Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернулась до суду із позовною завою до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсним кредитних договорів MRTG9G104000021 та MRTG9G204000021, укладених між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» 19.07.2007 року. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 19.07.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитні договори MRTG9G104000021 на купівлю житлового будинку в розмірі 17 600 доларів США, сплату страхових платежів в сумі 4016,87 доларів США та MRTG9G204000021 на початковий внесок в сумі 4000 доларів США. На момент укладення договорів з урахуванням власних доходів мала можливість виконувати свої зобов'язання в повному обсязі. Після фінансової кризи та початку антитерористичної операції зверталась до відповідача з метою зміни умов кредитних договорів, в чому їй було відмовлено. Під час укладення договорів співробітники банка не попередили її про валютні ризики, не надали вичерпної інформації з приводу умов договорів, не надано графік погашення заборгованості. Просить суд визнати недійними та розірвати кредитні договори, MRTG9G104000021 та MRTG9G204000021, укладені між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» 19.07.2007 року Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в своїй заяві на адресу суду позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розглянувши справу за участі її представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що кредитний договір між сторонами було укладено в 2007 році, умови договору позивачу не роз'яснено при укладенні та вона з усіма не була ознайомлена. Банком не виконано п. 7.9 Договору, не надано інформаційний лист, графік погашення заборгованості. Також згідно п. 7.2 Договору було відкрито рахунок для повернення коштів замість рахунку на виданий кредит. Фактично банком було здійснено переказ коштів, оскільки вони були видані готівкою без відкриття рахунка. Кредит вважає бланковим, який надається без забезпечення. Не надано додатки, видача яких передбачена п. 7.8 Договору. Просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених в ньому підстав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Малервейн М.С. в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що договори було укладено в 2007 році, гроші отримано позивачем та використано. До січня 2015 року умови договору виконувались належним чином, потім стала порушувати умови договору, кошти банку не повернуті на момент розгляду справи. В зв'язку із виконанням кредитного договору вважає, що його неможливо визнати недійсним. Графік погашення кредиту був наданий з моменту укладення договорів. В п. 7.1 Договорів передбачено видачу кредитних коштів готівкою через касу банку. Було укладено два договори - на початковий внесок та на основну суму для придбання нерухомого майна та страхування. Вважає, що бланковий кредит видається лише на суму авансу. Зазначила, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Під час судового розгляду представником позивача було заявлено клопотання про проведення по справі судово - економічної експертизи та додаткової судово - економічної експертизи, які були задоволені судом. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. «» 19.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитні договори MRTG9G104000021 на купівлю житлового будинку в розмірі 17 600 доларів США, сплату страхових платежів в сумі 4016,87 доларів США та MRTG9G204000021 на початковий внесок в сумі 4000 доларів США, за умовами яких банк зобов'язується видати кредитні кошти шляхом видачі через касу банку зі сплатою відсотків за користування кредитом у випадку та в порядку, передбачених умовами договору, Для виконання умов даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. (а. с. 7-9, 10-12) Пунктом 7.3 кредитного договору визначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека - однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], надана банку з метою забезпечення зобов'язань за договором. Відповідно до наданих відповідачем розрахунків вбачається, що в період з моменту укладення договорів по квітень 2015 року відповідач [PERSON] виконувала умови договорів належним чином, тобто вважала умови договорів такими, що не порушують її прав, як споживача фінансового продукту. Також встановлено, що до відповідача або суду із заявами про істотні порушення своїх прав [PERSON] в період належного виконання нею умов договорів не зверталась. Допитаний в якості свідка судовий експерт [PERSON] суду пояснив, що на виконання ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя він робив експертизу по даній цивільній справі. Питання експерту було поставлено по двом договорам, основного та авансового платежу. Розділити платежі по договорам не було можливим в зв'язку із тим, що йому не було надано всі матеріали, про що ним зазначено в висновку. Правила надання банками інформації та умови кредитування регулюються постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, згідно яких така інформація повинна надаватись в письмовому вигляді. Сукупну вартість кредиту розрахувати не можливо, оскільки не має інформації про додаткові витрати в момент отримання та погашення кредиту. Розрахувати заборгованість по кредиту також не можливо. Витяги не можуть відобразити всієї необхідної для розрахунків інформації, для цього повинні бути в наявності первинні документи. Вважає страхові виплати необґрунтовано включеними, оскільки [PERSON] сплачувала їх, однак вони не були відповідачем скеровані на погашення. З висновку експерта №292/310-15 від 06.06.2016 року вбачається, що [PERSON] на виконання умов кредитних договорів MRTG9G104000021 та MRTG9G204000021 від 19.07.2007 року в період з 23.08.2007 року по 14.04.2015 року було сплачено 27704, 87 доларів США, не встановлено істотних порушень ПАТ КБ «Приват Банк» умов надання кредиту (а. с. 108-143) Також висновком підтверджено факт виконання [PERSON] умов кредитних договорів MRTG9G104000021 та MRTG9G204000021 від 19.07.2007 року, тому суд приходить до висновку, що укладаючи оспорювані кредитні договори, сторони погодили, що ними досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. У судовому засіданні встановлено, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис у договорі. Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Умовами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. В силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідност. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12Постанови від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Відповідно до Постанови №5 від 2012 р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо. Згідно ч. 6ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. У відповідності до п.3 ч.7ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. Таким чином,Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В укладеному між сторонами у письмовій формі договору, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін. Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. За правилами ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторін. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсними не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано. Позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Суд погоджується із посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку для звернення до суду, визначено ст. 257 ЦК України, однак вважає за необхідне розглядати справу, яка стосується захисту прав споживачів, ухваливши рішення по суті заявлених позовних вимог. Частиною 7 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільнено від сплати судових витрати, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed