Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

В червні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошову компенсацію в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2013 року о 08 год. 30 хв., на вулиці Полоцька дорога сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2107» держ. н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Honda» держ. н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON], належного останньому. В результаті дорожньо - транспортної [PERSON] завдано матеріальну шкоду, яка полягає в пошкодженні майна на загальну суму 36864 грн. 56 коп. Винним у даній дорожньо - транспортної пригоди визнано [PERSON], у зв'язку з чим піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. На час скоєння дорожньо - транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, тому МТСБУ в порядку діючого законодавства здійснило регламентну виплату потерпілому [PERSON] в сумі 29291 грн. 83 коп. Разом з цим, МТСБУ понесло витрати по сплаті послуг Аварійного комісара за збір документів і проведення експертизи в розмірі 840 грн., а також витрати з отриманням правової допомоги в розмірі 2000 грн. При зверненні до суду МТСБУ сплатило судовий збір у сумі 1378 грн., та здійснило витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 630 грн. Отже, загальний розмір понесених витрат складає 34139 грн. 83 коп., який МТСБУ просить стягнути з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений через засоби масової інформації - газету «Урядовий кур'єр» № 183(5803) від 29.09.2016 року відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 серпня 2013 року відбулася дорожньо - транспортна пригода, учасником якої є відповідач [PERSON] за наступних обставин: 02 серпня 2013 року о 08 год. 30 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», н/з [NUMBER] в м. Донецьку по вул. Полоцька дорога до ТЦ «Ашан», в порушення вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України, при повороті ліворуч на перехресті скоїв зіткнення з автомобілем марки «Хонда», дер. н/з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 10) пошкоджене майно належить [PERSON]. Постановою судді Пролетарського районного суду м. Донецька Семіряд І.В. від 30.08.2013 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. (а.с. 5). Отже судом встановлено, що відповідач [PERSON] неправомірними діями спричинив пошкодження належного [PERSON] рухомого майна, автомобіля. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 1401 від 10.09.2013 року (а.с. 16-23; 24-39) вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] складає 36864 грн. 56 коп. Проте, завдана [PERSON] майнова шкода не була відшкодована [PERSON], оскільки на час дорожньо - транспортної пригоди, цивільно - правова відповідальність винної особи не була застрахована. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. В положеннях ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодовувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспорту пригоду, який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. При чому у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Як вбачається з матеріалів справи, наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 4674 від 06.12.2013 року (а.с. 41) прийнято рішення сплатити [PERSON] регламентну виплату в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної в результаті дорожньо - транспортної пригоди (а.с. 41). Згідно платіжного доручення № 1/1-21361 від 09.12.2013 року (а.с. 42) на рахунок [PERSON] перераховано страхове відшкодування в сумі 29291 грн. 83 коп. Виходячи з цього, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач МТСБУ набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON], у зв'язку з чим 16 червня 2016 року звернулося до суду з цими вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди доведені в суді повністю, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. З огляду на це, суд вважає, що також підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою послуг Аварійного комісара за збір документів і проведення експертизи в сумі 840 грн., так як ці вимоги підтверджені належними доказами по справі (а.с. 11-14), тому є обґрунтованими і повністю доведеними в суді. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги в сумі 2000 грн., суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступного. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 3013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно пункту 48 вказаної Постанови підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ст. 8 Контракту про надання правової допомоги № 70 від 27.09.2012 року (а.с. 43-48) та додатковою угодою № 34 від 11.02.2016 року (а.с. 49) до зазначеного контракту, позивачем на отримання правової допомоги адвоката було сплачено 2000 грн. Однак, в порушення зазначених вище норм Закону, зазначені витрати на правову допомогу, а ні позивачем, а ні його представником в суді не доведені, а саме не був представлений розрахунок визначених адвокатом сум, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до частини третьої цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, також належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial