Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 06.08.2020р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, в якій Позивач просить суд: встановити факт, що Позивач є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] та яка проживала у с. Лобачів Володарського району Київської області, а також визнати за Позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті згаданої [PERSON] , а саме: на 5/6 частки земельної ділянки загальною площею 3,410 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка проживала на день смерті у с. Лобачів Володарського району Київської області; після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить: 1) земельна ділянка площею 3,410 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 2) земельна ділянка площею 2,560 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 3) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ; 4) земельна ділянка за названою адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку і ведення селянського господарства. Спадкоємцями цього майна за заповітом є діти [PERSON] - [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (Відповідач), а також онук [PERSON] (третя особа). Проте оформити свідоцтво про спадщину у нотаріуса Позивач не змогла через неможливість підтвердити родинний зв`язок із спадкодавцем, а також через спір між спадкоємцями щодо розміру (частки) належної Позивачеві спадщини. При цьому Позивач у позовній заяві стверджує, що обидва її брати [PERSON] (Відповідач) та [PERSON] (третя особа) є непрацездатними, тому у позові просить визнати за нею право власності не на всю земельну ділянку згідно із заповітом їх матері, а лише на 5/6 частки з огляду на відсутність заперечень з її боку щодо оформлення іншої 1/6 частки спірної земельної ділянки на її брата [PERSON] (а.с. 2-5). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та усунення недоліків на виконання ухвали суду від 03.09.2020 р. (а.с. 33-34) ухвалою суду від 25.09.2020 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у загальному позовному провадженні, встановлено строк Відповідачеві та Третім особам для подання відзиву і пояснень відповідно, за клопотанням Позивача витребувано спадкову справу померлої спадкодавця [PERSON] , призначено підготовче судове засідання на 02.11.2020 р. (а.с. 53-54), відкладене на 07.12.2020 р. через ненадходження до суду відповіді на запит (витребуваної у нотаріуса спадкової справи спадкодавця [PERSON] ). Надалі до суду 07.12.2020 р. надійшла заява Третьої особи [PERSON] про залучення його до справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до якої додано відповідну позовну заяву про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщини, в якій викладено прохання до суду: визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] , а саме: на 1/6 частку спірної земельної ділянки. Така вимога обґрунтована непрацездатністю [PERSON] та відповідно, як зазначено в його позовній заяві, наявністю у нього права на обов`язкову частку спадкового майна (а.с. 85-90). Ухвалою суду від 07.12.2020 р. залучено до справи [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у зв`язку з поданням ним зазначеного позову про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщини, відповідно підготовче судове засідання відкладено на 18.01.2021 р. із встановленням іншим учасникам справи строку для подання відзиву із запереченнями проти заявленого позову Третьої особи (а.с. 85-90, 87-98). Ухвалою суду від 18.01.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 05.02.2021 р. (а.с. 104-105). У судове засідання 05.02.2021 р. учасники справи не звилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення Позивачеві і Відповідачеві судових повісток (а.с. 110, 111) та особистими розписками Третіх осіб (а.с. 100). Позивач [PERSON] надіслала до суду заяву від 27.01.2021 р. (одержано 02.02.2021 р.) з проханням проводити розгляд справи без її участі у зв`язку з неможливістю прибути до суду через догляд за її чоловіком, який потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, також зазначає про визнання нею позову [PERSON] щодо визнання за останнім права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, проти задоволення його позову не заперечує (а.с. 112-113). Відповідач [PERSON] 29.10.2020 р. подав до суду заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю, по суті позовних вимог зазначивши, що Позивач, дійсно, є його рідною сестрою, їх спільними батьками є мати - [PERSON] , яка померла [INFO] , та батько - [PERSON] , від своєї обов`язкової частки у спірній земельній ділянці він відмовляється (а.с. 60). Надалі до суду 04.02.2021 р. засобами електронної пошти надійшла заява Відповідача [PERSON] щодо відсутності з його боку заперечень проти задоволення позову [PERSON] (а.с. 115). Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] 05.02.2021 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує, долучив докази на підтвердження його непрацездатності (а.с. 116-119). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] також 05.02.2021 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечує (а.с. 120). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову (як первісного, так і позову Третьої особи) та задоволення позовних вимог Позивача і Третьої особи, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. Вирішуючи вимогу Позивача щодо встановлення факту родинних відносин між нею та спадкодавцем [PERSON] , суд встановлено такі обставини. Так, Позивач - [PERSON] є громадянкою України, народилася [INFO] у с. Лобачів Володарського району Київської області, що підтверджено копією її паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 01.02.2000 р. Новозаводським ВМ УМВС України у Чернігівській області (а.с. 13-15). Дошлюбне прізвище Позивача « [PERSON] » змінене нею на прізвище « [PERSON] » після реєстрації шлюбу, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 02.03.1975 р. сільською радою с. Лобачів Володарського району Київської області, актовий запис № 5 (а.с. 18, 48). Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 21.11.1953 р. у с. Лобачів Володарського району Київської області, актовий запис № 24, її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 47). Як вбачається з довідки Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області від 12.03.2018 р. № 67/02-15, наявної у витребуваній судом копії спадкової справи [PERSON] , остання була зареєстрована та проживала в по [ADDRESS] , до дня смерті [INFO] (а.с. 73). За визначенням частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина шоста статті 294 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За роз`ясненням пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, зокрема, свідоцтва про право на спадщину. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження, зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини тощо. Разом із тим справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зважаючи на усе наведене та встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що Позивач [PERSON] надала суду достатньо доказів на підтвердження того факту, що вона є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] і до дня смерті проживала у с. Лобачів Володарського району Київської області, не зважаючи на різницю лише між літерами «о», «і» у її матері [PERSON] , беручи до уваги місце проживання останньої та дату і місце народження Позивача, а тому вимоги позовної заяви про встановлення факту їх родинних відносин, на переконання суду, підлягають задоволенню. Встановлення наведеного факту має для Позивача юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини, інша можливість встановити цей факт відсутня. Вирішуючи вимогу Позивача [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 5/6 частки спірної земельної ділянки та вимогу позовної заяви Третьої особи [PERSON] щодо визнання за ним права власності на обов`язкову 1/6 частку цієї земельної ділянки, суд виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 3,410 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лобачівської сільської ради, належала [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] , що підтверджено копією державного акта на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 069638, виданого 10.12.2001 р. Лобачівською сільською радою на підставі рішення цієї сільської ради від 27.06.2001 р. № 109, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 112 (а.с. 8, 40). Після смерті [PERSON] 27.12.2008 р. власником зазначеної земельної ділянки стала його дружина [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа № 322/2009, зареєстрованого державним нотаріусом в реєстрі за № 2318 (а.с. 9, 46). Названий власник спірної земельної ділянки [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.11.2017 р. Виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 9 (а.с. 6, 39). За життя спадкодавець [PERSON] 22.04.2010 р. склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 290. З наданої суду копії цього заповіту (а.с. 7, 45) вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй майном таким чином: - земельну ділянку площею 3,410 га, що посвідчена згаданим вище державним актом серії IV-КВ № 069638 (спірна земельна ділянка), заповіла [PERSON] (Позивачеві); - іншу земельну ділянку площею 2,560 га (державний акт серії IV-КВ № 069525) - [PERSON] (Відповідач); - все інше майно - [PERSON] (Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору). Наявності між учасниками справи спору щодо спадкування останнім ( [PERSON] ) з матеріалів справи не вбачається. Спір між спадкоємцями [PERSON] (учасниками справи) відносно поділу земельної ділянки площею 2,560 га вирішено рішенням Володарського районного суду Київської області від 25.09.2018 р. (справа № 364/792/18, провадження № 2/364/261/18), копія якого додана до позовної заяви (а.с. 21-22, 42-44), з урахуванням обов`язкової частки (1/6) на цю земельну ділянку [PERSON] , який, як встановлено судом у названому рішенні, є сином спадкодавця [PERSON] , а відтак спадкоємцем першої черги, який на момент смерті [PERSON] був непрацездатним. Крім того, Третьою особою [PERSON] , як вже зазначалося, до матеріалів справи долучено копії документів щодо його інвалідності, обмеження життєдіяльності (а.с. 117-119). Ця обставина визнається та не заперечується всіма іншими учасниками справи, про що вказано ними у наведених вище заявах про розгляд справи без їх участі (а.с. 112, 115, 120). Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, також не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З витребуваної судом копії спадкової справи № 29/2018 померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 68, 70-83) встановлено, що будь-які інші особи не подавали до нотаріуса заяв про прийняття спадщини після [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку площею 3,410 га також не видавалося. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України(далі - ЗК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (частини перша, друга статті 1223 ЦК України). Так, статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Водночас повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), що встановлено частиною першою статті 1241 ЦК України. Згідно з офіційним тлумаченням наведеної законодавчої норм Конституційним Судом України частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності (рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 р. № 1-рп/2014 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що визнання позову (первісного позову та позову Третьої особи) не суперечить закону, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб, Позивач [PERSON] має право на спірну земельну ділянку за заповітом її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а Третя особа [PERSON] як повнолітній непрацездатний син названої спадкодавиці має право на обов`язкову частку цієї земельної ділянки, а саме: на половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом, що становить 1/6 частку спірної земельної ділянки з огляду на наявність у [PERSON] окрім [PERSON] ще двох дітей - згаданої [PERSON] та Відповідача [PERSON] , який відмовився від своєї обов`язкової частки у цій земельній ділянці (а.с. 60). З огляду на викладене, суд вбачає наявними передбачені законом підстави для прийняття визнання позовів та задоволення як позову [PERSON] , так і позову Третьої особи [PERSON] . Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки учасниками справи відповідних клопотань та розрахунків не подавалося. Водночас, зважаючи на визнання позовів, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» відносно повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовів, Позивачеві та Третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та яка користується усіма правами позивача (частина третя статті 52 ЦПК України). Зважаючи на складність цієї справи та обсяг наявних у ній доказів складання повного рішення суду відкладено в межах десятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до статей 78, 81 Земельного кодексу України, статей 16, 328, 373, 1216-1218, 1220, 1223, 1225, 1233, 1241, 1261, 1296 ЦК України,

Outcome: approved