Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області із позовною заявою звернулася [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що 19 березня 2016 року вона вступила в шлюб з відповідачем по справі. Їхній шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №11. Від вказаного шлюбу позивачка та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. У позивачки даний шлюб повторний, у відповідача перший. Як зазначається в позовній заяві, що близько року значно погіршились взаємовідносини між позивачкою та її чоловіком, місяць як вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні відносини. Як вказує позивачка, що час від часу між нею та відповідачем виникали конфлікти та непорозуміння, вони неодноразово припиняли шлюбні стосунки та відповідно через певний термін їх поновлювали. Останнім часом відносини між позивачкою та відповідачем вкрай загострилися. Ситуація, що склалася погано впливає на стан здоров`я позивачки. Фактично сім`я розпалась в зв`язку з повною несумісністю характерів. Спору в частині виховання неповнолітніх синів між позивачкою та відповідачем немає. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, то при вказаних обставинах вона прийняла рішення щодо розірвання шлюбу, дане рішення є остаточним, примирення неможливе. Позивачка у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого сповіщена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з якого вбачається, що 18 січня 2020 року позивачка отримала рекомендоване відправлення за вихідним номером 491/689/19/398/2020, в якому містилася ухвала суду від 15 січня 2020 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 13 лютого 2020 року (а.с.40). При цьому, в матеріалах справи міститься заява, що була подана позивачкою 17 липня 2019 року разом із позовною заявою, в заяві позивачка вказала, що просить суд розглядати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (ас.с.16). Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце проведення був сповіщений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з якого вбачається, що 17 січня 2020 року відповідач отримав рекомендоване відправлення за вихідним номером 491/689/19/397/2020 в якому містилася копія ухвали суду від 15 січня 2020 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 13 лютого 2020 року (а.с.41). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, заяву позивача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. В ухвалі суду від 19 вересня 2019 року про відкриття провадження у справі відповідачеві встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України та роз`яснено, що відповідач має право подати зустрічний позов, що передбачено статтею 193 ЦПК України. Відповідачем у встановлений строк визначений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 19 вересня 2019 року, відзив до суду не було подано, що передбачено ч.7 ст.178 ЦПК України. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Южне Одеської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 19 квітня 2016 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.5). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , виданий 14 червня 2019 року, органом 5123, що підтверджується довідкою №634, виданою 17 вересня 2019 року Ананьївською міською радою (а.с.25). З оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області вбачається, що позивачка та відповідач 19 березня 2016 року уклали шлюб, про що складено відповідний запис №11 (а.с.6). Встановлено, що позивачка та відповідач мають від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.7-8). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 8 статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Зі змісту частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України вбачається, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати в розмірі 1768,40 грн., які складаються зі сплаченого нею судового збору в сумі 768,40 грн. при подачі позовної заяви до суду та витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 1000,00 грн., згідно наданих до позовної заяви підтверджуючих документів, які відповідають вимогам ст.137 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved