Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання посилаючись на те, що з 17.09.2016 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільних дітей. Наймолодшій дитині виповнилося на момент подання позову 8 місяців. Оскільки вони не можуть розірвати шлюб через пряму заборону Законом та у зв`язку з тим, що останнім часом між ними виники напружені відносини, конфлікти, з травня 2020 року вони проживають окремо. З травня 2020 року сторони не ведуть спільного господарства. Позивачка працює, діти проживають разом з нею, умовами шлюбного договору не обтяжені, тому просить встановити режим окремого проживання з відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. \~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 4\~\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24\~Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засідання встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 17.09.2016 року Приморським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1790, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . При цьому дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 07.12.2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №4, від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 07.12.2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №3, від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.05.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2493, від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №13-06/253 за відомостями Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.05.2020 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №13-06/252 за відомостями Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.05.2020 року. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №13-06/268 за відомостями Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.05.2020 року. Відповідно до ст. 56 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, становлені законом. Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням руду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази, які вказують, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , аналізуючи зміст ст.119 СК України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання, наявні обидві умови, а саме: небажання проживати спільно і припинення сімейних відносин, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved