Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Згідно кредитного договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року, відповідачу надано кредит в сумі 25 000, 00 дол. США. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами та виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року були укладені договори поруки: № SR-B00/175/2007 від 14.09.2007 року між банком та [PERSON] та № SR-B00/175/2007/1 від 14.09.2007 року між банком та [PERSON] За вказаними договорами поруки поручителі прийняли на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов'язань перед позивачем за кредитним договором № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року в повному обсязі. Однак, зобов'язання по кредитному договору [PERSON] не виконані. Станом на 28.08.2014 року загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року перед позивачем становить 1 882 871, 93 гривень, з яких: 24 485, 85 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28.08.2014 року 340 132, 30 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 4 663, 92 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28.08.2014 року 64 786, 39 гривень - заборгованість по відсоткам. Також станом на 28.08.2014 року позичальнику нараховано пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 1 477 953, 24 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованості по кредитному договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 рокув розмірі 1 882 871, 93 гривень, з яких: 24 485, 85 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28.08.2014 року 340 132, 30 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 4 663, 92 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28.08.2014 року 64 786, 39 гривень - заборгованість по відсоткам, та 1 477 953, 24 гривень - пені за порушення строків погашення кредиту. Ухвалою суду від 18.02.2015 року позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості в частині позовних вимог щодостягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Зокрема, судом відповідачу [PERSON] по справі повістки про розгляд справи направлялись за останнім відомим місцем проживання. Також, останній викликався в судові засідання через оголошення у пресі у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, [PERSON] вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNL-B00/175/2007, згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит на споживчі цілів сумі 25 000, 00 доларів США на строк до 14.09.2022 року, із фіксованою процентною ставкою 5, 99 % річних. [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами та виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. (а.с. 4-7) Сторонами вище вказаного договору було визначено графік платежів. (а.с. 106-109) [PERSON] 14.09.2007 року на виконання умов вище зазначеного кредитного договору було видано кредит в сумі 25 000, 00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою від 14.09.2007 року та випискою по особовому рахунку. (а.с. 10, 110-112) 14.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки: № SR-B00/175/2007/1 та № SR-B00/175/2007, відповідно до яких поручителі зобов'язалися відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 рокув повному обсязі. (а.с. 8-9) Найменування банку ЗАТ «ОТП Банк» змінено на ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ. Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, зокрема й за кредитним договором № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року. (а.с. 11-24) Пунктом 1.4. частини № 2 кредитного договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року визначено плату за користування кредитом. Відповідно п. 1.5.1. вище вказаного кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником у розміри та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Частиною № 2 кредитного договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року визначено, що не зважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Відповідно до п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 рокуза порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 рокуборг [PERSON] станом на 28.08.2014 року становить 1 882 871, 93 гривень, з яких: 24 485, 85 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28.08.2014 року 340 132, 30 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 4 663, 92 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28.08.2014 року 64 786, 39 гривень - заборгованість по відсотках, а також 106 396, 66 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28.08.2014 року 1 477 953, 24 гривень - пеня за порушення строків погашення кредиту. (а.с. 25) Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача по кредитному договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 рокуперед позивачем і встановлено його відповідність умовам цього договору. Проте, судом також встановлено, що вказаний розрахунок, не відповідає вимогам чинного законодавства. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Для регулювання курсу гривні щодо іноземних валют Національний банк використовує золотовалютний резерв, купує і продає цінні папери, встановлює і змінює ставку рефінансування та застосовує інші інструменти регулювання грошової маси в обігу. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. НБУ 28.08.2014 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол.США = 13, 4375 гривень. Отже, застосування позивачем при проведенні розрахунку заборгованості курсу долара США станом на 28.08.2014 року в розмірі 13,8909 гривень за 1 дол.США є необґрунтованим. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 рокустаном на 28.08.2014 року становить 135 546, 43 доларів США, що станом на 28.08.2014 року еквівалентно 1 821 405, 15 гривень, з яких: заборгованість по поверненню кредитних коштів - 24 485, 85 дол. США, що еквівалентно 329 028, 61 гривень, заборгованість по процентах - 4 663, 92 дол. США, що еквівалентно 62 671, 42 гривень, пеня - 106 396, 66 дол. США, що еквівалентно 1 429 705, 12 гривень. Судом встановлено, що заборгованість по кредитному договору перед позивачем не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків [PERSON] не веде, що підтверджується випискою по його особовому рахунку, відповідно ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору. (а.с. 110-112) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Кредитний договір № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № CNL-B00/175/2007 від 14.09.2007 року в сумі 135 546, 43 доларів США, що станом на 28.08.2014 року еквівалентно 1 821 405, 15 гривень, з яких: заборгованість по поверненню кредитних коштів - 24 485, 85 дол. США, що еквівалентно 329 028, 61 гривень, заборгованість по процентах - 4 663, 92 дол. США, що еквівалентно 62 671, 42 гривень, пеня - 106 396, 66 дол. США, що еквівалентно 1 429 705, 12 гривень. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 61 466, 79 гривень слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 534, 90 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (96, 74 %), а судовий збір в сумі 119, 10 гривень слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial