Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернулась до суду з наведеним позовом про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог (у останній редакції) про поділ майна, яке позивач вважає спільним майном подружжя (земельну ділянку, м. Одеса, вул. Чубаївська, 42; 644/1000 частки Домоволодіння № 42 по вул. Чубаївській у м. Одеса; та квартири [ADDRESS]), остання стверджувала, що таке майно набуто сторонами у справі у період шлюбних відносин, що мають місце з 17.02.1990 року, однак зареєстровано таке майно виключно за відповідачем у справі. Таким чином позивач вказувала на те. що між сторонами відсутня згода щодо спільного розпорядження таким майном, та з такого, посилаючись на норми цивільного та сімейного законодавства позивач просила суд розподілити спірне майно відповідно до ідеальних часток співвласників. У судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову визнав. У звязку з викладеним суд вказує на наступне. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Так, дослідивши доводи сторін, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне. З 17.02.1990 р. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія ІІІ-ЖД № 289693 від 17.02.1990 р. виданим Приморським ЗАГС м. Одеса, а також печатками про реєстрацію шлюбу на 10 сторінці паспортів Громадян України, виданих на ім'я позивача та відповідача у справі (копії вказаних документів долучені до матеріалів справи). У період шлюбних відносин сторони набули у власність певний обсяг майна, щодо якого на час звернення до суду у них виникають суперечки. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Кореспондуючими є норми ч.3 ст. 368, 369 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 1 ст. 357 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Частиною 1 статті 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,- «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. » Так, спірне майно, що підлягає поділу складається з наступного: Земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Чубаївська, 42, загальною площею 0,0305 га у межах згідно плану, яку оформлено на імя [PERSON]. Це підтверджується копією Державного Акта на право приватної власності на землю Серія Р1 № 454090 від 19.08.2002 р., виданого на підставі рішення Одеської міської ради Народних депутатів від 28.12.2001 р. № 3243-ХХІІІ (Копія Державного акта долучена до матеріалів справи). 644/1000 часток Домоволодіння № 42 по вул. Чубаївській у м. Одеса, яке складається з житлового будинку літери «А», літньої кухні літери «Д», сараю літери «Ф», душу літери «М», вбиральні літери «У», що зареєстровані на праві спільної часткової власності на імя, [PERSON]. Вказане підтверджується копією Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 22.02.2006 р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради, зареєстрованого 27.02.2006 в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно (Копія свідоцтва долучена до матеріалів справи). Квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, та зареєстрована на імя відповідача, [PERSON]. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17.07.2013 р., посвідченого Державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 7-893 (Копія договору долучена до матеріалів справи). Реєстрація права власності на вказане нерухоме майно (домоволодіння та квартиру) за відповідачем у справі, крім зазначених документів, підтверджується також відомостями інформаційних довідок №64258657 та №64235547, від 25.07.2016 року, які долучені до матеріалів справи Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №71, «вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Таким чином, зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про поділ майна відповідно до часток сторін у справі спільної сумісної власності, що є рівними (оскільки підстав для відступлення від засад рівності часток співвласників з матеріалів справи не вбачається), та зважаючи на відсутність у суду відомостей про подільність предметів спору, суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову у повному обсязі. При цьому суд додатково зауважує щодо поділу спірної земельної ділянки, що набута у власність відповідача у порядку приватизації наступне: за загальним правилом, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Однак, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 11.06.2012 р. у справі № 6-66ц11 це правило не діє у випадку, якщо одним із подружжя в період шлюбу придбано будинок, тому що в силу статей 60-62 СК України у подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на 322/1000 часток будинку. Оскільки для обслуговування цієї частки будинку виділена у власність земельна ділянка, то у подружжя, за яким визнається право власності на 322/1000 часток будинку, виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування такої частини будинку будинку». З наведеного випливає, що позивач має право також і на відповідну частину земельної ділянки загальною площею 0,0305 га, на якій розташовано житловий будинок № 42 по вул. Чубаївській у м. Одеса, та яку у порядку приватизації отримав ввідповідач. Таким чином суд, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, що кореспондує положенням ч.4 ст. 174 ЦПК України, та не виявивши обставин, які перешкоджають задоволенню позову, ухвалює рішення про задоволення вимог позивача у повному обсязі.

Outcome: approved