Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

В січні 2015р. [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ФОП [PERSON] (Відповідач) з позовом про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків (а.с.1-4). Заочним рішенням від 18.05.2015р. позовні вимоги [PERSON] задоволено, розірвано договір купівлі-продажу від 27 серпня 2014 року, укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON]; стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] вартість товару у розмірі 9 140 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 грн. та витрати, пов'язані із розглядом справи, у сумі 250 грн., стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] в дохід держави штраф у розмірі 53 480 грн. та судовий збір у розмірі 628,20 грн. (а.с.55-58). Ухвалою суду від 25.09.2015р. за заявою Відповідача ФОП [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18.05.2015р., вказане заочне рішення - скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.99-100). 19.10.2015р. через канцелярію суду від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог та уточнення ціни позову, в якій позивач просив: - стягнути з Відповідача на користь Позивача вартість товару у сумі 9 270,00 грн.; - загальну ціну позову зменшити з 63 070,00 грн. до 9 720,00 грн. (з них 9 270,00 грн. вартість товару, 200,00 грн. - компенсація за спричинену моральну шкоду, 250,00 грн. - вартість посвідчення довіреності на представництво інтересів Позивача та ведення справ представником) (а.с.115-116), та заява про відмову від позовних вимог в частині накладення та стягнення у судовому порядку з Відповідача на користь держави до Державного бюджету України штрафу у розмірі десятикратної вартості товару виходячи з ціни, що діяла на день покупки (5348,00 грн.), що складає 53 480,00 грн. (а.с.118). Ухвалою суду від 09.11.2015р. судом прийнято відмову Позивача - [PERSON] від позову в частині вимог про накладення та стягнення у судовому порядку з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави до Державного бюджету України штрафу в сумі 53 480,00 грн. та закрито провадження в цій частині позовних вимог. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 27 серпня 2014 року він придбав у ФОП [PERSON] через Інтернет-магазин «[INFO]» процесор Intel Core I7-4790K, вартістю 5 348,00 грн. Після першого тижня роботи процесор вийшов з ладу та був зданий позивачем до сервісного центру «[INFO]» 12 вересня 2014 року. 09 жовтня 2014 року позивач отримав відповідь, що ремонт неможливий і буде проведена заміна товару. 10 жовтня 2014 року, Позивач звернувся до Відповідача із листом про намір розірвати договір купівлі-продажу та повернути вартість товару, яка станом на 10 жовтня 2014 року становила 6 060,00 грн. Відповідачем було відмовлено у негайному задоволенні його вимог, у зв'язку з чим позивач неодноразово звертався до Відповідача із заявами з вимогою розірвати договір та повернути вартість товару, в розмірі визначеному станом на день звернення. Враховуючи, що відповідачем згоди на повернення вартості товару, що збільшилась порівняно із вартістю, за яку придбавав товар позивач, не надано, [PERSON] звернувся із відповідним позовом до суду. Відповідач подав суду заперечення проти позову (а.с.71-73) та доповнення до заперечень (а.с.121-123), в яких зазначив, що Відповідач визнає факт укладення договору купівлі-продажу з Позивачем від 27.08.2014р. на придбання процесора марки Intel Core і7-4790К 4.0 GHz/5GT, а також той факт, що даний товар мав істотний недолік. Так, листом від 17.12.2014р., до моменту звернення Позивача в суд, останньому в добровільному порядку було запропоновано заміну на аналогічний товар (марки моделі артикулу) або повернення його вартості із розрахунку 6 060,00 грн. Відповідач звернув увагу, що в даному випадку жодного заниження ціни не було, оскільки Відповідач пропонував аналогічний товар, що по факту є рівноцінним його вартості, від чого Позивач відмовився з власної ініціативи, так Позивач постійно ухилявся від отримання заміни або запропонованої суми, користуючись періодом коливання цін на товари, чекав зростання його вартості. Окрім того, Позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтвердили розмір завданої йому шкоди, а враховуючи те, що 17.12.2014р. Позивачу була запропонована заміна товару на аналогічний або повернення його вартості у розмірі 6 060,00 грн. від чого Позивач відмовився, моральна шкода не підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки в судових засіданнях позивача представляв його представник згідно виданої довіреності із правами, передбаченими ст. 44 ЦПК України, а не на підставі договору про правову допомогу, а відтак підстави для відшкодування витрат на правову допомогу - 250,00 грн. витрат на нотаріальне посвідчення довіреності, - відсутні та такі вимоги позивача не підлягають задоволенню. Проте, в зв'язку з тим, що Відповідач повідомив Позивача про повернення грошової суми тільки 11.12.2014р., тобто з простроченням на 63 дні, Відповідач погоджується виплатити Позивачу неустойку згідно ст. 625 ЦК України, але лише до моменту повідомлення про повернення вартості товару 11.12.2014р. в загальній сумі 552,65 грн., з яких: - пеня - 275,93 грн., - індекс інфляції - 263,34 грн., 3% річних - 31,38 грн. Представник Позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача - [PERSON] визнав позов частково та просив задовольнити позовні вимоги Позивача шляхом стягнення з Відповідача вартість придбаного ним товару з розрахунку 6 060,00 грн., а також стягнути з Відповідача на користь Позивача штрафні санкції у розмірі 552,65 грн., судові витрати розподілити між сторонами, в іншій частині вимог представник Відповідача заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні і це вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2014 року [PERSON] придбав у Відповідача через Інтернет-магазин «[INFO]» процесор Intel Core I7-4790K 4.0GHz/5GT, вартістю 5 348,00 грн., що підтверджується товарним чеком № 42 від 27.08.2014р. (а.с.5). Згідно акту прийому товару на сервісне обслуговування №POЗ4076346 від 12 вересня 2014 року Позивач здав до сервісного центру на діагностику з наступним сервісним обслуговуванням процесор Intel Core I7-4790K, придбаний ним 26 серпня 2014 року. З вказаного Акту визначено, що строк сервісного обслуговування складається з експертизи (14 днів), в процесі якої визначається гарантійність товару та самого обслуговування, строк якого складає 14 днів. Загальний строк знаходження товару в сервісі не може перевищувати 28 днів (а.с.6). Позивач зазначив, що 09.10.2014р. він отримав відповідь від сервісного центру, що ремонт придбаного ним товару неможливий і буде проведена заміна товару на новий такої ж марки та моделі, в зв'язку з чим 10.10.2014р. Позивач звернувся до керівника інтернет-магазину [INFO] з заявою, в якій просив повернути гроші за несправний товар у відповідності до актуальної вартості такого товару, яка складає 6 060,00 грн. відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.7). Представник Позивача у судовому засіданні зазначив, що Позивачу було відмовлено у розірванні договору та поверненні коштів у відповідній сумі, у зв'язку з чим останній неодноразово звертався з подібними письмовими вимогами до директора Інтернет-магазину «[INFO]» (ас.8-9,10,12). Листом Відповідача від 11 грудня 2014 року Позивача було повідомлено, що станом на 10.10.2014р. останнього було запропоновано або заміна товару на аналогічний або повернення сплаченої за товар грошової суми у розмірі 6 060,00 грн. (а.с.13). Однак, враховуючи, що вартість товару станом на середину грудня 2014 року збільшилась, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України). У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. За положеннями ч.1 ст.675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Згідно ч.2 ст.678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Таким чином, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, позивач, скориставшись своїм правом на розірвання договору, звернувся до відповідача із вимогою про розірвання договору та повернення вартості товару станом на день звернення. За умовами ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Враховуючи, що положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачено можливість розірвання договору у разі виявлення істотних недоліків товару споживачем протягом встановленого гарантійного строку, то суд вважає, що договір купівлі-продажу від 27.08.2014р., укладений між Позивачем та ФОП [PERSON] слід розірвати. Разом з тим, за ч.7 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред'явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Як вбачається із роздруківки сайту Інтернет-магазину «[INFO]» станом на 12 жовтня 2015 року вартість аналогічного предмету договору купівлі-продажу, а саме процесора Intel Core I7-4790K 4.0 GHz/5GT становить 9 270,00 грн. Згідно положень ч. 5 ст. 710 ЦК України якщо на час виконання рішення суду про відшкодування різниці в ціні у разі заміни товару, зменшення ціни або повернення товару неналежної якості підвищилися ціни на цей товар, покупець із цих підстав може заявити додаткові вимоги до продавця. За таких обставин, позивач скористався своїм правом на збільшення позовних вимог, а відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь вартості товару, виходячи з його ціни станом на 12.10.2015р. - 9 270,00 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо .відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні прав, наданих споживачам. Так, позивач зазначає, що у зв'язку із придбанням товару неналежної якості, він фактично був позбавлений можливості використовувати персональний комп'ютер за призначенням, через що відчув серйозні незручності в професійному плані. Крім того, останньому довелося придбати інший процесор, витрачати час на врегулювання конфліктної ситуації між ним та відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачеві дійсно було завдано моральну шкоду, та виходячи з засад розумності та справедливості вважає за необхідне задовольнити таку вимогу, а саме стягнути з відповідача на позивача моральну шкоду у розмірі 200 грн. Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивач витрат, які були здійснені останнім на оплату вартості нотаріальних послуг за оформлення довіреності на представництво інтересів та ведення справ Позивача його представником, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Положеннями ч.ч.1-2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Однак, відповідно до положень ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, а тому вона не може бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Позивачем до матеріалів справи надано Довідку № 38 від 17 квітня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Н. І., згідно якої [PERSON] оплатив 250,00 грн. за нотаріальне посвідчення довіреності (а.с.52). Разом з тим, оскільки вищезазначеними нормами законодавства чітко визначено зміст витрат на правову допомогу та хто саме може надавати таку правову допомогу, зважаючи на той факт, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження одержання ним правової допомоги від адвоката або особи яка є фахівцем у галузі права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з Відповідача на його користь витрат на посвідчення довіреності не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, з Відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. в дохід держави, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 23,651, 655, 673, 675, 678, 710, 1167 ЦК України, ст.ст. 8, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та

Outcome: partial