overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що тим, що, він є власником квартири [ADDRESS]. За зазначеною вище адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які протягом тривалого часу не проживають в [ADDRESS] Посилаючись на ст. 405 ЦК України позивачка просила задовольнити позов. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до копії листа Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області відповідачі з 2001 року по теперішній час не проживають в [ADDRESS] Відповідно до ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що відповідачі з 2001 року не проживають в спірній квартирі, тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за ними права користування спірною квартирою, передбачених ст. 71 ЖК України немає, їх особистих речей в житловому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг за квартиру відповідачі не приймають, що свідчить про втрату ними інтересу до спірної квартири як до свого постійного місця проживання, тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 09.11.2011 року зареєстрував з відповідачем шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2300. Під час перебування в шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Позов мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. На підставі вищезазначеного позивач просив розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягав на розірванні шлюбу, оскільки має намір створити нову сімю. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що бажає зберегти сімейні відносини, однак зважаючи на те, що відповідач наполягає на розірванні шлюбу, не заперечувала проти розірвання шлюбу після забезпечення її та дитини житлом та належними умовами життя. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2300. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач у судовому засіданні наполягав на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може. За викладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, оскільки в порушення ч.1 ст.24 СК України не відповідає його волі, а існування сімї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, спір про виховання та утримання спільного сина у сторін відсутній, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 26.07.2008 року зареєстрував з відповідачем шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1052. Під час перебування в шлюбі народилась донька [PERSON], [INFO]. Позов мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть протягом останніх двох місяців. На підставі вищезазначеного позивач просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Судом встановлено, що 26.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1052. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову, а тому укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 640 грн. 00 коп., оскільки позивача на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від їх сплати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем, в обґрунтування якої вказав, що 07.02.2006 року померла [PERSON], з якою заявник протягом пяти років проживав однією сімєю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, що розташована на території Малиницької сільської ради Хмельницького району. Заявник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у заявника відсутні документи щодо спільного проживання однією сімєю, у звязку з чим він звернулася до суду. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особа в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи за відсутності представника, вимоги заяви визнає. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 07.02.2006 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерті серія 1-БВ №019544. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина яка складається із земельної ділянки, що розташована на території Малиницької сільської ради Хмельницького району. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Факт проживання однією сімєю заявника та спадкодавця підтверджується витягами з погосподарських книг Малиницької сільської ради за 1971-1975р.р., 1996-2000р.р., актом від 19.12.2016р., затвердженим Малиницьким сільським головою про те що заявник [PERSON] з 1971 р по 07.02.2006 року проживав разом із своєю бабою [PERSON], поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Тому заява про встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] із спадкодавцем [PERSON], яка померла 07.02.2006 року, з 1971 року по лютий 2006 року підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю її та [PERSON], починаючи із червня 2004 року, без реєстрації шлюбу. Вказала, що на підставі того що між ними склалися добрі стосунки, вони не поспішали проводити реєстрацію шлюбу, вели спільне господарство, проживали разом в належному [PERSON] будинку за адресою [ADDRESS], але заявниця зареєстрована була біля свого будинку який знаходиться в тому ж селі по [ADDRESS] [INFO], [PERSON] помер, заявницею було здійснено поховання покійного. [PERSON] при житті ніякого заповіту не склав, інших спадкоємців крім заявника немає, заявник звернувся до нотаріальної контори в установленні строки з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак в нотаріальній конторі її відмовили, тому вона звернувся до суду з відповідною заявою. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Пояснила, що проживала з [PERSON] з червня 2004 року і до його смерті в незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов'язки. Представник заінтересованої особи - Степанівської сільської ради, в судове засідання не з'вився, на адресу суду направили заяву в якій вказують, що не заперечують, щодо встановлення факту спільного проживання однією сімє'ю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу. Додатково повідомили, що можливими спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Свідкок [PERSON], дала показання, що є сусідкою заявника та давно з нею знайома, підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу. Свідкок [PERSON], дала показання, що є сусідкою заявника підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу близько 12 років, до смерті [PERSON], так як бачила що вони виконували спільні обов'язки подружжя, за весь час їх спільного проживання до них ніхто не приїздив. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено факт проживання однією сім'єю. Даний факт підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], довідкою Степанівської сільської ради № 1599 від 08.09.2015 року, актом обстеження побутових умов сім'ї, відповідно до якого [PERSON] з 2004 року і до його смерті [INFO] спільно проживав з [PERSON] (а.с.10).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності йому державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18 червня 2003 року, посилаючись на те, що при оформлені вказаного акту помилково було записано його ім'я «[PERSON]» замість «[PERSON]». Визнання факту належності йому державного акту на право приватної власності на землю має для нього юридичне значення для упорядкування правовстановлюючих документів. В судовому засіданні заявник підтримав подану заяву і просив задовольнити його вимоги. Представник заінтересованої особи - відділу Держгеокадастру у Новоселицькому районі в судове засідання не з'явився, надавши заяву про те, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що при оформленні державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Новоселицької райдержадміністрації № 212-р від 14 травня 2003 року помилково було записано ім'я заявника «[PERSON]» замість «[PERSON]». Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, довідкою Жилівської сільської ради Новоселицького району № 735 від 26 грудня 2016 року, паспортом та трудовою книжкою заявника, довідками відділу Держгеокадастру у Новоселицькому районі від 03 та 15 лютого 2017 року, копією довідки МСЕК серії 10 ААА № 008436 та іншими зібраними по справі доказами. Вирішуючи питання про встановлюючи даного юридичного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ст. 256 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналогічне вбачається з роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Заявник в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаному документі, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а тому він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 17.11.1991 року виконавчим комітетом Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, актовий запис № 23. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем у нього не склалося через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї. Подружні відносини між ними припинено, кожен живе своїм життям, шлюб існує лише формально та суперечить їхнім інтересам. За період перебування у шлюбі народився син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи на те, що шлюбні відносини між ними припиненні та його збереження є неможливим. Відповідач в судовому засіданні [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 17.11.1991 року зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, актовий запис № 23. (а.с.3) Відповідно до довідки Качанівської сільської ради № 65 від 17.01.2017 року [PERSON] проживає в [INFO] та до складу його сім'ї входять дружина [PERSON] та дочка [PERSON]Г.(а.с.4) За правилами ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Суд, врахувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, оскільки матеріалами справи доведено, що спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини припинені, шлюб між ними існує формально та суперечить їхнім інтересам та інтересам малолітньої дитини. На підставі ст.ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою, у якій просить суд визнати її сина [PERSON], [INFO], недієздатним та призначити заявника опікуном [PERSON] В обґрунтування своїх доводів зазначає, що [PERSON] є сином заявниці та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. З 2015 року [PERSON] хворіє на психічну хворобу внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі вищевикладеного просить суд визнати [PERSON] недієздатним та призначити заявника опікуном [PERSON] У судовому засідання [PERSON] заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. Направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що заявник, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-КИ №471578, 08 вересня 1952 ( а.с.8). Відповідно до висновку судово-медичної психіатричної експертизи №55 від 27 18 квітня 2017 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі шизофренії параноїчної, виражений змішаний вид дефекту. В даний час він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с. 23-25). Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що вимоги заявника в частині визнання недієздатним [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги заявника в частині призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Приймаючи до уваги, що орган опіки та піклування виконкому Індустріальної районної у м.Дніпрі ради з відповідним подання до суду не звертався, висновок Органу опіки та піклування виконкому Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, щодо можливості заявника бути опікуном [PERSON], в матеріалах справи відсутній, вимоги [PERSON] в частині визнання її опікуном [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 19 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного. Позивач переконана, що подальше подружнє життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] на позові наполягала та просила суд його задовольнити, а [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.4). Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не можуть жити однією сім'єю. Відновлювати відносини не бажають, мають намір в подальшому створити окремі сім'ї. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved