Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

В січні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20\~432 грн. 41 коп. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.04.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №DOXRRX86490720, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 2031,55 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Однак, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим Банк нарахував останньому заборгованість за кредитом в сумі 984 грн. 83 коп., заборгованість по процентах в сумі 100 грн. 83 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 497 грн. 70 коп., а також, пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 24803 грн. 66 коп. При цьому, відповідач просив врахувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2011 року у справі №2-1809/11, яким з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк стягнуто 7403,77 грн. заборгованості за кредитним договором №DOXRRX86490720 від 14.04.2008 року, з яких 1726,16 грн. основної заборгованості за кредитом, 100,83 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 497,70 грн. - комісії за користування кредитом, 4250,33 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 328,75 грн. штрафу (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання також не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутність суду не надав, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу на підставі ст.224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника від 14.04.2008 року, між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №DOXRRX86490720 від 14.04.2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 2031,55 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-9). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, грошові кошти позичальнику видав. Натомість, відповідачем умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом було порушено, внаслідок чого, згідно наданому банком розрахунку заборгованості, станом на 06.12.2016 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 20432 грн. 41 коп., з яких загальний залишок заборгованості за кредитом - 984,83 грн., загальний залишок заборгованості по відсотках - 100,83 грн., заборгованість з комісії - 497,70 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - 949,16 грн. (а.с.5). При цьому, розміри суми нарахованої відповідачеві пені, що зазначена банком в мотивувальній частині позову та в розрахунку заборгованості містять суперечливі дані, а саме: в мотивувальній частині позову зазначено 24803,66 грн. заборгованості за пенею. В той же час, розмір заборгованості за пенею, зазначений в наданому позивачем розрахунку становить 28168,76 грн. (а.с.5). В прохальній же частині позову зазначена лише загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, а саме 20432,41 грн. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Разом з цим, відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, згідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, окрім іншого, у випадку постановлення рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав. Отже, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2011 року у справі №2-1809/11, що набрало чинності 09.12.2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк 7403,77 грн. заборгованості за кредитним договором №DOXRRX86490720 від 14.04.2008 року, з яких 1726,16 грн. основної заборгованості за кредитом, 100,83 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 497,70 грн. - комісії за користування кредитом, 4250,33 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 328,75 грн. штрафу (процентна складова). Разом з цим, як вбачається з наданого банком розрахунку у даній справі №225/411/17, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками та комісією за період з дати, наступної за датой ухвалення Дзержинським міським судом Донецької області рішення від 28.11.2011 року у справі №2-1809/11, не змінився. Наведене, на думку суду, свідчить про намагання банку повторно стягнути з відповідача суму заборгованості за відсотками в розмірі 100,83 грн. та суму заборгованості за комісією в розмірі 497,70 грн., що вже були стягнуті з відповідача зазначеним вище судовим рішенням.(а.с.4,5). Що стосується основної заборгованості за кредитним договором (тіла кредиту), судом встановлено, що за умовами кредитного договору відповідачем було отримано 2031,55 грн. В той же час, згаданим вище рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2011 року у справі №2-1809/11 з відповідача на користь банку було стягнуто 1726,16 грн. Таким чином, залишок основної заборгованості за кредитом становить 305,39 грн. З огляду на викладене, провадження щодо стягнення з відповідача решти основної заборгованості (тіла кредиту) за кредитним договором №DOXRRX86490720 від 14.04.2008 року, а саме, 679,44 грн. (різниця між сумою, що вимагає до стягнення позивач - 984,83 грн. та залишком основної заборгованості за кредитом - 305,39 грн.), а також, провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками в розмірі 100,83 грн. та комісією в розмірі 497,70 грн. - підлягають закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у вигляді пені, суд виходив з наступного: Згідно наданому банком розрахунку, станом до 14.04.2014 року відповідачеві нараховано 19848,20 грн. пені. При цьому, 4250,33 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором з відповідача вже було стягнуто рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2011 року у справі №2-1809/11, з огляду на що провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. В свою чергу, з огляду на період нарахування відповідачеві пені, а саме, до 14.04.2014 року, у суду відсутні правові підстави для застосування приписів ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. В той же час, згідно з ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 31.01.2017 року, водночас, як встановлено судом, 19848,20 грн. пені нараховані відповідачеві до 14.04.2014 року, тобто, за спливом передбаченого ст.258 ЦК України річного строку. Однак, при цьому суд враховує, що з наданого позивачем розрахунку дійти висновку щодо здійснення/нездійснення відповідачем проплат за кредитним договором та, як наслідок, переривання строку позовної давності, не виявляється можливим, у зв'язку з чим підстав для застосування ч.2 ст.258 ЦК України суд не вбачає. Попри це, з огляду на необхідність дотримання розумного балансу між отриманням банком справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними інтересами [PERSON] (споживача його кредитних послуг за договором №DOXRRX86490720 від 14.04.2008 року) під час нарахування позивачем відповідачеві пені, суд дійшов наступного висновку: Дійсно, ч.1 ст.546 ЦК України передбачено право забезпечення виконання зобовязання неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В свою чергу, умови та порядок застосування до боржника зазначеної вище відповідальності у вигляді нарахування пені узгоджено сторонами в розділі 5 кредитного договору. (а.с.9). Разом з цим, як встановлено судом під час провадження у справі та вбачається з наявних у справі доказів, розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем станом на 06.12.2016 року (дата розрахунку заборгованості) дорівнює 305,39 грн., в той час коли розмір неустойки за неналежне виконання умов кредитного договору станом до 14.04.2014 року становить 19848,20 грн. (за вирахуванням4250,33 грн. пені, провадження щодо стягнення якої підлягає закриттю) (а.с.5), а отже, на думку суду, є неспівмірно великою, порівняно із розміром основної заборгованості за кредитом. З огляду на наведене, суд зауважує на тому, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1,2 ст.627\~ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Слід зазначити також, що відповідно до\~ч.4 ст.42 Конституції України,\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Зазначених вище висновків дійшов Конституційний Суд України в рішеннях від 10.11.2011 року у справі 15-рп/2011 та від 11.07.2013 року у справі №7-рп/2013. Більш того, такі висновки узгоджуються з положеннями\~Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, у зв'язку з встановленим вище фактом неспівмірності суми основної заборгованості за кредитом (305,39 грн.) та суми нарахованої неустойки станом до 14.04.2014 року (19848,20 грн. за вирахуванням 4250,33 грн. пені, провадження щодо стягнення якої підлягає закриттю), з огляду на вжиття банком заходів щодо стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку шляхом отримання рішення Дзержинського міського суду від 28.11.2011 року у справі №2/1809, а також, враховуючи ненадання банком доказів наявності негативних наслідків через прострочення відповідачем строку повернення основної заборгованості за кредитом (залишок 305,39 грн.), суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч.3 ст.551 ЦК України правом та зменшити розмір нарахованої відповідачеві неустойки до 500,00 грн. Зважаючи на викладене вище, суд вважає позовні вимоги доведеними частково, а саме, в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 305,39 грн. основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та неустойки у вигляді пені в розмірі 500,00 грн. В решті позову слід відмовити за безпідставністю. Провадження щодо стягнення з відповідача решти основної заборгованості (тіла кредиту) за кредитним договором №DOXRRX86490720 від 14.04.2008 року, а саме, 679,44 грн. (різниця між сумою, що вимагає до стягнення позивач - 984,83 грн. та залишком основної заборгованості за кредитом - 305,39 грн.), а також, провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками в розмірі 100,83 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в розмірі 4250,33 грн. та комісії в розмірі 497,70 грн. - підлягають закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Згідно з ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 63,07 грн. судового збору.

Outcome: partial