Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER], виданим Вінницьким міським відділом ЗАГС 19.03.1987 року. На день його смерті померлий проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала разом з ним в [ADDRESS], хоч і була зареєстрована в сусідньому будинку. Батько позивачки був уже в віці та до того ж дуже хворів, а тому йому був потрібний постійний догляд, що позивач і робила. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Так як вона проживала на день смерті батька разом з ним і вела спільне господарство, то відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] На даний час у позивача виникла необхідність оформити свідоцтво про право власності на спадкове майно. Проте, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2014 року № 676/02-31 державний нотаріус Першої Вінницької державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, так як у померлого [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене спадкове майно. За свого життя померлий [PERSON] не звертався до відповідних органів і не отримував документів, які б підтверджували його право власності на частку вищезазначеного будинку. Однак, в погосподарській книзі міститься запис про право власності на ? частку спірного будинку за [PERSON] та на ? частку цього ж будинку за [PERSON] В технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданому Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 11.07.1992 року в співвласниках будинку зазначений [PERSON] В довідці-характеристиці, виданій КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 07.07.2008 року [PERSON] для оформлення спадщини після смерті її матері [PERSON], в співвласниках зазначений [PERSON] та вказано, що реєстрація права власності не проводилась. В даному випадку [PERSON] є спадкоємицею за законом [PERSON] і відповідно до вимог ст. 549 ЦК України спадщину прийняла. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Ухвалою суду від 29.05.2014 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав і просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Шереметською сільською радою Вінницького району Вінницької області 20.01.1950 року запис № 9, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 6) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Вінницьким міським відділом ЗАГС, [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці, про що 19.03.1987 року зроблено відповідний запис № 543. (а.с. 5) Першою вінницькою державною нотаріальною конторою позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS], що належить її батькові [PERSON], померлому [INFO], оскільки реєстрація права власності за [PERSON] не проводилась. (а.с. 19) Судом встановлено, що відповідно до Спадкового реєстру та алфавітних книг спадкових справ спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальних контор та приватних нотаріусів не звертались, спадкова справа не заводилась. Дана обставина підтверджується відповіддю № 2621/01-16 від 01.08.2014 року Першої вінницької державного нотаріальної контори на запит суду. (а.с. 62) В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 18312 на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS]. При огляді даної інвентаризаційної справи судом було встановлено, що право власності на ? частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 1406 від 09.06.2011 року. Зокрема, з матеріалів інвентаризаційної справи було встановлено, що в проваджені Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 127/21363/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності. Проте, дані обставини а ні позивачем, а ні представником позивача суду повідомлені не були. В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали вище вказаної цивільної справи і встановлено, що по даній справі 06.11.2013 року було ухвалено рішення Вінницьким міським судом Вінницької області, яким в задоволенні позову було відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2013 року. Так, вище зазначеними судовоми рішеннями було встановлено, що з 1995 року до даного часу [PERSON] безперервно, добросовісно, відкрито користується спірною ? часткою житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (здійснювала ремонтні роботи для підтримання будинку у належному стані, утримувала його тощо, оскільки [PERSON] не вчиняла відповідних дій, не цікавилася спадковим майном). Згідно довідки квартального комітету мікрорайону «Пирогово» від 18.10.2013 року № 1176 [PERSON], 1950 р.н., яка проживає за адресою: [ADDRESS], дійсно на день смерті [PERSON] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS], та вели спільне господарство. У довідці ж квартального комітету мікрорайону «Пирогово» № 1245, виданій 04.11.2013 року, зазначено, що [PERSON], 1950 р.н., яка проживає за адресою: [ADDRESS], дійсно на день смерті батька [PERSON]- [INFO] проживали разом та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], та вели спільне господарство. Суд критично оцінив вищевказані довідки, оскільки їх зміст є суперечливим - у довідці від 18.10.2013 року № 1176 зазначено, що [PERSON] проживала разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а у довідці від 04.11.2013 року № 1245 вже вказано, що [PERSON] проживала та була зареєстрована разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Також суд звернув увагу на те, що у довідці квартального комітету мікрорайону «Пирогово» № 1245 від 04.11.2013 року вказано, що [PERSON] помер [INFO], тоді як він помер [INFO], що додатково вказує на те, що зазначені у вказаній довідці факти не відповідають дійсності. Окрім того, зазначені у довідці квартального комітету мікрорайону «Пирогово» № 1245 від 04.11.2013 року факти, спростовуються довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Вінницькій області та відміткою на стор. 11 паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER], виданого 23 грудня 1999 року Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області, у яких зазначено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована в в [ADDRESS] з 25.05.1974 року. Отже, [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] за вимогами ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), а тому спадкове майно перейшло до держави. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, як те вбачається з позовної заяви та наданих поясненнях представником позивача в судовому засіданні, підставою для звернення до суду стало саме те, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час її відкриття проживала із спадкодавцем. Докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, зокрема: погосподарська книга (а.с. 4), довідка-характеристика № 8072 від 07.07.2008 року, видана КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8), технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, інвентаризаційний № 18312, виданий Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 11.07.1992 року за реєстраційним № 17297 (а.с. 9-12), довідка № 1176 від 18.10.2013 року, видана квартальним комітетом «Пирогово» (а.с. 13) - були предметом дослідження в цивільній справі № 127/21363/13-ц. Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені рішеням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/21363/13-ц від 06.11.2013 року, не потребують доказування. Окрім того, судом прийнято до уваги, що сторонами по справі під час судового розгляду даної цивільної справи не було спростовано обставини, які встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/21363/13-ц від 06.11.2013 року, а судом не встановлено, що обставини у справі, що розглядається є інакшими, ніж встановлені під час розгляду іншої, вище зазначеної справи. Часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Також, судом прийнято до уваги, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковий майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. На що також, було звернуто увагу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» і в ухвалі апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2013 року по справі № 127/21363/13-ц. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволені позову слід відмовити, оскільки він є необґрунтованим і недоведеним належними та допустимими доказами. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 243, 60 гривень слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed