Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання майна спадковим майном, визнання права власності. Вказувала на те, що її чоловіку [PERSON], його матері [PERSON] та відповідачам на праві спільної сумісної власності належала [ADDRESS]. В 2001 р. [PERSON] померла, спадщину у вигляді належної їй частки вищезазначеної квартири прийняв чоловік позивачки, відповідно, на переконання [PERSON], йому на праві власності належала 1/2 частка [ADDRESS]. В подальшому між чоловіком позивачки та відповідачами було укладено договір завдатку, згідно якого сторони домовились про продаж 2/4 часток квартири, що належать [PERSON], [PERSON] В 2014 р. чоловік позивачки [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина, до якої не входять 2/4 частки квартири, які були придбані ним за життя у відповідачів, оскільки договір купівлі-продажу укладено так і не було. Добровільно передати позивачці та донькам померлого належні їм 2/4 частки спірної квартири відповідачі відмовляються, посилаючись на не укладання договору купівлі-продажу. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частки квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], згідно якого вона продала [PERSON] належну їй частку; визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частки квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продала належну їй частку [PERSON]; визнати спадковим майном у повному обсязі квартиру [ADDRESS], яка належала спадкодавцю - [PERSON], відповідно до свідоцтва про приватизацію від 30.09.1993 р., свідоцтва про право на спадщину від 04.04.2002 р., договору купівлі-продажу, сплаченого та узгодженого угодою про завдаток від 20.02.2001 р.; розподілити вказане спадкове майно між [PERSON] та доньками спадкодавця - [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнавши право власності на кв. [ADDRESS] за [PERSON] у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача та позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, доповнили їх вимогою про поновлення строку звернення до суду із позовом про визнання угоди дійсною. При цьому посилались на відсутність у позивачки права на звернення з цим позовом за життя чоловіка та необізнаність до його смерті про те, що чоловік самостійно не уклав угоду за життя. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на безпідставність заявлених вимог та пропуск звернення до суду із заявленими вимогами. Третя особа з боку відповідачів, без самостійних вимог - [PERSON] не з'явився, повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 29.09.1993 р. Міської службою приватизації було видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого [PERSON], її сину - [PERSON], дружині сина - [PERSON], онуці - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить кв. [ADDRESS]. [INFO] р. [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняв її син - [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2002 р. спадкове майно, на яке [PERSON] було видане свідоцтво, складалося, серед іншого, з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2005 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить кв. [ADDRESS]; [PERSON] належить також 1/4 частка вищезазначеної квартири. 12.02.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] була укладена Угода про завдаток, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до вказаної Угоди [PERSON] видав [PERSON] завдаток у розмірі 4 223 грн. 00 коп. в рахунок припадаючих з нього 7 319 грн. 00 коп. по договору купівлі-продажу 2/4 часток кв. [ADDRESS]. Згідно п. 4 Угоди про завдаток договір купівлі-продажу частини квартири повинен бути посвідчений у нотаріуса не пізніше двадцять восьмого грудня дві тисячі першого року. Як вбачається з копій Розписок, які містяться в матеріалах справи, 26.12.2001 р. та 18.08.2007 р. [PERSON] було передано [PERSON] кошти в розмірі 1 590 грн. 00 коп. та 1 932 грн. 00 коп. в рахунок оплати вартості частки кв. [ADDRESS]. Разом з тим договору купівлі-продажу часток спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] укладено так і не було. 21.08.2009 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] - позивачкою по справі. Від спільного проживання в них народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] [INFO] р. [PERSON] помер. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи № 183/201, заведеної після смерті [PERSON], спадщину у встановленому законом порядку прийняли: дружина [PERSON], батько померлого [PERSON], а також діти померлого - [PERSON], [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини вони є неповнолітніми. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи (Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно), [PERSON] на час смерті належала 1/4 частка [ADDRESS], а також невизначена частка вказаної вище квартири, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності з [PERSON] та [PERSON] Так, згідно Свідоцтва про право власності спірна квартира належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, частки співвласників визначено не було. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що [ADDRESS] належала її померлому чоловіку в цілому, оскільки вважає, що умови договору завдатку було виконано ним в повному обсязі, грошові кошти [PERSON] сплачено повністю. Посилається на те, що фактично між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, всі істотні умови якого були виконані. Проте посилання позивачки на вказані обставини не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав. Відповідно до ст. 195 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на час укладення договору) завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання. Якщо за невиконання договору відповідальною є сторона, яка дала завдаток, він залишається у другої сторони. Якщо за невиконання договору відповідальною є сторона, яка одержала завдаток, вона повинна сплатити другій стороні подвійну суму завдатку. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Враховуючи вищевикладене укладання договору про завдаток передує укладенню договору купівлі-продажу та спрямоване на забезпечення укладення такого договору в майбутньому. Відповідно вказані поняття не є тотожними, наслідком укладення договору завдатку не є набуття права власності на нерухоме майно. Як вбачається зі змісту Угоди про завдаток, договір купівлі-продажу частини спірної квартири повинен був бути посвідчений у нотаріуса не пізніше двадцять восьмого грудня дві тисячі першого року. Однак вказані умови договору [PERSON] та [PERSON] виконано не було - з 2001 р. та до 2014 р. (часу смерті [PERSON]) договір купівлі-продажу між ними так і не укладено. Жодних претензій сторони одна до одної за життя [PERSON] не пред'являли . За таких обставин суд вважає, що померлий [PERSON] за життя не набув право власності на кв. [ADDRESS] в цілому, відповідно до складу спадкового майна належить лише частка вищезазначеної квартири, зареєстрована за ним на праві власності за життя. Згідно ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Згідно ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Відповідно до положень ст. 24 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент смерті. Таким чином після припинення цивільної правоздатності особи, тобто у разі її смерті, особа не може набувати права власності. Отже не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання права власності за померлою особою. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Враховуючи викладене, безпідставними є також вимоги позивачки про розподіл спадкового майна, належного померлому [PERSON] між нею, її дітьми та донькою померлого [PERSON], оскільки [PERSON] взагалі не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, натомість спадщину у встановленому законом порядку прийняв батько померлого - [PERSON], наявне інше спадкове майно та відсутня Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо будь-кого з перелічених осіб. За положеннями ст.ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд вважає, що не підлягає застосуванню позовна давність до заявлених вимог в частині визнання угоди дійсною, про яке заявив представник відповідача у судовому засіданні,через наступне. Згідно ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Позивач, звертаючись до суду з позовом, у тому числі в інтересах своїх малолітніх дітей, вважала, що їх права спадкування порушені, про що вона дізналась лише після смерті чоловіка - [INFO] року, доказів протилежного суду не надано, отже нею не пропущено строк звернення до суду із заявленими вимогами. На підставі ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 123, 212, 214 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed