Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Водограйна (Гаврилова)[ADDRESS], знаходиться на стаціонарному лікуванні з 07.4.2017 року. Неодноразово лікувався в У «ОКПЛ» ЗОР з приводу параноїчної шизофренії, визнаний інвалідом 2 групи. З 07.08.2008 року по 20.01.2012 року знаходився на примусовому лікуванні в Херсонській ОПЛ, потім в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Згідно постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2011 року примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного лікування в психіатричній лікарні із загальним наглядом на амбулаторне примусове психіатричне лікування. Остання госпіталізація з 23.05.2016 року по 18.06.2016 рік з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галлюцинаторно-маячний синдром, безпреривний тип перебігу. Дефект змішаного типу. За рішенням Комунарськго районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2011 року визнаний недієздатним, опікуном призначена мати [PERSON]. Теперішня госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану. Зі слів опікуна: не спить, агресивний, шукає потусторонні сили, які на нього нападають, чує голоси,вживає алкоголь, ліки приймає нерегулярно, не слідкує за зовнішнім виглядом. Був доставлений спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги у супроводі опікуна. Госпіталізований за її завою, в примусовому порядку як страждаючий на тяжкий психічний розлад, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Дав згоду на госпіталізацію. 25.03.2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, останній страждає на тяжкий психічний розлад в формі параноїчної шизофренії, галлюцинаторно-маячний синдром, безперервний тип перебігу. За психічним станом не здатний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник опікун [PERSON] не заперечувала відносно задоволення даної заяви. [PERSON] у судовому засіданні заперечував відносно задоволення даної заяви, оскільки не вважає, що є необхідність його примусово госпіталізувати до психіатричної лікарні. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.03.2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, останній страждає на тяжкий психічний розлад в формі параноїчної шизофренії, галлюцинаторно-маячний синдром, безперервний тип перебігу. За психічним станом не здатний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] з 2000 р. страждає психічним розладом - параноїчної шизофренії, галлюцинаторно-маячний синдром, безперервний тип перебігу, на даний час психічний стан останнього погіршився, внаслідок чого він не здатний самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує життєдіяльність, в звязку з чим являє потенційну соціальну небезпеку для себе, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved