Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] В зазначеному будинку зареєстровані позивач, її чоловік [PERSON] та племінник позивачки [PERSON], який є відповідачем по даній справі. Відповідач по справі [PERSON] фактично не проживає у спірному будинковолодінні з 06.09.2013 року та виїхав за кордон до своїх батьків. Всі обов'язки по утриманню даного будинку та догляду, покладені на позивача. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку порушує права позивача як власника, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, зокрема відсутня можливість оформлення субсидії, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи, просила судові витрати залишити за нею. До судового засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08.11.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав від 14.12.2012 року (а.с. 7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 11.09.2018 року вбачається, що будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] не перебуває під арештом, в іпотеці, тощо (а.с. 28-29). Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 23.08.2018 року, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). Також реєстрацію відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою підтверджено копією його паспорта громадянина України (а.с. 6). Відповідно до довідки №1454 від 14.08.2018 року, виданої квартальним комітетом мікрорайону «Малі Хутори-Центр» вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та племінник позивачки [PERSON], однак останній зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає з 2013 року (а.с. 8). Вказане також підтверджується копією домової книги по будинковолодінню за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-12). Відповідно до акту від 09.08.2018 року, складеного сусідами позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, однак з 2013 року не проживає (а.с. 9). Позивачем [PERSON] надано суду копії розрахункових книжок по оплаті за природний газ та електроенергію щодо будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] які підтверджують сплату лише нею наданих послуг (а.с. 23-27). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що племінник позивачки - відповідач по справі [PERSON] не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] з 2013 року без поважних причин, не сплачує за комунальні послуги. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2013 року без поважних причин, а наявність реєстрації [PERSON] порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження належною їй власністю. За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved