Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

В червні 2018 року позивач [PERSON] зрвернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх сумісної неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16.12.1999 р. по 30.11.2006 р. Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків щодо якої відповідач тривалий час ухиляється. З 22.06.2006 р. в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, свідомо нехтуючи своїми обов`язками. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з підстав наведених в заяві, просили задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Позивач додала, що 22.06.2006 р. відповідач пішов від неї та дитини, з чого часу не брав участі у вихованні дитину, дочку виростив та виховує інший чоловік, якого дочка вважає своїм батьком. Додала, що аліменти були стягнуті нею ще в 2007 р. рішенням Подільського районного суду м.Києва, відповідач має заборгованість 2 000,0 грн., ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні позивач відповідачу не чинила. Відповідач жодного разу не зателефонував та не питав про дитину, навіть з днем народження дочку не вітав. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що його брат йому повідомив, що буде виховувати його дочку і він не хотів травмувати її. Останній раз бачив її в вересні 2006 року, коли вона була в лікарні, аліменти сплачує з 2007 року. Нічого, крім сплати аліментів, що дитини не робив. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив її задовольнити та ухвалити відповідне рішення про позбавлення батьківських прав, оскільки таке позбавлення є доцільним та цілком відповідає інтеерсам дитини. . Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 30.06.2005 р., виданим відділом РАЦС Подільського РУЮ у м.Києві (актовий запис № 962). 30.11.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 28.12.2006 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 674. З червня 2006 р. дитина проживає лише з позивачем, як матір`ю дитини, яка її матеріально утримує та займається вихованням із цього часу відповідач з дитиною не спілкується. З наданих довідок та характеристик з міста навчання дитини - Димерська гімназія та Димерська музична шкода, вбачається, що [PERSON] навчається в даних навчальниз закладах, вихованням дитини постійно займає мати [PERSON] , а батько дитини - [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться навчанням дитини, батьківських зборів не відвідує, з класник керівником та керівництвом шкіл не спілдкується. Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Димерської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 23.07.2019 р. № позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні достеменно встановлено, що з червня 2006 р., покинувши родину та не проживаючи разом з дитиною, відповідач самоусунувся від її виховання, стосунків із дочкою не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом її фізичного та психічного здоров`я, розвитком дитини, не займається з нею, виявляючи тривалий час повну байдужість до долі своє дочки. При цьому останній мав об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, але свідомо самоусунився від їх виконання, що на думку суду є винною поведінкою, оскільки відповідач такий тривалий час свідомо нехтував від виконання своїх батьківських обов`язків. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняють їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 171 СК закріплено, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. В судовому засіданні в присутності обох сторін, як батьків дитини, та представника органу опіки та піклування, була заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , яка на час розгляду справи досягла віку 14 років 5 місяців. Дитина сторін у справі просила позбавити її батька батьківських прав стосовно неї, посилаючись на те, що з самого народження її біологічний батько її не виховував, не цікавився її життям, повністю є байдужим до неї, жодного разу не телефонував та не приїздив, при цьому її мати ніяких перешкод для цього не чинила; її виростив чоловік матері, якого вона вважає своїм фактичним батьком. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач тривалий час (з 2006 р.) свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, виявляє повну байдужість до долі своєї дитини. при цьому мав об`єктивну можливість для виконання своїх обов`язків., в зв`язку з чим вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його дочки, оскільки це відповідає інтересам дитини та є доцільним. Періодична сплата відповідачем аліментів на утримання дитини не можу свідчити про те, що він не ухиляється від виконання своїх обов`язків. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитині з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати дочку, спілкуватися з нею, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського РВ ДРАЦС у м.Києві для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved