Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, в якому просив звільнити йог від сплати аліментів, стягнутих рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/2900/15-ц на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з 11 січня 2016 року по день коли він був відрахований з денної форми навчання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаюсь на обставини, зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, надала суду відзив на позов (а.с.26-28). Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.66). Вислухавши позивача, відповідачку, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Встановлено,\~що сторони\~є батьками\~[PERSON],\~[INFO]\~(а.с.16).\~Сторони сімейно-шлюбні\~відносини не\~підтримують,\~шлюб між\~[PERSON]\~та [PERSON]\~розірвано. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року по справі №175/2900/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1500 грн., щомісячно починаючи з 22 липня 2015 року і до досягнення сином двадцяти трьох років (а.с.8), про що 14 грудня 2015 року [PERSON] отримала виконавчий лист (а.с.7), який 17 грудня 2015 року предявила до примусового виконання до Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ (а.с.10). Згідно Договору на платну підготовку спеціаліста в Державному закладі «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» №5.01.106.2014 від 12.08.2014 року, [PERSON] навчався на денній формі навчання з 01.09.2014 року (а.с.42-43), однак маючи скрутне матеріальне становище, 11.01.2016 року [PERSON] був вимушений перейти з денної форми навчання на заочну. Вартість оплати за навчання згідно вищевказаного Договору складала 138698 грн. (а.с.44). Окрім цього, згідно Договору про навчання у Дніпропетровському національному університеті імені [PERSON] №663-16 від 03.08.2016 року, [PERSON] навчається на заочній формі навчання, за напрямком підготовки право, в період з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року (а.с.53). Вартість освітньої послуги складає 9000 грн. на рік. 14.02.2016 року, та повторно 30.05.2018 року будинок, де постійно проживає [PERSON] разом з сином [PERSON] був пограбований, викрадено цінні речі, велосипед (а.с.29,30). Позивач аліменти не сплачує, має заборгованість. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну допомогу на навчання [PERSON] у розмірі 24259,26 грн. (а.с.33-34). В силу вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Кожна особа, у відповідності до норм ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно Інформаційної довідки в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №62046635 від 23.06.2016 року, позивач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.91), окрім цього позивач має у користуванні легковий автомобіль, подорожує та відпочиває за кордоном, що підтверджується фотокартками (а.с.55,56,57). Доводи позивача, що він не спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина, оскільки має сезонну роботу, а його дохід є не значним, на підтвердження чого надає Довідку про доходи №1 за травень 2018 року видану ФГ «Дарниця» 25.06.2018 року (а.с.13) та він сам потребує постійного лікування, а син працює та має стабільний заробіток, не заслуговують на увагу, оскільки утримання дитини віком до 23 років у навчанні є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину, яка продовжує навчання. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Доводи позивача, що син навчається на заочній формі, а отже має можливість працювати, не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються судом, оскільки 199 СК України не ставить право повнолітньої дитини, що навчається, на утримання від батьків в залежність від форми навчання. Такі висновки узгоджуються із розясненням, викладеним в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо материнства, батьківства та стягнення аліментів», згідно якого обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] продовжує навчання на заочному відділенні на контрактній основі, не отримує стипендію та потребує в звязку із цим матеріальної допомоги і не досяг двадцяти трьох років,позивач спроможний надавати матеріальну допомогу сину, позов [PERSON] не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, підстави для звільнення від сплати аліментів з позивача відсутні, таким чином, суд приходить до висновку, що права, свободи чи інтереси, за захистом яких звернувся позивач, порушені не були, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed