Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Першої вінницької державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] про зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що 07 лютого 2001 року, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №1815 від 15 грудня 2000 року, позивач отримав ордер на жиле приміщення № 0236 на право заняття житлового приміщення за адресою м. Вінниця, вул. Ватутіна, будинок, 56 квартира 160 (трикімнатна квартира) в якій оселився з дружиною та двома дочками. 29 грудня 2005 року позивач приватизував вказану квартиру на підставі рішення Вінницької міської ради №3051 від 29 грудня 2005 року та отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], відповідно до якого співвласниками квартири в рівних частках стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (на той час [PERSON]) Ю. А. Відповідно до особистого рахунку №5649 ПП «Бокуд» квартиронаймачем вказаної квартири з 14 лютого 2001 року є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У технічному паспорті на вказану квартиру, який складено 16 листопада 2005 року, власниками є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач звернувся до приватного підприємства «Бокуд», яке надало йому довідку, що за адресою [ADDRESS], з 14.02.2001 року зареєстровані він, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] Позивач зазначає, що наприкінці 2018 року, він вирішив подарувати дочці свою частку у вказаній квартирі та з метою підготовки комплекту необхідних для відчуження майна документів, звернувся в КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації». Згідно письмової відповіді, наданої КП «ВМБТІ» за № 9946 від 26 грудня 2018 року, згідно інвентаризаційної справи №10432 на квартиру №160 в житловому будинку №56 по вулиці Ватутіна в м. Вінниці станом на 29 грудня 2012 року реєстрація права приватної власності в КП «ВМБТІ» не проводилась. З метою реєстрації права власності на вказану квартиру 09 січня 2019 року позивач, його дружина - [PERSON] та донька - [PERSON] звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Вінницької області із заявою про державну реєстрацію прав на зазначену квартиру. Відповідно до Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Вінницької області [PERSON] за № 44999302 від 10 січня 2019 року заявникам було відмовлено у державній реєстрації права приватної спільної часткової власності на вказану квартиру в звязку з наявним зареєстрованим обтяженням речових прав на нерухоме майно, а саме ухвалами Замостянського районного суду м. Вінниці про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] належну [PERSON], [PERSON] 16 січня 2019 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до державного реєстратора Виконкому Вінницької міської ради та отримав Інформаційну довідку (витяг) №152745101 від 16 січня 2019 року з якої видно, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна містяться два записи від 17 липня 2007 року за №5315287 та №5315310 про накладення арештів на квартиру [ADDRESS], належну нібито [PERSON], [PERSON], яка на момент внесення запису належала позивачу та третім особам (дружині та дочці). Згідно вказаних записів арешт на квартиру накладено згідно ухвал без номера, винесених Замостянським районним судом м. Вінниці. Позивач звернувся до Державного нотаріального архіву Вінницької області звідки отримав письмову довідку за №75/01-14 від 23 січня 2019 року, якою позивачу повідомлено, що 19 листопада 1997 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №10-349, на підставі повідомлення Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 листопада 1997 року за №В-5, накладено заборону відчуження на майно, що належить [PERSON], яка проживає в [INFO]. На письмове звернення позивача в Вінницький міський суд Вінницької області, щодо видачі йому копії ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці про накладення арешту на квартиру по вул. Ватутіна, 56/160, позивач отримав письмову відповідь за №06-14/2-1319/1997/31/2019 від 30 січня 2019 року, відповідно до якої цивільна справа №2-1319/1997 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу знищена за закінченням терміну зберігання. В архіві суду зберігається лише рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 15 жовтня 1997 року, що й стало підставою для звернення до суду із вимогами про звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задоволити та винести рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідач визнав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Треті особи в судове засідання не зявились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При розгляді справи встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 січня 2019 року, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 17 липня 2007 року за №5315287 та №5315310 накладено арешт на квартиру [ADDRESS], (а.с.5). Згідно довідки з Державного нотаріального архіву Вінницької області від 23 січня 2019 року за № 75/01-14 позивача повідомили, про те, що 19 листопада 1997 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №10-349, на підставі повідомлення Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 листопада 1997 року за №В-5, накладено заборону відчуження на майно, що належить [PERSON], яка проживала в м. Вінниці [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до листа Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2019 року за № 06-14/2-1319/1997/31/2019, цивільна справа № 2-1319/1997 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу - знищена, в зв'язку із закінченням терміну зберігання та в архіві суду зберігається лише рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 15 жовтня 1997 року (а.с.8). Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 січня 2019 року за №44999302, позивачу відмовлено в приватизації права власності на нерухоме майно, оскільки накладено арешт на це майно, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до листа з КП «ВМБТІ» за №9946 від 26 грудня 2018 року реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS], не проводилась (а.с.10). Свідоцтвом про право власності на житло від 29 грудня 2005 року, підтверджується, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07 лютого 2001 року видано [PERSON] ордер на житлове приміщення, квартиру [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до особового рахунку №5649 ПП «Бокут» та довідки з місця проживання від 24 січня 2019 року за № 546, квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] та в квартирі зареєстровані з 14 лютого 2001 року [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,14). Згідно технічного паспорту від 16 листопада 2005 року квартира [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Як визначено\~в статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підстав і доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, згідно ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Враховуючи клопотання представника позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

Outcome: approved