Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 13 січня 2001 року в Звиняцькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №1. В шлюбі народилися двоє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з нею. З відповідачем вони разом не проживають. Між ними постійно виникали суперечки, тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Задерейко», дітей залишити проживати з матірю. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, суду пояснила, що з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, їй залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суду пояснив, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільно не проживають. Вислухавши сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Боднар) [PERSON] уклали шлюб 13 січня 2001 року, який зареєстрували в Звиняцькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №1, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, між сторонами часто виникали суперечки. Сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved