудовому порядку. Так, згідно з ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб. Якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другої цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права корситування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 своєї постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядк при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї, наймача, чи прописані вони в данному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Разом з тим, згідно роз'яснень, викладених в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року за №9, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Крім того, в силу вимог п.4 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved