Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його, [PERSON] користь суму заборгованості за договором позики в сумі 793\~645,18 грн., яка складається з основного боргу в сумі 635\~504,58 грн., процентів за користування позикою в сумі 140\~239,72 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 17\~900,88 грн., а також судовий збір в сумі \-\-\-6 890 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 04 грудня 2014 року він надав [PERSON] позику в сумі 26460 доларів США, що підтверджується розпискою, підписаною відповідачкою при свідках, та графіком погашення боргу. Відповідно до умов розписки відповідачка зобовязалася повернути суму позики до 07 грудня 2015 року шляхом перерахування грошових коштів на його рахунок, зазначений у розписці. Фактично відповідачкою було сплачено лише 982,85 доларів США. Таким чином, сума основного боргу за розпискою станом на 09 червня 2016 року складає 25\~477,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2016 року складає 635\~504,58 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки проценти на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 5622,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2016 року складає 140239,72 грн., та 3% річних у розмірі 717,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2016 року складає 17900,88 грн. Просив позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, зокрема в частині суми основного боргу, а в задоволенні решти позовних вимог просила відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні, 04 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою, за яким відповідачка взяла у позивача 26460 доларів США, та зобовязалася повернути борг до 07 грудня 2015 року (а.с.9-10). Вищевказаний договір позики (розписка) підписана відповідачкою [PERSON], що нею не заперечувалося в судовому засіданні. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документа оригіналу розписки у [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) із сторони [PERSON] перед [PERSON] На теперішній час [PERSON] частково виконала взяті на себе боргові зобовязання, а саме повернула позивачу борг у сумі 982,85 доларів США. Таким чином, сума основного боргу за розпискою станом на 09 червня 2016 року складає 26\~460 долари США 982,85 доларів США = 25\~477,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2016 року (1 долар США = 24,9617 грн.) складає 25\~477,15 х 24,9441 = 635\~504,58 грн. [PERSON] грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернула, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг відповідача, який не день розгляду справи складає у розмірі 635\~504,58 грн., необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Загальна сума процентів за користування позикою станом на 09 червня 2016 року розрахована позивачем відповідно до умов Договору позики грошей. Позовні вимоги про стягнення суми процентів за користування позикою заявлені на суму 5622,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2016 року (1 долар США = 24,9441 грн.) дорівнює: 5622,16 доларів США х 24,9617 = 140\~239,72 грн. Як визначає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не має права вийти за межі заявлених позовних вимог, а тому сума процентів за користування позикою підлягає стягненню у межах заявлених позовних вимог. Також відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання станом на 09 червня 2016 року розрахована позивачем відповідно до умов Договору позики грошей. Позовні вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання заявлені на суму 717,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2016 року (1 долар США = 24,9441 грн.) дорівнює: 5 622,16 доларів США х 24,9617 = 17\~900,88 грн. Як визначає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не має права вийти за межі заявлених позовних вимог, а тому сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання підлягає стягненню у межах заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: основний борг за розпискою у розмірі 25477,15 доларів США, що в гривневому еквівалентні складає 635\~504 грн. 58 коп., проценти за користування позикою у розмірі 5622,16 доларів США, що в гривневому еквівалентні складає 140\~239 грн. 72 коп., та 3% річних у розмірі 717,64 доларів США, що в гривневому еквівалентні складає 17 900 грн. 88 коп. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 6890 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved