Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Громадянин [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] ; шляхом надання йому екземпляру ключів, надання у його користування кімнату площею 12,1 кв.м., у спільному з відповідачем користуванні залишити коридор площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м., лоджію площею 2,8 кв.м., зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні кімнатою площею 12,1 кв.м. та стягнути на його користь витрати по слаті судового збору в розмірі 840, 80 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 жовтня 2019 року, виданого виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Після смерті [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОК № 035447 від 24 квітня 2020 року, [PERSON] успадкував 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, факт належності йому 1/3 частки зазначеної квартири на праві спільної часткової власності підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2020 року № 207460122. Вказана квартира загальною площею 49,9кв.м., складається з двох житлових кімнат площами 12,1кв.м., та 15,7кв.м., коридора площею 7,3кв.м., ванної кімнати площею 2,7кв.м., туалету площею 1,2 кв.м., кухні площею 7,5 кв.м., лоджії площею 2,8 кв.м. Зазначене підтверджується копією технічного паспорту № 124 від 30 грудня 1995 року. Крім позивача, співвласницею вказаної квартири у розмірі 2/3 частини є відповідачка - [PERSON] , яка, фактично, одноосібно користується зазначеною квартирою. Відповідачка у вказаній квартирі не проживає, використовує її для зберігання особистих речей, та не надає [PERSON] доступ до зазначеної квартири. У зазначеній квартирівін також не має намір проживати, однак має бажання використовувати вказану квартиру для зберігання особистих речей. З цією метою позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням надати йому другий екземпляр ключів, однак відповідачем його вимоги не були реалізовані. Таким чином, вони не в змозі дійти згоди щодо доступу та порядку користування квартирою [PERSON] , оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні спільним майном. У зв`язку із складними відносинами, що склались між позивачем та відповідачем, [PERSON] не має можливості вільно користуватися належною йому часткою у праві спільної часткової власності. [PERSON] вважає, що кімната площею 12,1 кв.м. максимально відповідає його частці у праві спільної часткової власності на квартиру, і просить усунити перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом надання у його користування кімнати площею 12,1 кв.м., залишити у спільному з відповідачем користуванні коридор площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м., лоджію площею 2,8 кв.м., поклавши на відповідача обов`язок не чинити йому перешкод у користуванні кімнатою площею 12,1кв.м. Оскільки вирішити вказане питання в позасудовому порядку виявилось неможливим, [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів з вищевказаним позовом. 28 серпня 2020 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування якого зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки в супереч вимогам статті 81 ЦПК України позивач не доводить власної позиції письмовими доказами, показами свідків, результатами експертиз, тощо. Таким чином, в даному випадку важливо встановити підстави та докази прав власності позивача, докази, якими обґрунтовується факт порушення прав позивача саме відповідачем, а також правову позицію відповідача і майбутні його наміри. А відповідач в свою чергу свідчить про те, що не створює перешкод позивачу у реалізації права власності. Доказів, що підтверджують викладені в позові обставини, позивач суду не надав. Відповідач [PERSON] зауважує на тому, що своє бажання жити в квартирі позивач не демонстрував жодним чином, окрім оформлення права власності на себе після відкриття спадщини. Він не ставив питання розподілу витрат з утримання, він не прохав розмістити речі, не звертався із будь-якими іншими пропозиціями. Взагалі спілкування між позивачем та відповідачем майже відсутнє, тому про подальше сумісне володіння майном відповідачка направила йому документи. Отже, складу правопорушення в розумінні цивільного права немає. Крім того, згідно витягу з ДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу [PERSON] - 1/3. Відповідачці [PERSON] належить 2/3 вказаної квартири. Право власності є спільним частковим. Як вбачається з технічного паспорта на квартиру, загальна площа квартири становить 49,9 кв.м., житлова площа - 27,8 кв.м., балкон (лоджія) -1,4 кв.м., дві житлові кімнати - 12,1 кв.м. та 15,7 кв.м., кухня - 7,5 кв.м., ванна кімната - 2,7 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., коридор - 7,3 кв.м. Ураховуючи, що у спірній квартирі фактично проживають дві особи, а жила площа квартири становить 27,8 кв.м., визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб. Доказ цього запитаний, але не отриманий ще на час складення відзиву. Відповідач [PERSON] вважає, що вказані вимоги фактично є вимогами про встановлення порядку користування житловим приміщенням і потребують спеціальних знань у сфері будівництва, архітектури тощо, тобто обов`язком є залучення експерта і проведення судової експертизи. Навіть без експертизи видно, що заявлені вимоги не відповідають наявній у власності частці. Тим більше, що площі не відповідають реальним за технічною документацією. Більш того, повідомляють суд, що відповідачкою ініційовано звернення до суду в порядку статті 365 ЦКУ (припинення права власності на частку у майні), з подальшою компенсацією вартості на користь [PERSON] .. Для цієї процедури було здійснено оцінку майна, направлено повідомлення про її погодження і укладення договору купівлі-продажу згідно вартості і частки, проте замість угоди [PERSON] подав позов і в ньому конкретно вказав про небажання жити в квартирі, а лише зберігати речі. Отже, з наведеного вбачається, що позовна заява: подана без доказів порушення права власності і наявності підстав для усунення порушень; позовні вимоги оплачені не у повному обсязі заявлено декілька вимог немайнового характеру, а сплачено за одну; до позову не долучено письмових доказів, не заявлено клопотань про допит свідків, призначення експертиз, витребування документів; позовні вимоги не конкретизовані, а ті що заявлені, є безпідставними. Враховуючи викладене, вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відстуності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від представника позивача - адвоката Ігнатова Є.Є, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відстуності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Цимбалюка М.Г. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відстуності, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, просить відмовити в його задоволенні та просить врахувати повну відстуність будь-яких доказів позивача, відсутність спеціальних знань суду у визначенні приміщень, відсутність експертиз. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] та власником 2/3 частин вказаної квартири є відповідач [PERSON] , про що суду надані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.8,10,29,37/. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідності до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , між якими наявні конфліктні відносини з приводу користування спільним майном. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В ході судового розгляду справи доводи сторони позивача [PERSON] щодо створення відповідачем [PERSON] перешкод в користуванні власністю доведені матеріалами справи та не спростовані стороною відповідача. За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення позивача до вказаної квартири та видачі дублікатів ключів від вхідних дверей. Щодо вимог позивача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, варіант якого наведений в його позовній заяві, суд враховує, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо можливості встановлення порядку користування, самостійно суд не наділений повноваженнями щодо встановлення такого порядку за відсутності висновку експерта, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial