Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

В червні 2015р. позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 450057,3 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 квітня 2011р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 11Ф-7 (далі по тексту - кредитний договір) відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу поновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості у розмірі 653000,0 грн. на строк з 11 квітня 2011р. по 01 червня 2012р. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18 % річних. В подальшому, 12 квітня 2011р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої позивач надав відповідачу транш в сумі 653000,0 грн. Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснювались, решта заборгованості не повертається. Станом на 28 травня 2015р. заборгованість відповідача становить 450057,3 грн. та складається з: 205484,05 грн. - заборгованість за основним зобов'язанням; 93227,83 грн. - пеня за невиконання основного зобов'язання; 143576,43 грн. - інфляційні втрати за час прострочення сплати заборгованості по кредиту; 1478,67 грн. - інфляційні втрати за час прострочення сплати заборгованості по відсоткам; 7768,99 - три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015р. позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016р. зазначене вище заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016р. було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, зазначаючи, що відповідач немає заборгованості за кредитом, оскільки вимоги кредитора були задоволенні, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і визнання за останнім права власності на предмет іпотеки, при цьому вартість предмету іпотеки дорівнювала сумі заборгованості за кредитним договором. До того ж. представник відповідача звертав увагу суду, що сторона позивача відмовляється провести взаємозвірки за кредитним договором, з невідомих причин. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 29 серпня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір (а.с.7-10), відповідно до п. 1.1 якого позивач відкрив відповідачу поновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості у розмірі 653000,0 грн. на строк з 11 квітня 2011рю по 01 червня 2012р., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18,0 % річних. 12 квітня 2011р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої позивач надав відповідачу транш в сумі 653000,0 грн. (а.с.12). 13 квітня 2011р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до якої в якості забезпечення виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом виступає договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі 29 грудня 2008р. за № 4934 (а.с.14). Згідно п. 2.1. кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту у готівковій або безготівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок згідно з графіком, наведеним у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору. Згідно п. 4.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. При цьому, відповідно до п. 7.3. кредитного договору, позичальник підписанням цього договору підтверджує, що до укладення цього договору позичальник був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно правовими актами Національного банку України. Згідно п. 6.1. кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за Кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1. цього договору, від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п. 6.2. кредитного договору, банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 0,5% процентів від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.2., 4.2.3., 4.2.4. цього договору за кожен день факту порушення. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що згідно із розрахунком заборгованості станом на 28 травня 2015р. наявна заборгованість за кредитним договором, що складається з: 205484,05 грн. - заборгованість за основним зобов'язанням; 93227,83 грн. - пеня за невиконання основного зобов'язання; 143576,43 грн. - інфляційні втрати за час прострочення сплати заборгованості по кредиту; 1478,67 грн. - інфляційні втрати за час прострочення сплати заборгованості по відсоткам; 7768,99 - три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2013р., по цивільній справі № 369/5823/13-ц, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - задоволено. На підставі зазначеного рішення суду, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 1,2257 га., що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, яка належить на праві власності [PERSON] шляхом набуття права власності на неї ПАТ «Брокбізнесбанк» за ціною 3527000,0 грн. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами у розмірі 3527000,0 грн. В судовому засіданні представники позивача не могли пояснити, з яких причин сторона позивача відмовляється провести взаємозвірки зі стороною відповідача за кредитним договором, і чому наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не містить відомостей про здійснення погашення суми заборгованості, шляхом набуття кредитором права власності на предмет іпотеки. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В порушення положень ст. ст. 57-60 ЦПК України, суд визнає, що стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, наданий в якості письмового доказу розрахунок заборгованості не містить всіх розрахунків за кредитним договором, які здійснювались, як боржником, так і іпотекодавцем, а тому судом оцінюється критично, при цьому судом враховано, що в позасудовому порядку, сторона позивача не здійснила зі стороною відповідача взаємозвірку за кредитним договором, що позбавляє суд перевірити суму заборгованості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed