Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 05.03.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . З кінця жовтня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені, подружжя проживає окремо. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні позивача. Позивач зазначає, що згоди щодо розміру аліментів на утримання доньки між ними не досягнуто, відповідач добровільно аліменти не сплачує, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв`язку з чим 20.11.2019 року позивач зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, проте ухвалою суду їй було відмовлено, оскільки місце проживання та перебування [PERSON] встановити неможливо. Враховуючи, що після припинення спільного проживання позивач намагалася отримати аліменти від відповідача, але він ухилявся від їх сплати, позивач вважає, що є підстави для стягнення аліментів за минулий час, а саме - з 20.11.2019, оскільки доказами вживання позивачем заходів щодо одержання аліментів є спілкування з відповідачем та подання до суду заяви про видачу судового наказу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.11.2019 року до повноліття дитини. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 29.07.2019 року. В судове засідання, призначене на 29.07.2020 року, належним чином повідомлений відповідач не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи відкладений до 16.09.2020 року . Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позові просила суд розглянути справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.09.2019 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.03.2019 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області [PERSON] та [PERSON] з 05.03.2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. З довідки №4157 від 19.11.2019 року, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою в [ADDRESS] та має у складі сім`ї доньку - [PERSON] , 2019 р.н. 20.11.2019 року [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.12.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі вказаного вище судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, оскільки неможливо встановити зареєстроване місце проживання та перебування боржника [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дитини коштів, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181, ст. 183 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому вимога позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) відповідача підлягає задоволенню, оскільки такий розмір аліментів є обґрунтованим та сторонами не оспорюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Перевіряючи доводи позивача щодо стягнення аліментів з 20.11.2019 року, тобто за минулий час суд зазначає наступне. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Звернення позивачки до суду 20.11.2019 року з заявою про видачу судового наказу не може бути підставою для стягнення аліментних платежів з цієї дати, оскільки судовий наказ щодо цього видано не було, більше того, ухвалою Новопсковського району Луганської області від 20.12.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили, а тому, за змістом ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину мають бути присуджені за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, як убачається з аналізу матеріалів справи, доказів винної поведінки відповідача, яка б обумовлювала факт його свідомого ухилення від сплати аліментів на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини не міститься. Відтак, позивачем не доведено наявності обставин, за яких стягнення аліментів за минулий період є можливим, а саме, що [PERSON] приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані саме у результаті ухилення [PERSON] від їх сплати. Встановивши фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що аліменти за вказаним позовом підлягають до стягнення саме з 10.06.2020 року - дати подачі позовної заяви до суду, оскільки матеріалами справи не установлено та не доведено наявності підстав для застосування до даних правовідносин положень ч.2 ст.191 СК України. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., від сплати якого позивач звільнена.

Outcome: partial