Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

В червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на ті обставини, що 24 липня 2013 року з вини відповідача відбулося затоплення її квартири. Цей факт встановлено не тільки актами ЖКП але і судовими рішеннями, за якими її позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок залиття її квартири було задоволено і з відповідача на її користь було стягнуто гроші. Однак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди спричиненої в наслідок залиття було відмовлено у зв'язку з не доведенням суми матеріальних збитків. При цьому 23 грудня 2013 року відбулося ще одне залиття її квартири з вини відповідача, про що було складено акт, в якому зазначено, що причиною залиття є самовільне підключення відповідачем батареї до системи опалення. На момент звернення до суду позивачка отримала висновок будівельної експертизи за якою матеріальні збитки складають 6788,0 гривень. Відповідач визнає факти залиття, але не бажає відшкодовувати матеріальну шкоду, вважаючи її розмір занадто великим. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 6788,0 гривень, витрати пов'язані з проведенням експертизи в сумі 1000 гривень, та судові витрати. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року частково задоволено позов. Стягнуто з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 5 657 гривень, судовий збір в розмірі 243,60 гривень, а всього 5900,60 гривень. З даним рішенням не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд першої інстанції передчасно вважав встановленими обставини, які не підтверджуються доказами, а також суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції. В судовому засіданні апелянт та його представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Позивачка та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що неможливо визначити окремо розмір матеріальної шкоди по першому залиттю квартири позивачки, яке відбулося 24 липня 2013 року та по другому залиттю, яке відбулося 23 грудня 2013 року. Для цього експерту необхідно знати точно який саме був стан спірної квартири перед залиттям, яке відбулося 23 грудня 2013 року, однак сторонами не надано відповідних доказів. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, пояснення експерта, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] по 1/5 частині кожному, [PERSON] - 2/5 частки зазначеної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Маріупольською міською радою 25 серпня 2004 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 2 жовтня 2004 року. Як свідчить акт від 25 липня 2013 року, складений комісією в складі менеджерів дільниці № 9 ЖКП «Азовжилкомплекс», ними була обстежена вказана спірна квартира на предмет залиття, в ході обстеження встановлено, що 24 липня 2013 року о 11-00 годині вказана квартира була залита із верхньої квартири № 6, так як мешканці вказаної квартири не поставивши до відома майстра дільниці № 9, в зальній кімнаті зняли прилад опалення. В ході обстеження також встановлено, що в зальній кімнаті залита стеля, стіни, шпалери на стелі і стінах від великої кількості води відклеїлися і порвалися (шпалери середньої якості). В спальній кімнаті залита стеля і стіни, шпалери на стелі і стінах мокрі, видимі жовті розводи (шпалери середньої якості). Факт залиття квартири з вини відповідача встановлено і рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2014 року за яким з [PERSON] було стягнуто моральну шкоду за залиття квартири 24 липня 2013 року. В задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття її квартири, яке відбулося 24 липня 2013 року, їй було відмовлено у зв»язку з відсутністю доказів розміру цієї шкоди. Відповідно до ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення ухвалене або постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачка в своїх позовних вимогах просить суд стягнути матеріальну шкоду спричинену двома фактами залиття квартири - 24 липня 2013 року та 23 грудня 2013 року, і зазначає що експертне дослідження було проведено саме після двох залиттів її квартири. Однак суд дійшов неправильного висновку, що не має підстав для закриття справи в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям її квартири, яке відбулося 24 липня 2013 року з підстав, що є рішення апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2013 року, яким вже розглянуто позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої залиттям її квартири, яке відбулось 24 липня 2013 року і яким [PERSON] було відмовлено в задоволенні даних позовних вимог у зв»язку з відсутністю доказів розміру даної матеріальної шкоди. При таких обставинах, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди спричиненої залиттям її квартири, яке відбулося 24 липня 2013 року підлягає скасуванню та на підставі вимог ст.ст. 205, 310 ЦПК України провадження у справі за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди спричиненої залиттям квартири [ADDRESS], яке відбулося 24 липня 2013 року підлягає закриттю. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В якості доказу розміру матеріальної шкоди [PERSON] надала суду заключення експертного дослідження від 14 квітня 2014 року, з якого вбачається, що експерт не вирішував окремо питання щодо встановлення вартості відновлюваного ремонту спричиненого другим залиттям квартири позивачки, яке відбулося 23 грудня 2013 року. За клопотанням позивачки апеляційний суд викликав експерта, який в судовому засіданні пояснив, що неможливо визначити окремо розмір матеріальної шкоди по другому залиттю, яке відбулося 23 грудня 2013 року. Для цього експерту необхідно знати точно який саме був стан спірної квартири перед залиттям, яке відбулося 23 грудня 2013 року, однак сторонами не надано відповідних доказів. Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів розміру матеріальної шкоди спричиненої залиттям спірної квартири, яке відбулося 23 грудня 2013 року. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що дані доводи апелянта є обґрунтованими, оскільки статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В заключенні експертного дослідження вказано тільки загальний розмір матеріальної шкоди спричиненої першим залиттям, яке відбулось 24 липня 2013 року, та другим залиттям, яке відбулося 23 грудня 2013 року. Позивачкою не надано доказів, які б свідчили про те в якому саме стані була її квартира перед другим залиттям, яке відбулося 23 грудня 2013 року, у зв»язку з чим експерту неможливо визначити окремо розмір матеріальної шкоди спричиненої цим другим залиттям. Тобто позивачкою не надано доказів в підтвердження розміру матеріальної шкоди, яку спричинено відповідачем в наслідок другого залиття її квартири, яке відбулося 23 грудня 2013 року.

Outcome: dismissed