Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Добропільський міжрайонний прокурор, який діє в інтересах малолітнього [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] і просить накласти заборону на відчуження 1\\4 частки квартири за адресою м.Добропілля м-н Сонячний 16\\55, яка належить на праві власності відповідачу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що підставою для звернення до суду є необхідність захисту майнових прав інтересів малолітнього [PERSON] [INFO], який через свій вік не має можливості самостійно захистити свої права. Мати останнього, яка є відповідачкою у справі рішенням Добропільського міськрайонного суду від 13.10.2014 року позбавлена батьківських прав відносно свого сина [PERSON] і має у власності 1\\4 частину квартири за адресою м.Добропілля м-н Сонячний 16\\55. Згідно з ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей. Враховуючи те, що малолітній [PERSON] має право користуватися житлом, яке належить його матері та те, що судом при позбавленні батьківськів прав відповідача не було накладено заборону на житло, виходячи з інтересів малолітнього [PERSON] позивач просить накласти заборону на відчуження 1\\4 частини квартири за адресою м.Добропілля м-н Сонячний 16\\55, яка належить на праві власності відповідачу. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовним вимог прокурора. Треті особи , а саме представник служби у справах дітей Добропільської міськради бажинова О.М. та [PERSON] позовні вимоги прокурора підтримали і просили задовольнити позов. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення учасників процесу, досліддивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і не суперечить закону. Копією свідоцтва про народження (а.с.4) підтверджується, що відповідачка [PERSON] є матірю [PERSON] [INFO]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька (а.с.8) встановлено, що відомості про батька дитини в актовому запису № 185 від 22.07.2008 року щодо [PERSON], [INFO], записані зі слів матері згідно з ч.1 ст.135 СК України. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1996 року, яке зареєстровано в БТІІ 22.03.1996 року, [PERSON], на праві власності, належить 1\\4 частина квартири за адресою м.Добропілля м-н Сонячний 16\\55 (а.с.20,16). Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року, яке набрало чинності 18.11.2014 року (а.с.5-6), [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO]. Вказаним рішення встановлено опіку на малолітнім [PERSON] і призначено його опікуном [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Добрпоільської міської ради № 530 від 10.12.2014 року (а.с.7) малолітньому [PERSON]І, [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З пояснень учасників судового розгляду встановлено, що неповнолітній з моменту свого народження мешкає за адресою м.Добропілля м-н Молодіжний 16\\55 разом зі своєю бабусею [PERSON], яка за рішенням суду від 13.10.2014 року призначена опікуном над останнім і якій, на праві власності належить 1\\4 частка вказаної квартири. Статтею 52 Конституції України визначено, що виховання дітей сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Згідно з ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей. У відповідності до ч.1 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування у прийомні сімї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч.3 ст.32 вказаного Закону, жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сімї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватись лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. У відповідності до ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, передачі дітей, позбавлених батьківського піклування під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сімї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сімї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сімї. Частиною 1 ст.248 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоровья, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сімї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Зі змісту рішення Добропільського міськрайонного суду від 13.10.2014 року вбачається, що питання щодо накладення заборони на відчуження майна та житла неповнолітньої під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] вирішено не було. Враховуючи викладене, виходячи з інтересів дитини [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і на 1\\4 частку квартири за адресою м.Добропілля м-н Сонячний 16\\55, яка на праві власності належить [PERSON] слід накласти заборону на відчуження вказаного майна до досягнення її сином [PERSON] повноліття.

Outcome: approved