Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

В січні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла [PERSON] та відкрилась спадщина у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], після смерті своєї матері [PERSON], не повідомив позивача про існування заповіту, складеного також і на його ім'я. Звернувшись із письмової заявою про прийняття спадщини, приватний нотаріус [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, у зв'язку із пропуском строку звернення. Позивач просив визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], оскільки даний строк ним було пропущено з поважних причин. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2018 року, у справі було відкрито провадження. В ході розгляду справи судом було замінено відповідача Київську міську раду на належного відповідача - [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав та вказав, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки, зокрема, про існування заповіту дізнався на початку листопада 2017 року від сина померлої [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що дійсно позивач довідався про наявність заповіту з його слів, приблизно в жовтні 2017 року. Третя особа в судове засідання не з»явилась. Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в зв»язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] є рідним братом [PERSON], яка померла [INFO], а відповідач [PERSON], [INFO], є рідним сином померлої (а.с.7, 54, 55). Після смерті [PERSON] павлівни відкрилась спадщина на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За життя, 20.06.1992 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належну їй на парві власності квартиру [ADDRESS] заповіла сину [PERSON] і брату [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.64). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 04.01.2018 року, [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, в зв»язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с.9). Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи вказав, що спір про спадщину між ним та позивачем - відсутній та дядько дійсно не знав про існування заповіту та про заповіт дізнався від нього. Крім того, судом встановлено, що позивач у справі з 2014 року має незадовільний стан здоров»я, перебував на стаціонарних лікуваннях, переніс операцію та мікроінфаркт лівого шлуночка серця, а також неодноразово звертався до лікарів - кардіолога та невролога, що підтверджується медичною документацією (а.с.43-52) Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На підставі ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1270 ЦК України, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці, з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При вирішенні даного спору, суд враховує роз'яснення, які були надані Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року при розгляді справи відповідно № 6-1320цс17. Зокрема, у цих роз'ясненнях вказано, що у статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно пункту 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України3 березня 2004 року за № 283/8882, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. При розгляді таких спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом достовірно встановлено, що позивач не знав про існування заповіту на його ім»я, починаючи із 2014 року має незадовільний стан здоров»я, в зв»язку з чим неодноразово звертався до лікарів, а також нотаріусом не вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення всіх спадкоємців за заповітом, суд вважає, що позивачем пропущено строк з поважних причин, а тому позов про визначення додаткового строку є обґрунтованим та законним в зв»язку з чим підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позивач в ході розгляду справи, не наполягав на стягненні з відповідача на свою користь сплаченого судового збору, а тому суд вважає за можливе залишити понесені судові витрати за позивачем.

Outcome: approved