Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

В травні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати право власності [PERSON] на квартири [ADDRESS] за набувальною давністю з 21.07.1995 року, скасувати державну реєстрацію права власності за Державою в особі Верховної Ради України на квартиру [ADDRESS], визнати недійсним Свідоцтво серії САА № 0790012 від 12.11.2003 року про право власності Держави в особі Верховної Ради України на квартиру [ADDRESS], скасувати державну реєстрацію права власності за Державою в особі Верховної Ради України на квартиру [ADDRESS], визнати недійсним Свідоцтво серп САА № 0790013 від 12.11.2003 року про право власності Держави в особі Верховної Ради України на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що вона з 21 липня 1995 року добросовісно, відкрито, безперервно володіє і користується нерухомим майном, а саме двома суміжними однокімнатними квартирами [ADDRESS]. Факт володіння і користування квартирами позивачкою з 21.07.1995 року по теперішній час підтверджується довідкою від 24.04.2014 року Житлово-експлуатаційної контори № 9 та квитанціями про сплату водопостачання і енергопостачання за вказаний період. Відповідач являвся власником квартири № 137 загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м. на підставі Договору № 5-НД/5-Н купівлі-продажу від 13.01.1995 року, зареєстрованому в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 09.02.1995 року. Квартира № 138 загальною площею 38,0 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., належала відповідачу на підставі Договору № 5-НД/4-Н купівлі-продажу від 13.01.1995 року, зареєстрованому в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 10.02.1995 року. Право вселення і користування вказаними квартирами позивачка отримала на підставі спільного рішення адміністрації профспілкового комітету відповідача, у якого позивачка працювала найманим робітником, у відповідності з існуючою на підприємстві програмою забезпечення житлом членів трудового колективу, які мають потребу в житлі або в поліпшені житлових умов. Факт включення позивачки до обліку робітників, що мають потребу у поліпшені житлових умов підтверджується Довідкою голови профкому об'єднання «Укркокс» від 11.05.1987 року за № 012 та Витягом з протоколу спільного засідання адміністрації профспілкової групи від 27.09.1989 року. В подальшому позивачка планувала оформити майно у свою власність шляхом приватизації, але, в силу життєвих обставин вона тривалий час не мала можливості підготувати відповідні документи і вирішити це питання. У поточному році у позивачки з'явилася потреба оформити правовстановлюючі документи на нерухоме майно і вона звернулася до відповідача з відповідним питанням. Але з'ясувалося, що відповідач без відома позивачки ще у жовтні 2003 року передав вказані квартири у власність Держави в особі Верховної Ради України. Саме цей факт, зі слів керівника відповідача, унеможливлює передачу спірних квартир у власність позивачки. А тому, відповідач відмовляє позивачці у відчужені квартир на її користь. Позивачка вважає, що на підставі діючого законодавства України, вона має право на визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою суду відповідача по справі було замінено на належного та визначено належними відповідачами - Дніпропетровську міську раду та Українську науково-промислову асоціацію «Укркокс». Ухвалою суду до участі у дану справу були залучені [PERSON] та [PERSON] в якості третіх осіб. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, раніше надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просили розглянути без їхньої участі. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник Української науково-промислової асоціації «Укркокс» Фещенко М.І. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, раніше надали суду заяви, в яких просили розглянути дану справу без їхньої участі та зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог позивачки. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що Державі в особі Верховної Ради України належать на праві власності квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтв про право власності від 12.11.2003 року Серії САА № 079012 та Серії САА № 079013, виданих виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Право власності на вищевказані квартири зареєстровані за Державою в особі Верховної Ради України в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційними номерами 3419494 та 3422587, що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.11.2003 року за № 2012944 та № 2013249 (а.с.18-19 на обороті). До загальнодержавної передачі права власності на вказані квартири Державі в особі Верховної Ради України, квартири [ADDRESS] належали Українській науково-промисловій асоціації «Укркокс», на підставі Договорів № 5-НД/5-Н та № 5-НД/4-Н купівлі-продажу від 13.01.1995 року, які були зареєстровані в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.10-11). Позивачка з 14 жовтня 1987 року перебувала в списках на отримання житла по апарату управління республіканського промислового об'єднання коксо-хімічних підприємств «Укркокс», правонаступником якого є Українська науково-промислова асоціація «Укркокс» (а.с.73-85), що підтверджується довідкою вказаного об'єднання від 11.05.1987 року за № 012 (а.с.8). Протоколом спільного засідання адміністрації профспілкової групи Дніпропетровського комплексного відділу Гіпрококса позивачку з її родиною було взято на облік з обезпечення житлом, що підтверджується Витягом з протоколу вказаного засідання від 27.09.1989 року (а.с.9). На підставі листа Господарського багатопрофільного об'єднання «Укркокс» від 21.10.1998 року за № АС367 (а.с.12) позивачку та її сім'ю в особі: чоловіка - [PERSON] та дочки - [PERSON] (треті особі у даній справі) було прописано на постійне місце проживання у виділених позивачці квартирах [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖЕК від 24.04.2014 року (а.с.13). Позивачка та її сім'я зареєстровані в спірних квартирах (суміжних) та проживають в них з 21.07.1995 року, що підтверджується ЖЕК від 24.04.2014 року (а.с.13) та численними квитанціями про сплату позивачкою комунальних послуг, а саме за воду і каналізацію, за електроенергію та теплопостачання (а.с.14-15). Тобто, з наведеного вище вбачається, що позивачка з 21.07.1995 року користуються та відкрито володіє квартирами [ADDRESS] по теперішній час безперервно протягом дев'ятнадцяти років. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1-2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно листа департамента корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 22.10.2014 року за вих. № 12/5-987 «Про об'єкт нерухомого майна по [ADDRESS]» у Реєстрі об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська, станом на 21.10.2014 року, значиться житловий будинок літ. А-12, загальною площею 10613,67 кв.м. (бл. І,ІІІ), по [ADDRESS], який перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-1» та належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська (а.с.64). За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного та вказаних норм Закону, оскільки відсутні обставини для відмови в задоволенні даного позову, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартири [ADDRESS], скасувати державну реєстрацію права власності за Державою в особі Верховної Ради України на вказані квартири та визнати недійсними свідоцтва про право власності Держави в особі Верховної Ради України на вказані квартири. На підставі викладеного та

Outcome: approved