Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 24.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11221062000. Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 30 000, 00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23.09.2037 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 11, 90 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року було укладено договір поруки між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] за № 143945 від 24.09.2007 року, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. [PERSON] всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 27.10.2014 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості. Однак, дані вимоги були залишені відповідачами без належного реагування. Станом на 03.12.2014 року заборгованість [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 29 119, 68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 439 883, 11 гривень, з яких: 24 581, 98 доларів США, що еквівалентно 371 336, 45 гривень - кредитна заборгованість, 3 863, 03 доларів США, що еквівалентно 13 58 355, 10 гривень - заборгованість по процентам, 3 369, 10 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 6 822, 47 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року в розмірі 28 445, 01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 429 691, 51 гривень, з яких: 24 581, 98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 371 336, 45 гривень - кредитна заборгованість, 3 863, 03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 58 355, 10 гривень - заборгованість по процентах, та пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом в розмірі 10 191, 57 гривень, з яких: 3 369, 10 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 6 822, 47 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. В ході розгляду справи представником позивача було уточнено позовні вимоги щодо необхідності стягнення заборгованості з відповідачів саме у валюті кредиту. Представник позивача просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року в розмірі 29 119, 68 доларів США, з яких: 24 581, 98 доларів США - кредитна заборгованість, 3 863, 03 доларів США - заборгованість по процентах, 223, 03 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 451, 64 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. В судовому засідання представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили, причини неявки суду не повідомлялись. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. По справі встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 24.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11221062000, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 30 000, 00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути надані кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 23.09.2037 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти. (а.с. 6-10) Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року між сторонами було визначено графік погашення кредиту. (а.с. 11-17) Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 24.09.2007 року по 03.12.2014 року на її рахунок було перераховано банком кошти згідно кредитного договору № 11221062000 від 24.09.2007 року в сумі 30 000, 00 доларів США. (а.с. 111 (зворот)) Згідно п. 1.3.4. договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року, строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. 09.12.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року, якою було викладено п 1.3.4. договору в новій редакції та викладено додаток № 1 до договору «Графік погашення кредиту» в новій редакції. Зокрема, строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. Додатком № 1 до додаткової угода № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року, сторонами договору визначено графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції. (а.с. 18-25) Пунктом 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року передбачено, що кредитор вправі визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п 1.2.2. цього договору, та вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Пунктом 6.2. вище зазначеного договору сторони визначили порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит в разі застосування банком права, передбаченого п. 6.1.2. договору. Згідно п. 4.1. договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року, за порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту/сплати процентів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 143945 від 24.09.2007 року, згідно якого останній поручився відповідати перед кредитором за невиконання зобов'язань боржником усіх його зобов'язань перед кредитором, у повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (а.с. 26-27) Відповідно до п. 1.3 та п. 1.4. договору поруки № 143945 від 24.09.2007 року, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Згідно п. 2.2. вище вказаного договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'являти свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги. Згідно Статуту ПАТ«УкрСиббанк», останнє є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк». (а.с. 162-165) На адресу [PERSON] та [PERSON] позивачем направлялись вимоги про необхідність повного дострокового погашення кредиту. (а.с. 45-50) Однак, вимоги позивача залишились без належного реагування. Судом прийнято до уваги, визначений сторонами договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року порядок листування (п. 7.6 договору). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року, заборгованість [PERSON] станом на 03.12.2014 року становить 29 119, 68 доларів США, з яких: 24 581, 98 доларів США - кредитна заборгованість, 3 863, 03 доларів США - заборгованість по процентах, 223, 03 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 451, 64 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. (а.с. 28-40) Заборгованість, яка також підтверджується випискою по особовому рахунку, відповідачем перед позивачем не погашена. (а.с. 111-161) Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору. Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено його відповідність умовам договору про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. На вище викладене, також, звернув увагу в п.10, п. 11 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Як вбачається з матеріалів справи, Національним банком України 24.12.2001 року видано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію № 75. (а.с. 92) Дозвіл № 75-2 від 19.11.2002 року з додатком, пункт 1 якого до переліку операцій, які має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк» відносить операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. (а.с. 93-95) Відповідно до п. 1.5. Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затверджене постановою правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без отримання індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Вищезазначене свідчить про те, що вищезазначені дозволи є генеральними ліцензіями на здійснення валютних операцій. Отже, враховуючи те, що позивач володів на момент укладення кредитного договору із [PERSON] і володіє на даний час усіма передбаченими законодавством України дозволами на здійснення кредитування в іноземній валюті (а.с. 88-95), у відповідності до п. 1.5. вищезазначеного Положення, надання АКІБ «УкрСиббанк», одержання [PERSON] кредиту в іноземній валюті та сплата банку процентів та інших платежів за таким кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодною із сторін кредитного договору, а наявність у банка генеральної ліцензії та відповідного письмового дозволу на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку є правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно надано кредит в іноземній валюті. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору саме в іноземній валюті відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що 24.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року. Відповідач отримала кошти в кредит, зобов'язувалась повернути їх та сплатити проценти, на умовах визначених договором, але взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, що підтверджується доказами, наданими позивачем. Договір про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року, атак само й договір поруки № 143945 від 24.09.2007 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року в розмірі 29 119, 68 доларів США, з яких: 24 581, 98 доларів США - кредитна заборгованість, 3 863, 03 доларів США - заборгованість по процентах, 674, 67 доларів США - пеня. При ухваленні рішення у даній справі, враховуючи пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, судом прийнято до уваги необхідність наведення в мотивувальній частині рішення розрахунку з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На щотакож звернув увагу Верховний Суд України в п. 14 Постанови Пленуму від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 30.03.2015 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол. США = 23, 4426 гривень. Отже, солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11221062000 від 24.09.2007 року в розмірі 29 119, 68 доларів США, що станом на 30.03.2015 року еквівалентно 682 641, 01 гривень, з яких: 24 581, 98 доларів США, що станом на 30.03.2015 року еквівалентно 576 265, 52 гривень - кредитна заборгованість, 3 863, 03 доларів США, що станом на 30.03.2015 року еквівалентно 90 559, 47 гривень- заборгованість по процентах, 674, 67 доларів США, що станом на 30.03.2015 року еквівалентно 15 816, 02 гривень- пеня. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654, 00 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: approved