Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивований тим, що [PERSON] є членом ТВГ «Акація», яке розташоване в с. Зарванці Вінницького району, де головою працював [PERSON] Вони домовились між собою, що позивачу продадуть бокси для облаштування автомайстерні. 21.08.2012 року голова ТВГ «Акація» [PERSON] позичив у [PERSON] 16\~000, 00 гривень, про що надав розписку. 28.08.2012 року [PERSON] отримав від позивача в рахунок оплати за бокси для автомайстерні по розписці 24\~000, 00 гривень, та 13.02.2013 року [PERSON] отримав від позивача по розписці 40\~000, 00 гривень за попередньою домовленістю про продаж чотирьох боксів автомайстерні. Всього [PERSON] отримав від [PERSON] 80\~000, 00 гривень. 19.06.2013 року [PERSON] помер. На день смерті бокси позивачеві не було передано і гроші не повернуті. Як повідомив своїм листом голова ТВГ «Акація» по вхідним документам грошові кошти в сумі 80\~000, 00 гривень в бухгалтерію кооперативу з серпня 2012 року по лютий 2013 року не надходили. Після смерті [PERSON] спадкоємцем став його син відповідач по справі [PERSON], який проживав разом з батьком. 06.02.2014 року [PERSON], державний нотаріус Третьої Вінницької державної нотаріальної контори видала [PERSON] свідоцтво про те, що 12.11.2013 року отримала від останнього заяву та передала [PERSON], яка містила вимогу про виплату грошей в сумі 80\~000, 00 гривень. Заява була передана поштою зі зворотнім повідомленням та 19.11.2013 року отримана адресатом. Таким чином, [PERSON] у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 1281 ЦК України, скористався своїм правом і в строк шести місяців від дня відкриття спадщини, предявив свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Позивачем проведене розрахунок суми процентів за користування позиченими коштами по розписках та нараховано 8\~852,11 гривень. Відповідач добровільно повертати борг відмовляється. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 88\~582, 11 гривень, в тому числі: 80\~000, 00 гривень основний борг, 8\~582, 11 гривень проценти за користування. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 885, 82 гривень та витрати на послуги адвоката в сумі 4\~000, 00 гривень. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2014 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство власників гаражів «Акація». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував та надав суду письмові заперечення. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТВГ «Акація» просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З розписки від 13.02.2013 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40\~000, 00 гривень «за попередню домовленість про продаж 4 (чотирьох) боксів автомайстерні ТВГ». (а.с. 9) З розписки від 21.08.2012 року вбачається, що в приміщені бухгалтерії голова ТВГ «Акація» отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 16\~000, 00 гривень, згідно домовленості про продаж боксів автомайстерні ТВГ. (а.с. 10) Відповідно до доповнення від 28.08.2012 року до розписки від 21.08.2012 року, головою ТВГ «Акація» [PERSON] отримано від [PERSON] в рахунок оплати за бокси автомайстерні 24\~000, 00 гривень. (а.с. 11) Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 265263, виданого 20.06.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] помер 19.06.2013 року в с. Рибаче Літинського району Вінницької області, актовий запис № 1659. (а.с. 51) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи № 416/2013 до майна померлого 19.06.2013 року [PERSON] Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до Третьої вінницької державної нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON] із заявами про відмову від прийняття спадщини, та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 47-64) Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] 12.11.2013 року до Третьої вінницької державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою для [PERSON], в якій зазначив вимогу про задоволення його вимог про повернення боргу [PERSON] перед [PERSON] згідно ст. 1281 ЦК України. (а.с. 59) [PERSON] 19.11.2013 року було отримано вказану заяву-вимогу, що підтверджується рекомендованим повідомленням. (а.с. 64) Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитором [PERSON] було вчасно пред'явлено його вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Заслухавши пояснення сторін по справі дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в своєму позові та представник позивача в судовому засіданні, посилаються як на підставу своїх вимог на укладені договори позики між [PERSON] та [PERSON] і позовні вимоги обґрунтовують, посилаючись на норми ст.ст.\~1046,\~1048, 1049 ЦК України, тобто на норми, які регулюють правовідносини, що виникають за договором позики. Проте, судом не встановлено факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договорів позики.\~\~ Так, відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду\~\~та такої ж якості. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка, яка видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, однак саме в борг. З розписок від 13.02.2013 року, від 21.08.2012 року та від 28.08.2012 року не вбачається отримання грошових коштів в борг, тобто в позику. Дані розписки не містять умови про повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] Окрім того, з розписок від 21.08.2012 року та від 28.08.2012 року не вбачається й отримання грошових коштів [PERSON] як фізичною особою. Дані розписки\~ свідчать про отримання головою правління ТВГ «Акація» [PERSON] грошових коштів від [PERSON] в рахунок оплати за бокси автомайстерні в ТВГ «Акація». Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України. Згідно ст. 509 ЦПК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Також, судом звернуто увагу на те, що представник позивача, здійснюючи розрахунок процентів за користування грошовими коштами за договорами позики, провів його за період, зокрема, включаючи після смерті [PERSON], що є неправомірним. Спадкоємець несе зобовязання погасити нараховані відсотки тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, оскільки інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцеві. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на власний розсуд. Також, позивач розпорядився своїми права щодо предмета спору на власний розсуд: борг за договорами позики. Судом не встановлено, враховуючи обґрунтування вимог позивачем та його представником, наявність зобовязань спадкодавця за договорами позики на суму 88\~582, 11 гривень. Відповідно й у відповідача, як спадкоємця, відсутній обовязок задовольнити такі вимоги. Отже, враховуючи вище викладене, принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення з нього боргу за договорами позики в сумі 88\~582, 11 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними та допустимими доказами. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про залишення судових витрат за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed