Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В червні 2015 року Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої та не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди. З урахуванням уточнень, в обґрунтування своїх позовних вимог послалася на те, що з 03 листопада 2014 року по 21 квітня 2015 рік вона працювала на посаді юриста в КП «Жилсерввс - 5». Так, станом на 06 липня 2015 рік заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить 776 ,80 грн. яку позивач просить стягнути на її користь. В зв'язку з навчанням та згідно довідки виклику підприємства надало їй додаткову оплачувану відпустку з 16 лютого 2015 року по 30 березня 2015 рік. Оскільки відповідачем було порушено її права вона звернулася до суду, з позовними вимогами про стягнення на її користь заробітної плати в розмірі 776,80 грн., середнього заробітку за весь час затримки у сумі 5 983,15 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 1 127,50 грн., зобов0язати відповідача сплатити податки та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплат та моральну шкоду в розмірі 30 830,63 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з КП «Жилсервіс - 5» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] заробітну плату в розмірі 776,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 06 липня 2015 рік в розмірі 6 439,2 грн та моральну шкоду в розмірі 500 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, та в частині відмови в стягненні компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, та ухвалити нове рішення в цих частинах, яким задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та скасуванню в частині відмови в стягненні компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Частково задовольняючи позов [PERSON], районний суд виходив з того, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду та підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі. Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, наказом № 28-К від 16 грудня 2014 року [PERSON] була прийнята на посаду юриста 1 категорії в КП «Жилсервіс - 5» /а.с.7/. Наказом про надання додаткової оплачуваної відпустки згідно довідки виклику [PERSON] було надано додаткову навчальну відпустку з 16 лютого 2015 року по 30 березня 2015 рік /а.с.8-9/. З 30 березня 2015 року по 03.04.2015 року позивачка знаходилась на лікарняному. 21 квітня 2015 року відповідно наказу № 40-к [PERSON] звільнена згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 21 квітня 2015 року /а.с.10/. В день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме [PERSON] було нарахована, але не виплачена заробітна плата. Згідно довідки про заборгованість з заробітної плати від 23 квітня 2015 року заборгованість підприємства з заробітної плати перед [PERSON] станом 01 травня 2015 рік становить: січень 2015 рік - 2 068,02 грн.; лютий 2015 рік 4 725,23 грн.; березень 2015 рік 105,28 грн.; квітень 2015 рік - 1 844,75 грн., а всього заборгованість становить 8 743,28 грн. /а.с. 15/. Відповідно довідки про заборгованість з заробітної плати від 24 квітня 2015 року заборгованість підприємства перед [PERSON] станом на 01 травня 2015 рік за грудень 2014 рік становить 2 343,67 грн. /а.с. 14/ Згідно наданої виписки по картковому рахунку [PERSON] 30 червня 2015 року було перераховано на картку зарплата в розмірі 6 310,15 грн. та 23 червня 2015 року 7 966,48 грн. /а.с. 35/. Таким чином, заборгованість по заробітній платі станом на 06 липня 2015 рік становить 776,80 грн., яка стягнута з відповідача за рішенням суду, та сторонами не оспорюється. Як вбачається з довідки про середньою заробітну плату(дохід) (для розрахунку виплат випадок безробіття), виданій ПП «Жилсервіс-5» при розрахунку середньоденної заробітної плати було невірно вказано кількість відпрацьованих днів 82 дня, замість фактично відпрацьованих за вказаний період 69днів . Також зараховано 5 днів лікарняних на суму 330,58грн. Відповідно п.8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995р.№100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Натомість підприємство КП «Жилсервіс-5» порахувало заробіток за весь відпрацьований час позивачки на підприємстві, з урахуванням лікарняних, додаткової відпустки з навчання, що є грубою помилкою при розрахунку середньої заробітної плати. А тому, розрахунок середньої заробітної плати за останні два місяці роботи повинно проводити виходячи з розміру - 165,29грн./день.( без урахування лікарняних і додаткової відпуски з навчанням). Тому, компенсація за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 квітня 2015 року по 06 липня 2015 року становить: 165,29грн. х 48 днів = 7933,92 грн., (де 165,29 грн. середньоденна заробітна плата х 48 кількість робочих днів в період з 21 квітня 2015 року по 06 липня 2015 рік). На підставі викладеного рішення суду підлягає зміні в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме стягнута сума підлягає збільшенню з 6439,2 грн. до 7933,92 грн. Також, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» і Постанови КМУ №159 компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до роз'яснень які містяться у ч.2 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. З урахуванням викладеного сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат на користь позивачки, станом на 09.06.2015р., становить - 1381,65 грн. Сума податків з цієї суми складає 254,15 грн. (Розрахунок компенсації а.с.21), яка підлягає стягненню з відповідача. Що стосується доводів апеляційної скарги про незадоволення сумою стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки стягнута сума моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням конкретних обставин по справі, моральних страждань Позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а тому, на думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції є обгрунтованим. Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги про зобов'язання відповідача сплатити податки за [PERSON] за нарахований середній заробіток за весь час затримки розрахунку, оскільки такі вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогах діючого законодавста України. Обов'язок нарахування та сплати податків покладено на роботодавця, та підлягає обов'язковому відрахуванню під час виконання прішення суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial