Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 14 лютого 1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей, однак спільної згоди для розірвання шлюбу не досягнуто, оскільки більше п'яти років проживають окремо, не спілкуються і не підтримують ніяких стосунків. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та тривалий час проживають окремо. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, тому просить задовольнити його вимоги. Позивач подав до суду заяву, якою підтвердив намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, яка у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старосинявського районного суду від 21 вересня 2018 року суд постановив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 14 лютого 1993 року зареєстрували шлюб в Старосинявському райвідділі ЗАГС Хмельницької області, актовий запис №3, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 14 лютого 1993 року. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved