Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином. Вказані позовні вимоги вмотивовані тим, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 14.06.2018 року в кримінальній справі №754/7195/18 відповідач був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: у тому, що 09.03.2018 року приблизно в 13:00 год., він знаходячись в квартирі [ADDRESS] , з метою таємного викрадення чужого майна, зайшов до кімнати та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав належний позивачу ноутбук «Asus К5 OІJ 3500» вартістю 3799,00 грн., після чого з викраденим майном з місця вчиненого правопорушення зник. В процесі розгляду даної кримінальної справи засуджений [PERSON] свою вину визнав повністю, а також визнав існування усіх зазначених обставин справи, при чому вказував, що приймає заходи для повернення позивачу викраденого майна. Однак, на момент подання позовної заяви до суду відповідач не вчинив жодних дій по поверненню позивачу викраденого майна та не відшкодував його вартість. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача матеріально шкоду, яка нанесена їй кримінальним злочином вчиненим відповідачем у розмірі вартості ноутбука «Asus К5 OІJ 3500», а саме: 3799,00 грн. Крім того, в момент вчинення злочину відповідачем позивач перебувала у стані вагітності, у зв`язку з чим зазнала стресу, душевного страждання, погіршення взаємин з близькими. У зв`язку з вищевикладеним вважає прийнятним грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 09.03.2018 року приблизно в 13.00 годин в квартирі [ADDRESS] , в якій він проживає, з метою крадіжки зайшов до кімнати квартири та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав ноутбук «Asus», який належить його знайомій, яка проживає в його квартирі, з яким з квартири пішов та передав його наглядно знайомому в рахунок відшкодування боргу. Він усвідомлював вчинене, приймає заходи для повернення викраденого ним ноутбуку потерпілій. У вчиненому щиро кається. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із копії листа непрацездатності, який виданий [PERSON] , 02.07.2018 року Філією №3 КНП «КДЦ Деснянського району м. Києва», позивачу встановлено діагноз: вагітність 30 тижнів. Згідно копії довідки Філії №3 КПН «КДЦ» Деснянського району м. Києва № 107 від 03.07.2018 року, [PERSON] перебуває на обілку в жіночій консультації з проводу вагітності. Термін 30 тижнів. Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У відповідності до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З пояснень позивача в судовому засіданні та письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінальної справи вона не зверталася із відповідним цивільним позовом. Звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача. Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння позивачу відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено в судовому засіданні повністю та підтверджується відповідними доказами, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Позивач в судовому засіданні обґрунтувала вимоги позову в цій частині тим, що така шкода полягає у моральних і душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення, завдання їй душевних страждань, порушення нормального життєвого розпорядку через неможливість активно займатись справами, якими вона зазвичай займалась. Крім того, на момент вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, вона перебувала в стані вагітності. При цьому, відповідач добровільно компенсувати збитки відмовився, що заподіяло позивачу додатково емоційних переживань, пов`язаних із необхідністю звернення до суду, юридичних консультацій. Внаслідок виникнення стресової ситуації у позивача порушилися нормальні життєві зв`язки та стосунки з оточуючими людьми. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи обставини, при яких позивачу була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість її моральних страждань, а також, виходячи з її матеріального стану як цивільного позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial