Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 07.08.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним і Відповідачем, який вони зареєстрували 10.08.2013 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 43. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначив, що 10.08.2013 р. вони з Відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 43, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], за домовленістю між сторонами, дитина залишається проживати з матір'ю, спір щодо місця проживання дитини відсутній. Спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, на початку червня 2017 року фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство також не ведуть, спільне майно поділили добровільно. На теперішній час він вже проживає з іншою жінкою, з якою чекають народження дитини. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 16.08.2017 р. відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 07.09.2017 р., про що повідомлено сторін. У судовому засіданні 07.09.2017 р. Позивач підтримав позов, просив суд задовільнити його позовні вимоги, шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечувала, просила змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши Позивача і Відповідача, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи питання щодо прийняття визнання Відповідачем позову, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 10.08.2013 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області 10.08.2017 р., актовий запис № 43 (а.с. 4); сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Тарганської сільської ради Володарського району Київської області 20.08.2015 р., актовий запис № 5 (а.с. 5). Як зазначено в позовній заяві і не заперечувалося Відповідачем, спільне господарство сторонами не ведеться, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2017 року, збереження сім'ї є неможливим і суперечитиме інтересам сторін та дитини. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, наявність близьких стосунків Позивача з іншою жінкою, від якої він чекає дитину, суд дійшов висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Зважаючи на викладене, суд вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задовольнити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі імперативної норми частини першої статті 88 ЦПК України та присуджує Позивачеві, на користь якого ухвалено рішення, з Відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до статей 24, 55, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved