Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

В травні 2015р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON], третя особа Центр ДАЇ 1209 ВРЕР Новомосковська (центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкований управлінню ДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про визнання запису про перереєстрацію транспортного засобу, яка була вчинена 07.04.2015 р.- недійсною та про поділ спільного майна подружжя. Позовну заяву та свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28.04.2012р. з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб у Відділі РАЦС по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. Подружжя має доньку, [PERSON], [INFO].н., яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя не склалося, з березня 2015р. шлюбні відносини подружжя припинилися. Під час шлюбу, 08.06.2012р. позивачка разом з відповідачем [PERSON] придбали автомобіль моделі «КІА RIO» 2012р. виготовлення, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], колір кузова tdy Гранат, за який сплатили 130 000 грн. (16 250 доларіів США із розрахунку 1 дол. США- 8 грн.). Автомобіль був зареєстрований за [PERSON], номерний знак [NUMBER]. Позивачка була внесена в паспорт з правом керування автомобілем. Зважаючи на норми діючого законодавства, автомобіль являється спільною сумісною власністю подружжя, однак відповідач [PERSON] продовжував утримувати автомобіль в своєму користуванні. Домовленості між сторонами щодо майна не було досягнуто. Позивач посилалась на те, що автомобіль було перереєстровано на батька [PERSON] - відповідача [PERSON] без згоди позивачки. Вартість автомобіля станом на 25.05.2015р. складала 252 542,00 грн. З урахуванням того, що на утриманні позивачки знаходиться неповнолітня дитина просила суд збільшити частку компенсації вартості автомобіля. З урахуванням викладених обставин, просила суд: визнати перереєстрацію автотранспортного засобу - автомобіля «КІА RIO» 2012р. виготовлення, ідентифікаційний номер автомобіля (VIN) [NUMBER], колір кузова кодовий № tdy Гранат, дата продажу автомобіля - 08.06.2012 року, з одного власника - [PERSON] на іншого власника - [PERSON], вчинену Центром ДАЇ 1209 ВРЕР Новомосковська Дніпропетровської області 7-8 квітня 2015 року - недійсною. В порядку поділа майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя та визнати частку позивачки в спільному майні подружжя в розмірі 2/3 частки спільного майна подружжя. Провести розподіл спільного майна подружжя, а саме: виділити відповідачеві та залишити за ним у власності автомобіль «КІА RIO» 2012р. виготовлення, ідентифікаційний номер автомобіля (VIN) [NUMBER], колір кузова tdy Гранат, дата продажу автомобіля 08.06.2012р. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 168 361,32 грн. за 2/3 частики у спільному майні подружжя. Стягнути судові витрати по справі. 14.07.2015р. позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила нові відомості про перереєстрацію автомобіля. Позивачка посилається на те, що 07.04.2015р. відповідач [PERSON] зняв автомобіль з реєстраційного обліку в Центрі ДАЇ 1209 (ВРЕВ) НовомосковськаС Дніпропетровської області та 08.04.2015р. зареєстрував автомобіль за новим власником - відповідачем [PERSON] При цьому, позовні вимоги залишились незмінними. 24.09.2015р. позивач знову подала суду змінену позовну заяву в якій звернулась до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, про повернення безпідставно набутого майна. Вимоги обґрунтовувала наступним: 07.04.2015р. відповідач [PERSON], з метою ухилення від поділу спільного майна подружжя, без згоди позивача зняв з реєстраційного обліку автомобіль [NUMBER] і , того ж дня, у ФОП «[PERSON].» за неправомірним договором купівлі-продажу продав спірний автомобіль відповідачеві [PERSON] за 121 591 грн. 35 коп., замінивши державний номерний знак з [NUMBER] на [NUMBER]. [PERSON], якому також було відомо про те, що автомобіль є спіль\-ним майном подружжя, за по\-передньою змовою з відповідачем [PERSON], з метою подальшого ускладнення виконання рішення суду, 03.07.2015р. видав представникам [PERSON] та [PERSON] довіреність на право розпорядження спірним автомобілем серії [NUMBER], посвідчену приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А. В ході розгляду справи [PERSON] дізнався про заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, і негайно 06.08.2015р. здійснив відчуження спірного автомобіля через представника [PERSON] за договором купівлі-продажу [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. При зверненні до Центру ДАІ 1209 ВРЕР Новомосковська з копією ухвали суду про накладен\-ня арешту на спірний автомобіль, позивач дізналась, що автомобіль зареєстрований в ЦНП-4412 міста Северодонецьк Луганської області за [PERSON] Новий власник отримав новий технічний паспорт серії [NUMBER], а державний номерний знак автомо\-білю був замінений на [NUMBER]. Позивач посилається, що дії відповідача та [PERSON] буди узгоджені та спря\-мовані на порушення її законних прав і інтересів щодо майна, що є у спільній су\-місній власності та примусили позивача змінити предмет і підстави позову, оскільки відповідач неправомірно позбавився майна, що повинно було розділено між співвласниками, та безпідставно набув при цьому грошові кошти від продажу цього майна. Позивач, посилаючись на те, що відповідач набув майно у вигляді грошових коштів в сумі 168 361,32 грн. за рахунок частки майна спільної сумісної власності, без достатньої правової підстави, шляхом неправомірного відчуження автомобіля, просила застосувати індекс інфляції, три відсотки річних та проценти на рівні облікової ставки НБУ. Позивач просила суд, не припиняючи розгляду справи, залучити до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS]. В якості третьої особи змінити Центр ДАЇ 1209 ВРВЕР Новомосковська на Державну інспекцію сільського господарства в Дніпропетровській області. В порядку поділу майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя та визнати її частку у праві спільної сумісної власності подружжя в розмірі 2/3 частки. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 211 461,81 грн. та 29 629,58 грн. за прострочення грошового зобов'язання. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, пов'язані з наданням правової допомоги. 10.11.2015р. позивач [PERSON] подала до суду змінену позовну заяву до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, про повернення безпідставно набутого майна. Просила суд в порядку поділу майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя та визнати частку позивача у праві спільної сумісної власності подружжя в розмірі 2/3 її частки; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] без\-підставно набуті грошові кошти в розмірі 211 461 (двісті одинадцять тисяч чо\-тириста шістдесят одна) грн. 81 коп. та 29 629 (двадцять дев'ять тисяч шіст\-сот двадцять дев'ять) грн. 58 коп. за прострочення грошового зобов'язання. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судо\-ві витрати та витрати, пов'язані з наданням правової допомоги. В судовому засіданні при розгляді справи позивач [PERSON], представник позивача підтримали позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, про повернення безпідставно набутого майна ( в останній редакції поданій до суду 10.11.2015р., а.с. 166-168 т.1) та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі на підставах, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28.04.2012р. у Відділі РАЦС по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб з [PERSON] Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.07.2015р. шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, 08.06.2012р. подружжя придбало автомобіль КІА RIO, вартістю 129 600 грн. (що складало 16220 доларів США, курс НБУ 7,99 за 1 дол. США). Діючи в інтересах сім'ї 31.05.2012р. [PERSON] уклав договір позики з [PERSON], який надав йому позику грошові кошти на придбання спірного автомобіля в сумі 15 000 доларів США, по курсу НБУ складало 119850 грн. Тому спірний автомобіль було придбано у власність сторонами у період шлюбу частково за спільні кошти в сумі 9750 грн., а частково за рахунок коштів, одержаних за договором позики. На думку позивача автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже предметом поділу. Враховуючи те, що договір укладено в інтересах сім'ї з метою придбання автомобілю, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому обов'язок щодо погашення заборгованості за договором позики покладається як на позивача, так і на відповідача, оскільки в результаті придбання подружжям автомобілю за кошти отримані по договору позики, боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть чоловік та дружина. Так як строк повернення позики завершувався, [PERSON] вимушений був продати спірний автомобіль, а за вилучені кошти 02.06.2015р. здійснив погашення боргу перед [PERSON] Позику повернув в сумі 15000 дол.США, що на день звернення до суду складає 344850 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] самостійно здійснив погашення боргу, просить розподілити виконані ним боргові зобов'язання з позивачем [PERSON] Окрім того, за час шлюбу подружжя спільно придбало майно: телевізор Самсунг, вартістю 9800 грн., ноутбук Леново, вартістю 13000 грн., шафу-купе Фенікс з консоллю, вартістю 4515 грн., комод Етілія, вартістю 2311 грн., пуфік Президент, вартістю 170 грн. Також, за час спільного проживання в будинку виконано ремонт та придбано будівельні матеріали на суму 15391,00 грн. Просив суд визнати спільно набутим перед [PERSON] борг у розмірі 15000 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 344850 грн. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] на його користь ? частини грошових зобов'язань, сплачених ним на користь [PERSON] за договором позики, що становить 46154,00 грн., а також ? частку вартості будівельних матеріалів, що становить 7695,50 грн. Визнати за [PERSON] право власності на телевізор Самсунг, комод Етілія. Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні при розгляді справи [PERSON] підтвердив обґрунтування своєї заяви, просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON], його зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, пояснив суду обставини справи, які відповідають обставинам, викладеним в зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував проти первісного позову. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заперечували проти зустрічного позову [PERSON], просили суд залишити без задоволення зустрічний позов. Щодо придбання майна, а саме телевізора Самсунг, то [PERSON] повідомила суду, що зазначений телевізор був подарований їй її тіткою ще до шлюбу, напередодні весілля, а тому не може вважатися спільним майном подружжя. Також, надала пояснення, що інше майно, на яке позивач за зустрічним позовом просить визнати право, як на спільне майно подружжя було придбано за рахунок грошей, які надавали її батьки. Звертала увагу суду на те, що квитанції, які надані позивачем за зустрічним позовом датовані 13.08.2015 року, тобто вже після того часу, як шлюбні стосунки були між ними припинені. Розглянувши матеріали справи, надані сторонами письмові докази, а також докази, отримані судом в ході розгляду справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, заслухавши пояснення свідків, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 28.04.2012р.зареєстрували шлюб у Відділі РАЦС по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №34 від 28.04.2012р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.8 т.1). Подружжя має доньку, [PERSON], [INFO].н., свідоцтво про народження серії [NUMBER] видано виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області 18.09.2012р.( а.с.10 т.1) Відповідно до довідки про склад сім її від 26.05.2015р. неповнолітня донька зареєстрована та проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9,11 т.1). Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.07.2015р.( а.с.139 т.1). Під час шлюбу, 08.06.2012р. позивачка [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] придбали автомобіль моделі «КІА RIO» 2012р. виготовлення, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], колір кузова tdy Гранат, за який сплатили 129 600 грн., що підтверджується довідкою рахунком про продаж автомобіля від 08.06.2012р. ( а.с.75 т.1). Автомобіль був зареєстрований за [PERSON], номерний знак [NUMBER]. Позивачка була внесена в паспорт з правом керування автомобілем, що підтверджується копією заяви реєстрації транспортного засобу від 13.06.2012р. та особистою заявою [PERSON] (а.с.74 об.т.1) В матеріалах справи міститься Звіт від 26.05.2015р. про оцінку колісного транспортного засобу легкового автомобілю КІА RIO, 2012 року випуску, (VIN) [NUMBER]. Вартість об'єкту оцінки з урахуванням округлення складає 252 542,00 грн. ( а.с.16-28 т.1) 07.04.2015р. відповідно до заяви [PERSON] про зняття з обліку для реалізації автомобіля «КІА RIO» 2012р. номерний знак [NUMBER], вказаний автомобіль було знято з реєстрації, що підтверджується також обліковою карткою від 07.04.2015р. ( а.с.76 т.1) Відповідно довідки - рахунку від 07.04.2015р. здійснено продаж автомобіля «КІА RIO» кузов № [NUMBER] [PERSON] за 121 591 грн. 35 коп. ( а.с.80 т.1) 08.04.2015р. [PERSON] звернувся до Новомосковського ВРЕР ДАІ 1209 із заявою про вторинну реєстрацію транспортного засобу ( а.с.79 т.1) . Судом також встановлено, що 03.07.2015р. новий власник спірного автомобіля [PERSON] видав громадянам [PERSON], [PERSON] довіреність серії [NUMBER], посвідчену приватним нотаріусом Синельниківького міського нотаріального округу Харченко О.А., на право розпоряджатися спірним автомобілем. ( а.с.82 т.1). 13.07.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу посвідчено довіреність, якою [PERSON], діючи за довіреністю від імені [PERSON], уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися від імені власника даним автомобілем. ( а.с.83 т.1). Крім того, судом встановлено, що під час шлюбу подружжям було набуто майно, а саме: телевізор Самсунг, вартістю 9800 грн., ноутбук Леново, вартістю 13000 грн., шафу-купе Фенікс з консоллю, вартістю 4515 грн., комод Етілія, вартістю 2311 грн., пуфік Президент, вартістю 170 грн. Також, за час спільного проживання в будинку виконано ремонт та придбано будівельні матеріали на суму 15391,00 грн. зазначені обставини підтверджуються копіями квитанцій, які надані позивачем до матеріалів справи ( а.с.187-188 т.1) і оглянуті судом під час судового розгляду. Згідно з висновками про вартість майна від 29.09.2015 року вартість зазначеного майна складає 45187,00 грн.( а.с.177-189 т.1). В ході судового розгляду судом були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що вона є родичкою [PERSON], а саме дружино. Дядьки позивача за первісним позовом. Телевізор її чоловік купляв напередодні весілля разом з племінницею, дарували племінниці , а на весіллі зробили подарунок на словах подружжю. Крім того, на весілля були подаровані гроші, зі слів молодят 80000,00 грн. Батьки подружжя, як дружини так і чоловіка, ще добавляли гроші і за рахунок цих грошей був куплений автомобіль. Свідок [PERSON] надала пояснення, що позивачка за первісним позовом [PERSON] - це її донька. На весілля подружжю подарували гроші, ще добавили вони з чоловіком і батьки зятя і за рахунок цих грошей придбали автомобіль, який в наступному був відчужений зятем без згоди з донькою. Крім того, будівельні матеріали, які були використані на ремонт будинку, де проживало подружжя купляв її чоловік. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він знає сторони у справі. Дійсно в 2012 році він надавав в борг [PERSON] і [PERSON] гроші в сумі 15000 дол.США, строком на три роки, вони вже розрахувалися. Позивач за первісним позовом [PERSON] уточнив, що гроші, які їм подарували на весілля були використані на оброблення землі- закупівлю насіння, техніку та ін.., а для придбання автомобіля він брав гроші в борг у [PERSON] Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заперечувала щодо обставин вказаних [PERSON], пояснила, що землю вони не обробляли, оскільки відповідач допомагав її батьку-фермеру, своєї землі у них не було. З приводу отримання грошей в борг їй нічого не було відомо і її згоди на отримання позики у неї ніхто не запитував і вона її не надавала. Вирішуючи позовні вимоги позивача [PERSON] та вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON], суд враховує наступні положення закону. Обставини справи щодо розділу майна подружжя урегульовано положеннями з глави 8 СК України, що визначає порядок визнання та набуття права спільної сумісної власності подружжя та положенням ЦК України. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до вимог ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майно, вчинений одним із співвласників може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. З урахуванням наведених норм права суд приходить до висновку про те, що сторони у справі [PERSON] і [PERSON] під час шлюбу набули на праві спільної сумісної власності автомобіль моделі «КІА RIO» 2012р. виготовлення, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], колір кузова tdy Гранат, за який сплатили 129 600 грн., що підтверджується довідкою рахунком про продаж автомобіля від 08.06.2012р. ( а.с.75 т.1). Крім того, під час шлюбу сторонами було набуто наступне рухоме майно: телевізор Самсунг, вартістю 9800 грн., ноутбук Леново, вартістю 13000 грн., шафу-купе Фенікс з консоллю, вартістю 4515 грн., комод Етілія, вартістю 2311 грн., пуфік Президент, вартістю 170 грн.; також, за час спільного проживання в будинку виконано ремонт та придбано будівельні матеріали на суму 15391,00 грн. ( а.с.187-188 т.1) . Суд приходить до висновку , що [PERSON] без необхідних на те повноважень для вчинення правочину, одноособово, без згоди дружини [PERSON] уклав цивільно-правовий договір, що був направлений на реалізацію/продаж майна, що є у спільній частковій власності подружжя. [PERSON] вчинив відчуження спірного автомобіля без відома одного з подружжя, а тому єдиний законний спосіб захисту за правилами ст.16 ЦК України в даному випадку є визнання договору недійсним, що є правомірним та послідовним для захисту права позивача за основним позовом. Посилання позивача [PERSON] на вказані норми Цивільного кодексу по тексту позову, вказує на правильно визначену мету звернення до суду . Однак, позивач за первісним позовом не заявила позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, який був вчинений 07.04.2015 р. відповідачами [PERSON] і [PERSON] Заявлена первісно [PERSON] позовна вимога про визнання недійсною перереєстрації автомобіля - не є належним способом захисту порушеного права, з огляду на приписи ст..16 ЦК України, яка визначає способи захисту, які передбачені цивільним законодавством. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні цивільної справи суд неодноразово роз'яснював сторонам їх процесуальні права, які передбачені ст. 27, 31 ЦПК України і попереджав про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій. Зазначена обставина підтверджується журналами судових засідань. Крім того, суд звертає увагу на те, що на час розгляду справи по суті власником автомобіля - є інша особа ( відповідач [PERSON].), інших відомостей щодо власника спірного автомобіля суду, до моменту вирішення спору, надано не було. Довіреність від імені [PERSON] на право володіння, користування і розпорядження, уповноважив [PERSON] та [PERSON] ( а.с.83 т.1) - не є підставою для набуття права власності на автомобіль третіми особами. Суд приходить до висновку про неможливість визнання права спільної сумісної власності на майно, яке на момент вирішення справи по суті належить іншій особі- [PERSON]. Тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль - задоволенню не підлягають на тих підставах, що договір купівлі- продажу автомобіля від 07.04.2015 р. між відповідачами [PERSON] і [PERSON] не визнаний судом недійсним, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись. Окремо необхідно зауважити, що позовні вимоги при визначенні порядку поділу майна подружжя та відступлення від засад рівності часток подружжя на користь [PERSON] в розмірі 2/3 частки є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. В матеріалах справи міститься копія рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2015р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] народження в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2015р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. ( а.с.240-241 т.1). Таким чином, у суду немає достатніх підстав вважати, що обставини, які склалися, мають істотне значення для ухвалення рішення про відступлення від засад рівності часток подружжя. Отже, з урахуванням обставин встановлених судом під час розгляду справи , правових підстав, які були заявлені позивачем за первісним позовом- суд прийшов до висновку, що обраний позивачем за первісним позовом [PERSON] спосіб захисту щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів та коштів за прострочення грошового зобов'язання суперечить, та не врегульовує порядок захисту в даних обставинах справи, а також, не відповідає наданим суду доказам, тому в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження, і не можуть бути задоволені судом. Суд позбавлений права вийти за межі та рамки заявленого позову, а звідси, захистити порушене право позивача саме у визначений ним спосіб. У зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON]- не підлягають задоволенню її вимоги про стягнення судових витрат у справі , в тому числі витрат на правову допомогу. В частині позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про розподіл спільно набутого майна подружжя, визнання боргу спільно набутим майном подружжя, судом встановлено наступне: Для обґрунтування вимог зустрічного позову по справі, [PERSON] надав суду копію договору позики від 31.05.2012р. ( а.с.172,173 т.1), укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] надав позику у розмірі 15 000 дол. США і розписку [PERSON] про отримання зазначеної суми. Згідно письмової розписки від [PERSON] він повернув [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 дол. США в повному обсязі 02.06.2015р. ( а.с.174 т.1). Суд вважає ці вимоги не доказаними та такими, в задоволенні яких необхідно відмовити, оскільки укладений одним із подружжя договір без надання згоди на його укладення, виходить за межі дрібного побутового, що окрім того потребує нотаріального посвідчення (укладений стосовно цінного майна). При відсутності письмової згоди другого з подружжя [PERSON] суд не знаходить підстав для задоволення їх в цій частині зустрічних вимог. Отже, вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частини грошових зобов'язань, сплачених ним на користь [PERSON] за договором позики, що становить 46154,00 грн.- задоволенню не підлягають. До такого висновку суд дійшов на підставі положень ст..65 СК України, якою врегульовані спірні правовідносини в цій частині зустрічного позову. В своїх запереченнях проти зустрічного позову датованих 01.04.2015 р. [PERSON] зазначила, що вона просить визнати недійсним договір позики, який був укладений 31.05.2012р. між [PERSON] та [PERSON], однак самостійної позовної заяви з цього приводу не подавала і судовий збір за розгляд цієї позовної вимоги не оплачувала, тому суд цю вимогу [PERSON] по суті не розглядав. Також, в засіданні суд дослідив письмовий звіт №340 від 30.09.2015р. про оцінку товарно-матеріальних цінностей в кількості 12 найменувань, які знаходяться у власності [PERSON] та [PERSON] і перебувають за адресою: [ADDRESS] складений ТОВ «С-Тиматика» та проведений на підставі аналізу та з урахуванням товарних чеків. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що вартість телевізора «Самсунг» складає 4785,00 грн., фактично він був подарований їй її тіткою ще до шлюбу 25.04.2012р., , напередодні весілля, а тому не може вважатися спільним майном подружжя. Також, надала пояснення, що інше майно, на яке позивач за зустрічним позовом просить визнати право, як на спільне майно подружжя було придбано за рахунок грошей, які родина отримала у зв'язку з народженням дитини, частина цього майна була придбана її батьком, а саме будівельні матеріали. Звертала увагу суду на те, що квитанції, які надані позивачем за зустрічним позовом датовані 13.08.2015 року, тобто вже після того часу, як шлюбні стосунки були між ними припинені. Беручи до уваги письмові докази, пояснення сторін в судовому засіданні, пояснення свідків- суд вважає за можливе виділити [PERSON] на праві власності телевізор «Самсунг» вартістю 9800 грн., та комод «Етілія» вартістю 2311 грн. В частині зустрічних позовних вимог щодо стягнення ? частки вартості будівельних матеріалів, що становить 7695,50 грн., то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, як в необґрунтованих. Суд враховує те, що статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обов'язку збирання доказів. Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами - це і є проявом змагальності та диспозитивності сторін. Оскільки суд зобов'язаний попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, ризик настання цих наслідків покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням встановлених обставин справи і доказів, досліджених на їх підтвердження - суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом відповідно до ст..88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial