Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

В січні 2016 року позивач подав до суду позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] - в рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеним 1 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] В позові зазначає, що відповідно до договору позики від 01.12.2014 року [PERSON] отримав в позику 111651 грн., які еквівалентні 6808 доларів США. Згідно з умовами договору позичальник зобовязався не пізніше 1 грудня 2015 року повернути отриману суму позики у національній валюті, але в сумі, еквівалентній 6808 доларів США на час здійснення розрахунку, шляхом здійснення щомісячних платежів. В забезпечення виконання зобовязань за договором позики між позивачем, з одного боку, та відповідачами - з іншого, укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, згідно із яким в іпотеку позивачу передано квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачам. Оскільки позичальник виконував свої зобовязання за договором позики неналежним чином, станом на січень 2016 року утворилася заборгованість в сумі 183986 грн. 20 коп. Відповідно до умов договору при несвоєчасному поверненні позики, а також при порушенні строків здійснення щомісячних платежів позикодавець вправі вимагати повернення позики і сплати трьох відсотків річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Три проценти річних від суми боргу за весь час прострочення виконання зобовязання становлять 5806 грн. 78 коп., неповернена сума позики з урахуванням інфляційних витрат обчислюється 263652 грн. 22 коп., таким чином сума заборгованості відповідача складає 269459 грн. На підставі викладеного позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи, у звязку з чим у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд знаходить за можливе вирішення справи у відсутність позивача і його представника. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду тричі не зявилися з невідомих причин. Заперечень проти позову не надали. За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 1 грудня 2014 сторони уклали договір позики, згідно із умовами якого відповідач [PERSON] отримав у позивача в позику 111651 грн., які еквівалентні 6808 доларів США. Договір посвідчений нотаріально (а. с. 7). З розписки, оригінал якої оглянутий судом, від 01.12.2014 року випливає, що відповідач підтвердив суму заборгованості, зобовязавшись сплатити її до 1 грудня 2015 року шляхом щомісячних виплат у сумі 3017 грн. (а. с. 10). В цей же день в забезпечення виконання зобовязань за договором позики позивач, з одного боку, та відповідачі з іншого, уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, згідно із яким в іпотеку позивачу передано квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачам (а. с. 18-21). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону, а згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як випливає із ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Згідно наданому суду договору від 01.12.2014 року відповідач отримав у позивача в позику 111651 грн., які еквівалентні 6808 доларів США, і за встановленим Національним банком України курсом на час звернення до суду становлять 183986 грн. 20 коп., наданий суду оригінал розписки підтверджує передачу відповідачу зазначеної суми; наявність боргових документів у кредитора свідчить про невиконання зобовязання, що обєктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Зазначені докази є належними і допустимими, оскільки сторонами дотримані вимоги закону до форми договору позики при його укладенні. Відповідальність за порушення грошового зобовязання у вигляді застосування індексу інфляції, а також стягнення трьох процентів річних встановлена статтею 625 ЦК України, тому суд знаходить ґрунтовними і ці вимоги. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені положення узгоджуються з правилами ст. 589 ЦК України, відповідно до якої за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Таке право заставодержателя закріплено в п. п. 10, 11 договору іпотеки між сторонами. З огляду на встановлені судом обставини, суд знаходить, що право звернення стягнення на предмет іпотеки зумовлене невиконанням зобовязань за основним договором. За умови невиконання позичальником своїх обовязків позикодавець після спливу строку виконання зобовязань за основним договором у відповідності до ч. 2 п. 11 договору іпотеки звернувся до суду за захистом свого порушеного права, розмір заборгованості є співмірним із ринковою вартістю предмета іпотеки на час розгляду справи, тому суд вважає, що вимога про стягнення за рахунок предмету іпотеки ґрунтується на законі та умовах договору, який є дійсним З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для задоволення позову. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідачів на користь [PERSON] у рівних частках.

Outcome: approved