Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

В січні 2020 року представник позивача «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 01.12.2017 року між АТ «Державний ощадний банк України» (орендарем) та [PERSON] (орендодавцем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 04В/12г, відповідно до якого орендодавець зобов`язався передати орендарю, а орендар прийняти в користування за плату і на строк, передбачені цим договором, без права подальшого викупу, нежитлове приміщення (приміщення для стоянки автомашини), загальною площею 68,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.п.2.1, 2.3 договору, передача зазначеного об`єкта оренди в користування орендарю та його повернення орендодавцю здійснюється за актом приймання-передачі та за актом повернення. Відповідно до акту приймання-передачі від 01.12.2017 року, відповідач здав, а банк прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди. Розмір орендної плати за один місяць складає 10600,00 грн. Згідно із п. 5.2.1 договору, протягом 5 календарних днів з моменту підписання цього договору, орендар сплачує авансовий платіж у розмірі орендної плати за перший місяць оренди приміщення і місячної орендної плати, визначеної у п. 5.1 цього договору, з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця. Сплачений орендарем авансовий платіж в подальшому буде зарахований в рахунок щомісячної орендної плати за перший і останній місяці оренди. В подальшому орендар сплачує орендну плату, визначену в п. 5.1. цього договору, щомісячно, в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 числа поточного місяця (п. 5.2.2 договору). Відповідно до меморіальних ордерів від 20.12.2017 року № 7329, № 7330, № 7331, позивачем було сплачено відповідачу авансовий платіж в сумі 21200,00 грн. з утриманням податку на доходи фізичних осіб в сумі 3816,00 грн. та військового збору в сумі 318,00 грн. Відповідно до п. 6.2 договору, строк, на який об`єкт оренди здається в оренду відраховується з дати підписання акту приймання-передачі приміщення та закінчується 30.11.2018 року, якщо дія договору не буде припинена раніше цієї дати, згідно із умовами розділу 7 договору. 22.11.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 1 до договору оренди та викладено п. 6.2 цього договору в новій редакції, що передбачала закінчення строку оренди 30.11.2019 р. Позивачем сумлінно виконувались умови договору та перераховувалась відповідачу орендна плата. Однак, 23.04.2019 року банком було отримано лист фізичної особи [PERSON] , в якому повідомлялось про те, що 11.04.2019 року право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 68,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] та, останнім, було запропоновано розглянути питання щодо переукладення договору оренди цього приміщення на строк 12 місяців. Позивачем було встановлено, що 11.04.2019 року відбувся перехід права власності на об`єкт оренди від відповідача [PERSON] до [PERSON] , однак, в порушення вимог п. 7.4 договору, жодних повідомлень на адресу банку від відповідача про припинення договору оренди внаслідок зміни власника не надходило. При цьому, банком було своєчасно сплачено на користь відповідача авансом орендну плату за квітень 2019 року в розмірі 10600,00 грн., з утриманням податку на доходи фізичних осіб в сумі 1908,00 грн. та військового збору в сумі 159,00 грн. Приймаючи до уваги те, що перехід права власності на об`єкт оренди від [PERSON] до [PERSON] відбувся 11.04.2019 року, що мало наслідком припинення цього договору, то відповідачем було безпідставно отримано від банку внесену в якості авансового платежу орендну плату згідно договору за 20 календарних днів з 11.04.2019 р. по 30.04.2019 р. в сумі 7066,67 грн., а також з огляду на сплату 20.12.2017 р. банком на користь відповідача авансового платежу, в тому числі і за останній місяць оренди в сумі 10600,00 грн., то зазначена сума також підлягає поверненню. Позивач вказує, що на вимогу банку відповідачем не було добровільно повернуто зазначені безпідставно набуті кошти на загальну суму 17666,67 грн., а тому банк вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2020 року, в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін цієї справи, було відмовлено. Представник позивача з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, - з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 01.12.2017 року між АТ «Державний ощадний банк України» (орендарем) та [PERSON] (орендодавцем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 04В/12г, відповідно до якого орендодавець зобов`язався передати орендарю, а орендар прийняти в користування за плату і на строк, передбачені цим договором, без права подальшого викупу, нежитлове приміщення (приміщення для стоянки автомашини), загальною площею 68,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Розмір орендної плати за один місяць складає 10600,00 грн. Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 зазначеного договору, передача вказаного об`єкта оренди в користування орендарю та його повернення орендодавцю здійснюється за актом приймання-передачі та за актом повернення. Відповідно до акту приймання-передачі від 01.12.2017 року, відповідач здав, а банк прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди. Згідно із п. 5.2.1 договору, протягом 5 календарних днів з моменту підписання цього договору, орендар сплачує авансовий платіж у розмірі орендної плати за перший місяць оренди приміщення і місячної орендної плати, визначеної у п. 5.1 цього договору, з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця. Сторонами було погоджено, що сплачений орендарем авансовий платіж в подальшому буде зарахований в рахунок щомісячної орендної плати за перший і останній місяці оренди, та в подальшому орендар сплачує орендну плату, визначену в п. 5.1. цього договору, щомісячно, в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 числа поточного місяця (п. 5.2.2 договору). Відповідно до меморіальних ордерів від 20.12.2017 року № 7329, № 7330, № 7331, позивачем було сплачено відповідачу авансовий платіж на загальну суму 21200,00 грн. з утриманням податку на доходи фізичних осіб в сумі 3816,00 грн. та військового збору в сумі 318,00 грн. Відповідно до п. 6.2 договору, строк, на який об`єкт оренди здається в оренду, - відраховується з дати підписання акту приймання-передачі приміщення та закінчується 30.11.2018 року, якщо дія договору не буде припинена раніше цієї дати, згідно із умовами розділу 7 договору. 22.11.2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до договору оренди та викладено п. 6.2 цього договору в новій редакції, що передбачала закінчення строку оренди 30.11.2019 р. Позивач вказує, що ним сумлінно виконувались умови договору та перераховувалась відповідачу орендна плата, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. 09.04.2019 року позивачем було перераховано відповідачу плату за оренду нежитлового приміщення за квітень 2019 року, що підтверджується меморіальним ордером № 2253 від 09.04.2019 р. Однак, 23.04.2019 року до АТ «Державний ощадний банк України» звернувся [PERSON] та повідомив про те, що 11.04.2019 року право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 68,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] та, останнім, було запропоновано розглянути питання щодо переукладення договору оренди цього приміщення на строк 12 місяців. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2019 року, судом було встановлено, що 11.04.2019 року на підставі договору іпотеки від 06.04.2018 року право власності на об`єкт оренди було зареєстровано за [PERSON] 11.04.2019 року між позивачем та відповідачем було складено акт повернення об`єкту оренди (за договором № 04В/12г оренди нежитлового приміщення від 01.12.2017 року), відповідно до умов якого банк повернув відповідачу приміщення, загальною площею 68,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] , а також відповідач зобов`язався повернути банку зайво перераховані кошти в сумі 17666,67 грн. Позивач вказує, що в порушення вимог п. 7.4 договору оренди жодних повідомлень на адресу банку від відповідача про припинення договору оренди внаслідок зміни власника не надходило. При цьому, банком було своєчасно сплачено на користь відповідача авансом орендну плату за квітень 2019 року в розмірі 10600,00 грн., з утриманням податку на доходи фізичних осіб в сумі 1908,00 грн. та військового збору в сумі 159,00 грн., а також 20.12.2017 року банком на користь відповідача було сплачено авансовий платіж за останній місяць оренди в сумі 10600,00 грн., а тому відповідачем було безпідставно отримано від банку внесену в якості авансового платежу орендну плату згідно договору за 20 календарних днів з 11.04.2019 р. по 30.04.2019 р. в сумі 7066,67 грн., а також авансовий платіж за останній місяць оренди в сумі 10600,00 грн. 19.07.2019 року банком було надіслано відповідачу вимогу про сплату надмірно перерахованих коштів на загальну суму 17666,67 грн., однак, зазначена вимога була залишена відповідачем без задоволення, та доказів повернення безпідставно отриманих коштів позивачу матеріали справи не містять. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються зокрема до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. З приписів ст. 1213 ЦК України слідує, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем на виконання приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України не доведено повернення ним позивачу безпідставно набутих грошових коштів на загальну суму 17666,67 грн., як і не спростовано розмір зазначеної суми, та те, що, відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved