Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

В червні та серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовами, за якими просила суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року вказані позови обєднані в одне провадження. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказувала, що вона з 17 травня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося через постійні сварки, непорозуміння, несумісність характерів. Більше року не проживають з відповідачем однією сімєю. Подальше подружнє життя є неможливим. Дитина проживає разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а тому просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки останній не має постійного місця роботи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, додатково пояснила суду, що більше одного року на проживають з відповідачем однією сімєю, подружніх стосунків не підтримують. Примирення з відповідачем вважає неможливим. Оскільки малолітня дитина проживає разом з нею, просить стягнути з відповідача аліменти в сумі 2000,00 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 17 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І-БК № 354625 виданого повторно 16 липня 2013 року відповідач є батьком зазначеної дитини (а.с.9). Спільне сімейне життя у сторін не склалося, часті сварки та різного роду конфлікти між ними призвели до погіршення стосунків та розпаду сімї. Більше одного року сторони разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сімї є неможливим, і таким, що суперечить інтересам позивача, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до положень\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З довідки виконавчого апарату Зарічненської селищної ради від 29 травня 2017 року № 865 малолітній син [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] в с. Чернин, Зарічненського району, Рівненської області вул. Шевченка, 4, та знаходиться на її утриманні (а.с.11). Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України враховує, що малолітня дитина проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, є працездатною особою, офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки ні позивачем, ні відповідачем, суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили про розмір доходу відповідача, а відповідач не подав жодних заперечень проти позову, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на малолітню дитину саме в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно. Вказаний розмір аліментів є справедливим та розумним. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоровя відповідача, наявність у нього інших утриманців, тощо), судом не встановлена. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов в частині розірвання шлюбу задоволено повністю, з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України. Судові витрати в частині стягнення аліментів підлягають розподілу у відповідності до правил, визначених ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 110, 112, 180, 182, 184 СК України,

Outcome: partial