Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2017 року визнаний недієздатним. Із анамнезу відомо, що [PERSON] перебуває під наглядом лікаря психіатра з 2013 року. У клінічній картині прогресуюче інтелектуально мнестичне зниження, неспроможність у побуті, агресивні та аутоагресивні тенденції. Госпіталізації тривалі. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймає, але в домашніх умовах не втримується через агресивну та аутоагресивну поведінку. Всього 4 госпіталізації до психіатричного стаціонару, остання з 22.09.2016 року по теперішній час. Незважаючи на лікування, наростає грубий розпад психічної діяльності, втрачене ядро особистості, повністю втрачені набуті знання та навички, прогресує розпад мови. [PERSON] потребує медикаментозної корекції поведінки, яка дезорганізована. Проявляє аутоагресивні тенденції: кусає собі руки, бє кулаком у стіни, тягне себе за вуха. Їжу приймає з рук медперсоналу,бо не контролює кількість їжі, не прожовує її. Санітарно гігієнічні заходи за допомогою медичних працівників, тому що не усвідомлює необхідність її виконання. 18.07.2017 року оглянутий комісією лікарів психіатрів, за висновком якої стан хворого можна кваліфікувати, як важкий психічний розлад у формі деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (нейросифіліс) з високою вірогідністю скоєння суспільно небезпечного діяння по відношенню до оточуючих та до себе (наносить собі само ушкодження). Примусова госпіталізація доцільна, лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві підтримала повністю, просила суд її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечував. Зацікавлена особа заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію останнього до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 19.07.2017 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 19.07.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на важкий психічний розлад у формі деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (нейросифіліс) з агресивними та ауто агресивними тенденціями. Примусова госпіталізація доцільна, лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару(а.с.2). Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] з 2013 року перебуває під наглядом лікарів психіатрів, неодноразово проходив лікування в умовах психіатричного стаціонару, наростає грубий розпад психічної діяльності, втрачене ядро особистості, повністю втрачені набуті знання та навички, прогресує розпад мови, кусає собі руки, бє кулаком у стіни, тягне себе за вуха, їжу приймає з рук медперсоналу, бо не контролює кількість їжі, не прожовує її, санітарно гігієнічні заходи за допомогою медичних працівників, тому що не усвідомлює необхідність її виконання, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved