Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про знесення самочинно збудованих господарських споруд. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . В 2017 році його сусід, мешканець квартири [ADDRESS] [PERSON] , без відповідних на те дозволів збудував на спільному заїзді, розташованому між їх будинками, господарські споруди - сінник, та паркан, залишив там будівельні матеріали, чим створив йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою - заднім двором будинку [ADDRESS] Просив суд зобов`язати [PERSON] знести самочинно збудовані на заїзді між житловим будинками №16 та [ADDRESS] сінник та паркан. 08.06.2018 року розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача на 21.06.2018 року. 21.06.2018 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному на 17.07.2018 року. 17.07.2018 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача на 18.09.2018 року. 18.09.2018 року розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача на 03.10.2018 року. 18.09.2019 року до суду надійшов відзив на позов. Ухвалою від 03.10.2018 року за клопотання представника позивача витребувано докази по справі і підготовче судове засідання відкладено на 26.10.2018 року. 18.10.2018 року справу передано в провадження судді Доценко С.І у зв`язку із закінченням повноважень судді Вайновської О.Є. Ухвалою від 18.10.2018 року справу було прийнято до провадження суддею Доценко С.І. та призначено до розгляду по суті на 12.11.2018 року. 12.11.2018 року розгляд справи було відкладено на 30.11.2018 року у зв`язку із ненадходженням до суду витребуваних документів. 30.11.2018 року розгляд справи було відклало за клопотанням 3-ї особи на 24.01.2019 року. 24.01.2019 року розгляд справи за клопотанням представника позивача було відкладено на 19.02.2019 року. 19.02.2019 року відкладено на 21.03.2019 року за клопотанням відповідача. 21.03.2019 року розгляд справи відкладено на 19.04.2018 року за клопотанням відповідача для надання ним доказів по справі. Ухвалою від 19.04.2019 року, за клопотанням відповідача, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті, підготовчим судовим засіданням на 10.05.2019 року. В травні 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельними ділянками №16 та [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартир [ADDRESS] , по сусідству в квартирі [ADDRESS] проживає позивач за основним позовом [PERSON] .. Їх квартири розміщені в будинках барачного типу на земельній ділянці, що є об`єктом комунальної власності. Між домоволодіннями №16 та №17 існує заїзд, де [PERSON] дійсно облаштував навіс. Проте, вказана господарська споруда не створює перешкод для проїзду до заднього двору позивача. Просив відмовити в позові [PERSON] , задовольнити зустрічний позов про встановлення порядку користування спірними земельними ділянками відповідно до генерального плану села Малинівка Нікольського району Донецької області. Ухвалою від 16.05.2019 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. Підготовчий розгляд справи відкладено на 03.06.2019 року. 03.06.2019 року позивачем за первинним позовом подано уточнену позовну заяву. Підготовчий розгляд справи було відкладено на 13.06.2019 року. 13.06.2019 року підготовчий розгляд справи було відкладено у зв`язку з перебуванням судді Доценко С.І. у відпустці. Ухвалою від 26.07.2019 року закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 06.08.2019 року. Позивач та його представник адвокат Коваленко К.О., яка діє на підставі ордеру, до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, в зустрічному позові відмовити. Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримав та просив його задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, вирішення справи залишив на розсуд суду. За таких обставин фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про знесення самочинно збудованих споруд, а також зустрічний позов [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою не підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, основними засадами цивільного судочинства передбачено розгляд справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. На кожну сторону покладено обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.13, 12 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири № 163 від 07.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договорів купівлі-продажу №1828 від 23.05.2006 року, №1823 від 12.05.2010 року, відповідно, посвідчених державним нотаріусом. Позивач [PERSON] пов`язує порушення своїх прав з самочинним зведенням відповідачем [PERSON] на спільному заїзді між їх будинками господарської споруди - сінника та паркану, що перешкоджає йому користуватися земельною ділянкою заднього двору будинку [ADDRESS] та вимагає захистити його порушене право шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно збудовану споруду. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти первісного позову за недоведеністю, заявляє зустрічні вимоги про встановлення меж земельних ділянок №16 та [ADDRESS] відповідно до генерального плану села Малинівка Нікольського району Донецької області. Відповідно до ст. 4 ЦПК України право звернення особи до суду пов`язано з судовим захистом її порушених, невизнаних або осопрюваних прав, свобод та інтересів. Виходячи із положень ст. ст.386 ЦК України та до ч.2 ст.152 ЗК України, лише власник майна (власник земельної ділянки або землекористувач) може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Як встановлено судом земельна ділянка, на якій знаходяться багатоквартирні житлові будинки №16 , [ADDRESS] , розташована в межах населеного пункту села Малинівка Нікольського району Донецької області, відноситься до земель громадської та житлової забудови та перебуває в комунальної власності Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області. Згідно акту про обстеження спільного проїзду на земельній ділянці комунальної власності між багатоквартирними одноповерховими житловими будинками №16 та [ADDRESS] від 03.12.2018 року, генеральним планом села Малинівка проїзду між одноповерховими житловими будинками №16 та [ADDRESS] не передбачено. Проте, фактично існує заїзд шириною 3,9 м (не наскрізний), який починається з вулиці Центральної та продовжується (23,55 м) до некапітальної споруди (сінник), що відноситься до квартири [ADDRESS] . Крім того, по обидві сторони заїзду власниками квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] самостійно, без будь-яких погоджень з органами місцевого самоврядування, як з власниками землі, та з сусідами, встановлені металеві паркани, між яких розташований сінник, зведений власником квартир [ADDRESS] без дозволу на будування господарських будівель та споруд. Таким чином, можна зробити висновок про те, що самовільно встановивши паркани уздовж межі земельних ділянок №16 та [ADDRESS] , сторони самостійно утворили заїзд, оскільки такий відсутній на генеральному плані села Малинівка та тим самим погодили межі вказаних земельних ділянок. З наведеного виходить, що самочинно збудований [PERSON] сінник, розташований на земельній ділянці Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області поміж земельними ділянками № 16 та [ADDRESS] Слід додати, що наявність у [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою до будинку [ADDRESS] , пов`язаних з самочинним будівництвом [PERSON] господарської споруди - сінника, про що [PERSON] зазначає у позові, комісію в ході обстеження спільного проїзду не встановлено. Більш того, в липні 2019 року комісією з метою встановлення меж земельних ділянок №16 та [ADDRESS] , у зв`язку зі зверненням [PERSON] щодо виділення йому у приватну власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , було проведено обстеження вказаних земельних ділянок та складено акт від 15.07.2019 року. Згідно вказаного акту, земельні ділянки, на яких розміщені будинки №16 та [ADDRESS] , розташовані в межах населеного пункту села Малинівка Нікольського району Донецької області, відноситься до земель громадської та житлової забудови комунальної власності Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області. Згідно генерального плану села Малинівка 1980 року, проїзду між вищевказаними будинками не існує, а відстань між ними становить 7 м. У зв`язку з вирішенням питання про передачу у приватну власність земельної ділянки [ADDRESS] , виникла необхідність встановити межі між будинками №16 та №17, а саме по всій довжині земельних ділянок відстань між житловими будинками (7 м) розділити навпіл до самої межі з земельними ділянками вулиць Степової села Малинівка Нікольського району Донецької області. Отже, враховуючи, що законодавець надає право вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю власнику земельної ділянки, яким в даному випадку є Боївська сільська рада Нікольського району Донецької області, або землекористувачу, а на теперішній час ані позивач ані відповідач не є землекористувачами земельних ділянок №16 та [ADDRESS] , оскільки такі ділянки в натурі не відводились і їх межі компетентними органами не встановлювалися, суд приходить до переконання, що права сторін не порушені, а отже не підлягають захисту судом. У зв`язку з цим, суд відмовляє в задоволенні як первісного позову про зобов`язання знесення самочинно збудованих споруд, так і в задоволенні зустрічного позову про визначення порядку користування земельною ділянкою. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивачів за основним та зустрічним позовом. Судовий збір був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: dismissed