Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № 2878748 від 22.06.2005 року у розмірі 9402 грн. 86 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог представника позивача та надала суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність тривалістю у три роки та відмовити позивачу у його позові. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір № 2878748, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах, передбачених дійсним договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2014 року має заборгованість 12482,64 грн., яка складається з наступного: -2004.09 грн. - заборгованість за кредитом; -10478.55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3079,78 грн., яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2008 року з відповідача на користь позивача, різниця становить 9402,86 грн. Отже, заборгованість до стягнення становить 9402,86 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, 22 червня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір № 2878748 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 2000 грн.. Згідно умов п. 1.1.2 договору базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Дія кредитного ліміту припиняється останнім днем місяця, до якого діє кредитна карта, якщо інше не передбачено цим договором. Термін дії картки два роки. Погашення заборгованості за кредитним лімітом та нарахованим процентам здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від загальної суми заборгованості. Дія картки закінчилась 22.06.2008 року, а з позовом до суду банк звернувся 06.02.2015 року, тобто з пропуском позовної давності. Відповідно до вимог ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Останній платіж за вказаним кредитним договором здійснено відповідачем 25.01.2007 року в сумі 133,60 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, а строк дії виданої карти сплив 22.06.2007 року, але позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 06.02.2015 року, тобто після спливу позовної давності. У позовній заяві позивач зазначив, що платіжна картка додається до позову. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Отже при зверненні 06.02.2015 року банком до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, банком пропущений передбачений законом строк позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.09.2014 року №134 цс14, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. З розрахунку заборгованості по кредиту станом на 31.12.2014 року вбачається, що строк погашення заборгованості за кредитом в розмірі настав 26.01.2007 року. Також суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем від суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3079,78 грн., яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2008 року з відповідача на користь позивача, різниця становить 9402,86 грн., однак при цьому позивач не розмежував суму боргу та безпідставно просить суд повторно стягнути з відповідача саме заборгованість за кредитом у розмірі 2004,09 грн., яка вже була стягнута. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ними письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] «про стягнення заборгованості».

Outcome: dismissed