Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Величко Р.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно [PERSON] з посиланням на те, що на виконанні у Оболонському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 756/6330/16-ц від 30 травня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] боргу у загальному розмірі 1 597 612 грн. Державний виконавець зазначає, що на сьогоднішній день боржник не виконує рішення суду, у встановлені законодавством строки суму боргу не сплатила. На неодноразові виклики до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві боржник не відповідала та за місцем виклику не з'являлася, жодної інформації про виконання судового рішення не надавала. З посиланням на Закон України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» просить задовольнити його подання, прийняти рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON] до моменту виконання зобов'язань за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 756/6330/16-ц від 30 травня 2016 року. Державний виконавець у судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні подання відмовити, з тих підстав, що боржник дізналася про виконавче провадження лише у листопаді 2018 року та не ухиляється від його виконання. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце засідання повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали подання та письмові докази, суд вважає, що у його задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав. На виконанні у Оболонському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 756/6330/16-ц від 30 травня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] боргу у загальному розмірі 1 597 612 грн (а.с.6-24). Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Частинами 1, 3 ст. 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Згідно відповіді Оболонської районної м. Києві державної адміністрації боржник [PERSON] зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] (а.с.17-18). Постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 14 липня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 51641644 (а.с.8-9). У наданих суду матеріалах виконавчого провадження № 51641644 відсутні відомості щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, на підставі чого суду не вдається встановити, що боржнику було відомо про початок виконавчого провадження відносно неї та відповідно про можливість добровільно виконати рішення суду. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А як передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали подання та виконавчого провадження, суду не вдається встановити, що боржник отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим невідомо чи [PERSON] мала реальну можливість виконати в добровільному порядку рішення суду, також з матеріалів виконавчого провадження не вдається можливим встановити чи ухилялася остання від вчинення виконавчих дій та чи є належні підстави для такого припущення, а як наслідок для обмеження у праві виїзду за межі України. Долучені до подання повідомлення державного виконавця про зобов'язання боржника надати доступ до квартири та акти державного виконавця не містять доказів того, що боржник знала про виконавче провадження та проведення виконавчих дій щодо неї, оскільки у встановленому порядку вона не отримала ці документи. Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року). Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. На підставі викладеного суд вважає правильним у задоволенні подання відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed