Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання, який мотивований тим, що 04 лютого 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Від даного шлюбу у сторін є малолітній син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідачка переїхала проживати до своїх батьків, забравши з собою сина, та припинила спілкування з позивачем. Окрім того, Вінницьким міським судом Вінницької області наразі слухається цивільна справа за позовом відповідачки до позивача про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Наміру відновлювати подружні відносини та проживати спільно з відповідачкою позивач не має. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, але шлюб між ними не розірваний. Причиною окремого проживання стали часті конфлікти та неможливість проживати в одному будинку. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, в якій позивач просив встановити для нього та відповідачки режим окремого проживання. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, що наведені в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що в період шлюбу відносини між сторонами поступово погіршувалися, близько чотирьох місяців тому відповідачка разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Впродовж останніх чотирьох місяців сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач не вбачає за можливе на даний час проживати спільно з відповідачкою, оскільки між сторонами існують конфліктні відносини. Разом з тим, він ще не втратив надію, що колись сторони порозуміються та зуміють зберегти шлюб. Відповідачка в судовому засіданні вимоги позову визнала, додатково суду пояснила, що спільне життя з відповідачем не складалося, у них часто виникали конфлікти на побутовому грунті. Близько чотирьох місяців тому вона разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . На даний час вона не бажає проживати спільно з позивачем. Крім того, на даний час Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення про стягнення з позивача на її користь аліментів на її утримання та на утримання дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 155, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, повторно виданим 25 травня 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області серії [NUMBER] (а.с. 3). Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 15 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно зі ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У п. 12 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК України необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Згідно з ч. 1 ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved