Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за навчання в сумі 126 893 гривні 21 копійку. В обґрунтування вимог посилається на те, що на підставі рішення приймальної комісії від 31 липня 2007 року наказом ректора Університету №121 від 31 липня 2007 року [PERSON] було зараховано студентом першого курсу медичного факультету ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України». На виконання вимог Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996, та Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України № 367 від 25.12.1997, 1 вересня 2007 року між Університетом та відповідачкою укладено Типову угоду №74 про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно умов укладеної Угоди відповідачка зобов'язується прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. Разом з тим, Угодою передбачено обов'язок вищого навчального закладу освіти забезпечити студентові: якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. На виконання умов укладеної Угоди згідно протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Університет в червні 2013 року, від 09 листопада 2012 року постановлено направити [PERSON] як молодого спеціаліста 2013 року на роботу в Управління охорони здоров'я Рівненської обласної державної адміністрації, а саме Демидівську центральну районну лікарню на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря. Із пропозицією щодо працевлаштування відповідачка була ознайомлена та згідна, про що свідчать її підписи у Списку працевлаштування персонально кожного випускника медичного факультету Університету 2013 року випуску, Обліковій картці випускника Університету та Картці працевлаштування випускника. Окрім цього, направлення на роботу № 02010830/074 їй вручено особисто, про що свідчить її підпис в Книзі реєстрації, виданих направлень на роботу. Наказом ректора Університету №86 від 26 червня 2013 року на підставі результатів державних екзаменів і відповідно з рішенням Державної екзаменаційної комісії [PERSON] присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом. В подальшому згідно наказу управління охорони здоров'я Рівненської обласної державної адміністрації № 199-к від 19 липня 2013 року «Про зарахування на посаду лакаря-інтерна [PERSON] та направлення на роботу після закінчення інтернатури» відповідачку було зараховано для проходження інтернатури в Комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги» смт. Демидівка на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина». Виходячи з наведеного, Університет повністю виконав умови укладеної Угоди. Наказом управління охорони здоров'я Рівненської обласної державної адміністрації № 52-к від 07 квітня 2015 року «Про надання академічної відпустки лікрю-інтерну [PERSON].» відповідачці було надано академічну відпустку (догляд за хворим родичем) терміном на 12 місяців з 10 квітня 2015 року по 09 квітня 2016 року. Згідно доповідної записки відповідального за інтернатуру на базі стажування [PERSON] від 25 квітня 2016 року про те, що з 11 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин, акту про відсутність відповідачки на роботі від 25 квітня 2016 року, акту про відсутність на роботі та ненадання пояснення від 04 травня 2016 року, рішення первинної профспілкової організації від 19 травня 2016 року №7, рішення первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення [PERSON] від 03 червня 2016 року №8, наказом Комунального закладу «Центр первинної медико- санітарної допомоги» № 17-к від 04 липня 2016 року «Про звільнення лікаря- інтерна [PERSON].» звільнено з посади лікаря-інтерна з 09 квітня 2016 року через відсутність на роботі без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідачка не закінчила навчання в інтернатурі, що одночасно свідчить про її відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров'я, і як наслідок невиконання умов Угоди, що тягне за собою обов'язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Тому, позивач просить суд стягнути із відповідача вказану заборгованість за навчання та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав суду заяву, відповідно до змісту якої справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в зал судового засідання не з»явилась, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01 вересня 2007 року між позивачем та відповідачкою укладено Типову угоду №74 про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно умов якої [PERSON], зокрема, зобов'язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку (а.с.10). Відповідно до навчальної картки студента [PERSON]., зарахована до ВНЗ за держзамовленням відповідно до наказу №121-Д від 31.07.2007 року (а.с.9). Відповідно до ч.2 ст.44 Закону України «Про освіту» вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами. Частиною 2 ст.52 Закону України «Про освіту» передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.4 ч.2 ст.13 ЗУ «Про вищу освіту» державні органи, до сфери управління яких належать вищі навчальні заклади здійснюють розподіл випускників вищих навчальних закладів, що належать до сфери їх управління, для подальшого проходження служби (для вищих військових навчальних закладів (вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання) та працевлаштування в заклади охорони здоров'я (для вищих медичних навчальних закладів) у межах державного замовлення. [PERSON] була направлена у УОЗ Рівненської ОДА Демидівська ЦРЛ на посаду лікар-загальної практики-сімейний лікар, що підтверджується протоколом засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» в червні 2013 року від 09 листопада 2012 року (а.с.12-15). Направлення по місцю роботи відповідачці вручено, про що свідчить її особистий підпис в списку працевлаштування кожного випускника медичного факультету Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського (а.с.16-17, 22-24). [PERSON] не закінчила навчання в інтернатурі, що одночасно свідчить про її відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров'я, що підтверджується наказом Комунального закладу «Центр первинної медико- санітарної допомоги» № 17-к від 04 липня 2016 року «Про звільнення лікаря- інтерна [PERSON].», згідно якого звільнено з посади лікаря-інтерна з 09 квітня 2016 року через відсутність на роботі без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.30). Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання на одного студента, вартість навчання [PERSON] становить 84 211 гривень 33 копійки. Крім того, відповідачці було виплачено 42 681 гривень 88 копійок стипендії (а.с.31, 32). Відповідно до п.21 порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 р. N 367 випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Окрім цього, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не виконала умови укладеної угоди, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому слід стягнути з відповідачки кошти затрачені на її навчання в розмірі 126 893 гривні 21 копійку. На підставі наведеного,

Outcome: approved