Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В серпні 2018 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення заборгованості за кредитним договором №14 від 10.12.2010 року з відповідача у розмірі 68714,66 грн. та судового збору в сумі 1762,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Полтава-Банк», найменування його з було змінене на АТ «Полтава-банк» та [PERSON] 10.12.2010 року було укладено кредитний договір №14, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 150000,00 грн. строком на 60 місяців з 10.12.2010 року по 09.12.2015 року зі сплатою 23 % річних та зі сплатою одноразової комісії в розмірі 0,5% від загальної суми кредиту на умовах, визначених Договором. У зв'язку із невиконанням кредитних зобов'язань відповідачем, у останнього перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 28.08.2018 року становить: 68714,66 грн., з яких: 36697,16 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 32017,50 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за період з 05.06.2014 року по 24.02.2015 року. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, між ПАТ «Полтава-Банк», найменування його з було змінене на АТ «Полтава-банк» та [PERSON] 10.12.2010 року було укладено кредитний договір №14(а.с.6-8) Згідно з п. 1.1. Кредитного договору, Банк надає позичальнику споживчий кредит протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами договору одним платежом у сумі 150000,00 грн. строком на 60 місяців з 10.12.2010 року по 09.12.2015 року зі сплатою 23 % річних та зі сплатою одноразової комісії в розмірі 0,5% від загальної суми кредиту на умовах, визначених Договором. Згідно п.1.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати кредит не пізніше 25 числа кожного місяця. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним вище договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, як убачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином виконав, грошові кошти відповідачеві надав, що підтверджується меморіальним ордером №3532664 від 15 грудня 2010 року (а.с.17), а також випискою по особовому рахунку за період з 10.12.2010 по 28.11.2017 від 28.11.2017 року (а.с. 18-35). Натомість, відповідач (позичальник) зобов'язань за кредитним договором не дотримався. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором№14 від 10.12.2010 року, укладеним між Акціонерним товариством «Полтава-банк» та [PERSON], встановив, що за останнім утворилась заборгованість яка станом на 28.08.2018 року, яка становить: 68714,66 грн., з яких: 36697,16 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 32017,50 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за період з 05.06.2014 року по 24.02.2015 року (а.с.40). Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Окрім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,00 грн., що підтверджується залученою до справи квитанцією про його оплату (а.с.1).

Outcome: approved