Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що на даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач, є значно меншим від встановленого прожиткового мінімуму та не дозволяє забезпечити дітей всім необхідним. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти в більшому розмірі. В зв'язку з цим просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на сина [PERSON] та дочку [PERSON], визначивши їх в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач подав відзив на позовну заяву, де просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи відсутністю підстав для зміни розміру аліментів, оскільки позивачка не надала жодних доказів на підтвердження того, що її матеріальне становище з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів погіршилося, в той же час його матеріальне становище суттєво змінилося в зв'язку з тим, що він має іншу сім'ю, в якій у нього народилася дитина, яка перебуває на його утриманні, крім того, з червня 2017 року він не працює та проживає за рахунок випадкових заробітків. Також зазначив, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату [PERSON], який подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково та вказав, що може сплачувати аліменти на сина [PERSON] та дочку [PERSON] в розмірі по 700 грн., оскільки має на утриманні ще одну неповнолітню дитину. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2012 року розірвано. Від спільного подружнього проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджуються свідоцтвами про народження відповідно серії [NUMBER] від 27 лютого 2008 року та серії [NUMBER] від 04 жовтня 2011 року. Діти проживають разом з матір'ю. На підставі рішення Старокостянтинівського районного суду від 29 листопада 2012 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на сина [PERSON] та дочку [PERSON] в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Судом також встановлено, що 19 лютого 2013 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON], а [INFO] в них народилася дочка [PERSON]. На даний час відповідач офіційно не працює. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 лютого 2013 року; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 липня 2014 року; довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради за № 4688 від 20 червня 2018 року; індивідуальними відомостями про застраховану особу щодо [PERSON] від 20 червня 2018 року; копією трудової книжки [PERSON] Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Раду України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, з 08 липня 2017 року право вибору стягнення аліментів у частці від доходів чи у твердій грошовій сумі, належить тому з батьків з яким проживає дитина і не ставиться у залежність від офіційного працевлаштування, отримання постійного чи мінливого доходу платником аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років на місяць становить: з 01 січня 2018 року - 1860 грн., з 01 липня - 1944 грн., з 01 грудня - 2027 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не має постійного місця роботи, має іншу сім'ю, в якій у нього народилась ще одна дитина, яку він також повинен утримувати, а також те, що батьки в рівній мірі повинні утримувати своїх дітей, на даний час з відповідача стягуються аліменти в розмірі, що є значно нижчим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, а тому такий розмір аліментів не може вважатись необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітейта визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на сина [PERSON] та дочку [PERSON] у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісяця. При визначені часу, з якого слід стягувати аліменти у зміненому розмірі, суд враховує положення п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно яких у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. При подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved