Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В січні 2014 року Прокурор Київської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» до [PERSON] і просив стягнути з нього на користь ПрАТ «Діпрозв'язок» кошти в сумі 42780,45 гривень, що включають виплату незаконно звільненому [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 33780,45 грн, моральної шкоди в розмірі 3000 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 гривень. Свої вимоги Прокурор мотивує наступним. Наказом голови правління Відкритого акціонерного товариства «Діпрозв'язок» [PERSON] №234/к від 24 вересня 2008 року на посаду начальника відділу експлуатаційно-технічного обслуговування № 10 був прийнятий [PERSON], а у 2010 році він був переведений на посаду провідного інженера з охорони праці №07. 6 липня 2011 року [PERSON] було надано для ознайомлення попередження про наступне вивільнення та одночасно запропоновано для працевлаштування наступні посади: прибиральника службових приміщень, прибиральника території, кур'єра, з якими він не погодився.У зв'язку з цим наказом голови правління відкритого акціонерного товариства «Діпрозв'язок» [PERSON] від 14 грудня 2011 року № 288/к [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року, яке набрало чинності, було задоволено позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі, у зв'язку з чим на його користь з підприємства стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33780,45 грн, компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 6000 гривень. Зазначене рішення було виконане, Приватним акціонерним товариством «Діпрозв'язок» понесені відповідні витрати на користь [PERSON] Посилаючись на ст. 237 КЗпП України, Позивач просить стягнути посадової особи, винної у незаконному звільненні працівника, тобто Відповідача, який на сьогодні є звільненим з посади керівника товариства, понесені цим товариством витрати на загальну суму в розмірі 42780,45 грн. У судовому засіданні представник прокуратури, а також представники Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та ПрАТ «Діпрозв'язок» позов підтримали, просили Суд його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, рішення про звільнення [PERSON] було колективним рішенням виконкому товариства, погодженим у встановленому порядку з наглядовою радою та профспілковим комітетом, а сам [PERSON], будучи посадовою особою товариства, лише підписав наказ про звільнення, а тому його вини у незаконному звільненні, як він вважає, немає. Розглянувши подані Сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників Позивачів, Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступне. 14 грудня 2011 року наказом голови правління Відкритого акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» (в подальшому перейменованого в ПрАТ «Діпрозв'зязок») [PERSON] було видано наказ №288/к про звільнення [PERSON] з посади головного інженера з охорони праці №07 з 14.12.2011р. за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. (а.с. 7) Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.12.2012р. було задоволено позов [PERSON] та скасовано наказ №288/к від 14.12.2011р. про його звільнення. Тим же рішенням [PERSON] було поновлено на роботі в ПрАТ «Діпрозв'язок» на посаді провідного інженера з охорони праці №07 та стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33780,45 грн, компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 3000 гривень та судові витрати у вигляді компенсації вартості правової допомоги в розмірі 6000 гривень. (а.с. 8-11) Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31.01.2013р. зазначене рішення залишене без змін. (а.с. 12-14) З наявних в матеріалах справи копії розрахункових документів вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Діпрозв'язок» було повністю виконано рішення судів щодо виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших визначених судом платежів. (а.с. 17-29) У відповідності до ст. 237 Кодексу законів про працю України Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Як вбачається зі змісту судових рішень про поновлення [PERSON] на роботі, підставою для скасування наказу №288/к від14.12.2011р. про його звільнення стало те, що всупереч вимогам ч.2 ст.40, ч.2 ст.49-2 КЗпП України йому не було запропоновано посаду, яка б відповідала його професії та спеціальності. При цьому запропонували йому посади прибиральника службових приміщень, прибиральника території, кур'єра, від яких він відмовився, а не посаду інженера з охорони праці, яка була вільна, і на яку перевели іншого працівника. У відповідності до п.8.4.6 чинного на час спірних відносин Статуту Відкритого акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» повноваження щодо наймання та вивільнення працівників товариства належать голові правління товариства. У зв'язку з цим саме [PERSON], який на той час був головою правління, є відповідальною посадовою особою за дотримання трудового законодавства під час звільнення працівників. Посилання Відповідача на те, що рішення про визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників і затвердження штатного розпису товариства приймають колегіальним органом, а не особисто головою правління, Суд не бере до уваги, оскільки в даному випадку мова йде не про незаконність прийнятих рішень щодо зміни штату товариства або його організаційного структури, а про недотримання трудового законодавства під час прийняття індивідуального кадрового рішення, пов'язаного зі звільненням конкретного працівника товариства. За таких обставин посилання Позивача на ст. 237 КЗпП України як на підставу для покладення на Відповідача обов'язку з відшкодування товариству шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника є обґрунтованим. Разом з тим, зі змісту зазначеної статті вбачається, що на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника може бути покладено обов'язок лише щодо покриття шкоди, заподіяної у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. За таких обставин вимоги про стягнення з Відповідача виплаченої товариством [PERSON] компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 3000 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 гривень не ґрунтуються на законі, а тому в цій частині позову слід відмовити. Посилання ж прокурора у позові на ст.1191 ЦК України Суд вважає недоречним, оскільки між сторонами в даному випадку відсутні цивільно-правові відносини. Відтак, Суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог та відшкодування [PERSON] на користь ПрАТ «Діпрозв'язок» понесених товариством витрат у вигляді виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 33780,45 грн. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 337,80 грн.

Outcome: partial