Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

В травні 2015 р. позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS], мотивуючи тим, що 31.12.2015 р. між дочкою позивачки - [PERSON] та громадянином держави Палестина [PERSON] було зареєстровано шлюб. На прохання дочки позивачка дозволила проживання її чоловіка в квартирі. Сімейні стосунки дочки позивачки та відповідача не склалися в відповідача з'явились ознаки посттравматичного синдрому або психічного відхилення, що виразились у погрозах вбивством позивачки та її дочки з малолітньою дитиною, неодноразовим побиттям дочки з погрозами вивозу її з дитиною за кордон для подальшого знущання та вбивства. Дочка просила відповідача залишити її у спокої та повідомила його про розлучення, на що відповідач повідомив, що переїжджає, але реєстрація йому потрібна для продовження права перебування в Україні. Фактично відповідач не проживає за місцем реєстрації з 01.09.2014 року. Позивачка, яка є власником приватизованої квартири, зверталась із заявою до Подільського районного відділу в місті Києві ГУ ДМС України, та отримала відповідь про те, що відповідачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. 05.05.2015 р. квартиру позивачки було обстежено, про що складено відповідний акт. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання та до цього часу, позивачка неодноразово намагалась звернутись до відповідача з вимогою знятися з реєстраційного обліку у квартирі, так як позивачці доводиться сплачувати по рахункам за відповідача, але відповідач відмовляється знімати себе з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, та дала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, уточнивши в частині періоду, з якого відповідач не мешкає в її квартирі, а саме: зазначила, що саме з травня 2015 р. відповідач не мешкає в її квартирі, яку залишив добровільно, зібрав всі свої речі та поїхав, можливо до Львова. Перешкод в проживанні позивачка відповідачу не чинила. Шлюбні відносини відповідач а з дочкою позивачки не склалися, та на теперішній час остання звернулася до суду за розірванням шлюбу. Відповідач ніколи не був членом її сім'ї, дочка зареєстрована за іншою адресою Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник позивача - адвокат Андрєєв О.Й. в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись, що є всі передбачені законом підстави для захисту права власності позивача та визнання відповідача таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням вищевказаної квартири, яка є власністю позивачки. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення №250-С від 09.02.2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] З довідки про зареєстрованих осіб вбачається, що відповідач зареєстрований в спірній квартирі з 30.05.2013 р. як член сім'ї власника. Як вбачається з наданих документів, відповідач є іноземним громадянином, [INFO], на час розгляду справи перебуває у зареєстрованому з 31.12.2011 р. шлюбі з [PERSON], яка є дочкою позивачки, його реєстрація у квартиру позивачки проводилася в зв'язку з оформленням права на постійне проживання в Україні. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], яка суду показала, що з травня 2014 р. припинила шлюбні відносини з відповідачем і на теперішній час в судовому порядку розриває з ним шлюб, та [PERSON], яка сусідкою позивачки, підтвердили суду той факт, що відповідач не мешкає в спірній квартирі з травня 2014 р., житло покинув добровільно, перешкод в користуванні житлом позивачка не чинила, його речі і майно в квартирі відсутні. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з травня 2014 року відповідач не користується житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси які необхідно поновити. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надала суду доказів, котрі б підтверджували факт її проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втрати право користування житлом, При цьому, вирішуючи позовну вимогу про зобов'язання Подільського районного відділу в м. Києві ГУ в м. Києві ДМС України зняти відповідача із реєстраційного обліку, суд виходить із вимог норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» котра визначає, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Оскільки позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням задоволена судом, що в контексті ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, тому вимога про зняття відповідача із реєстраційного обліку може бути предметом судового розгляду у випадку відмови Подільського районного відділу в м. Києві ГУ в м. Києві ДМС України зняти відповідача із реєстраційного обліку на підставі даного рішення суду. Тому вказана позовна вимога є передчасною і безпідставною, в зв'язку з чим не підлягає до задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 243,6 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.405 ч.2 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial