Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

В січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 956 грн. 30 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 09.07.2013 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 09.12.2018 року утворилася заборгованість по кредитному договору в вищевказаному розмірі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також відповідь на відзив, в якій вказував на необґрунтованість заперечень відповідача проти заявлених Банком вимог, в зв`язку з чим останні просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначав про: - неправомірне нарахування заборгованості за процентами, виходячи з процентної ставки, яка була збільшена Банком у односторонньому порядку; - неприпустиме одночасне стягнення штрафу та пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання, що фактично є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення; - порушення позивачем позовної давності щодо звернення з обумовленими вимогами до суду; - наявність підстав для зменшення розміру пені, враховуючи майновий стан відповідача. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 09.07.2013 року був укладений кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умов і Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 2,5 % на місяць (30 % річних) за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказана процентна ставка була змінена Банком з 01.09.2014 року - 2,9 % на місяць (34,8 % річних), з 01.04.2015 року - 3,6% на місяць (43,2 % річних). В разі порушення строку повернення кредиту (його частини) відповідач зобов`язався сплачувати проценти в подвійному розмірі (п. 2.1.1.12.2.1 Умов і Правил). Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати неустойку (пеню в розмірі 0,24 % від загальної суми заборгованості (нараховується за кожен день прострочення) + 50 грн.00 коп. на місяць (в разі виникнення прострочення понад місяць: +100 грн. 00 коп. на місяць), а також при порушенні грошових зобов`язань понад 30 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки з особового рахунку позичальника, останній дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Так, [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 736 грн. 67 коп., заборгованість за процентами в розмірі 15 616 грн. 20 коп., що не спростовано відповідачем, з дотриманням вимог ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України. Водночас, перевірка розрахунку заборгованості за тілом кредиту, процентами, враховуючи обставини справи (зняття позичальником кредитних коштів, здійснення ними розрахунку за придбані товари, часткове погашення заборгованості), виходить за межі поняття «простий арифметичний розрахунок», а тому не може бути здійснена судом. При цьому, матеріали справи вказують на те, що позичальник користувався кредитними коштами, як до зміни, так і після введення в дію нових тарифів. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Кредитним договором передбачені обов`язок відповідача щомісячно отримувати виписки про стан картрахунку та здійснені операції по картрахунку, а також можливість та процедура зміни банком процентної ставки, та дії позичальника в разі непогодження з такими змінами (п.п. 1.1.3.1.9, 1.1.3.2.4, 2.1.1.5.3, 2.1.1.5.4 Умов та Правил). Матеріали справи відомостей, що обумовлені зміни не були прийняті позичальником, не містять, тобто останній своїми діями прийняв нові умови договору, а саме засвідчив згоду на зміну розміру процентної ставки. Представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зокрема, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261ЦК України). При застосуванні правил позовної давності за кредитами з використанням платіжних карт слід виходити з того, що картка діє в межах визначеного нею строку, який одночасно є строком повного погашення кредиту. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з визначеною періодичністю сплачував заборгованість за кредитним договором (остання проплата здійснена 10.10.2018 року), строк дії картки - 05.2021 рік, позов подано 23.12.2018 року. В зв`язку з чим підстав для застосування позовної давності суд не вбачає. Вирішуючи питання щодо нарахованих Банком за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором пені в розмірі 10 557 грн. 89 коп. штрафу в загальному розмірі 2 045 грн. 54 коп., суд виходить з наступного. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п. 2.1.1.7.6, п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг за порушення зобов`язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених даними Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов`язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання, або виконання боржником своїх зобов`язань). За таких обставин, враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи будь - яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання, майнові інтереси сторін, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 3 000 грн. 00 коп., що буде відповідати нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (71 %), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 363 грн. 91 коп.

Outcome: partial