Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

До Буського районного суду Львівської області звернувся з позовом [PERSON], від імені та в інтересах якого діє [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору. Позов мотивує тим, що 29.11.2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» в особі уповноваженого представника укладено кредитний договір № 270.977.76325. Згідно умов кредитного договору № 270.977.76325, відповідач зобовязувався надати позивачу 23600 гривень, включаючи витрати на страховий платіж, а позивач зобовязувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно умовами цього договору. Кредит видавався на 36 місяців зі сплатою річною змінюваною процентною ставкою у розмірі, що визнається як змінна частина ставки, збільшена на 5,50 %. Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку стала 9,5 %, що разом з маржою Банку склало процентну ставку в розмірі 15 %. Відповідно до п. 1.7. кредитного договору банк повідомляє позичальника про збільшення розміру процентної ставки та надсилає позичальнику новий графік щомісячних платежів Кредитним договором листом без внесення змін (доповнень) до Договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Однак, за весь період користування кредитом позивач не одержав жодного повідомлення відповідно до п. 1.7. кредитного договору. Так само позивач несправедливою вважає супутню послугу страхування життя, оскільки сам договір позивач не укладав, а заява про приєднання до договору не може свідчити про укладення договору страхування в контексті ЦК України без підпису сторін під умовами договору. Також банк не надав розрахунку вартості супутньої послуги страхування, а пошук подібних послуг свідчить про надмірну вартість навязаної супутньої послуги страхування. В будь-якому випадку страховий платіж повинен розраховуватись виходячи із сукупності різних факторів застрахованої особи, роду занять, періоду. Страховий внесок становить від 0,12 і до 10 відсотків всієї суми договору. В даному випадку не було дотримано жодних вимог, позивач самостійно не сплачував страхового внеску. Просить суд визнати недійсними умови кредитного договору № 270.977.76325 від 29.11.2016 року, а саме п. 1.11. кредитного договору № 270.977.76325 від 29.11.2016 року, та частково недійсним графіку щомісячних платежів за кредитним договором в частині сплати щомісячної комісії, з моменту його укладення, зобовязати Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» надмірно сплачені суми коштів за кредитним договором № 270.977.76325 від 29.11.2016 року, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» фактично понесені судові витрати в сумі 2159 гривень 39 копійок, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір. З поданого відзиву від представника відповідача убачається, що в оспорюваному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою із змінними величинами, а відображена чітко визначеними фіксованими сумами, зазначеними у графіку щомісячних платежів (649 гривень), то така умова не суперечить положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням обставини, що позичальник під час укладення договору ознайомлювався з текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив, а зміст договору, як вбачається з наведеного, жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, не вбачають жодних підстав для визнання недійсним положення договору про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та повернення позивачу коштів, що були, на його думку, сплачені надлишково, та просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою підготовчого судового засідання від 01 червня 2018 року клопотання представника [PERSON] адвоката [PERSON] про витребування доказу задоволено. Зобовязано ПАТ «Ідея Банк» в особі Львівського відділення № 1 представити в розпорядження суду витребувані документи. Заслухавши вступне слово представника позивача адвоката [PERSON], позивача [PERSON], дослідивши докази, оцінивши в сукупності всі наявні в матеріалах докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.11.2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» в особі уповноваженого представника укладено кредитний договір № 270.977.76325. Згідно умов кредитного договору № 270.977.76325, відповідач зобовязувався надати позивачу 23600 гривень, включаючи витрати на страховий платіж, а позивач зобовязувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно умовами цього договору. Кредит видавався на 36 місяців зі сплатою річною змінюваною процентною ставкою у розмірі, що визнається як змінна частина ставки, збільшена на 5,50 % (а.с. 11-13). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку стала 9,5 %, що разом з маржою Банку склало процентну ставку в розмірі 15 %. Відповідно до п. 1.7. кредитного договору банк повідомляє позичальника про збільшення розміру процентної ставки та надсилає позичальнику новий графік щомісячних платежів Кредитним договором листом без внесення змін (доповнень) до Договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Судом встановлено, що за весь період користування кредитом позивач не одержав жодного повідомлення відповідно до п. 1.7. кредитного договору, тобто Банком було порушено умову кредитного договору. Отриманий кредит отримувався позивачем для споживчих цілей. Згідно правої позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 16.11.2016 року № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Щодо супутньої послуги страхування життя, в цій частині суд вважає, що Банком були порушені умови. Оскільки, п. 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 травня 2007 року № 168, згідно якого банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати розпис сукупної вартості кредиту уз урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням, погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Судом встановлено, що відбулось не що інше, як примус з боку банку, на оформлення договору страхування, з яким позивача не було ознайомлено і не розяснено, що ця послуга банку також несе відповідні витрати. Відповідно до п. 3.1. глави 3 Правил банки зобовязані в кредитному договорі або додатку надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Ураховуючи те, що положення п. 3.1 і п. 3.4. глави 3 Правил Банком не були дотримані вимоги цих пунктів, відтак вимога супутньої послуги добровільного страхування життя є незаконною і несправедливою. Згідно правої позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1341цс15 зазначено позицію про несправедливі умови оскаржуваного кредитного договору, оскільки перед підписанням оскаржуваного кредитного договору позичальнику не надавалась інформація про умови кредитного договору. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не визначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Таким чином, суд приходить до переконання, що позов заявлений підставно, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справ. Згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав. Відтак, слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Представником позивача в розпорядження суду представлені фактично понесені судові витрати в сумі 2159 гривень 39 копійок, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved