Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів на \~утримання дитини. В заяві зазначив, що за судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.04.2013 року з нього стягуються аліменти на утримання спільної з відповідачем доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1\\4 частини від його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2013 р. і до повноліття дитини. В даний час позивач перебуває з 30.11.2013 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , крім того у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Зазначив, що з 17.01.2020 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, але має невеликий дохід. Просив зменшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] до твердої грошової суми у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.09.2020 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін у судове засідання. 22.09.2020 року представником відповідача [PERSON] було надано письмовий відзив на пред`явлений позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивачем не конкретизовано розмір твердої грошової суми, належних доказів щодо неможливості сплати аліментів позивачем не наведено. Відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи при її відсутності за участі представника - адвоката Лебедєва О.В. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву у якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] , діючий на підставі ордеру, у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю належних доказів, що підтверджують неможливість сплачувати позивачем аліменти та зазначив про те, що позивачем не конкретизовано тверду грошову суму аліментів, яку останній просить стягувати. Крім того зазначив, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тому позовні вимоги [PERSON] неправомірні. Вислухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.04.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2013 року і до досягнення повноліття дитини, що не заперечується сторонами ( а.с. 12). Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області, зроблено відповідний актовий запис №360 від 30.11.2013 року (а.с. 11). [INFO] у позивача народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.02.2014 року ( а.с. 10). У частині першій статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.\~За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України\~\~від 15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі\~№ 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу з [PERSON] . Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року № 61-9460ск20 (справа № 565/2071/19) та від 11.03.2020 року №61-22317св19 (справа №759/10277/18) також зазначено на необхідності надання особою, яка звернулась до суду із позовом про зміну\~(зменшення)\~розміру аліментів, належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Зазначено, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно\~з іншою. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі можливе лише за наявності відповідної заяви одержувача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України. Крім того, судом встановлено, що в період сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , у позивача народилася дитина від іншого шлюбу, а саме донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. За таких підстав посилання позивача, як на підставу зміни розміру аліментів у зв`язку із тим, що в нього наявна інша дитина, яка находиться на його утриманні суд не приймає до уваги, оскільки вищезазначені обставини у відповідача існували на час виконання рішення суду та на теперішній час не змінилися. Розмір стягуваних аліментів на користь відповідача є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів дитини та не є завищеним. Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, вони не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого\~Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що у відповідності до ст.\~184\~СК України право\~визначення розміру\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі належить\~одержувачеві аліментів, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів та встановлення їх у твердій грошовій сумі, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed