Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

В січні 2017р. позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості у розмірі 14572,4 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1378,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка порушила умови договору кредиту, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, відповідачка повинна сплатити: заборгованість за кредитом - 280,02 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9822,27 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3300,0 грн., штраф (процентна складова) - 670,11 грн., штраф (фіксована частина) - 500,0 грн., а всього заборгованість складає 14572,4 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідачки у повному обсязі, а також судовий збір. Ухвалою судді Костопільського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2017р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2017р., в порядку ст. ст. 109, 116 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., справа передана на розгляд Шевченківському районному суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2017р., визначено головуючого суддю Волошина В.О. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи. Також стороною позивача було подано на адресу суду письмові пояснення, в яких сторона позивача зазначала, що подана стороною відповідача заява про застосування строку позовної давності є безпідставною, оскільки не враховано те, що кредит надавався в межах строку дії банківської картки з 04 лютого 2011р. по останній день листопада 2014р., а враховуючи те, що сторона позивача звернулась до суду в січні 2017р., тобто в межах строку позовної давності подана заява про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні повідомила суд, що нею змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», проти позову сторона відповідача заперечує і просить суд застосувати до заявлених вимог строки позовної давності, не заперечує, що між сторонами укладався кредитний договір і нею були отримані грошові кошти. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 лютого 2011р., на підставі заяви відповідачки, між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачці кредит у розмірі 500,0 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що строк дії банківської картки [NUMBER] становить з 04 лютого 2011р. по останній день листопада 2014р. В порушення своїх зобов'язань та правил відповідачка кредит у повному обсязі не повернула - не проводила оплату відсотків за користування ним. Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 31 жовтня 2016р. заборгованість по кредиту становить 280,02 грн., заборгованість відповідачки по відсоткам за користування кредитом становить 9822,27 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3300,0 грн., штраф (процентна складова) - 670,11 грн., штраф (фіксована частина) - 500,0 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Пунктом 2.1.1.7.6 умов та правил визначено, що у разі порушення позичальником строків погашення суми боргу по сплаті кредитну та нарахованих відсотках більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом - 280,02 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 572,76 грн. (заборгованість станом на листопад 2014р. - час закінчення строку дії картки), при цьому, в силу положень ст. 263 ЦПК України, судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 від 28 березня 2018р. (п. 48-68). Також, суд вважає, що відповідно до положень ст. ст. 258, 267 ЦК України, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені та комісії - 3300,0 грн., штраф (процентна складова) - 670,11 грн., штраф (фіксована частина) - 500,0 грн. Крім того, наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не містить розмежування вимог по пені та комісії, що позбавляє суд можливості обрахувати відповідний розмір комісії. Доводи сторони позивача, з посиланням на положення ч. 1 ст. 259 ЦК України, та п. 1.1.7.31 умов та правил (а.с. 21), судом оцінюються критично, в силу правових позицій висловлених Верховним Судом України визначених в постановах по справам № 6-16цс15 від 11 березня 2015р., № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378,0 грн.

Outcome: partial