Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON]) звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ) про розірвання договору банківського рахунку та відшкодування завданих збитків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 32178/4739-980 (далі - договір) щодо відкриття поточного рахунку у національній валюті [NUMBER] та зобов'язання здійснювати розрахункове-касове обслуговування. Позивач вказує, що 13 лютого 2015 року відповідачем були прийняті платіжні доручення, але станом на 27.02.2015 року платіжні доручення не виконані, тобто позивач не може розпорядитись грошовими коштами, які знаходяться на поточному рахунку. 27 лютого 2015 року позивач подав до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву щодо повідомлення причин відмови банком в здійсненні наявними на рахунку коштами сплати поточних платежів та розрахунків. Проте, відповідач не надав будь-якої відповіді на заяву позивача від 27 лютого 2015 року. 25 березня 2015 року позивач подав до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву про закриття банківського рахунку, яка була зареєстрована за № 6968. Не зважаючи на те, що заяву про закриття рахунку було подано позивачем ще 25 березня 2015 року на день звернення до суду вимога про закриття рахунку не виконана. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача суму боргу за договором банківського рахунку в розмірі 9673, 37 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В ході розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив розірвати договір банківського рахунку від 15 квітня 2013 року № 32178/4739/980, зобов'язати відповідача закрити поточний рахунок у національній валюті [NUMBER], здійснити завершальні операції по вказаному рахунку та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 9673, 37 грн., інфляційні витрати в розмірі 1 528 грн. 39 коп. та 3 % річних у розмірі 121 грн. 64 коп. Позивач в судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. (а.с.32). Відповідач в судове засідання свого представника не направив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.29), про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 квітня 2013 року між ФОП [PERSON] та ПАТ «Банк» Фінанси та кредит», було укладено договір банківського рахунку № 32178/4739-980 (а.с.3-4), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] в національній валюті та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування в порядку і на умовах, визначених договором. Відповідно до п.3.3.2 договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково - касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції) здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом. Згідно п.8.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє протягом невизначеного строку. Водночас, за п.п.8.2, 8.3 договору передбачено, що договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством України. При розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунок, подавши в банк документи, передбачені чинним законодавством України для закриття рахунку. Закриття рахунку здійснюється виключно за умови повного розрахунку клієнта перед банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунку. 25 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про закриття банківського рахунку, яка зареєстрована за вх. № 08/3576 від 15.07.2014р. Разом з тим, позивач зазначив, що станом на день розгляду справи, вказаний договір не розірваний, рахунок не закрито, грошові кошти йому не повернуто. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, пояснень чи заперечень проти позову суду не надав, тому суд при вирішенні справи виходить з наявних доказів в матеріалах справи, які були надані позивачем. Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Обмеження ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прав щодо розпоряджання грошовими коштами на рахунку позивача є порушенням умов договору банківського рахунку. Зазначені порушення є істотними, в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки позбавляють позивача можливості вільно розпоряджатись власними грошовими коштами на свій розсуд. За ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно п. 20.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за №1172/8493 (далі - Інструкція) поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема, на підставі заяви клієнта. Пунктом 20.5 Інструкції визначено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності). Відповідно до положень п.20.6. Інструкції, Банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У заяві про закриття поточного рахунку (паперовій копії заяви в електронній формі) головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що позивач 25 березня 2015 подав банку заяву про закриття банківського рахунку, разом з тим, всупереч положенням чинного законодавства банк залишок коштів по рахунку (якщо такий є) позивачу не виплатив, а поточний рахунок [NUMBER] не закрив у зв'язку з чим вказаний договір банківського рахунку підлягає розірванню в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом розірвання договору банківського рахунку [NUMBER] від 15 квітня 2013 року та зобов'язання відповідача закрити поточний рахунок [NUMBER] та здійснити відповідні завершальні операції за вказаним рахунком. Що ж стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат слід зазначити наступне. Вимогами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Тому, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період прострочення зобов'язання, в розмірі 1528,39 грн. Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних, оскільки це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача, сплачений останнім судовий збір в сумі 243,60 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 651, 1066, 1067, 1075 ЦК України, п.п. 20.1., 20.5., 20.6. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493, та

Outcome: approved