Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позов мотивований тим, що 10.11.15р. відповідач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу. Позивач стверджує, що даний договір підлягає визнанню недійсним оскільки, в договорі вказано, що продавець свідчить про відсутність судових спорів, будь-яких прав та претензій третіх осіб на відчужуване нерухоме майно, хоча відповідачу було відомо про наявність спору, щодо проданої квартири між сторонами, який перебував на розгляді в суді та можливого забезпечення позову та накладення арешту на квартиру, таким чином позивач вважає, що згідно з вимогами ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної публіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, позивач вважає, що укладений відповідачем та співвідповідачем договір купівлі-продажу від 10.11.15р., на порушення публічного порядку, і стосується заходів охорони матеріально-правових інтересів позивача що є підставою для визнання такого правочину недійсним. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] умисно, разом із співвідповідачем, з метою унеможливлення звернення стягнення на квартиру та відповідно ухилення від відшкодування значних коштів в сумі 264576,98грн., які могли бути стягнуті судом, вчинив умисні недобросовісні дії направлені на порушення публічного порядку: за день до судового засідання, в якому повинно було вирішуватись питання про забезпечення позову, та яке, як їм було відомо, призначено на 11.11.15р., а саме 10.11.15р. відповідач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі-продажу з співвідповідачем. Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду. Позивач в заяві від 19.10.2016р. уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 10.11.15р., серія та номер: 730, видавник Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та про припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] індексний номер 26018155 від 10.11.15р. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти визнання позову заперечував надавши до суду письмові заперечення, з підстав його необгрунтованості та безпідставності, вказав, що позивачем не надано жодного посилання, які саме права позивача порушує договір купівлі-продажу від 10.11.2015 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти визнання позову заперечував надавши до суду письмові заперечення, вказав про необґрунтованість доводів позивача щодо того, що спірний договір порушує права позивача оскільки, [PERSON] здійснив відчуження спірної квартири з метою уникнення від сплати коштів на користь позивача згідно рішення суду по справі 127/22128/15-ц, проте як вбачається з довідки Гайсинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій обл. від 24.01.2017р. №253/45/1, постанови про звернення стягнення на пенсію [PERSON], рішення суду [PERSON] виконується належним чином. (а.с. 159, 161) Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: 10.11.2015р., між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири, за яким [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстровано в реєстрі за №730. (а.с.52-53) Як вбачається з паспорту громадянина України серія: АТ, № 157319 виданого 2-м МВ в м. Вінниці УДМВС України у Вінницькій обл. 24.06.2016р., позивач змінила своє прізвище з «Миронюк» на «Капустян». ( а.с. 107) Ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 13 ч.2,ч. 3 ЦК України, при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також: зловживання правом в іншій формі. ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України. ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ст.16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А згідно ч.3 ст. 215 ЦК: «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст. 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. ч. 1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. ч. 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд бере до уваги доводи позивача щодо того, що як зазначає позивач , на наступний день після укладення спірного договору купівлі-продажу судом була прийнята ухвала, по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів якою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] 32 у м. Вінниці. (а.с.11) вважає, що [PERSON], знаючи, що на його квартиру буде накладено арешт, навмисно здійснив її відчуження, проте дане твердження спростовується тим, що намір продати належну йому квартиру в [PERSON] виник що ще 05 липня 2015 , що підтверджується договором про надання послуг продажу укладеного між [PERSON]І та ФОП [PERSON] предметом якого є пошук потенційних покупців по продажу квартири [ADDRESS] 32 у м. Вінниці( а.с.156) та тим, що ще 15.07.2015 року [PERSON] уклав договір про наміри, отримав завдаток за вказану вище квартиру, що підтверджується договором про наміри від 15.07.2015р. (а.с.158), Таким чином вказані докази спростовують доводи позивача щодо того, що намір продати квартиру виник у відповідача за один день, доказів про те, що на момет укладення спірного договору представнику відповідача [PERSON]- [PERSON] та самому відповідачу було відомо про наявність накладено арешту ухвалою суду, доказів не надано, крім того суд враховує, що навіть володіючи інформацією про навність заяви про забезпечення позову [PERSON] не міг знати наперед про результати розгляду заяви про забезпечення позову. П.18 постанови ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 передбачено наступне: «Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України ( 254к/96-ВР )); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК ( 435-15 ) має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК ( 435-15 )). Суд визначаючись щодо підстав задоволення даного позову враховує, що вище вказаною постановою ВСУ передбачений перелік правочинів, які порушують публічний порядок, проте, оспорюваний правочин не підпадає під даний перелік та крім того, в даному випадку, позивачем не надано суду доказів, про наявність вини сторони або сторони правочину на порушення публічного порядку, що є обов'язковою обставиною для визнання договору купівлі-продажу таким, що порушує публічний порядок, крім того суд вважає твердження позивача щодо того, що спірний договір порушує права позивача оскільки, [PERSON] здійснив відчуження спірної квартири з метою уникнення від сплати коштів на користь позивача згідно рішення суду по справі 127/22128/15-ц, необґрунтованим, оскільки як вбачається з довідки Гайсинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій обл. від 24.01.2017р. №253/45/1, постанови про звернення стягнення на пенсію [PERSON], рішення суду [PERSON] виконується належним чином. (а.с. 159, 161) Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджені доказами, необґрунтовані, а отже задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed