Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 16.04.2019 р. разом з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2019 р. про передачу справи за територіальною підсудністю надійшов зазначений вище позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 21.12.2010 р. № б/н у розмірі 109 944,19 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 21.12.2010 р. № б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 31.12.2018 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 200 438,53 грн., що складається з такого: - 11 513,28 грн. - заборгованість за «тілом» кредиту; - 184 675,25 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 4 250,00 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання. Водночас Позивач, звертаючись до суду із цим позові, просить стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 109 944,19 грн., що складається з такого: - 11 513,28 грн. - заборгованість за «тілом» кредиту; - 98 430,91 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 21.12.2010 р. до 31.03.2018 р. Ухвалою суду від 24.04.2019 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, визнано явку представника Позивача обов`язковою для дачі особистих пояснень, зобов`язано його надати оригінали письмових доказів, доданих до позовної заяви, та інші матеріали кредитної справи, призначено судове засідання на 03.06.2019 р. (а.с. 59-61), відкладене на 06.08.2019 р. за клопотанням представника Позивача (а.с. 75). У судовому засіданні 06.08.2019 р. представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, на виконання ухвали суду від 24.04.2019 р. надала суду для дослідження оригінал доданої до позовної заяви копії анкети-заяви Відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 12), а також 03.06.2019 р. додатково долучила до матеріалів справи виписку здійснених Відповідачем за кредитною картою операцій (а.с. 78-91), довідки банку про зміну умов кредитування Відповідача (а.с. 94) та про номери виданих Відповідачеві кредитних карт (а.с. 95), а також витяги з програмних комплексів банку щодо інформування Відповідача про зміну умови кредитування (а.с. 92, 93). Додатково пояснила, що останній платіж Відповідачем було здійснено 25.05.2015 р. у розмірі 350 грн., після цього платежі від неї не надходили. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову повністю, посилаючись на обставини, викладені в його письмових запереченнях (відзиві), поданих до суду 28.05.2019 р. (а.с. 65), де він просив залишити позов без розгляду через неодноразове звернення Позивача до суду з аналогічним позовом, збільшуючи щоразу розмір стягнення. Додатково в судовому засіданні пояснив, що він не укладав кредитного договору з Позивачем, хоча у 2010 році оформлював зарплатну карту з кредитним лімітом у 2 000 грн., у подальшому у 2014 році переоформив платіжну карту з лімітом 6 000 грн., з яких витратив 5 500 грн. на потреби АТО, ці кошти він не погашав, вважаючи, що за законом через 3 місяці заборгованість мала бути погашена автоматично. При цьому доказів розгляду і вирішення судами раніше такого спору з Позивачем суду не надавав, так само і заяви про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників справ, надані в судовому засіданні, розглянувши позовну заяву, додані до неї та надані додатково документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Стосовно ймовірної перешкоди у розгляді заявленого до Відповідача позову через повторне звернення Позивача до суду з аналогічними позовними вимогами, суд виходить з того, що Відповідач не надав суду копій жодного рішення суду про вирішення по суті такого спору, водночас, зважаючи на його посилення в запереченнях (а.с. 65) на певну справу, що перебувала у провадженні Володарського районного суду Київської області, як зазначено ним, у судді Моргун Г.Л., судом за даними Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що ухвалою названого суду від 22.06.2018 р. у справі № 364/469/18 (провадження № 2/364/192/18) за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2010 р. позовна заява залишена без розгляду із роз`ясненням права Позивача повторно звернутися до суду (а.с. 110-111). З огляду на це передбачені законом підстави для закриття провадження та/або залишення позовної заяви без розгляду через наведені Відповідачем обставини відсутні. Стосовно обставин справи, викладених у позовній заяві, судом з наявних матеріалів справи встановлено, що 21.12.2010 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач, банк) та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримав платіжну карту із встановленим кредитним лімітом, що підтверджено доданою до позовної заяви копією цієї анкети-заяви Відповідача (а.с. 12), оригінал якої було надано суду для дослідження представником Позивача у судовому засіданні. Протягом часу користування платіжною карткою розмір встановленого Відповідачеві кредитного ліміту збільшувався, в останнє - 20.04.2013 р. до 6 000 грн., що підтверджено Позивачем наданою представником Позивача в судовому засіданні довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 94). Наведені обставини щодо отримання Відповідачем кредитного ліміту у 2010 році з подальшим його переоформленням шляхом збільшення до 6 000 грн. не заперечувалися та визнані ним у судовому засіданні, а відтак ці обставини є такими, що підлягають доказуванню (частина перша статті 82 ЦПК України). Про зміну інших умов кредитування (відсоткової ставки), Відповідач повідомлялася смс-повідомленнями, що підтверджено витягами з програмних комплексів (а.с. 92, 93), що направлялися йому за номером мобільного телефону, наявність якого на той час Відповідачем у суду також не заперечувалося. Відповідач користувалася кредитними коштами Позивача зі свого карткового рахунку, зокрема шляхом зняття готівкових коштів, розрахунку за придбання товарів тощо, про що свідчить надана суду виписка здійснених Відповідачем за кредитною картою операцій (а.с. 78-91) та доданий до позовної заяви Розрахунок заборгованості (а.с. 9-11). Отже, Позивач на виконання умов укладеного з Відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши [PERSON] можливість користуватися кредитними коштами, проте останнім не виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів і сплати складових кредитного договору. Тому за станом на 31.12.2018 р. Відповідач, як зазначено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість, зокрема за «тілом» кредиту в розмірі 11 513,28 грн. Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору (банківського обслуговування) від 21.12.2010 р. № б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання. З огляду на це суд вважає, що з Відповідача з огляду на заявлені позовні вимоги слід стягнути на користь Позивача заборгованість за кредитом («тілом» кредиту), але в розмірі, доведеному Позивачем належними і допустимим доказами, що дорівнює максимальний розмір встановленого Відповідачеві кредитного ліміту - 6 000 грн. (а.с. 94). Жодних інших доказів на підтвердження іншого розміру наданого Відповідачеві кредитного ліміту, що перевищував би вказані 6 000 грн., які підтверджували б заявлений до стягнення розмір цієї заборгованості (11 513,28 грн.) суду Позивачем надано не було. Відтак, суд також вважає недоведеними розмір заявлених до стягнення процентів за користування кредитом, оскільки через неправильне зазначення розміру заборгованості за «тілом» кредиту неможливо встановити правильність здійснених розрахунків цих процентів. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 62 Конституції України, стаття 81 ЦПК України). Як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати визначеному статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Зважаючи на усе наведене вище, суд вважає доведеним наявність у Відповідача перед Позивачем заборгованості за договором («тілом» кредиту) у зменшеному порівняно із заявленим до стягнення розмірі, що відповідає максимальному розміру встановленого Відповідачу кредитному ліміту, при цьому правильність нарахованого розміру процентів за користування кредитом суд вважає таким, що не доведена Позивачем належними, допустимими і достовірними доказами. Тому суд дійшов до висновку, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до[PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача доведеного розміру заборгованості за «тілом» кредиту у сумі 6 000 грн., в іншій частині у задоволені позову слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 616, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial