Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

В серпні 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1, 2 т.1) до відповідачів: ТОВ «Сімпл Мані» (далі по тексту - відповідач 1), ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (далі по тексту - відповідач 2), ТОВ «СК «Арсенал Лайф» (далі по тексту - відповідач 3), в якому просила суд: визнати недійсними: - договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-00003423 від 09 червня 2017р. (далі по тексту - кредитний договір); - договір добровільного страхування життя позичальника ТОВ «Сімпл Мані» № SM-00003423 від 09 червня 2017р. (далі по тексту - договір страхування життя); - договір добровільного страхування майна фізичних осіб № 109480989/17 FM від 09 червня 2017р. (далі по тексту - договір страхування майна). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 09 червня 2017р. між нею та відповідачами 1-3 було укладені кредитний договір (з відповідачем 1); договір страхування життя (з відповідачем 3), договір страхування майна (з відповідачем 2). Про обставини укладення зазначених договорів позивачка не пам`ятає, оскільки тривалий час страждає на психічне захворювання, їй встановлена ІІ група інвалідності. На думку позивачки зазначені правочини вона уклала під час загострення хвороби, і вони повинні бути визнані судом недійсним, з тих підстав, що в силу наявної в неї захворювання вона не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 216, 225 ЦК України позивачка просила суд позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 25 серпня 2017р., відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 05 грудня 2017р. на адресу суду, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., надійшли письмові заперечення на позов від відповідача 3 (а.с. 24 т. 1), в яких відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що стороною позивача не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, а тому позов слід залишити без задоволення, а 06 грудня 2017р. аналогічні за змістом надійшли на адресу сду заперечення на позов від відповідача 2 (а.с. 26 т. 1). Розпорядженням №01-08-1097 від 10 вересня 2018р. справу передано на повторний автоматичний розподіл. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10 вересня 2018р. визнаного головуючого суддю Волошина В.О . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 12 вересня 2018р. прийнято справу до розгляду та призначено в підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. 15 листопада 2018р. на адресу суд надійшов відзив на позов (а.с. 67 т. 1), в якому відповідач 2 проти позову заперечив. Зміст відзиву на позов є аналогічним поданим раніше запере реченням на позов. 16 листопада 2018р. на адресу суду надійшов відзив (а.с. 79, 80 т. 1), в якому первісний відповідач 1 (ТОВ «Сімпл Мані») проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не було подано належних і допустимих доказів, в обґрунтування вимог, що в момент укладення оспорюваних правочинів позивачка була абсолютна неспроможна, однак остання перед укладенням правочинів вчиняла супутні дії щодо оформлення кредитного договору та договорів страхування, а також отримала в подальшому грошові кошти. 19 листопада 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с .119, 120 т. 1), в якому відповідач 3 проти позову заперечив, з підстав, зазначених у відповідних запереченнях на позов. 28 грудня 2018р. позивачкою було подано пояснення по справі, клопотання про витребування доказів та призначення судово - психіатричної експертизи (а.с. 144-148 т.1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2019р. по справі призначеного судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019р. зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. 14 січня 2020р. на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 245/2019 від 23 жовтня 2019р. (а.с. 242-250 т.1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020р. поновлено провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020р. залучено то участі у справі правонаступника ТОВ «Сімпл Мані» - АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання сторони, не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі. Решта учасників процесу поважності причин неявки своїх представників до суду не повідомили. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 225 ЦК України, визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 09 червня 2017р. позивачкою [PERSON] були укладені наступні правочини (а.с. 3-8 т. 1): - кредитний договір з відповідачем 1; - договір страхування майна з відповідачем 2; - договір страхування життя з відповідачем 3. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка вважала, що вищезазначені договори повинні бути визнані недійсними, оскільки вона не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, в силу того, що страждає на психічне захворювання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 245/2019 від 23 жовтня 2019р., позивачка [PERSON] в період 09 червня 2017р. страждала психічним захворюванням - біполярним афективним розладом, поточний маніакальний епізод з психотичними симптомами, що згідно МКХ-10 F. 31,2. Внаслідок своєї душевної хвороби, остання не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на час укладення договорів 09 червня 2017р. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Протягом всього часу розгляду справи в суді, сторона відповідачів 1-3, не заперечували проти зазначеного вище висновку судово-психіатричної експертизи, яка була проведена за ухвалою суду про задоволення клопотання сторони позивача про призначення цієї експертизи, при цьому стороною відповідачів 1-3 не було заявлено протягом всього часу розгляду справи в суді клопотання про призначення по справі повторної експертизи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволенні позову, то з кожного відповідачів 1-3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 640,0 грн.

Outcome: approved