Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 05.08.1995 року по 10.09.2013 року, від якого сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний 10.09.2013 року, після розірвання шлюбу відповідач фактично не надає матеріальну допомогу на утримання дітей.Крім того, старший син пройшов підготовчі курси до вищого навчального закладу за що позивач сплатила 8 400 грн., до того ж, старший син займається танцями, у зв'язку з чим йому необхідний спеціальний одяг та взуття для виступів, на вказані потреби позивачем було витрачено 5 557 грн. 50 коп., у зв'язку з вищенаведеним позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей 3 500 грн. на старшого сина, 2 400 грн. на молодшого сина, а також додатковівитрати на дитину у розмірі 5 557 грн. 50 коп. Крім того, позивачем були понесені витрати у розмірі 6 333 грн. 60 коп., у зв'язку із зверненням за правовою допомогою. В зв'язку з чим, для захисту порушеного права, позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовомузасіданні 13.08.2014 р.заявив до суду клопотання про відкладення розгляду справи в судовомузасіданні для надання часу з метою ознайомлення з позовними вимогами. В подальшому, відповідач в судовезасідання28.08.2014 р. не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хочабувповідомлений про дату та час судового засіданняпідрозпис(а.с. 37).Заяв про розглядсправи за йоговідсутностічи про відкладеннярозглядусправи до суду не подавав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 05.08.1995 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюб від 05.08.1995 року, серія [NUMBER], актовий запис № 902, видане палацом шлюбів в м. Кременчук (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], актовий запис № 1613, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві 17.07.2007 року (а.с. 8) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], актовий запис № 358, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві 02.03.2010 року (а.с. 9). Відповідач є батьком дітей. Діти проживають разом з позивачем, що підтверджено довідкою від 16.04.2014 року за № 3625 виданої КП «Куренівське» (а.с. 11). 10.09.2013 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується Рішенням Подільського районного суду м. Києва (а.с. 22). Старший син сторін - [PERSON], [INFO] пройшов курс навчання в Київському національному університеті ім. Т.Г.Шевченка, що підтверджується договором № 174-В-5/14 від 17.01.2014 року та свідоцтвом № 86/14 від 28.05.2014 року за що позивачем було сплачено 8 400 грн. (а.с. 17- 19). Крім того,[PERSON] Даниловичзаймається танцями, у зв'язку з чим на вказані потреби позивачем було витрачено 5 557 грн. 50 коп., що підтверджується квитанціями (а.с. 14-16). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні положення містяться і в ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтями 180 - 181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Сімейним кодексом Українипередбачено участь батьків у додатковихвитратах на дитину. Відповідно до ст. 185 СК Українитой з батьків, з кого присудженостягненняаліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягненняаліментів не була подана, зобов'язанібрати участь у додатковихвитратах на дитину, щовикликаніособливимиобставинами (розвиткомздібностейдитини, її хворобою, каліцтвомтощо). Розміручасті одного з батьків у додатковихвитратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуваннямобставин, щомаютьістотнезначення. Пунктом18 Постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодобатьківства, материнства та стягненняаліментів»визначено, що до участі в додатковихвитратах на утриманнядитини, викликанихособливимиобставинами (розвиткомїїздібностей, хворобою, каліцтвомтощо), можнапритягатилишебатьків. У цихвипадкахідеться про фактичнозазнаніабопередбачуванівитра ти, тому їхнеобхідновизначати у твердійгрошовійсумі. У своїйпозовнійзаявіщодостягнення додатковихвитрат на утриманнядитини, позивач зазначила, щовідносить до таких витраткоштипонесені на розвитокздібностейдитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей та матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність на момент розгляду справи у суді обставин, які свідчать про те, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, з урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача кошти на утримання дітей (аліменти)[PERSON],[INFO], [PERSON],[INFO] розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13червня 2014 року і до досягнення [PERSON] повноліття - 18 років. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано докази понесення додаткових витрат на дітей. Всього позивачем було понесено додаткових витрат на дітей на суму 13 957 грн. 50 коп. Відповідно дост. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, оскільки батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, а такий обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та пред'явлення позивачем до відповідача позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину саме у розмірі 5 557 гривень 50 копійок,суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дітей у розмірі 5 557 гривень 50 копійок. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розглядулишетідокази, якімаютьзначення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженніпевнимизасобамидоказува ння не можутьпідтверджуватисяніякимиіншимиз асобамидоказування. Кожна сторона має довести тіобставини, на якіпосилається як на підставусвоїхвимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 61 ЦПК Україниобставини, встановленісудовимрішенням у адміністративнійсправі, що набрало законноїсили, не доказуються при розглядіінших справ, у якихберуть участь тісамі особи або особа, щодоякоївстановленіціобставини. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача до суду надано договір про надання правової допомоги (а.с. 20), а також надано квитанцію до прибуткового касового ордера (а.с. 21) та частково доведено понесені витрат на правову допомогу, пов'язаних з підготовкою позовної заяви та участю в судовому засіданні представника. З урахуванням наданих до суду доказів, журналів судових засідань, суд приходить до висновку, що представник позивача обґрунтував та довів факт понесення витрат на правову допомогу, пов'язаних з підготовкою позовної заяви та участю представника в судовому засіданні з розрахунку 3 год. 6 хв. на загальну суму 1 510 грн. 32 хв., інші витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, не підлягають відшкодуванню, оскільки не передбачені ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та ст. 79 ЦПК України. Враховуючи положення ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial