Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся в Миргородський міськрайонний суд із згаданим позовом. В своїй позовній заяві позивач зазначав, що відповідач [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] і в зв`язку з цим йому була надана однокімнатна службова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно наказу командувача\~ Повітряних сил Збройних сил України\~ від 14.11.2012 року він був направлений в військову частину [NUMBER] м. Севастополь АР Крим для проходження подальшої служби. Однак з переміщенням до нового місця служби в інший населений пункт\~ [PERSON] згаданої службової квартири не звільнив і не проживав\~ в ній та не користувався нею понад 6 місяців без поважних причин, а 16.03.2015 року в зв`язку з тим, що він не вийшов із тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, він був позбавлений військового звання та\~ виключений із списків особового складу\~ Збройних сил України. Тому позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування згаданою службовою квартирою на підставі ст. ст. 71,72, 124 Житлового кодексу Української РСР та\~ положень\~ Інструкції\~ про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей, затвердженої Наказом Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримував позовні вимоги і просив задовольнити їх. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про час та місце слухання справи в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, із клопотаннями про відкладення слухання справи до суду не звертався і своїх заперечень проти позову суду не подав. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає позов підлягаючим до задоволення із наступних підстав. Згідно ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. За змістом ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією,… підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно п.3.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (06.12.2012 року), у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службове жиле приміщення, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню у двомісячний строк з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини. В силу положень ч.2 ст. 123 ЖК УРСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.\~ Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що в зв`язку з проходженням військової служби на підставі постанови житлової комісії\~ військової частини [NUMBER] , 31.07.2003 року відповідачу [PERSON] було видано ордер на право заселення ним та його сім`єю однокімнатної\~ службової квартири\~ [ADDRESS] (а.с.6,14), яка рішенням виконкому Миргородської міської ради №269 від 26.03.2003 року\~ була включена\~ до числа службових(а.с.4). Наказом командира військової частини [NUMBER] №271 від 06.12.2012 року відповідача [PERSON] було виключено із списків особового складу\~ згаданої військової частини у зв`язку з переміщенням його\~ на службу у військову частину [NUMBER] в м. Севастополь АР Крим, а Наказом Генерального штабу Збройних сил України №103 від 16.03.2015 року\~ його , як такого, що не вийшов з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим, було в порядку накладення дисциплінарного стягнення позбавлено військового звання\~ та виключено із списків особового складу Збройних сил України(а.с.13). Таким чином він втратив право на вказане жиле приміщення в силу положень п.3.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (06.12.2012 року), та ст. 124 Житлового кодексу Української РСР. Належних та допустимих доказів в спростування зазначених обставин, відповідачем на засадах змагальності та диспозитивності суду не надано,\~\~ а тому із зазначених підстав позов підлягає задоволенню. Крім цього, рапортом на а.с.15 підтверджується, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з вересня 2014 року. Із довідки на а.с.5 вбачається, що ще станом на 01.10.2014 року [PERSON] мав заборгованість за комунальні послуги, нараховані на зазначену квартиру, в сумі 1277,99 грн, що вказує на втрату зв`язку відповідача із спірним житлом. Члени сім`ї відповідача в спірному житлі також не зареєстровані. Належних та допустимих доказів\~ поважності причин відсутності відповідача у вказаному житлі\~ або таких що підтверджують обставини, зазначені в ч.3 ст. 71 ЖК УРСР, суду не надано Тому суд вважає, що відповідач\~ в силу ст. 71 ЖК УРСР\~ втратив право на квартиру [ADDRESS] , як такий, що не проживає та не користується житловим приміщенням понад шість місяців,\~ що є самостійною підставою для задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в сумі 243 грн 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved