Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, а саме визнати за позивачем ? частки незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS]. Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем з 04.11.2006 по 29.04.2014. За час перебування в шлюбі в 2011 році позивач з відповідачем за спільні кошти придбали, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 1000 га, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Після придбання земельної ділянки почали будувати житловий будинок. Станом на 26 травня 2014 року стосунки з відповідачем погіршились, останній відмовляється приймати будинок в експлуатацію, тому будівництво будинку вважається незавершеним. В липні 2014 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі, а саме припинити право спільної власності відповідача [PERSON] права на ? частки незавершеного будівництва житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані в [ADDRESS]. Визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] та на незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS]. Визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу CHEVROLET AVEO, укладений 18.04.2014 між [PERSON] та [PERSON], недійсним. Повернути даний транспортний засіб від [PERSON] до [PERSON]. Припинити право спільної власності [PERSON] на ? частки транспортного засобу CHEVROLET AVEO. Визнати за відповідачем право особистої приватної власності на транспортний засіб CHEVROLET AVEO вартістю 120000 грн. При цьому за відступ від ідеальної частки [PERSON] погоджується сплатити [PERSON] 30000 грн. Вважає відсоток готовності незавершеного будівництва будинку 40 %. Позивач [PERSON] за позовом про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності позов підтримала. Просить провести поділ незавершеного будівництва будинку та земельної ділянки. Щодо відмови оплати проведення судової будівельно-технічної експертизи, пояснює відсутністю коштів. Відповідач за позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі, заперечує проти позовних вимог [PERSON] щодо припинення частки в не завершеному будівництвом будинку та визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 27 серпня 2014 року, за позовом про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності та представник відповідача за позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі, позовні вимоги підтримав. Просить розробити варіанти поділу не завершеного будівництвом будинку та земельної ділянки. Заперечує проти позовних вимог [PERSON] про припинення частки в не завершеному будівництвом будинку та визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Відповідач [PERSON], за позовом про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності та позивач за позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі, в судове засідання не з'вився хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.08.2015, за позовом про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, та представника позивача за позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Після чого було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи, але суд не бере його до уваги, оскільки до нього не додані докази, які б підтверджували причину неявки, в одночас це не перше клопотання про відкладення розгляду справи, а тому в з'язку з недопущенням затягування розгляду справи та порушення процесуальних строків суд вирішив розглянути справу за відсутності представника [PERSON] відповідно до її заяви про розгляд справи у її відсутність. Від відповідача [PERSON] за позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача представника позивача, суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності необхідно відмовити, виходячи з наступного: в судовому засіданні встановлено, що на праві спільної сумісної власності відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.02.2011(а.с. 18 том 2), державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER](а.с. 17 том 2), свідоцтва про шлюб [NUMBER](а.с. 15 том 2) земельна ділянка та недобудований будинок належать подружжю [PERSON] та [PERSON] У справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, щодо можливості поділу та готовності у відсотках незавершеного будівництва будинку та земельної ділянки, але ні позивач, ні відповідач не оплатили послуги експерта, а тому дану експертизу не було проведено. Про неможливість поділу незавершеного будівництва будинку та земельної ділянки, без проведення експертизи, сторонам було роз'яснено. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.2001 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - порушуючи справу даної категорії, суддя зобов'язаний згідно з вимогами ст.143 ЦПК, з метою забезпечення її своєчасного і правильного розгляду, провести всі необхідні для цього підготовчі дії, зокрема, відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати документи (дані): - про право власності на жилий будинок і розмір часток співвласників (про надання земельної ділянки для спорудження будинку і про його будівництво, про купівлю-продаж, міну, дарування, спадкування, про право на частку в спільному майні подружжя, рішення суду, що набрало законної сили, про визнання права власності на будинок чи його частину, довідку з бюро технічної інвентаризації); - план будинку і земельної ділянки; - висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, а у необхідних випадках - органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов'язаних з цим переобладнань; - про дозвіл виконкому місцевої Ради на переобладнання і перепланування жилого будинку; - про зміну в розмірах корисної площі будинку і в частках співвласників внаслідок його надбудови, прибудови або перебудови; - про розмір збитків, заподіяних власнику жилого будинку у зв'язку з порушенням його прав, зниженням цінності будинку, викликаних діяльністю підприємств, організацій, у зв'язку з вилученням земельної ділянки. Згідно з положеннями статті 380 ЦК житловий будинок як об'єкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно пов'язаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного об'єкта. Без проведення судової будівельно-технічної експертизи не можливо встановити відсоток готовності будинку, тобто чи це будинок чи недобудований будинок. Відповідно до статті 368 ЦК спільною сумісною власністю вважається спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Об'єктом спільної сумісної власності визнається майно, набуте подружжям за час шлюбу, та майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї. Інше може бути встановлене тільки договором, укладеним у письмовій формі, це знайшло відображення у частинах 3, 4 статті 368 ЦК. Законом передбачено право співвласників на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, і на поділ майна, що є у спільній сумісній власності (статті 370, 372 ЦК, статті 69-71 СК). У порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, з дотриманням вимог статті 370 ЦК України щодо рівності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, здійснюється і виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] та її представником в судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами можливість поділу недобудованого будинку та земельної ділянки та виділу їй ? частки в натурі. Щодо позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі, то судом встановлено наступне, що позивач [PERSON], який є співвласником оспорюваного вищевказаного недобудованого будинку та земельної ділянки, просить припинити право спільної власності відповідача [PERSON] на ? частки даного нерухомого майна та визнати за ним право власності на вказане майно. Згідно зі статтею 372 ЦК майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Загальні підстави припинення права власності визначені у статті 346 ЦК, а саме право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 7) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 8) реквізиції; 9) конфіскації; 10) припинення юридичної особи чи смерті власника. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України - присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Отже суд приходить до висновку що у задоволення вимоги про припинення права власності відповідача [PERSON] на ? частки даного нерухомого майна та визнати за ним право власності на вказане майно не обхідно відмовити, оскільки відповідачем за даним позовом [PERSON] не було надано добровільної згоди на припинення своєї частки, а також не встановлено інших обставин передбачених ЦК України. Щодо позовних вимог за позовом про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі [PERSON] до [PERSON], [PERSON], то судом встановлено, що за час спільного перебування у шлюбі з 04.11.2006 по 29.04.2015, ними було придбано 03.11.2013, автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», д/з [NUMBER], 2006 р.в.(а.с. 69-70). Так 18 квітня 2014 року відповідачем за даним позовом [PERSON], без згоди позивача(чоловіка) [PERSON], згідно довідки-рахунок № 223835(а.с. 67), було відчужено даний автомобіль [PERSON], після чого автомобіль було зареєстровано у Гайсинському ВРЕР на ім'я [PERSON].(а.с. 65) Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно ч. 1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 369 ЦК України - розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ст. 65 СК України - дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] без належного дозволу позивача [PERSON], було відчужено автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача, а також є цінним майном, іншій особі, а тому договір купівлі-продажу у вигляді довідки рахунку серії ВІА № 223835 від 18.04.2014, який укладено між [PERSON] та [PERSON] є недійсний. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з вищевикладеного позовна вимога про повернення автомобіля в натурі підлягає задоволенню. Судові витрати стягнути з відповідачів за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про визнання договору купівлі продажу недійсним та повернення автомобіля в натурі згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial