Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив, з урахуванням наданих уточнень, визнати за ним право власності на 1/6 частину домоволодіння № 86 по вул. Лихачова в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року; скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частину банківського вкладу за Договором банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, яке видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05.09.2015 року за № 1-3251, як на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON] на імя [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] отриманий на підставі свідоцтва про право власності 1/2 частину банківського вкладу за Договором банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, 1/6 частину банківського вкладу в сумі 25720 грн. 83 коп. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 31 серпня 2014 року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1702 га, розташовану на території с. Волоське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, вул. Сонячна, 10; житловий будинок, загальною площею 178,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Волоське, вул. Сонячна, 10; автомобіль марки Mercedes Benz 208Е, 1997 року випуску, державний номерний знак 000372АЕ; 1/2 частки грошових вкладів з належними відсотками та усіма видами виплат компенсацій по депозитному рахунку №26304006607725 по Договору банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року із залишком цілого вкладу 150000,00 грн. та на рахунку нарахованих відсотків фізичної особи 26382006607725 по Договору банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року із залишком цілого вкладу 4325,01 грн., які були відкриті в ПАТ «АктаБанк», що перебуває у стані ліквідації, які були перераховані 31.01.2015 року на рахунки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів. Спадкоємцями після його смерті є: онука - [PERSON], [INFO], яка успадкувала 1/3 частку спадщини після смерті [PERSON]; син - [PERSON], який успадкував, 1/3 частку спадщини після смерті [PERSON]; та дружина - [PERSON], яка успадкувала 1/3 частку спадщини після смерті [PERSON] 22 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], було сумісно та на спільні кошти подружжя самовільно збудовано житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лихачова, 86. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка надана у строкове платне користування відповідно до договору оренди землі від 13.09.2011 року. Право власності на це домоволодіння зареєстровано за відповідачкою. Таким чином, вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а оскільки право власності зареєстроване за [PERSON], нотаріус позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння №86 по вул. Лихачова в м. Дніпропетровську. Тому, позивач вважає, що 1/2 частина даного домоволодіння повинна бути віднесена до спадкової маси після смерті [PERSON] Крім того, 05 вересня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, яке видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05 вересня 2015 року за № 1-3251, як на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON] Проте, робити внески до банківського вкладу [PERSON] почав робити ще у 2007 році, про що свідчить довідка №25-06/161 від 23.11.2015 року, видана АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Таким чином, банківські вклади не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] у розумінні ст. 60 СК України, оскільки внески робилися ще в 2007 році, а тому банківський вклад у розмірі 150000,00 грн. із залишком цілого вкладу 4325,01 грн. має бути віднесений до спадкової маси та успадкований всіма спадкоємцями у рівних частинах. Таким чином, з [PERSON] слід стягнути частину грошового вкладу, яку остання отримала на підставі свідоцтва про право власності від 05.09.2015 року на 1/2 частину банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, на суму 25720,83 грн. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі, з урахуванням наданих раніше пояснень. Розгляд справи просив закінчити без нього. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи без нього та відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог з урахуванням наданих письмових заперечень. В запереченнях вказав, що спірне домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Лихачова, 86, цілком належить на праві приватної власності відповідачці, оскільки було побудовано ще в 1988 році. Також підтвердження того, що будинок було збудовано до укладання шлюбу з [PERSON] є експертний висновок Придніпровської державною академією будівництва та архітектури від 25 травня 2006 року про технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лихачова, 86. В зазначеному висновку містяться характеристика стану будинку та долучені фото будинку. В період з 2006 року по 2016 рік стан будинку не змінювався, тобто за час шлюбу з 2010 року по 2014 рік подружжя або особисто [PERSON] поліпшень, або будь яких матеріальних витрат в цей будинок не здійснював. Отже це домоволодіння є особистою приватною власністю [PERSON], тому позовна вимога [PERSON] стосовно визнання за ним 1/6 частини домоволодіння є безпідставною та задоволенню не підлягає. Факт отримання свідоцтва про право власності на домоволодіння в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не може бути підставою для визнання домоволодіння спільною сумісною власністю, а жодних інших доказів та фактів позивач до суду не надав. Також, [PERSON] просить скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частину банківського вкладу за Договором банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, яке видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05.09.2015 року № 1-3251, як на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON] на імя [PERSON] та стягнути 1/6 банківського вкладу в розмірі 25720 грн. 83 коп. Проте вищевказані вимоги також є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам законодавства України, оскільки для обґрунтування своїх тверджень він посилається на те, що з 2007 року по 2011 рік йому була надана довіреність на розпорядження рахунками [PERSON]. Проте, це жодним чином не підтверджує те, що банківський вклад № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 був особистою приватною власністю [PERSON], оскільки договір про відкриття банківського вкладу був укладений під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON], і довідка надана банком АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а банківський вклад був відкритий в ПАТ «АктаБанк». Довіреність на розпорядження [PERSON] рахунками [PERSON] була видана 28.08.2007 року та діяла до 28.08.2012 року. Банківський вклад № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року був відкритий після закінчення строку довіреності, а отже наявність довіреності також жодним чином не доводить, що грошові кошти були особистою приватною власністю [PERSON] Доказів того, що свідоцтво про право власності 1/2 частку грошового вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року [PERSON] отримала неправомірно, позивач суду не надав. Таким чином, доводи позовної заяви ґрунтуються на припущеннях і не можуть бути прийняті до уваги. Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 592177, виданим 01.09.2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 6147 від 01.09.2014 року (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року, є: онука - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON]; та дружина - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Кожний із спадкоємців успадкував 1/3 частку спадщини після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 05.09.2015 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1-3255 (а.с.10). Крім того, вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач вказав, що, окрім спадщини, на яку видані свідоцтва про право на спадщину за законом, до складу спадщини також відноситься: домоволодіння № 86 по вул. Лихачова у м. Дніпро, який є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], тобто відкрилася спадщина на 1/2 частину цього домоволодіння; а також, 05 вересня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, яке видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05 вересня 2015 року за № 1-3251, як на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON], але даний банківський вклад не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки [PERSON] почав робити внески до цього вкладу ще до укладання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У звязку з вищевказаним, позивач просив визнати за ним право власності на 1/6 частину домоволодіння № 86 по вул. Лихачова в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року; скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частину банківського вкладу за Договором банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, яке видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05.09.2015 року за № 1-3251, як на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON] на імя [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] отриманий на підставі свідоцтва про право власності 1/2 частину банківського вкладу за Договором банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, 1/6 частину банківського вкладу в сумі 25720 грн. 83 коп. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Представник відповідачки, в свою чергу, вказав, що спірне домоволодіння є особистою приватною власністю [PERSON], а договір банківського вкладу був укладений 20.01.2014 року, тобто в період шлюбу, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що домоволодіння № 86 по вул. Лихачова в м. Дніпро дійсно належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.09.2013 року за індексним № 10208634, виданим Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.63) При цьому, сам житловий будинок, будівлі та споруди за вищевказаною адресою побудовані у період з 1988 року по 2006 рік, що підтверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння, складеним Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 21.04.2006 року (а.с.64-66), а також експертним висновком від 25.05.2006 року про технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку та господарських будівель за адресою: м. Дніпро, вул. Лихачова, буд. 86, складеним (висновок) Придніпровською державною академією будівництва та архітектури (а.с.71-80). За самовільно побудовані будівлі та споруди за адресою: м. Дніпро, вул. Лихачова, буд. 86, на відповідачку було накладено штраф за правопорушення у сфері містобудування постановою № 980 від 09.11.2006 року, винесеною начальником інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (а.с.68). Згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] по фактичному розміщенню самочинно побудованого жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Лихачова, 86 - було надано останній рішенням Дніпропетровської міської ради від 08.07.2008 року за № 75/34 (а.с.67). В свою чергу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 22 червня 2010 року у виконавчому комітеті Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 від 22.06.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] 1-КИ № 157737 від 22.06.2010 року (а.с.9). Вищевказані обставини, щодо належності домоволодіння по вул. Лихачова, 86 ще до шлюбу саме відповідачці, також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], який є колишнім чоловіком відповідачки, і який вказав, що спірний будинок вони з відповідачкою розпочали будувати ще в 1988 році, в період їхнього шлюбу, який був розірваний в 2002 році. Вказаний будинок вони не добудували та на теперішній час, як йому відомо, він в такому ж стані. Також зазначив, що цей будинок вони будували самовільно без дозвільних документів. Свідок [PERSON], яка є сусідкою за адресою спірного нерухомого майна, і яка вказала, що їй виділили земельну ділянку для будівництва будинку за адресою вул. Лихачова 85-б в 1992 році, і коли вона приїхала за вказаною адресою, то будинок з прибудовами по вул. Лихачова 86 вже був побудований. Приїздили до цього будинку [PERSON] та її чоловік [PERSON], а потім вони розійшлися приїздили роздільно, але будинок й станом на теперішній час знаходиться в такому ж стані, як в 1992 році. Таким чином, з всього вищевказаного, вбачається, що домоволодіння № 86 по вул. Лихачова в м. Дніпро фактично належало [PERSON] ще до укладання шлюбу з [PERSON], а під час шлюбу вона лише офіційно оформила свої права на це домоволодіння. При цьому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема до таких висновків прийшов Верховний Суд України в своїй постанові від 16 грудня 2015 року по цивільній справі № 6-2641цс15. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України. Крім того, як розяснив п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/6 частину домоволодіння № 86 по вул. Лихачова в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року, задоволенню не підлягають у звязку із зазначеними вище обставинами. Що стосується решти позовних вимог, то вони підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що у період з 17.04.2012 року по 20.01.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» були укладені цілий ряд Договорів банківського вкладу, на які покійний клав кожного разу по 150000 грн. на визначені договорами строки, які потім отримував та знов клав на рахунки. Позивач вважає, що ці кошти є особистими коштами спадкодавця, у звязку з чим вся ця сума мала спадкуватися порівну між спадкоємцями, але 05 вересня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, яке видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05 вересня 2015 року за № 1-3251, як на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON] При цьому, відповідачка отримала 1/2 частину банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05 вересня 2015 року за № 1-3251, що підтверджується листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.10.2016 року за вих. № 27-42709/16 (а.с.101). Згідно цього листа, відповідачка 15.12.2015 року отримала через банк-агент АТ «Альфа-Банк» суму у розмірі 102883,35 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З матеріалі справи, а саме довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 26.11.2015 року за № 25-06/161, вбачається, що померлий [PERSON] почав робити внески на депозит в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ще у 2007 році, коли не перебував у шлюбі із [PERSON]. Зокрема передостанній депозит відкривався у доларах США, а останній у гривні. На 13.04.2011 року, тобто на момент закриття передостаннього депозиту ДП00-40607 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відкриття останнього депозиту ДП00-44129 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», за даними Національного банку України курс гривні до долара США становив 7,9674. Тобто, сума передостаннього депозиту у доларах США у розмірі 19204,20 доларів США за курсом Національного банку України еквівалентно у гривні становила 153007,54 грн. На депозит ДП00-44129 померлий [PERSON] поклав майже таку ж суму, а саме 151573,41 грн. (а.с.88). Відповідно до листа Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» від 09.11.2016 року за вих. № 1803, померлий [PERSON] 17.04.2012 року вніс на рахунок в ПАТ «АКТАБАНК» суму у розмірі 150000,00 грн. згідно депозитного договору № В22-00220/Т/607725. Зазначену суму [PERSON] в подальшому неодноразово отримував та одразу ж вносив на депозитний рахунок. Таким чином, з усього вищевказаного, вбачається, що кошти, які були на депозитному рахунку в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ще з 2007 року, та кошти, що містились на депозитному рахунку в ПАТ «АКТАБАНК» на момент смерті [PERSON], є одними і тими самими грошовими коштами, у звязку з чим суд дійшов висновку, що кошти за банківським вкладом № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року були особистою власністю спадкодавця, і тому, дана спадщина мала спадкуватися порівну між усіма спадкоємцями. Відповідно до ч. 2 ст. 1228 ЦК України, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно же із положеннями ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частину банківського вкладу за Договором банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, яке видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 05.09.2015 року за № 1-3251, як на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON] на імя [PERSON]; та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] отриманий на підставі свідоцтва про право власності 1/2 частину банківського вкладу за Договором банківського вкладу № В22-05479/Т/607725 від 20.01.2014 року, 1/6 частину банківського вкладу в сумі 25720 грн. 83 коп. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 серпня 2014 року. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп., з яких: судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп. (в частині скасування свідоцтва) та судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп. (в частині стягнення коштів), в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: partial