Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В серпні 2018 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2011 року він та [PERSON] почали проживати однією сім`єю, як чоловік і жінка, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. З 2011 року вони проживали в належній [PERSON] квартирі, разом робили ремонтні роботи, придбали речі у квартиру., несли витрати по утриманню квартири. У 2017 році [PERSON] захворіла, він займався її лікуванням, [INFO] [PERSON] померла, він займався її похованням. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно - квартиру [ADDRESS] . Він звернувся до 14-ї Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк, як спадкоємець четвертої черги. Інших спадкоємців покійної ні по заповіту, ні по закону немає. Просив позовні вимоги задовольнити та встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] з 2011 року по [INFO] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.12.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх з підстав, зазначених у позові, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, оцінюючи подані документи позивачем до суду, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м.Києва від 26.12.2006 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності покійним [PERSON] та її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в рівних долях. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане майно. Позивач [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, позивач має право на спадкування майна померлої у четверту чергу, якщо доведе факт проживання з нею однією сім`єю. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сією не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа( особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення сім`ї. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та інше. Також Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що міх заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути свідоцтва про народження: в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із господарських домових книг про реєстрацію чи вселення: докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали скебе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Позивачем надано суду належні, допустимі, достатні та переконливі докази спільного проживання [PERSON] та [PERSON] саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення ними спільного господарства, що вони були пов`язані спільним побутом та мали усталені стосунки із взаємними правами та обов`язками, притаманні сім`ї. Судом встановлено, що в зазначений період ні [PERSON] , ні [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також проживали з 2011 року і до теперішнього часу в буд. [ADDRESS] і були сусідами спадкодавиці [PERSON] та позивача по справі, вони підтвердили, що у період з 2011 року по 14.09.2017 року вказані особи мешкали постійно разом, вели спільне господарство, робили разом покупки, несли витрати по оплаті комунальних послуг, зробили значні ремонтні роботи в квартирі. Вони були очевидцями як [PERSON] турбувався про [PERSON] під час її хвороби, сплачував її лікування в лікувальних закладах, поховав її, та доглядає її місце поховання, встановив пам`ятник та відбув всі ритуальні заходи. Суду в підтвердження цих обставин позивачем також надані письмові докази, які підтверджують факт купівлі пластикових вікон [PERSON] , для встановлення їх за адресою [ADDRESS] від 04.03.3027 року, копії квитанцій на купівлю ліків для [PERSON] , квитанції, видані [PERSON] на ритуальні послуги при похованні [PERSON] та поминального обіду. Судом з Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори отримані та досліджені копії спадкових справи № 774/2017 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та № 56/2010 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , з яких вбається, що за прийняттям спадщини звертався лише [PERSON] , інших спадкоємців немає. Враховуючи викладене, суд рахує, що існують підстави для задоволення позовних вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю та відповідно і визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом , як спадкоємця 4 черги. Як вбачається із копії спадкової справи № 774/17 щодо майна [PERSON] ,. яка померла [INFO] , наданої 14-ї Київською державною нотаріальною конторою - спадкова справа відкрита за заявою [PERSON] , інші спадкоємці за законом і за заповітом - відсутні. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставі, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією із таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом, відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається зі ст.ст.1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. У ст.1264 ЦК України зазначено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем 4 черги, який належно в установлений законом строк, прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Як вбачається із спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , її єдиною спадкоємицею по закону 1 черги була її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до спадкової маси, яка залишилася після смерті [PERSON] віднесена квартира [ADDRESS] ( Ѕ частина якої належала її матері [PERSON] та Ѕ частина , яка належала [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2006 року, виданого відділом приватизації Подільської райдержадміністрації м.Києва). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 328, 1216-1223, 1225, 1258, 1264 ЦК України,

Outcome: approved