Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

До Вовчанського районного суду Харківської області звернувся [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Вовчанської міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування над дітьми. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач є рідним братом неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 09 серпня 2016 року відібрано неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від їх матері [PERSON] . На підставі розпоряджень Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 14.09.2016 року № 412 та від 14.09.2016 року № 410, [PERSON] та [PERSON] надано юридичний статус «дитина позбавлена батьківського піклування» та призначено позивача їх опікуном. Неповнолітні діти з 2016 року повністю знаходяться на утриманні позивача, проживають у будинку позивача з його сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не змінила свого ставлення до дітей, продовжує безвідповідально та байдуже ставитися до своїх батьківських обов`язків, належного догляду за дітьми не здійснює, вихованням не займається, будь якої допомоги на утримання дітей не надає, материнської турботи не проявляє, зловживає спиртними напоями. Позивач [PERSON] зазначає, що зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із вимогами про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 22.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження, розгляд справи призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановити над неповнолітніми дітьми опіку та призначити його - рідного брата дітей, їх піклувальником. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, своєчасно, до суду від неї надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей, просить суд справу розглядати за її відсутності (а.с.39,44,45). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вовчанської міської ради Харківської області Еліференко В.В. не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження, встановити на ними опіки та призначити піклувальником неповнолітніх дітей рідного брата [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 24.01.2006, [PERSON] , народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 19.04.2007, [PERSON] , народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с.14). Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданої виконавчим комітетом Вовчанської міської ради Харківської області № 02-23/554/7 від 17.02.2020, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 242 від 01.03.2021 за адресою: [ADDRESS] , мешкають неповнолітні [PERSON] , [PERSON] разом з рідним братом [PERSON] та його дружиною [PERSON] (а.с.19). Відповідно до заяв неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , вони не заперечують проти позбавлення батьківських прав матері [PERSON] стосовно них (а.с.11, 15). Рішенням Вовчанського районного суду Харківськоїх області від 09.08.2016 відібрано неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Рішення набрало законної сили 19.08.2016 (а.с.7). Згідно розпорядження Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 14.09.2016 року № 412 та 410, [PERSON] та [PERSON] надано статус «Дитина позбавлена батьківського піклування», опікуном призначено [PERSON] , закріплено за неповнолітніми дітьми житло на праві користування за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 16). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , є власністю [PERSON] - дружини [PERSON] (а.с.33,34). Згідно заяви [PERSON] , остання не заперечує проти проживання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] у вищевказаному будинку (а.с.32). З характеристик учнів 8 класу Вовчанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Вовчанської районної ради Харківської області [PERSON] , 2006 р.н., та [PERSON] , 2007 р.н., навчаються у школі з 1 класу, під час відвідування класним керівником дітей за місцем їх мешкання виявлено, що для дітей створено всі умови для навчання та розвитку, діти забезпечені всім необхідним для їхнього розвитку та навчання у школі. Знаходяться під опікою брата, опікун приділяє належну увагу щодо їх виховання, цікавиться навчанням, допомагає досягти успіху (а.с.13, 17, 18). Позивач [PERSON] є рідним братом неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва Скрія [NUMBER] , батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.26, 27). Згідно висновку про стан здоров`я, наданого КНП «Вовчанська центральна районна лікарня» від 29.12.2020, [PERSON] є фізично здоровою людиною, не перебуває на обліку у нарколого та психіатра (а.с.28). Позивач [PERSON] одружений з [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.07.2018 (а.с.28). Родина благополучна, має дохід (а.с.29-31,77). Згідно характеристики з місця проживання, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] зарекомендував себе як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки як в сім`ї, так і з сусідами, дружелюбний, ввічливий, працює, доглядає молодших брата та сестру (а.с.82). Зазначена інформація підтверджується інформаційною довідкою ДОП ВП № 1 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області від 15.06.2021 (а.с.89). Відповідно довідки Міністрерства внутрішніх справ Серія ІІа № 2463236, [PERSON] станом на 26.05.2021 до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої або непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.79). Згідно довідок з КНП Вовчанська центральна районна лікарня від 03.06.2021, [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога (а.с.80,81). Як вбачається із заяви від 18 березня 2021 року, відповідач [PERSON] надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Просила суд призначити їх опікуном [PERSON] (а.с. 39,44,45). Згідно довідки КНП Вовчанська центральна районна лікарня від 10.06.2021, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога (а.с.78). Вовчанська міська рада Харківської області надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 29.03.2021 за № 02-22/1749/23 (а.с.60-61). 15.06.2021 до суду надійшло подання служби у справах дітей Вовчанської міської ради Харківської області за № 01/30-542, відповідно до якого просить суд призначити піклувальником [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.74-76). Також, у присутності повнолітнього брата - позивача [PERSON] , неповнолітній син відповідача - [PERSON] , 2006 року народження, у судовому засіданні пояснив, що мітір бачить дуже рідко, останній раз 2 місяці потому, з братом проживає більше 5 років, брак піклується про нього та сестру, забезпечує всім необхідним, мама [PERSON] не телефонує йому, не навідує, не дарує подарунки та не цікавиться його життям. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , 2007 року народження, пояснила, що про неї та брата [PERSON] піклується їх старший брат [PERSON] , забезпечує всім необхідним, відвідує школу, коли в цьому є необхідність, з мамою не спілкується, так як остання зловживає алкогольними напоями. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що вона є офіційною дружиною позивача [PERSON] , допомагає утримати дітей, піклується про них, вважає їх рідними дітьми, навідується до класних керівників, так як працює викладачем у школі, цікавиться їх життям, дуже рідко бачить рідну матір дітей, остання навіть не цікавиться їх життям, не вітає на день народження, не телефонує. Свідки [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами [PERSON] , в судовому засіданні пояснили, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з рідним братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Брат їх утримує, займається вихованням, приймає активну участь у їх житті, веде добропорядний спосіб життя, рідну матір [PERSON] та [PERSON] бачать дуже рідко, знають, що остання зловживає алкогольними напоями, вихованням займається рідний брат дітей [PERSON] , діти завжди охайні та доглянуті. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За нормами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Практикою Європейського суду з прав людини визначені два обов`язкові критерії, які мають бути враховані національними судами при вирішенні будь-якого спору відносно дітей: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). У рішенні в справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За вимогами частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами першою, другою і шостою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно ст.141, ст.150, ст.153, ст.155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками ( п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Вовчанської міської ради Харківської області, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с.60-61). Отже, враховуючи те, що позивачем було в повній мірі доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання нею своїх батьківських обов`язків, а саме: не виховує дітей, матеріально не утримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо встановлення піклування над неповнолітніми дітьми, суд приходить до наступного висновку. Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла 14 років, піклування - над дитиною у віці від 14 до 18 років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами третьою, четвертою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування за поданням органу опіки та піклування. Приписами ч.ч. 1-4 ст. 63 ЦК України встановлено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Позивач [PERSON] є рідним братом неповнолітніх дітей, фактично є єдиною особою яка виховує та доглядає її. За станом здоров`я останій здатен бути піклувальником, має змогу матеріально утримуватибпрата та сестру, забезпечити їм належні умови проживання. Тому його доцільно призначити піклувальником. Відповідно до статті 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч.4,5 ст.63 ЦК України, піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки піклувальника. При призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Позивач [PERSON] є рідним братом неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.26, 27). Згідно висновку про стан здоров`я, наданого КНП «Вовчанська центральна районна лікарня» від 29.12.2020, [PERSON] є фізично здоровою людиною, не перебуває на обліку у нарколого та психіатра (а.с.28). Позивач [PERSON] одружений з [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.07.2018 (а.с.28). Родина благополучна, має дохід (а.с.29-31 Як вбачається подання служби у справах дітей Вовчанської міської ради Харківської області від 14.06.2021 № 01/30-542 призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] та [PERSON] є доцільним. (а.с.74-76). Беручи до уваги те, що батьки дитини ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, діти фактично позбавлені батьківського піклування, тому для забезпечення їх особистих немайнових та майнових прав та інтересів над ними слід встановити піклування та призначити піклувальником рідно брата - позивача [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що суд прийшов до висновку про позбавлення [PERSON] , матері неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] батьківських прав, зважаючи на те, що батько неповнолітніх записаний зі слів матері, беручи до уваги подання Служби у справах дітей Вовчанської міської ради, в якому, зокрема вказано, що неповнолітні виявили бажання щодо того, щоб їх брат [PERSON] став їх піклувальником, у випадку позбавлення їх матері батьківських прав, є підстави для встановлення піклування над неповнолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та призначення піклувальником рідного брата [PERSON] , [INFO] . Слід зазначити, що стаття 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2)перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни. На підставі викладеного,

Outcome: approved