Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 23 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №228. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Аріну, [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо з липня 2017 року. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на примирення не згодний. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася вдруге, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, оскільки вона має намір зберегти сімю. Причину неявки суду не повідомила. Враховучи вимоги ст.. 210 ЦПК України (строки розгляду справи по суті) та заяви сторін по справі, суд вважає за можливе провести розгляду справи без участі сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 23 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Станіславчук (після укладення шлюбу [PERSON] ) [PERSON], актовий запис №228 (свідоцтво про шлюб І-ФП №158676, видане 15.08.2018 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Аріну [INFO]. \~ \~ \~ \~Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2017 року, проживають вони окремо, спору щодо місця проживання дитини не має, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечує проти розірвання. Однак, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Згідно ст.\~ 113 СК України\~ особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved