Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», [PERSON], про відшкодування шкоди. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 29.02.2016р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.69). Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 21 липня 2013 року в 12-00 години на 16 км + 800 м на а/д Київ-Одеса смт. Чабани сталася дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2013р. визнано водія автомобіля «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобіль OPEL Vectra , д.н.з. [NUMBER], який належить Позивачу та яким керував його син - [PERSON], отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу № АЕ/1598817. Позивач у передбачений законом термін повідомив про дорожньо-транспортну пригоду страховика, з яким діяв договір страхування цивільно-правової відповідальності - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Аналогічне повідомлення 22.07.2013р. [PERSON] надав своєму страховику - приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», таким чином останній в термін до 07.08.2013р. мав направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, чого страховиком зроблено не було. Оскільки страховик у передбачений Законом десятиденний термін не направив свого представника для огляду автомобіля Позивача, останній самостійно обрав аварійного комісара - представника ТОВ «Експерт-центр «Тандем», для обстеження пошкодженого автомобіля і визначення розмір нанесеної шкоди. Завчасно до огляду (06.08.2013 року) телеграмою був запрошений представник страховика ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», для прийняття участі в обстеженні автомобіля та визначені розміру шкоди. На обстеження яке проходило 09.08.2013 року представник відповідача не з'явився, хоча був повідомлений телеграмою. У відповідності до звіту № 23/08/13 від 27.08.2013 року про оцінку вартості майнової шкоди, завданої КТЗ, виконаний ТОВ «Експерт-центр «Тандем», розмір нанесеної позивачу майнової шкоди складає 15 068,40 грн. Крім цього позивачем були понесені витрати з огляду автомобіля, оцінку вартості майнової шкоди у розмірі 900,00 грн., які позивач сплатив ТОВ «Експерт-центр «Тандем». 30 серпня 2013 року, позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування та погодження із сумою матеріального збитку, яку страховик отримав 03.09.2013 року. Листом № 6338 від 16.09.2013р. Страховик просив надати пошкоджений транспортний засіб для огляду, проте на цей момент Позивач продав пошкоджений транспортний засіб, про що повідомив страхову компанію у листі від 27.09.2013р., який останній отримав 03.10.2013р. Листом від 23.12.2013р. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовив позивачу у страховому відшкодуванні у зв'язку з неможливістю встановлення розміру виплати, посилаючись на невиконання Позивачем вимог ст.37.1.3 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». Позивач зазначив, що відмова страховика від відшкодування страхового відшкодування є неправомірною, оскільки Позивачем було в повному обсязі дотримано вимог вказаного Закону. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», [PERSON] солідарно на користь Позивача суму матеріального збитку в розмірі 15 068,40 грн., суму витрат на складання звіту про оцінку майнової шкоди в сумі 900,00 грн., судовий збір у розмірі 551,21 грн. Відповідач [PERSON] подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.73-74), в яких зазначив, що його цивільно-правова відповідальність станом на момент ДТП - 21.07.2013р. була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу № АЕ/1598817. 22.07.2013р. [PERSON] було подано до страховика повідомлення (заяву) про скоєння ДТП, в термін передбачений законодавством, відтак, [PERSON] як заподіювач шкоди несе відповідальність перед Позивачем виключно у випадку недостатності страхової виплати для відшкодування завданих збитків, в іншому випадку саме страховик зобов'язаний відшкодувати Позивачу оцінену шкоди. Окрім того, Відповідач зазначив, що при проведенні огляду пошкодженого автомобіля Позивача, останній не запросив [PERSON] як зацікавлену особу для огляду транспортного засобу, відтак Відповідач вважає, що звіт № 23/08/13 від 27.08.2013р. про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТХ неналежним доказом, та такий що отриманий з порушенням порядку встановленим законом. 27 липня 2016 року через канцелярію суду від представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшло клопотання про закриття провадження у справі відносно ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2015р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.05.2015р., вирішено спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвалою суду від 09.08.2016р. провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», [PERSON], про відшкодування шкоди, в частині вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - закрито. В судовому засіданні 09.08.2016р. представник Позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представника Позивача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2013р. встановлено, що 21.07.2013р. о 12 год. 00 хв. на 16 км.+ 800 м на а/д Київ-Одеса смт. Чабани [PERSON], керуючи автомобілем Honda, д/н [NUMBER] рухаючись в лівому ряді в напрямку м. Одеси не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Opel, д/н 0144ВВ, що рухався попереду та зупинився перед пішохідним переходом. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП відповідальність Відповідача, як власника автомобіля Honda Accord, др.н. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2048047 від 06.08.2012р. Згідно Звіту № 23/08/13 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного 27.08.2013р. ТОВ «Експерт-центр Тандем» вартість майнової шкоди завданої автомобілю «Opel Vektra», д.н.з. [NUMBER] склала 15 068,40 грн. з ПДВ (а.с.11-48). Водночас, витрати Позивача на складання звіту про оцінку майнової школи склали 900,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 23/08/13 від 27.08.2013р. (а.с.49). В серпні 2013 року Позивач звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування та погодження із сумою матеріального збитку (а.с.50). Листом від 16.09.2013р. № 6338 Страховик просив надати Позивача транспортний засіб Opel Vectra д.р.н. [NUMBER] для огляду представником Страховика (а.с.95), у відповідь на який Позивач повідомив страховика про те, що продав пошкоджений транспортний засіб. Листом ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 23.12.2013р. № 8408 відмовило у виплаті Позивачу страхового відшкодування за пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 21.07.2013р. транспортний засіб Opel Vectra д.р.н. [NUMBER] в повному обсязі, оскільки Позивачем не було надано можливості представнику Страховика провести огляд пошкодженого транспортного засобу Opel Vectra д.р.н. [NUMBER] та встановити розмір заподіяної шкоди (а.с.51). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2015р. у справі № 369/1046/15-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП, що сталося 21.07.2013р., стягнення збитків та моральної шкоди, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.05.2015р. (а.с.111-114), - у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовлено (а.с.107-110). Так, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.05.2015р. встановлено, що Позивач звернувся із повідомленням про ДТП до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», де була застрахована його цивільно-правова відповідальність, проте до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не звертався, відомості про себе, адресу, контактний телефон, місцезнаходження пошкодженого автомобіля не повідомляв, за таких обставин страховик об'єктивно був позбавлений можливості вжити будь-яких заходів щодо огляду транспортного засобу та визначення розміру збитку, що у свою чергу свідчить про відсутність порушень закону з боку страховика. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). За ст. 6 даного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п9.1., 9.2. ст. 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки, та інші витрати, передбачені п. 32.4 ст. 32 Закону. Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання судами, встановлено, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], як особи винної у вчинені ДТП, що призвело до пошкоджень автомобіля Позивача, підлягає задоволенню шляхом стягнення з останнього на користь [PERSON] суму матеріального збитку в розмірі 15 068,40 грн та витрат на складання звіту про оцінку майнової шкоди в сумі 900,00 грн., а всього в розмірі 15 968,40 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6,9,12,22, 29, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «;Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: approved