Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання та утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що від сумісного подружнього проживання з відповідачем мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість оскільки отримує заробітну плату як військовослужбовець та навчається у Національній академії Державної прикордонної служби ім. Богдана Хмельницького. На даний час позивачка перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку. Представник позивачки звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов в частині стягнення аліментів на утримання дочки визнає повністю, в частині стягнення аліментів на утримання позивачки не визнав. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що від спільного сумісного проживання, як подружжя, сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо з вересня 2015 року, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки та відповідача; копією свідоцтва про шлюб серії І-БВ № 126244 від 09.08.2014 року; копією свідоцтва про народження дитини серії І-БВ № 256485 від 30 вересня 2015 року. За змістом ч.8\~ ст.7, ч.2 ст.150, ст.180 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Відповідно до положень ч.1 ст.182 СК України, п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Наведені норми закріплюють обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від виконання обовязку утримувати дитини, а тому аліменти на дитину підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обовязку по утриманню дитини та перекладення батьківського обовязку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобовязаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоровю відповідач являється працездатним, інших грошових зобовязань немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, а також на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, яка потребує регулярної матеріальної допомоги. Також згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповдач не надає належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дочки, а тому на підставі ст.ст.180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, а також аліменти в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання [PERSON] до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років, починаючи з 07 червня 2016 року і до 25 вересня 2018 року. Згідно зі ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.88 ЦПК України\~ суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: approved