Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

\~ В серпні 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 07.07.2007 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту \~на суму 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 03.07.2017 р. виникла заборгованість за кредитним договором 30709 грн. 16 коп., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту 2120 грн., заборгованості по процентах 23550 грн. 63 коп., заборгованості за пенею та комісією 3100 грн., а також 500,00 грн. штрафу фіксована частина, 1438 грн. 53 коп. штрафу (процентна складова). \~Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав клопотання, в якому просив справу розглядати у його відсутності, просить в позові відмовити у звязку зі спливом позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають частковому задоволенню. Судом\~встановлено,\~що [PERSON] не проводила своєчасну оплату згідно кредитного договору\~№б/н від 07.07.2007 р., який був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту, яка становить 30709 грн. 16 коп., і складається з наступного: заборгованості по кредиту 2120 грн., заборгованості по процентах 23550 грн. 63 коп., заборгованості за пенею та комісією 3100 грн., а також 500,00 грн. штрафу фіксована частина, 1438 грн. 53 коп. штрафу (процентна складова). \~ \~ Дані факти підтверджуються: копією заяви позичальника від 07.07.2007 року, розрахунком заборгованості. Згідно із ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~- За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.116 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні\~позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у\~відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України) Отже, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15), яка, згідно зі ст.214 ЦПК України, є обов'язковою для судів. Відтак позовна вимога в частині стягнення шрафів задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитом, пені і комісії, то, аналізуючи вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що ці вимоги ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Тому доводи позивача щодо пропуску відповідачем строку позовної давності суд до уваги не бере, оскільки, згідно з доданим розрахуном заборгованості, позивач здійснив останній платіж по погашенню кредиту 23 грудня 2014 року, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу. Разом з тим, згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial