Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON], який діє в інтересах Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що, відповідно до укладеного договору № б/н від 02.09.2008 відповідач отримав кредит у розмірі 4 000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 17.06.2018 становить 11 377, 52 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 11 377, 52 гривень за кредитним договором б/н від 02.09.2008, яка складається з: 5 915, 28 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6 528, 67 гривень - пеня; 250, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 529, 88 гривень - штраф (процентна складова). Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 1 762, 00 гривень. Ухвалою суду від 06.08.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вищевказане судове рішення, а також позовну заяву із доданими до неї документами отримала 16.08.2018. Позивач отримав ухвалу суду від 06.08.2018 - 07.08.2018. (а.с. 45-46) У строк, визначений судом ухвалою суду від 06.08.2018, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.09.2008 між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3, 00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 9-25) Відповідачу позивачем було відкрито рахунок, оформлено кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і видано її 02.09.2008, що стверджується підписом [PERSON] (а.с. 9 зв.) Згідно із заявою від 02.09.2008 року [PERSON] погодилася з тим, що Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи становлять між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. (а.с. 9 зв.) Відповідно до нової редакції статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке в свою чергу було правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». (а.с. 32-33) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором б/н від 02.09.2008 станом на 17.06.2018 становить 11 377, 52 гривень, яка складається з: 5 915, 28 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6 528, 67 гривень - пеня; 250, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 529, 88 гривень - штраф (процентна складова). (а.с. 5-8) Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено його часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України, а саме: в частині нарахування неустойки та в частині нарахування заборгованості по відсотках за користування кредитом. З вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається зміна процентної ставки за користування кредитом. Так, початкова процентна ставка становила 36, 00 % річних. З 02.12.2008 позивачем до поточної заборгованості застосовано процентну ставку в розмірі 36 % річних, а до простроченої заборгованості - 72, 00 % річних, тобто збільшену. З 01.01.2013 позивачем застосовано зменшену процентну ставку - 30, 00 % річних; з 01.09.2014 - 34, 80 % річних; з 01.04.2015 - 43, 20 % річних. З розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 17.06.2018 взагалі не вбачається можливим встановити процентну ставку застосовану позивачем, суму заборгованості на яку здійснено нарахуванні тощо. (а.с. 5-8) В той же час, з Тарифів за кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що початкова процентна ставка за договором була визначена в розмірі 3,0 % на місяць, тобто 36, 00 % річних. При вирішенні даного спору судом враховано, що із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Однак, як вбачається з Тарифів, ними не передбачено розмір підвищених процентів у разі прострочення повернення кредитних коштів - 72 %, як то визначено позивачем в розрахунку заборгованості. Таким чином, суд вважає, що сторонами договору не було узгоджено а ні розмір підвищених процентів, а ні процедуру зміни договору. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що банк в будь-які формі (постанова, рішення, інформаційний лист) приймав рішення про підвищення процентної ставки в односторонньому порядку за кредитним договором, укладеним із відповідачем. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011р. від 10.11.2011 року, п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення , так і виконання такого договору. Згідно з п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинні на час укладення кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до п. 1.1. постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (в редакції чинні на час укладення кредитного договору, 02.09.2008) дані правила прийняті з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації. Пунктом 3.5 вищевказаних Правил встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміні кредитної політики банку). У зв'язку із прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» ЦК України було доповнено ст. 1056-1, яка підлягає застосуванню до даних спірних правовідносин з 10.01.2009 року. Так, відповідно до ч. 1 - ч. 4 та ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З Тарифів за кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не вбачається право позивача в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Таким чином, правомірність підвищення процентної ставки з 02.12.2008 в частині простроченої заборгованості - до 72,00 % річних, з 01.04.2015 - до 43, 20 % річних в частині як поточної, так і простроченої заборгованості, жодним належним доказом не підтверджена і необґрунтована. Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), яке приймається для пересилання з приписуванням до супровідних документів без оцінки відправником вартості його вкладення з видачею розрахункового документа та вручається одержувачу під розписку. Згідно з п. 99 вищевказаних Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. Крім того, суд звертає увагу, що поняттю «базова процентна ставка» не надано визначення в Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку і таке поняття не може розумітись як початкова процентна ставка, яка може змінюватись банком в односторонньому порядку. Таким чином, в даному випадку, підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку є неправомірним. Однак, зменшення початкової процентної ставки позивачем в односторонньому порядку в період з 01.01.2013 по 01.04.2015 є правомірним. Тому, враховуючи вищевикладене, судом встановлено правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом лише за період з 02.09.2008 по 02.12.2008, з 01.01.2013 по 01.04.2015. Сума процентів за період з 02.09.2008 по 02.12.2008 становить 53, 33 гривень, що підтверджується розрахунком позивача (колонка «загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)». За період з 02.12.2008 (дата збільшення процентної ставки) по 17.06.2018 року (включно) (дата, на яку визначено позивачем заборгованість), суд виходить з наступного розрахунку заборгованості по процентах. Узгоджена сторонами договору б/н від 02.09.2008 процентна ставка становить 3, 00 % на місяць, тобто 36, 00 % на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у кредитному договорі, денна процентна ставка становить 0,1 %. Таким чином, заборгованість по процентах становить: за період з 02.12.2008 по 05.12.2008: 970, 00 гривень (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої в продовж вказаного періоду не змінювався) х 3 дня х 0,1 % = 2, 91 гривень; за період з 05.12.2008 по 23.01.2009: 943, 65 гривень х 49 днів х 0,1 % = 46, 24 гривень; за період з 23.01.2009 по 25.02.2009: 841, 41 гривень х 33 дня х 0,1 % = 27, 76 гривень; за період з 25.02.2009 по 27.02.2009: 903, 81 гривень х 2 дня х 0,1 % = 1, 81 гривень; за період з 27.02.2009 по 03.03.2009: 872, 71 гривень х 4 дня х 0,1 % = 3, 50 гривень; за період з 03.03.2009 по 31.03.2009: 914, 31 гривень х 28 днів х 0,1 % = 25, 60 гривень; за період з 31.03.2009 по 02.05.2009: 868, 00 гривень х 32 дня х 0,1 % = 27, 77 гривень; за період з 02.05.2009 по 30.06.2009: 933, 80 гривень х 59 днів х 0,1 % = 55, 09 гривень; за період з 30.06.2009 по 11.09.2009: 940, 80 гривень х 73 дня х 0,1 % = 68, 68 гривень; за період з 11.09.2009 по 14.09.2009: 936, 62 гривень х 3 дня х 0,1 % = 2, 81 гривень; за період з 14.09.2009 по 12.11.2009: 773,93 гривень х 60 днів х 0,1 % = 46, 44 гривень; за період з 12.11.2009 по 30.08.2011: заборгованість становить 0, 00 гривень; за період з 30.08.2011 по 31.08.2011: 420, 00 гривень х 1 день х 0,1 % = 0, 42 гривень; за період з 31.08.2011 по 02.09.2011: 520, 00 гривень х 2 дня х 0,1 % = 1, 04 гривень; за період з 02.09.2011 по 06.09.2011: 796, 70 гривень х 4 дня х 0,1 % = 3, 18 гривень; за період з 06.09.2011 по 07.09.2011: 901, 70 гривень х 1 день х 0,1 % = 0, 90 гривень; за період з 07.09.2011 по 01.11.2011: 1 096, 70 гривень х 55 днів х 0,1 % = 60, 32 гривень; за період з 01.11.2011 по 30.11.2011: 979, 28 гривень х 29 днів х 0,1 % = 28, 40 гривень; за період з 30.11.2011 по 04.12.2011: 813, 33 гривень х 4 дня х 0,1 % = 3, 25 гривень; за період з 04.12.2011 по 17.12.2011: 898, 33 гривень х 13 днів х 0,1 % = 11, 68 гривень; за період з 17.12.2011 по 31.12.2011: 827, 94 гривень х 15 днів х 0,1 % = 12, 42 гривень; за період з 31.12.2011 по 01.01.2012: 932, 94 гривень х 1 день х 0,1 % = 0, 93 гривень; за період з 01.01.2012 по 20.01.2012: 1 017, 94 гривень х 20 днів х 0,1 % = 20, 36 гривень; за період з 20.01.2012 по 21.01.2012: 963, 63 гривень х 1 день х 0,1 % = 0, 96 гривень; за період з 21.01.2012 по 22.01.2012: 883, 63 гривень х 1 день х 0,1 % = 0, 88 гривень; за період з 22.01.2012 по 20.02.2012: 948, 63 гривень х 31 день х 0,1 % = 29, 40 гривень; за період з 20.02.2012 по 23.02.2012: 1 013, 63 гривень х 2 дня х 0,1 % = 2, 03 гривень; за період з 23.02.2012 по 05.04.2012: 1 078, 63 гривень х 42 дня х 0,1 % = 45, 30 гривень; за період з 05.04.2012 по 25.04.2012: 990, 68 гривень х 20 днів х 0,1 % = 19, 81 гривень; за період з 25.04.2012 по 08.05.2012: 942, 29 гривень х 13 днів х 0,1 % = 12, 25 гривень; за період з 08.05.2012 по 17.05.2012: 1 007, 29 гривень х 9 днів х 0,1 % = 9, 06 гривень; за період з 17.05.2012 по 28.05.2012: 958, 81 гривень х 11 днів х 0,1 % = 10, 55 гривень; за період з 28.05.2012 по 18.06.2012: 1 043, 81 гривень х 21 день х 0,1 % = 21, 92 гривень; за період з 18.06.2012 по 21.06.2012: 994, 09 гривень х 3 дня х 0,1 % = 2, 98 гривень; за період з 21.06.2012 по 23.07.2012: 1 039, 09 гривень х 32 дня х 0,1 % = 33, 25 гривень; за період з 23.07.2012 по 20.08.2012: 1 084, 09 гривень х 28 днів х 0,1 % = 30, 35 гривень; за період з 20.08.2012 по 19.09.2012: 987, 79 гривень х 30 днів х 0,1 % = 29, 63 гривень; за період з 19.09.2012 по 22.09.2012: 941, 25 гривень х 3 дня х 0,1 % = 2, 82 гривень; за період з 22.09.2012 по 17.10.2012: 1 046, 25 гривень х 25 днів х 0,1 % = 26, 16 гривень; за період з 17.10.2012 по 21.10.2012: 994, 12 гривень х 4 дня х 0,1 % = 3, 98 гривень; за період з 21.10.2012 по 20.11.2012: 1 039, 12 гривень х 30 днів х 0,1 % = 31, 17 гривень; за період з 20.11.2012 по 01.01.2013: 1 048, 12 гривень х 42 дня х 0,1 % = 45, 53 гривень. Отже за період з 02.12.2008 по 01.01.2013 сума процентів за користування кредитом становить 809, 54 гривень. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 01.01.2013 по 01.04.2015, яка становить 2 073, 88 гривень, що підтверджується розрахунком позивача (колонки «нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти» і «нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти». З розрахунку, наданого позивачем за період з 01.06.2015 по 17.06.2018 (включно) не вбачається можливим встановити а ні збільшення заборгованості відповідача по кредиту, а ні в рахунок погашення чого були зараховані банком кошти внесені відповідачем, а ні застосування процентної ставки по кредиту тощо. Також, з даного розрахунку не вбачається можливим встановити з чого складається «складова заборгованості за наданим кредитом», яким чином і коли збільшувався/зменшувався кредит. Крім того, з даного розрахунку вбачається проведення розрахунків відповідачем, однак в рахунок якої саме заборгованості ці кошти було зараховано банком не вбачається. Враховуючи те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, а інші докази в матеріалах справи відсутні, перевірити заборгованість не вбачається можливим, тому суд прийшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано і не доведено належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України розмір заборгованості відповідача перед позивачем по відсотках за користування кредитом за період з 01.06.2015 по 17.06.2018 (включно). За період з 01.04.2015 (дата збільшення процентної ставки) по 31.05.2015 року (включно) (дата, на яку надано належний розрахунок заборгованості), суд виходить з наступного розрахунку заборгованості по процентах, враховуючи при цьому узгоджена сторонами договору б/н від 02.09.2008 процентну ставку, яка становить 3, 00 % на місяць, тобто 36, 00 % на рік (з розрахунку 360 днів у році, що передбачено у кредитному договорі, денна процентна ставка становить 0,1 %). Таким чином, заборгованість по процентах становить: за період з 01.04.2015 по 08.04.2015: 4 000, 00 гривень (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої в продовж вказаного періоду не змінювався) х 7 днів х 0,1 % = 28, 00 гривень; за період з 08.04.2015 по 09.04.2015: 3 800, 20 гривень х 1 день х 0,1 % = 3, 80 гривень; за період з 09.04.2015 по 10.04.2015: 3 810, 00 гривень х 1 день х 0,1 % = 3, 81 гривень; за період з 10.04.2015 по 23.05.2015: 3 990, 00 гривень х 43 дня х 0,1 % = 171, 57 гривень; за період з 23.05.2015 по 25.05.2015: 3 787, 12 гривень х 2 дня х 0,1 % = 7, 57 гривень; за період з 25.05.2015 по 31.05.2015 (включно): 3 999, 12 гривень х 7 днів х 0,1 % = 27, 99 гривень. Отже за період з 01.04.2015 по 31.05.2015 (включно) сума процентів за користування кредитом становить 214, 74 гривень. Таким чином, сума процентів за користування кредитом за період з 02.09.2008 по 31.05.2015 (включно) становить 3 151, 49 гривень (53, 33 гривень (з 02.09.2008 по 02.12.2008) + 809, 54 гривень (з 02.12.2008 по 01.01.2013) + 2 073, 88 гривень (з 01.01.2013 по 01.04.2015) + 214, 74 гривень (з 01.04.2015 по 31.05.2015 (включно)). З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що відповідачем за період з 02.09.2008 по 31.05.2015 (включно) було сплачено 3 066, 78 гривень в рахунок погашення процентів за користування кредитом ( колонка «погашені проценти»). Таким чином, заборгованість по процентах за період з 02.09.2008 по 31.05.2015 (включно) 84, 71 гривень (3 151, 49 гривень - 3 066, 78 гривень). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 2.1.1.12.10. Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або в певній банком частки у разі невиконання клієнтом та/або довіреною особою клієнта своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. Судом встановлено, що відповідачем перед позивачем заборгованість по кредитному договору б/н від 02.09.2008 не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно з даним кредитним договором. Під час перевірки розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, зокрема встановлено його невідповідність вимогам чинного законодавства України в частині нарахування неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 1.1.5.20, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Пунктом 2.1.1.7.6 вищевказаних Умов та Правил, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Так, Тарифами визначено розмір штрафу за порушення грошових зобов'язань в розмірі 250, 00 гривень + 5 % від суми позову, а також передбачено стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зокрема, вбачається нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості: 6 528, 67 гривень - пеня, 250, 00 гривень - штраф (фіксована частина), 529, 88 гривень - штраф (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Крім того, з розрахунку, наданого позивачем, судом не може бути встановлено, розмір нарахованої пені, оскільки, як вбачається з розрахунку, нарахування пені за кредитним договором б/н від 02.09.2008 здійснено в одній загальній колонці розрахунку заборгованості «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)» за період з 02.09.2008 по 31.05.2015. Таким чином, суд не може фактично встановити окремі суми комісії та пені та перевірити чи нараховані вони відповідно до умов договору, адже комісія та пеня мають різну правову природу. Також, за вищевказаних обставин, не вбачається можливим встановити правильність нарахування пені за період з 01.06.2015 по 17.06.2018. За даний період заборгованість є необґрунтованою і недоведеною належними і допустимими доказами. Штраф в сумі 529, 88 гривень (процентна складова) нараховано позивачем невірно, оскільки за вимогами позивача розмір штрафу мав би становити 295, 76 гривень (5 915, 28 гривень х 5 %), враховуючи при цьому те, що нарахування штрафу на пеню є неприпустимим, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності. Однак, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку штрафу із зазначенням з чого він виходив при визначені штрафу саме в сумі 529, 88 гривень. Згідно із ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов'язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов'язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені в сумі 6 528, 67 гривень. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про правомірність заявлених вимог лише в сумі 84, 71 гривень, відповідно штраф в розмірі 5 % ставить 4, 23 гривень. Фіксований розмір штрафу в сумі 250, 00 гривень застосований позивачем правомірно. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 06.08.2018 було роз'яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Договір б/н від 02.09.2008 року є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно [PERSON] не провела розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача згідно з договором б/н від 02.09.2008 заборгованості в сумі 338, 94 гривень, з яких: 84, 71 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4, 23 гривень - штраф (процентна складова); 250, 00 гривень - штраф (фіксована частина). В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 5 830, 57 гривень, заборгованості по пені в сумі 6 528, 67 гривень та в частині штрафу в сумі 525, 65 гривень (процентна складова) слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 762, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 16.07.2018. (а.с. 1) Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 52, 51 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2, 98 %). Решту судового збору в сумі 1 709, 49 гривень слід залишити за позивачем. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial