Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

В січні 2020 року позивач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.05.2016 року між ПрАТ «УАСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АЕ/9372626, предметом якого є страхування автомобіля «Mercedes», державний номер [NUMBER] , строком дії з 20.05.2016 року до 19.05.2017 року. Відповідно до умов договору Приватне акціонерне товариство «УАСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» взяло на себе обов`язок в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпечувального транспортного засобу внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована з договором, здійснити виплату страхового відшкодування. 26.12.2016 року в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Тарасівська, 9, відбулось зіткнення забезпечено транспортного засобу «Mercedes», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Honda», державний номер [NUMBER] . Після ДТП [PERSON] самовільно залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції. 23.01.2017 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. ПрАТ «УАСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» згідно страхового акту № 170000097459 від 08.02.2017 року здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 5280,47 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 5280,47 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками [PERSON] отримав 31 липня 2020 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. Відзиву, пояснень, будь-яких клопотань чи заяви від відповідача до суду не надходило на час прийняття рішення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи 19.05.2016 року між ПрАТ «УАСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АЕ/9372626, предметом якого є страхування автомобіля «Mercedes», державний номер [NUMBER] , строком дії з 20.05.2016 року до 19.05.2017 року. 26.12.2016 приблизно о 22 годині 20 хвилин водій [PERSON] на вул. Тарасівська, 9, в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, керуючи транспортним засобом Mercedes Benz Sprinter 211 CDI, д/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, допустив наїзд на припаркований автомобіль Honda Civic, д/н [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, після ДТП водій [PERSON] самовільно залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції, своїми діями водій [PERSON] порушив п. 10.9, п. 2.10 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Як зазначено вище, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідачем було пошкоджено автомобіль марки «Honda», державний номер [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Honda», державний номер [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] 11 січня 2017 року власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою на виплату страхового відшкодування, за змістом якої вбачається, що погоджується з вартістю відновлювального ремонту в сумі 6280,47 грн. та про франшизу за полісом в розмірі 1000 грн. повідомлений. Відповідно до вказаної заяви, ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було складено страховий акт № 170000097459 від 08.02.2017 року та одночасно проведено розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно яка складає 5280,47 грн. (6280,47 грн. - 1000 грн. франшизи), та перераховано зазначений розмір страхового відшкодування (платіжне доручення №ЗР008536 від 09 лютого 2017 року). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Статтею 38 п.38.1 п.п.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved