overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

В травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13 025 грн. 03 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторо-нами 11 лютого 2011 року укладено без номерний кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 5 300 грн. зі сплатою відсотків за ко-ристування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кре-дитом. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не зявився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що 11 лютого 2011 між ПАТ КБ «Приват-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 5 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відпо-відач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, вна-слідок чого станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 13 025 грн. 03 коп. з яких: 1 037 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом; 8 190 грн. 84 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 700 грн. забо-ргованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована части-на); 596 грн. 43 коп. штраф (процентна складова). Ці обставини підтверджуються: заявою-анкетою на відкриття рахунку від 11 лютого 2011 року; умовами надання споживчого кредиту фізичним особам; розра-хунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов?язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від пози-чальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або за-коном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-нодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав в повному обсязі взяті на себе зобовязання по кредитному договору в ре-зультаті чого станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 13 025 грн. 03 коп., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

В травні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 097 грн. 95 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 14 бе-резня 2008 року укладено кредитний договір № 08/67-632-44 відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 50 000 грн. зі сплатою відсотків за корис-тування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за креди-том. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 07 грудня 2015 року утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 14 березня 2008 року між ПАТ «Укрсоц-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого, від-повідач отримав кредит в сумі 50 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відпо-відач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, вна-слідок чого станом на 07 грудня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 14 097 грн. 95 коп. з яких: 13 073 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом; 437 грн. 77 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 322 грн. 06 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 119 грн. 21 коп. - пеня за несвоєчасне по-вернення відсотків; 96 грн. 50 коп. - інфляційні втрати за кредитом та 49 грн. 33 коп. - інфляційні втрати по відсотках. Ці обставини підтверджуються: кредитним договором від 14 березня 2008 року № 08/67-632-44; розрахунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов?язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від пози-чальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або за-коном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-нодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не вико-нав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по кредитному договору в резуль-таті чого станом на 07 грудня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 14 097 грн. 95 коп., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 23 листопада 2011 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 227. 22 серпня 2013 року у них народився син [PERSON]. Тривалий час між ними були непорозуміння та суперечки, спільне життя стало неможливими, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. З лютого 2015 року вони разом не проживають. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 23 листопада 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в них є син [PERSON], [INFO]. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог Чортківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві він вказав, що [INFO] року померла [PERSON]. 25 серпня 2011 року остання склала заповіт, згідно якого заповіла йому житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 1,99 га. Земельну ділянку площею 1,83 га вона заповіла відповідачці [PERSON], а земельну ділянку площею 0,7693 га заповіла йому та відповідачці. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на зазначене майно. Він отримав в нотаріальній конторі свідоцтва про право на садщину за заповітом на вказані земельні ділянки та на 1/2 частину житлового будинку. Він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на це майно. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Тому [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування майна за заповітом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - Чортківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, від нотаріальної контори до суду поступило клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], після її смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем її майна і спадщина належить йому з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сімя розпалася і поновлена бути не може. Під час розгляду справи по суті позивач заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що їх сімя розпалася ще в червні 2015 року і з того часу вони разом не проживають. На примиренні не наполягав. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, пояснивши, що сімейні відносини з позивачем вони не підтримують з червня 2015 року, проживають в різних населених пунктах району. На примирення вона не згодна. Просила змінити її прізвище на дошлюбне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 25 листопада 2009 року у відділі ДРАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 354, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу / а.с. 4 /. Для обох із сторін це повторний шлюб, від якого вони мають малолітнього сина, [INFO] / а.с. 5 /. Спільно, однією сімєю, як вбачається з пояснень сторін, вони не проживають з червня 2015 року. В даний час сімейних відносин позивач та відповідач не підтримують, проживають окремо. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися та існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сімя поновлена бути не може. Відповідач бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Куропатницької сільської ради про переведення прав та обовязків забудовника на нерухоме майно в порядку спадкування. В позовній заяві зазначив, що 17 травня 2001 року виконавчий комітет Куропатницької сільської ради надав його батькові [PERSON] дозвіл на будівництво житлового будинку, у відповідності з вказаним дозволом було виготовлено будівельний паспорт та проводились будівельні роботи, однак будинок по вул. Бічна, 1 А, с. Баранівка Бережанського району не був введений в експлуатацію. 15 січня 2006 року в місті Санкт-Петербург Російської Федерації [PERSON] помер. Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, як єдиний родич першого ступеня споріднення, який проживав разом з спадкодавцем, однак оформити спадщину виявилося неможливим і йому було відмовлено в цьому, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок в селі Баранівка по вул. Бічна, 1 А, Бережанського району Тернопільської області на імя спадкодавця. Зважаючи на те, що відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], всі права та обовязки забудовника житлового будинку, який розташований по вул. Бічна, 1 А, с. Баранівка Бережанського району Тернопільської області. В судовому засіданні позивач позов підтримує просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить йому з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 06 березня 2009 року у виконкомі Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №04. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 06 березня 2009 року у виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №04. (свідоцтво про шлюб І-ФП №119714, видане 17 травня 2016 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] 19 травня 2009 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 09 липня 1994 року у Відділі ЗАГС Єланецького району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №31. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо сім років, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 09 липня 1994 року у Відділі ЗАГС Єланецького району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №31. (свідоцтво про шлюб І-ФП №277112, видане 09 липня 1994 року). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо більше семи років, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач байдуже ставиться до питання збереження сім'ї, про що свідчить його неодноразова неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved