Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень вказує, що після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,12 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Свердловської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, та ним до приватного нотаріуса Бобринецького нотаріального округу Кіровоградської області Трошиної С.А у встановлений законодавством строк була подана заява про прийняття вказаної спадщини, але від останньої дізнався про існування заповіту, який складаний та посвідчений 03.09.2015 року його матір`ю на користь іншої особи, а саме на користь [PERSON] . Вказує, що у [PERSON] було троє дітей, також вона вела не належний спосіб життя, зловживала спритними напоями, ніде не працювала, не мала самостійного доходу, в зв`язку з чим була навіть позбавлена батьківських прав щодо самого меншого сина. Через свій спосіб життя та зловживання спиртними напоями, нею було вчинено злочин, за який вона відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Після відбування покарання та повернувшись додому, вона продовжувала зловживати спиртними напоями, перебуваючи без роботи та фактично без коштів, ходила до магазину в селі, власником якого був відповідач [PERSON] та брала у нього в позику продукти та спиртні напої. Вважає, що саме тоді під тиском відповідача матір`ю була написана розписка про наявність боргу на суму 50000,00 грн. Після чого з боку відповідача почалися погрози та тиск на матір. За життя в 2011 році матір`ю було надано в оренду ФГ Темченко М.О. земельну ділянку. Саме під тиском та з ініціативи [PERSON] , який розраховував в подальшому забрати вказану земельну ділянку собі у власність, за його кошти був укладений договір про надання правової допомоги з адвокатом, та нею було подано позов до суду щодо визнання договору оренди землі укладений між нею та ФГ Темченко М.О. недійсним. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області в позові відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області визнано недійсним договір оренди від 27.09.2011 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області скасовано, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області залишено в силі. Також рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.09.2016 року позов ФГ Темченко М.О. до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору емфітевзису недійсним задоволено та 03.09.2015 року разом із посвідченням договору емфітевзису був посвідчений і спірний заповіт. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що заповіт посвідчений 03.09.2015 року було вчинено під впливом насильства, тобто за відсутності презумпції волі заповідача, заповідач перебувала під фізичним та моральним тиском відповідача, який впливом обману, погрози насильства, змусив оформити спірний заповіт, оформлення його було вимушеним, написаним внаслідок важких обставин, а тому цей заповіт має бути визнано судом недійсним. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням у справі підготовчого судового засідання з викликом сторін. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2021 року клопотання представника позивача - адвоката Коваленко Н.О. задоволено та витребувано письмові докази. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2021року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник позивача - адвокат Коваленко Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Скрипник О.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі при цьому надавши відзив на позов. В обґрунтування відзиву вказує, що недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала не це права. На момент укладення заповіту [PERSON] була свідома та не виявляла будь-яких ознак хвороб, які б перешкоджали їй скласти заповіт. До того ж приватний нотаріус Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошина С.А., яка посвідчила заповіт від 03.09.2015 року, при його укладенні перевірила дієздатність та підтвердила, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу того, що [PERSON] під впливом чи натиском уклала даний заповіт, оскільки він був укладений у 2015 році, а померла вона у 2021 році, тобто більше чим через п`ять років, отже за такий проміжок часу мала можливість на скасування заповіту, тому просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.34-37). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Бобринецького районного нотаріального округу Трошина С.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про неможливість прибути в судове засідання де просить розгляд справи провести за її відсутності (а.с.23,65). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши зібрані в судовому засіданні інші докази у їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Згідно змісту статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи. Поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03 вересня 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 5,1190 га., в межах згідно з планом, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Свердлівської сільської ради Бобринецького району, що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А., 03.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1313 (а.с.72 зворотна сторона). Згідно змісту вказаного заповіту, заповідач вчинив правочин перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, без будь-якого примусу, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину. З копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №63644090 від 22.02.2021 року встановлено, що приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Трошиною С.А. посвідчено заповіт №1313 від 03.09.2015 року за номером в спадковому реєстрі №57884884 (а.с.70). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 16.02.2021 року, відповідний актовий запис №58 (а.с.5). Відповідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] , Серія [NUMBER] , виданого Виконкомом Свердловської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, в графі мати значиться запис « [PERSON] » (а.с.6). 22 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бобринецького районного нотаріального округу Трошиної С.А. з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А. 03 вересня 2015 року за реєстром №1313 (а.с.68). 29 березня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бобринецького районного нотаріального округу Трошиної С.А. з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON] (а.с.74). Відповідно довідки Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за №1.1-25/322/1 від 19.02.2021 року [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в селі Златопілля Кропивницького району Кіровоградської області по день смерті (а.с.70 зворотна сторона). В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що покійна [PERSON] була його сусідкою та проживала біля нього з 2016 по 2017 роки. До цього [PERSON] , як йому відомо відбувала покарання в місцях позбавлення волі з 2011 року по 2012 рік. За час проживання по сусідству інколи бачив [PERSON] в нетверезому стані.Щодо заповіту [PERSON] йому нічого не відомо. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] показав, що покійну [PERSON] знав з дитинства та з нею товаришував вона проживала біля нього по сусідству. Вказує, що остання інколи випивала спиртні напої, але не зловживала. Також йому відомо, що [PERSON] мала борги у магазині « [INFO] », який належав [PERSON] , матері відповідача, але даний факт йому відомий тільки зі слів останньої, розписок про борги він ніколи не бачив. Також йому [PERSON] повідомляла, що в неї є у власності земельна ділянка і що [PERSON] хотів купити дану земельну ділянку. У відповідності до вимог ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі статтями 1247, 1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно з частиною першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України). Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст.1251 ЦК України). Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК) судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Згідно зі ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. Під насильством розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи). Для визнання правочину недійсним підлягають доведенню наступні обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі №342/139/16-ц. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач, як на підставу недійсності заповіту, посилається на відсутність волевиявлення спадкодавця та застосування до неї психічного тиску. При цьому, до суду не надано жодного належного та допустимого доказу для доведення наявності підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 231 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність правочину, вчиненого під впливом насильства, зокрема, не надано доказів на підтвердження факту застосування фізичного або психологічного тиску з боку [PERSON] на [PERSON] та наявності причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і укладенням заповіту, як і не надано доказів відсутності волевиявлення у заповідача [PERSON] на укладення оскаржуваного заповіту. У пунктах 17 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. При цьому, для визнання правочину недійсним за вказаної підстави, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Вищезазначені висновки містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 344/7145/15-ц. Судом встановлено, що клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи сторонами не заявлялося. Позивач в судовому засіданні не виявив бажання заявляти клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Особу [PERSON] та її дієздатність під час складення заповіту перевірено уповноваженою на те особою - приватним нотаріусом Бобринецького нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А. Крім того, судом встановлено, що заповіт посвідчено у вересні 2015 р., а померла [PERSON] у 2021 році, тобто з моменту його укладення минуло майже 5 (п`ять) років, тому особа мала можливість та достатньо часу вирішити питання скасування, змінити або укладення нового заповіту. Проте, даним правом за життя [PERSON] не скористалась, що свідчить про її волю та бажання розпорядитись своїм майном як зазначено в заповіті. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, покази свідків, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували обставини зазначені в позові, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту, а тому у задоволенні позовних вимог відмовляє в повному обсязі. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: dismissed