Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач обґрунтувала позовні вимоги тим, що від шлюбу із [PERSON] у них народився [INFO] року син - [PERSON]. 16.12.1998 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Згідно рішення суду відповідач повинен сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх своїх доходів, але відповідач весь час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо утримання сина, заборгованість згідно довідок ДВС складає більше 20 тисяч. Додаткову поміч відповідач взагалі не надає. З моменту розлучення син проживає із позивачем, відповідач сином майже не цікавиться, додаткових коштів на його утримання та лікування не надає, не приймає участі у вирішенні важливих питань щодо майбутнього сина. Духовним та фізичним розвитком [PERSON] займається його матір - [PERSON] [PERSON] займається в спортивній школі, має всі шанси їздити за кордон, але відповідач безпідставно не підписує згоду на виїзд дитини, чим позбавляє сина майбутнього до якого він так прагне. В даний час дитина бажає навчатись у ВНЗ, але в зв'язку з кримінальним минулим свого батька не має змоги потрапити саме на той факультет, який обрав для себе. Позивач вважає, що в інтересах дитини саме в даний час вирішити питання про позбавлення батьківських прав, оскільки він скоро стане повнолітнім, а [PERSON] постійно погрожує сину, що після повноліття син буде його утримувати, що він буде ставити це питання постійно та не дасть йому спокійного дорослого життя. Таким чином, все вищевикладене свідчить про те, що відповідач не в змозі належним чином виховувати та піклуватися про їх сина. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Орган опіки та піклування Вінницької міської ради. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2015 року витребувано з Органу опіки та піклування ВМР письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено [PERSON]. В ході розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме позивач просила: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], який досяг повноліття [INFO]. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві та заяві про уточнення, та просила вимоги задовольнити. Відповідач щодо задоволення позову заперечував. Зазначив, що із сином спілкується і перебуває в добрих відносинах. Також, повідомив, що позивач перешкоджала бачитись із сином, коли той був маленький. До кримінальної відповідальності був притягнутий за несплату аліментів з ініціативи позивача, хоча аліменти сплачував по мірі можливості. Також, відповідач в судовому засіданні пояснив, що якщо позбавлення його батьківських прав бажає син, то він погоджується. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] просив позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судовому засіданні висновок опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала і просила справу розглянути у її відсутність, після чого залишила залу судових засідань. Враховуючи думку сторін по справі, заяву представника органу опіки та піклування ВМР та положення ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування Вінницької міської ради. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач із відповідачем перебували у шлюбі, який 16.12.1998 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 16.12.1998 року відділом РАГС Вінницької міської Вінницької області, запис № 1747. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON]. (а.с. 7) Від шлюбу позивач із відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим 12.06.1997 року Вінницьким міським відділом РАГС, запис № 1568. (а.с. 6) Згідно довідки № 111, виданої 05.02.2015 року КК «Слов'янка», [PERSON], 1975 р.н. зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом із сином - [PERSON], 1997 р.н. та донькою - [PERSON], 2011 р.н. (а.с. 8) Відповідно до характеристики випускника № 37 від 16.02.2015 року, виданої Вінницьким вищим професійним училищем сфери послуг, випускник училища [PERSON], [INFO], зарекомендував себе як вихована людина, завжди має охайний вигляд, адже мати про нього піклується. Мати протягом всього періоду навчання відвідувала навчальний заклад, брала участь у батьківських зборах, цікавилась навчанням сина. Батько [PERSON], протягом всього періоду навчання з адміністрацією училища не спілкувався, інтересу до навчання сина не виявляв. Зі слів [PERSON], батько не бере участі у вихованні сина. (а.с. 9) Судом встановлено, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина - [PERSON], що підтверджується розрахунками заборгованості. Також, з розрахунків вбачається часткова сплата аліментів [PERSON] (а.с. 10-11) Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради № 08-00-011-18633 від 26.05.2015 року, визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 37-38) Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, зокрема, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов'язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов'язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно законодавства України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Позбавлення батьківських прав допускається лише щодо дітей, які не досягли 18-ти років, а отже позбавлення батьківських прав щодо особи, яка досягла повноліття не передбачено законодавством України. Зокрема, така ж правова позиція також відображається у Постанові пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме у п. 16, в якому зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених у ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разійого порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не погоджується із висновком органу опіки і піклування ВМР № 08-00-011-18633 від 26.05.2015 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], враховуючи наступне. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що вище вказаний висновок органу опіки і піклування ВМР суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки позбавлення батьківських прав відносно повнолітньої особи не передбачено чинним законодавства України, а станом на час надання такого висновку - 26.05.2015 року, [PERSON] вже досяг повноліття [INFO]. Окрім того, судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов'язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Також, враховуючи пояснення відповідача, надані в судовому засіданні, судом прийнято до уваги, що визнання позову різниться від поняття визнання обставин позову, що згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України звільняє позивача лише від доведення цих обставин. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем визнані лише обставини справи, а не позовні вимоги. Окрім того, прийняття судом визнання позову відповідачем у відповідності до положень ст. 174 ЦПК України, можливе, зокрема, якщо таке визнання не суперечить закону. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З матір'ю дитини відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 1998 році. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач майже до шістнадцяти років із сином не спілкувався, однак на даний час спілкується і має добрі відносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO], до досягнення останнім повноліття. Однак, на момент ухвалення рішення по справі, [PERSON] [INFO] досяг повноліття, а отже і втратив статус дитини, відносно якої можна позбавити батьківських прав. Зважаючи на вище викладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про залишення судових витрат за позивачем. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed