Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

В серпні 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 22.07.2006 р. шлюб (актовий запис № 1464, складений Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї), в якому сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що сімейне життя між ними не склалось через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, втрати почуття любові один до одного, в результаті вони не підтримують шлюбних відносин, спільно господарства не ведуть, внаслідок чого їх сім`я розпалася. Зазначає, що спору про поділ майна та місце проживання дітей між ними на час подання позову немає. Провадження у справі відкрито ухвалою від 30.09.2019 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій просив розглянути справи за його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. В заяві зазначив, що шлюбні відносини між ними припиненні з серпня 2016 р., на розірванні шлюбу наполягає, проти надання строку на примирення категорично заперечує. До початку судового засідання відповідач подала заяву, в якій просить розглянути справи за її відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. В заяві зазначила, що шлюбні відносини між ними припиненні з серпня 2016 р., проти надання строку на примирення категорично заперечує. Суд, встановивши обставини справи на перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 липня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1464, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпні 2016 р. через відсутність взаєморозуміння та втрату почуття любові, що підтвердили обидві сторони. Спору про місце проживання дітей на момент розгляду справи між сторонами не має, діти мешкають з відповідачем як матір`ю. Спору про поділ майна подружжя на час розгляду справи між сторонами немає. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання сторонам строку на примирення суд вважає недоцільним, оскільки сторони вже тривалий час припинили шлюбні відносини, під час перебування справи в провадженні суду не відновлені, обидві сторони категорично заперечують проти надання такого строку. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського РВ ВДРАЦС у м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved