Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В серпні 2018 року Вінницький національний технічний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 513,24 грн. за користування цільовим пільговим державним кредитом для здобуття вищої освіти. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 01.09.2005р. по 07.05.2007р. навчався у Вінницькому національному технічному університеті. Між сторонами 04.12.2006 року було укладено угоду №57 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти. За умовами угоди позивач надав відповідачеві [PERSON] цільовий пільговий кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та спеціальністю «Технологія машинобудування» за денною формою навчання у розмірі 3500 грн. за навчальний рік та 12250 грн. на весь термін навчання. Одержувач кредиту зобов'язався повернути використаний кредит та 3% річних на банківський рахунок ВНТУ 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, починаючи з 01.06.2011 року до 01.06.2026 року, а у разі відрахування одержувача кредиту з навчального закладу - починаючи з третього місяця після відрахування. Відповідача [PERSON] було відраховано із ВНТУ за академічну неуспішність 07.05.2007 року, тобто починаючи з 07.08.2007 року відповідач зобов'язаний повернути вказаний кредит та відсотки за користування ним. Кредит та відсотки за користування ним не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення ВНТУ в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості. Після відрахування з університету відповідач [PERSON] кредит не повертає, доказів щодо наявності пільг по сплаті кредиту та відсотків за користування ним позивачу не надав, у зв'язку з цим відповідач допустив заборгованість за умовами угоди, яка станом на 01.02.2018 року складає 513,24 грн. із яких: 230,90 грн. - заборгованість по сплаті державного кредиту на навчання, 22,60 грн. - відсотки за користуванням кредитом, 259,74 грн. - пеня. Представник позивача Вінницького національного технічного університету Діденко І.В. до судового засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів ст. 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] навчався у Вінницькому національному технічному університеті в період з 01.09.2005р. по 07.05.2007р., що стверджується витягом з наказу №259-с від 25.07.2005 року про зарахування [PERSON] до складу студентів І курсу денної форми навчання, факультету ТАКМ, напрямок підготовки 0902, спеціальність 6.090200 (02). Згідно наказу №152-с від 07.05.2007 року [PERSON], студента ІІ курсу денної форми навчання, групи 2ТМ-05 було відраховано за академічну неуспішність (а.с. 4-5). Також встановлено, що 04.12.2006 року між Вінницьким національним технічним університетом та відповідачем [PERSON] було укладено угоду №57 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти (а.с. 7-8). За умовами вказаної угоди №57 ВНТУ надав відповідачеві [PERSON] цільовий пільговий кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та спеціальністю «Технологія машинобудування» за денною формою навчання у розмірі 3500 грн. за навчальний рік та 12250 грн. на весь термін навчання. Пунктом 22 Порядку надання цільових пільгових кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року №916 та п. 3.3, 6.1 угоди №57 від 04.12.2006 року передбачено, що одержувач кредиту зобов'язаний повернути протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та 3% річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з 12-го місяця, а у разі відрахування - починаючи з 3-го місяця після відрахування, шляхом внесення коштів на банківський рахунок позивача до 31 грудня кожного року 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним. Відповідно до п. 6.4 угоди №57 від 04.12.2006 року кредит та відсотки за користування ним не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості, смерті одержувача кредиту або встановлення йому інвалідності І групи. Оскільки відповідача [PERSON] було відраховано із ВНТУ за академічну неуспішність 07.05.2007 року, тому починаючи з 07.08.2007 року відповідач зобов'язаний повернути вказаний кредит та відсотки за користування ним. Пунктом 23 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року №916 передбачено, що в разі невиконання одержувачем кредиту умов угоди, ухилення від повернення кредиту, вищий навчальний заклад застосовує заходи для стягнення заборгованості відповідно до законодавства. Частиною 6 ст. 64 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється вищим навчальним закладом у грошовій одиниці України - гривні, з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік; розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між вищим навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання або надання додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку навчання; типовий договір затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти; плата за навчання або за надання додаткових освітніх послуг може вноситися за весь строк навчання або надання додаткових освітніх послуг повністю одноразово або частками - помісячно, по семестрах, щорічно. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Як встановлено при розгляді справи, Університет свої зобов'язання за угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Проте відповідач не надав своєчасно Університету грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв'язку з цим відповідач допустив заборгованість за умовами угоди, яка станом на 01.02.2018 року складає 513,24 грн., з яких: 230,90 грн. - заборгованість по сплаті державного кредиту на навчання, 22,60 грн. - відсотки за користуванням кредитом, 259,74 грн. - пеня, що підтверджується наданою суду довідко. №14-58 від 19.04.2018 року (а.с. 9). Таким чином, в порушення умов угоди, а також вимог ст. 509, 526 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаною вище угодою не виконує. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов'язання за даною Угодою. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеної угоди не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Вінницького національного технічного університету підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача [PERSON] на користь Вінницького національного технічного університету підлягає стягненню заборгованість за угодою №57 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 04.12.2006 року у загальному розмірі 513,24 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням №1221 від 02.05.2018 року (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved