Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

В червні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що діти перебуває на її утримання при цьому відповідач не надає на утримання дитини матеріальної допомоги, тому зважаючи на вказані обставини була змушена звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття щомісяця. При цьому, в зв`язку з тим, що остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку, в свою чергу відповідач не надає будь-яких коштів на її утримання, а вона в свою чергу не має джерел доходу, тому була змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на її утримання, до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, але надала на адресу суду заяву в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК Україхни, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 8 статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 31 жовтня 2015 року , сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис - 1795 (а.с.8). Судом встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. У відповідності до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 05 квітня 2016 року, серії [NUMBER] від 3 квітня 2019 року, виданих Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, сторони від спільного шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с.9,10). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , він зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віу з 29 липня 2019 року по [INFO] , що підтверджується копією наказу № 68 від 09.07.2019 року виданого Відділом медичної статистики Комунального підприємства «Полтавський обласний інформаційно - аналітичний центр медичної статистики Полтавської обласної ради», тому у відповідності до ст. 84 СК України має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення нею трьох років. Право на утримання має вагітна дружина , а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка здійснює догляд та піклування за малолітньою дитиною, яка перебуває на її утримання та проживає разом з нею та приймаючи до уваги то факт, що відповідач [PERSON] має джерело доходу та відповідно у розумінні положення ст. 84 СК України має можливість надавати таку допомогу, та дані факти визнавались останнім, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved