Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

В січні 2017 року позивач [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їм та відповідачу на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Позивачі вказують, що володіють вказаним майном вдвох, ні колишній власник, ні теперішній власник не беруть участі в утриманні майна. Просять суд припинити право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] за відповідачем; визнати за позивачами право власності на 1/3 частки вказаного житлового будинку. 07.03.2017 та 11.04.2017 року до суду від відповідача надійшли заяви, в яких просив суд припинити його право власності на 1/3 частку будинку по [ADDRESS]. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.1988 спадкоємцями майна [PERSON] в рівних частках є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Спадщина складається з житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.05.2015 за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частку спірного житлового будинку. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 18.01.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Миколаївської міської ради, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено повністю. Встановлено, що [PERSON] померла, після її смерті є спадкоємець, який прийняв спадщину. Відповідно до копії спадкової справи №69/2014 Ананьївської районної державної нотаріальної контори ГТ УЮ в Одеській області, [PERSON] померла [INFO], спадщину після неї прийняла за заповітом [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач своє право власності на частку нерухомого спірного майна не оформив, оскільки не звертався до нотаріуса з питанням оформлення своїх спадкових прав на цю частину. Право власності відповідача на спірну частку не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу від 16.03.2017. Як на підставу позовних вимог позивачі посилаються на застосування в даному випадку статті 347 ЦК України. Відповідно до ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Тобто, у випадку, коли йдеться про відмову власника від належного йому нерухомого майна, необхідним є внесення відповідних змін до реєстру за заявою власника. Якщо ж особа фактично виразила намір та відмовилася від свого права на нерухоме майно, але не додержалася вимоги про внесення змін до державного реєстру прав, у неї зберігаються всі обов'язки власника (щодо утримування свого майна) і відповідальність (якщо цим майном буде завдано шкоди іншій особі). За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у даному випадку між сторонами відсутній спір про право, оскільки відповідач відмовляється від належного йому права власності на спірну частку нерухомого майна. Оскільки між сторонами спір про право відсутній та права позивачів не порушені, а законодавством перебачено позасудовий порядок відмови від права власності і його не дотримано, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст.16 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed