Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 18.10.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на таке спадкове майно - на земельну ділянку площею 4,641 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Рогізнянської сільської ради Володарського району Київської області. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилось згадане спадкове майно. Спадкоємцями першої черги на це майно є Позивач [PERSON] (дочка померлого), та Відповідачі: [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (син померлого). Державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому вона звернулася до суду. Ухвалою суду від 30.10.2019 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачам строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 09.12.2019 р., відкладене на 14.01.2020 р. з метою забезпечення можливості Позивачеві надання додаткових доказів; ухвалою суду від 14.01.2020 р. призначено справу до розгляду по суті на 04.02.2020 р. У судовому засіданні 04.02.2020 р. Позивач підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на спадкове майно (земельну ділянку). Відповідачі у судовому засіданні визнали позов, письмових заяв про визнання позову в порядку частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не подавали. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачами позову та задоволення позову, суд, заслухавши пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що спірна земельна ділянкаплощею 4,641 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рогізнянської сільської ради Володарського району Київської області, належала [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується долученою до матеріалів справи Позивачем 14.01.2020 р. (а.с. 59) відповіддю Міжрайонного управління у Володарському та Тетіївському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 16.12.2019 р. № 204/139-19 (а.с. 60) та завіреною ними копією державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 012754, виданого Володарською районною державною адміністрацією Київської області 01.03.2004 р. на підставі розпорядження цієї державної адміністрації від 04.03.2002 р. № 69, державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 327 (а.с. 60, 61). Власник названої земельної ділянки [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.08.2017 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 69 (а.с. 6). Позивач - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), є дочкою спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.1981 р. Володарським районним відділом ЗАГС Київської області, актовий запис № 67 (а.с. 8), згідно з яким її батьком є [PERSON] , а також копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 04.03.2000 р. Відділом реєстрації актів громадського стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 6, згідно з яким Позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є дружиною спадкодавця, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Біліївською сільською радою 11.11.1973 р., актовий запис № 5 (а.с. 10). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином спадкодавця, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.1974 р. Біліївською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 9 (а.с. 9). З копії витребуваної судом у державного нотаріуса спадкової справи померлого [PERSON] (а.с. 35-42, 50-58), судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини на спадкове майно після його смерті, є його дружина [PERSON] (Відповідач) (а.с. 36, 51), якій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на згадане вище спадкове майно, що підтверджено копією відповідного листа державного нотаріуса від 11.05.2018 р. № 158/02-14, адресованого Відповідачеві [PERSON] (а.с. 14), а не Позивачеві [PERSON] , яка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно. Крім того, з копії згаданої спадкової справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] проживав та був зареєстрований до дня смерті в [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено наявною в спадковій справі довідкою виконавчого комітету Володарської селищної ради Київської області (а.с. 38, 53). Місцем проживання та реєстрації Позивача є адреса: [ADDRESS] , що підтверджено копією її паспорта (а.с. 7) та відомостями позовної заяви (а.с. 2), ствердженими нею також і в судовому засіданні. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з нормами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). При цьому спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до положень статей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати, зокрема, нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270, частиною першою статті 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Для набуття права у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити необхідні для цього дії. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме: відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові (лист Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). За роз`ясненням пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з даним позовом мало передувати вирішення Позивачем питання про видачу їй нотаріусом (органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії) свідоцтва про право на спадщину (зокрема, постанова Верховного Суду від 29.01.2020 р. у справі № 137/2027/15-ц). Проте, як встановлено судом і наведено вище, Позивач [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, із спадкодавцем спільно не проживала, що нею не заперечувалося в суді. За таких наведених вище і встановлених судом обставин суд вважає, що Позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами порушення її права на зазначене спадкове майно (названу земельну ділянку) та наявності передбачених законом підстав для задоволення її позову про визнання права власності на це майно; відповідно, визнання Відповідачами позову суперечить закону, а тому у прийнятті такого визнання слід відмовити. Відповідно до статей 78, 81 Земельного кодексу України, статей 15, 328, 1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed