Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Департамент соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації звернувся до Камянського райсуду із позовом до [PERSON], [PERSON] про вилучення та повернення транспортного засобу забезпеченого на пільгових умовах, посилаючись на те, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, інвалід II групи загального захворювання [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення обласної держадміністрації (далі Головне управління) транспортним засобом М1 ЗАЗ 11027, 2004 року випуску. Відповідно до пункту 6 Порядку, інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Датою забезпечення автомобілем вважається день отримання його інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда на підставі акта приймання-передачі, виданого дилером підприємства постачальника автомобілів для інвалідів. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА № 376515 [PERSON] був забезпечений транспортним засобом ЗАЗ 11027, колір червоний, номер кузову Y6D11027040400148, реєстраційний номер [NUMBER], 2004 р. в, вартістю 15580,80 грн. 17.01.2005 [PERSON], письмово звернувся до Головного управління про видачу транспортного засобу забезпеченого на пільгових умовах, якому роз'яснено вимоги Порядку. 17.01. 2005 видано довідку про видачу автомобіля інваліду [PERSON] 14.07.2005 [PERSON] звернувся з письмовою заявою до Управління праці та соціального захисту населення про передачу права керування транспортним засобом дочці [PERSON]. Рішенням колегії Головного управління від 30.08.2005 № 10-5, право керування автомобілем ЗАЗ - 11027 передано [PERSON]. Інвалід [PERSON] помер 18.05.2008. Після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до [PERSON] обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затверджений Мінсоцполітики. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж в 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місце його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сімї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім'ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сімї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, згідно з оціночною вартістю автомобіля на день подання заяви, визначеною за рахунок коштів спадкоємця. У разі коли інвалід, що був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), на день смерті не зареєстрував його в установленому порядку, сума, сплачена ним за автомобіль, повертається його спадкоємцю згідно з оціночною вартістю автомобіля. Інвалід, який забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму згідно з його оціночною вартістю. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. 01.12.2008 дружина померлого [PERSON] звернулась до Головного управління, із заявою про надання дозволу на викуп автомобіля. 09.12.2008 Головним управлінням видано довідку-розрахунок про результати ступеня зношення автомобіля. 22.02.2013 [PERSON], дочкою [PERSON] проведено оплату у сумі 7276,22 грн. за автомобіль померлого [PERSON] 06.11.2014 рішенням колегії Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації ( правонаступник Головного управління), відмовлено у праві викупу автомобіля [PERSON] 12.11.2014 Департаментом соціального захисту населення Черкаської ОДА, відправлено лист, з роз'ясненням порядку викупу та переоформлення автомобіля, та пропущення 6-ти місячного терміну для сплати за автомобіль. 25.11.2014 [PERSON] звернулась до Департаменту з проханням залишити у неї автомобіль. 08.12.2014 Департаментом надано відповідь на звернення [PERSON], в межах повноважень. 29.10.2015 Департамент знову звернувся із повідомленням про повернення автомобіля. Приймаючи до уваги, що [PERSON] помер, а члени сім'ї померлого інваліда не виконали вимоги щодо переоформлення автомобіля, то автомобіль відповідно до вимог пункту 16 Порядку, повинен бути повернутий державі, яка надала його у користування, в особі Головного управління. Так як автомобіль у відповідності до вимог чинного законодавства України Відповідачем до Головного управління в добровільному порядку не повернутий, вважають право Позивача на володіння цим автомобілем порушеним, та таким, що підлягає захисту. Оскільки право керування було передано дочці інваліда [PERSON] а переписка велась з Департаментом на предмет викупу та переоформлення автомобіля з дружиною [PERSON], то Департамент звертається з позовом до обох членів сімї. Вважають, що строк позовної давності не пропустили, оскільки вона не застосовується до вимог за негаторним позовом, так як правопорушення є таким, що триває у часі. Тому негаторний позов може бути пред'явлений позивачем, доти, поки існує саме правопорушення. Крім цього, платіж на викуп автомобіля був проведений 22.02.2013. До цього часу звернутись з позовом до членів сімї не було можливості, так як не було відомо про проведені грошові операції. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечила проти його задоволення, вказавши, що 22.02.2013 повністю сплатила позивачеві вартість вищевказаного автомобіля в сумі 7276 грн. 22 коп. відповідно до довідки рахунку № 960-05 від 09.12.2008 і претензій до неї до подачі даного позову до суду не було. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. 09.03.2016 та 21.03.2016 від неї до суду надійшли заяви про проведення попереднього та судових засідань без її участі, у звязку із поганим станом здоровя та похилим віком, її інтереси, як відповідачки представляє адвокат [PERSON] В судовому засіданні представник відповідачів адвокат [PERSON] заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у звязку з необґрунтованістю позовних вимог, так і у зв'язку зі спливом строку позовної давності та вказав, що необхідно врахувати, що [PERSON] звернулась до Головного управління із заявою про надання дозволу на викуп автомобіля 01.12.2008 року, тобто, вже після збігу шестимісячного строку після смерті чоловіка. Незважаючи на це, їй не було відмовлено у викупі, а навпаки видано довідку-рахунок, на підставі якої нею було внесено відповідну суму за автомобіль. Тобто позивач фактично погодився на цей викуп, не зважаючи на пропущений шестимісячний строк. Крім цього рішення колегії Департаменту соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації від 06 листопада 2014 року № 9-5, яким [PERSON] було відмовлено в перереєстрації автомобіля, було прийнято лише через 1 рік 9 місяців після фактичної оплати визначеної вартості автомобіля; вона є особою похилого віку, [INFO], також є учасником Великої Вітчизняної Війни. В даний час вона страждає на двобічний коксартроз, розповсюджений остеохондроз хребта та гіпертонічну хворобу 2 ступеня та потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування. Завдяки наявності вказаного автомобіля вона має можливість відвідувати лікувальні заклади, адже в силу захворювань опорно-рухової системи самостійно рухатись поза межами житла не має можливості. Користуватись послугами таксі також не має можливості, оскільки крім пенсії, значна частина якої витрачається на ліки, інших доходів не має. Вважає, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк для звернення до суду, який збіг ще 19.11.2011. Про поновлення строку позовної давності позивач до суду із заявою не звертався. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА (правонаступник Департамент соціального захисту населення Черкаської ОДА) 17.01.2005 зі сплатою 30% вартості було забезпечено [PERSON], інваліда ІІ групи з/з (з 22.03.2005 інвалід І групи з/з безстроково, довідка сер. МСЕ, серії 4 ЧК № 066126) автомобілем марки ЗАЗ-11027, ідентифікаційний номер Y6D11027040400148, 2004 року випуску. 17.01.2005 йому видано довідку про видачу автомобіля та письмово зобовязано про заборону передавати автомобіль у користування іншій особі без дозволу в установленому порядку і не обмінювати його і т. ін. 14.07.2005 [PERSON] звернувся із письмовою заявою до УПСЗН про передачу права на керування т/з дочці [PERSON] Рішенням колегії Головного Управління від 30.08.2005 № 10-5 право керування вищевказаним автомобілем передано [PERSON] Відповідно до свідоцтва про реєстрацію т/з серії РСА № 376515 від 27.05.2006 власником автомобіля марки ЗАЗ, модель 11027, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] без права продажу та передоручення. Право керування має [PERSON] 18 травня 2008 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-СР № 091550, виданим відділом РАЦС Камянського РУЮ Черкаської обл. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19 липня 2006 року № 999 якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою повертається сума, що була сплачена інваліду за автомобіль, згідно з оціночною вартістю автомобіля на день подання заяви, визначеною за рахунок коштів спадкоємця. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитина-інвалід, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник, згідно із ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 362 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належать державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими субєктами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що інвалід [PERSON] перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та 17.01.2005 отримав вищевказаний автомобіль. Посилання позивача, що у даному випадку строк позовної давності не пропущений, доки існує саме правопорушення та що платіж на викуп автомобіля був проведений 22.02.2013 і до цього часу звернутися з позовом до членів сімї не було можливості, так як не було відомо про проведені грошові операції, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам не подано. Зокрема, 01.12.2008 відповідачка [PERSON] звернулась із письмовою заявою до позивача про дозвіл викупити вищевказаний автомобіль. Головне управління ПСЗН Черкаської ОДА 09.12.2008, після смерті [PERSON] видало їй за № 960-05 довідку-рахунок про результати розрахунку ступеня зношення автомобіля «Таврія», у звязку із смертю інваліда, де вказало про термін експлуатації автомобіля 3 роки 4 місяці та його вартість 7276 грн. 85 коп. і лише після оплати 22.02.2013 вказаної суми відповідачкою [PERSON] через тривалий період 06.11.2014, розглянувши клопотання УПСЗ Камянської РДА щодо видачі дозволу на викуп автомобіля дружиною померлого [PERSON] відмовило у перереєстрації даного автомобіля. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні представник відповідачів заявив про застосування строків позовної давності, про що вказав у письмовому запереченні. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності через відсутність даних про проведені грошові операції членів сімї померлого [PERSON], представник відповідачів [PERSON] заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому підстав для поновлення строку звернення до суду по даному спору суд не вбачає і у задоволенні позову слід відмовити. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 256, 257, 261, 267, 316, 319, 362, 387, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: dismissed