Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Дніпропетровська міська рада 12 лютого 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області та Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач у своєму позові посилався на те, що 23 листопада 2012 року Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства. В процесі перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,3655 га за адресою: [ADDRESS] використовується [PERSON] та [PERSON] під розміщення будівель та споруд кафе «Берег». Договір оренди зазначеної земельної ділянки з Дніпропетровською міською радою укладено не було, орендна плата за землю не сплачується. Отже, користування відповідачами земельною ділянкою площею 0,3655 га без правовстановлюючих документів перешкоджає Дніпропетровській міській раді в реалізації її виключного права на користування та розпорядження землями територіальної громади м. Дніпропетровська, є підставою для усунення порушених прав. В процесі перевірки дотримання вимог земельного законодавства України та додержання вимог охорони земель 23 листопада 2012 року Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області встановлено, що земельна ділянка площею 0,2399 га самовільно зайнята [PERSON] під розміщення чотирьох тимчасових палаток для відвідувачів, двох металевих кіосків для обслуговування будівель та споруд кафе «Берег». Решта земельної ділянки площею 0,1256 га використовується відповідачами по фактичному розміщенню будівель та споруд кафе «Берег», а саме: літ. А-1 - будівля кафе, літ. Б - навіс, літ. В - навіс (тимчасовий), літ. З - навіс (тимчасовий), літ. І - навіс (тимчасовий), літ. К - туалет, літ. Л - навіс (тимчасовий), № 1, 3 - хвіртки, № 2 - огорожа та І-ІІІ - мостіння. Отже, територіальна громада м. Дніпропетровська внаслідок нераціонального використання відповідачами земельної ділянки площею 0,3655 га за адресою: [ADDRESS] недоотримала в державний та місцевий бюджет кошти у вигляді орендної плати за землю, які складаються з загальнодержавного податку на землю та оплати за її використання відповідно до цільового призначення земельної ділянки. Позивач просив суд усунути перешкоди Дніпропетровській міській раді в користуванні земельною ділянкою площею 0,1256 га за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна: літ. А-1 - будівля кафе, літ. Б - навіс, літ. В - навіс (тимчасовий), літ. З - навіс (тимчасовий), літ. І - навіс (тимчасовий), літ. К - туалет, літ. Л - навіс (тимчасовий), № 1, 3 - хвіртки, № 2 - огорожа та І-ІІІ - мостіння, які належать відповідачам по 1/2 на праві власності; зобов'язати відповідачів повернути Дніпропетровській міській раді за актом приймання-передачі самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,1256 га за адресою: [ADDRESS] у місячний термін шляхом знесення будинків, будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці: літ. А-1 - будівля кафе, літ. Б - навіс, літ. В - навіс (тимчасовий), літ. З - навіс (тимчасовий), літ. І - навіс (тимчасовий), літ. К - туалет, літ. Л - навіс (тимчасовий), № 1, 3 - хвіртки, № 2 - огорожа та І-ІІІ - мостіння, та приведення цієї земельної ділянки до попереднього стану за їх рахунок; усунути перешкоди Дніпропетровській міській раді в користуванні земельною ділянкою площею 0,2399 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити цю самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розташовані чотири тимчасові палатки для відвідувачів, два металевих кіоски для обслуговування будівель та споруд кафе «Берег»; зобов'язати [PERSON] повернути Дніпропетровській міській раді за актом приймання-передачі самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,2399 га за адресою: [ADDRESS], у місячний термін шляхом знесення будинків, будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці, та приведення цієї земельної ділянки до попереднього стану за його рахунок. 28 серпня 2013 року до суду надійшло повідомлення Дніпропетровської міжрайонної екологічної прокуратури про вступ у розгляд справи в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради (а.с. 129-130). У судове засідання представник Дніпропетровської міжрайонної екологічної прокуратури не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник Дніпропетровської міської ради не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 04 квітня 2014 року до суду надійшло клопотання представника Дніпропетровської міської ради з проханням відкласти слухання справи в зв'язку з тим, що представник буде задіяний в іншому судовому засіданні, однак доказів зазначеного суду надано не було (а.с. 184). У своїй заяві від 04 квітня 2014 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив справу розглядати без його участі, у позові просить відмовити (а.с. 186). Відповідач - [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Письмових заяв не надходило. 01 квітня 2013 року до суду надійшов лист Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області з проханням розглядати справу без участі їх представника (а.с. 43). Представник Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. У зв'язку з довготривалістю судового розгляду, неодноразовими неявками представника Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міжрайонної екологічної прокуратури у судові засідання та навмисним затягуванням судового розгляду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставою звернення позивача до суду є захист права користування та розпорядження землями територіальної громади м. Дніпропетровська. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини нежитлових будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 18 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2178, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12 червня 2007 року за реєстраційним № 17555728 (а.с. 110, 111, 112). [PERSON] є власником іншої 1/2 частини вищезазначених нежитлових будівель і споруд на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі і споруд від 21 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7670, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 15 серпня 2008 року за реєстраційним № 17555728 (а.с. 54, 55, 56). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону. 23 листопада 2012 року Державної інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, в ході якої встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,3655 га за адресою: [ADDRESS] використовується [PERSON] та [PERSON] під розміщення будівель та споруд кафе «Берег», а саме: літ. А-1 - будівля кафе, літ. Б - навіс, літ. В - навіс (тимчасовий), літ. З - навіс (тимчасовий), літ. І - навіс (тимчасовий), літ. К - туалет, літ. Л - навіс (тимчасовий), № 1, 3 - хвіртки, № 2 - огорожа та І-ІІІ - мостіння. Зазначені будівлі та споруди розташовані на частині вищевказаної земельної ділянки площею 0,1256 га використовується відповідачами по їх фактичному розміщенню без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Решта земельної ділянки площею 0,2399 га самовільно зайнята [PERSON] під розміщення чотирьох тимчасових палаток для відвідувачів, двох металевих кіосків для обслуговування будівель та споруд кафе «Берег» (а.с. 11, 12, 13). Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Разом з тим у п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних правовідносин» зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі звертались до уповноважених органів для отримання відповідних документів та укладення договору оренди на користування спірною земельною ділянкою (а.с. 59-80). Суд зауважує, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013 року позовні вимоги Дніпропетровського міжрайонного екологічного прокурора в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до [PERSON], третя особа Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення її у попередній стан - задоволено; зобов'язано [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею загальною площею 0,2399 га по [ADDRESS] та повернути її Дніпропетровській міській раді, привівши її у попередній стан шляхом знесення і вивезення самовільно збудованих чотирьох тимчасових палаток та двох металевих кіосків для обслуговування будівель та споруд кафе «Берег»; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,2399 га, яка розташована на території [ADDRESS] в розмірі 335 грн. (а.с. 132-135). На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги Дніпропетровського міжрайонного екологічного прокурора в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у зв'язку з чим відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягають. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2013 року заяву Дніпропетровської міської ради про відстрочення сплати судового збору за заявою про забезпечення позову - задоволено; відстрочено сплату судового збору за заявою про забезпечення позову до ухвалення рішення у справ (а.с. 24). Отже, з Дніпропетровської міської ради на користь держави слід стягнути судовий збір за заявою про забезпечення позову в розмірі 114,70 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved