Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулись [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про припинення права власності на майно. Позов мотивований тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] по ? частці, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 07.03.2007 року. Рішенням Замостянського районного суду Вінницької області від 28.03.2011 року шлюб між [PERSON] на [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу позивачі та відповідач залишились проживати у спірній квартирі. З часом спільне проживання з відповідачем стало нестерпним та неможливим. Відповідач влаштовує постійні суперечки та сварки, не дотримується загальноприйнятого порядку користування і володіння спільною квартирою, відмовляється від сплати комунальних послуг, умисно псує майно, зловживає спиртними напоями, ображає нецензурною лайкою позивачів, застосовує погрози фізичною розправою та наносить тілесні ушкодження. В зв'язку з цим, позивачі вимушені були неодноразово викликати працівників міліції для вгамування відповідача. 13.04.2013 року [PERSON] умисно, маючи намір вчинити фізичний біль та моральні страждання, безпідставно наніс [PERSON] удар кулаком в обличчя, в результаті чого в цей же день остання була госпіталізована до міської клінічної лікарні через швидку медичну допомогу, де проходила стаціонарне лікування з 13.04.2013 року по 07.05.2013 року з діагнозом: закрита черепно-мозгова травма, забій головного мозку легкого ступеню, закритий перелом кісток носа без зміщення, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертензивне серце. Дані обставини підтверджуються випискою № 4008 із медичної картки. По данному факту Вінницький міський суд виніс вирок та притягнув [PERSON] до кримінальної відповідальності. 05.07.2013 року у [PERSON] народилась дитина, що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак, через постійні сварки, які влаштовує відповідач, сім'я [PERSON] була вимушена змінити місце проживання, адже вони, та особливо маленька дитина, потребують спокою, тиші та нормальних умов для нароживання, що унеможливлює відповідач. Крім того, відповідач періодично перешкоджає у доступі до квартири, яка на правах спільної часткової власності належить як відповідачу так і позивачам. Враховуючи вищевикладене, спільне життя разом стало нестерпним та неможливим. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про припинення права власності [PERSON] на ? частку у спільному майні, щ знаходить за адресою: [ADDRESS] на користь позивачів. В судове засідання позивачі та відповідач не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представником позивачів суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачем, також, суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо припинення його права власності на ? частку квартири [ADDRESS]. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS]. Судом встановлено, що спірний об'єкт нерухомого майна належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності: [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4) та [PERSON] (1/4), що було визнано сторонами по справі і підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 322 від 07.03.2007 року та матеріалами вищезазначеної інвентаризаційної справи. (а.с. 6-7) Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України спільна часткова власність - це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституція України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який є власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз даної норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою 16.01.2012 року у справі № 6-81цс11 Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено, що відповідач по справі отримав грошову компенсацію від позивачів за належну йому ? частку в спірній квартирі для придбання собі власного житла і претензій до позивачів не має, що підтверджується розпискою від 19.05.2014 року. (а.с. 66) В результаті цього, [PERSON] став власником іншого житлового приміщення, що підтверджується договором дарування від 19.05.2014 року. (а.с. 67) Відповідач у відповідності до ч. 1 ст. 361 ЦК України як співвласник розпорядився своєю часткою у праві спільної часткової власності, зазначивши про припинення його права власності на частку на користь позивачів. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, враховуючи безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Отже, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про припинення права власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено наявність документального підтвердження сплати судового збору позивачем [PERSON] та її представником в сумі 229, 40 гривень. (а.с. 1-2) Однак, під час вирішення питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивачами судовий збір не доплачено в сумі 14, 20 гривень. Отже, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України та принципи розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 229, 40 гривень і в дохід держави - 14, 20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved