Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Головний лікар Мурованокуриловецької ЛПЛ звернувся до суду із заявою про призначення примусового амбулаторного психіатричного лікування [PERSON] з приводу шизофренії параноїдної форми з безперервним типом перебігу. [PERSON] неодноразово з грудня 2005 року перебувала на лікуванні, а після останнього стаціонарного лікування у Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І.Ющенка» із 21 січня 2014 року по 14 квітня 2014 року, відмовилась від підтримуючого лікування та не усвідомлює необхідності та безперервності амбулаторного лікування. В судовому засіданні представник Мурованокуриловецької лікарні планового лікування (а.с. 4) заяву підтримала з підстав, наведених у ній. [PERSON] - батько та опікун особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги - [PERSON], суду пояснив: З 2006 року його дочка перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу хвороби і періодично проходить курси стаціонарного чи амбулаторного лікування. З 14.04.2014 року [PERSON] мала б проходити амбулаторне лікування, однак вона відмовляється від отримання такого лікування без пояснення причини. Він наполягає на примусовому лікуванні дочки. [PERSON] заявила, що сьогодні вона зможе підписати документи на амбулаторне лікування, хоча й не заперечила щодо призначення відносно неї примусового амбулаторного психіатричного лікування. Прокурор у судовому засіданні заяву головного лікаря Мурованокуриловецької лікарні планового лікування підтримала та заявила про доцільність примусового амбулаторного психіатричного лікування щодо [PERSON] Вислухавши пояснення та думки учасників судового розгляду, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши медичну картку хворої [PERSON]., суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви з огляду на наступне: Згідно ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд - це вид психіатричної допомоги, що проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психіатричного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Як вбачається із висновку ЛКК Мурованокуриловецької ЛПЛ від 29.04.2014 року (а.с. 2) та протоколу лікарсько-консультативної комісії № 15 від 14.04.2014 року (а.с. 3), [PERSON] страждає на психічне захворювання з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу» та потребує примусового амбулаторного лікування за місцем проживання під наглядом райпсихіатра. Відповідно до рішення Мурованокуриловецького районного суду від 09 червня 2010 року (а.с. 5) оскільки, [PERSON] страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервного перебігу та внаслідок свого захворювання не могла свідомлювати значення своїх дій та керувати ними, її визнано недієздатною та призначено [PERSON] опікуном над нею. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. Із тексту заяви до суду, пояснень представника заявника в судовому засіданні слідує, що [PERSON] хворіє на шизофренію, параноїдної форми з безперервним типом перебігу. Неодноразово перебувала на лікуванні, зокрема вперше лікувалась стаціонарно у ВОПНЛ ім. Ющенка з 09.12.2005 року по 06.02.2006 року з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад. У подальшому з погіршенням психічного стану знову перебувала на лікуванні у ВОПНЛ ім. Ющенка з 29.06.2006 року по 14.09.2006 року з діагнозом - шизофренія параноїдна форма. Неодноразово знаходилась на лікуванні, зокрема з 29.05.2007 року по 04.07.2007 року, з 24.09.2007 року по 05.11.2007 року, з 15.07.2007 рку по 26.08.2007 року, з 01.09.2008 року по 09.10.2008 року, з 16.10.2008 року по 13.11.2008 року з діагнозом шизофренія, параноїдна форма, приступоподібний тип перебігу. З 24.11.2009 року по 14.12.2009 року проходила стаціонарну судово-психіатричну експертизу у лікарні ім. Павлова. Після цього лікувалась примусово в від. ВОПНЛ з 22.12.2009 року по 26.01.2010 року. В подальшому знаходилась на лікуванні в різних з 09.02.2010 року по 17.08.2010 року, з 19.01.2011 року по 16.03.2011 року, з 15.02.2012 року по 29.02.2012 року, з 13.03.2012 року по 22.03.2012 року, з 05.07.2013 року по 04.09.2013 року. Останній раз перебувала на лікуванні в 11 відділенні з 16.09.2013 року по 15.11.2013 року. Після виписки від підтримуючого лікування категорично відмовилась. Через певний час госпіталізована у 13 відділення у звязку з дерматитом. 21.01.2014 року для подальшого лікування переведена у 10 відділення звідки виписана 15.04.2014 року. Статтею 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Судом встановлено, що хвора [PERSON] не може постійно усвідомлювати свої дії та рішення і керувати ними, а її законний представник - батько [PERSON] не може самостійно наважитися на примусове лікування хворої дочки. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правильність фактів, викладених у матеріалах справи та стверджених представником заявника у судовому засіданні, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки [PERSON] потрібна психіатрична допомога, а неможливість усвідомлювати необхідності лікування або відсутність письмової згоди законного представника є підставою для примусового порядку надання допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» Особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги. З огляду на обставини справи, безперервний тип перебігу психічної хвороби у [PERSON], а також обставину, що останній огляд ЛКК хворої мав місце 14 квітня 2014 року (а.с. 3), суд вважає за правильне призначити їй амбулаторне лікування не більше шести місяців, але до 14 жовтня 2014 року.

Outcome: approved