Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» (далі ТОВ «Максус Лізинг») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначає, що 23.04.2018 року відповідно до квитанції №8 на розрахунковий рахунок №26008455052629 ТОВ «Максус Лізинг», що відкритий в АТ «ОТП БАНК» у м.Києві, проведено перерахунок грошових коштів у сумі 21\~000 грн., як оплата згідно Договору фінансового лізингу (далі Договір) №01447 за автомобіль. 24.04.2018 року позивач звернувся до представників ТОВ «Максус Лізинг» з проханням врегулювати даний спір, оскільки зрозумів, що отримати автомобіль він не зможе за тими домовленостями, які йому були озвучені до підписання Договору, окрім того усні домовленості мали розбіжності з тими, що були прописані в Договорі. Представники ТОВ «Максус Лізинг» запропонували йому написати заяву про розірвання договору і тим самим пообіцяли повернути кошти. Проте, згідно Розділу 12, п.12.1. Договору у такому випадку позивач втратив би 10% від загальної вартості предмета лізингу, а саме, 19\~900 грн. + 20% штрафу від сплачених авансових платежів (1100 грн. 20% - 220 грн.), тобто сумарно міг втратити 20\~120 грн., про що йому не було повідомлено менеджерами ТОВ «Максус Лізинг». Укласти мирову угоду і повернути позивачу всі сплачені кошти представники відповідача відмовилися. Вказує, що у Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також всупереч Закону України «Про фінансовий лізинг» у Договорі відсутні відомості про найменування, місцезнаходження юридичної особи та дані фізичної особи, не зазначена істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У договірних документах предмету лізингу визначено: марка Ravon, модель R2, вартістю 199\~000 грн. [PERSON] визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (марка, модель, номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. Лізингодавець не надав Лізингоотримувачу реквізитів сервісної організації, яка має здійснювати сервісне обслуговування предмета лізингу. Крім того, 23.04.2018 року між ТОВ «Максус Лізинг» та [PERSON] підписано Договір №01447 фінансового лізингу, умови якого на думку позивача є несправедливими, оскільки одночасно порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди йому як споживачеві. Також, договір фінансового лізингу №01447 є нікченим, оскільки він не посвідчений нотаріально, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу та підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи наведені обставини, просить визнати недійсним договір №01447 фінансового лізингу від 23.04.2018 року, укладений між ним та ТОВ «Максус Лізинг» та стягнути з ТОВ «Максус Лізинг» на його користь грошові кошти в розмірі 21 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, не заперечує проти заочного розгляду. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2018 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №01447, відповідно до п. 1.3. статті 1 «Предмет договору фінансового лізингу» якого лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Згідно п. 1.1. статті 1 «Предмет договору фінансового лізингу» договору, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 1 договору), а саме: марка/модель: Ravon, модель R2, обєм/тип двигуна: 1,25 л., тип КПП: У-АТ, привід: 2. Специфікація предмета лізингу була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам. Згідно п. 1.2. статті 1 «Предмет договору фінансового лізингу» договору, вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі та в Додатку № 1 (а.с.17-31). На виконання умов договору фінансового лізингу, 23.04.2018 року позивачем було сплачено відповідачу 21000 грн., з призначенням платежу авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №01447 від 23.04.2018 року, що підтверджується квитанцією № 8 від 23.04.2018 року (а.с.32). Правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку з укладенням договору фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правил статті 628 ЦК України. За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі ст.216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 23.04.2018 року, укладений між ТОВ «Максус Лізинг» та [PERSON] нотаріально посвідчено не було, а отже є нікчемним, тобто таким, що юридично не мав місця, не створив будь - яких правових наслідків, окрім тих, що повязані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобовязань, що в ньому закріплені. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. На виконання умов договору фінансового лізингу, згідно квитанції №8 від 23.04.2018 року, позивачем було сплачено відповідачу 21 000 грн., з призначенням платежу\~оплата автомобіля по Договору фінансового лізингу №01447 від 23.04.2018 року, а відтак в силу вказаних раніше положень чинного законодавства України зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для визнання оспорюваного договору фінансового лізингу недійсним, однак вважає за необхідне застосувати наслідки нікчемності даного договору стягнувши з ТОВ «Максус Лізинг» на користь позивача сплаченої, на виконання положень договору, суми авансового платежу в розмірі 21 000 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Максус Лізинг» слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн. На підставі ст.216,\~216,\~220,\~227,\~628,\~799,\~806 ЦК України,\~ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.4,\~34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: partial