Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

В червні 2014р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги 16 571,41 грн.; інфляційні нарахування у розмірі 7099,02 грн., 3,0 % річних в сумі 2044,92 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка проживає в [ADDRESS] є власником особового рахунку, та користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач. Починаючи з березня 2007р. відповідачка свій обов'язок по оплаті житлово-комунальних послуг не здійснює, в результаті чого за відповідачем рахується заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 березня 2007р. по 01 грудня 2013р. в розмірі 16571,41 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014р. позов було задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015р. було скасовано. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначаючи, що позивачем заявлені позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, просила суд в задоволенні позову відмовити, і застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31 жовтня 2001р. Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами. Відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг, які відповідачці за відповідну плату постачає позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (водопостачання, опалення), а відповідач отримує та користується даними послугами та відповідно зобов'язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно довідки про заборгованість (а.с. 65), станом на лютий 2006р. за відповідачкою рахується заборгованість в розмірі 2770,72 грн. При цьому позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2007р. по 01 грудня 2013р. в розмірі 16571,41 грн. Оскільки позивачем не надано жодних розрахунків щодо суми боргу, яка утворилась станом на лютий 2006р., суд вважає, що сума заборгованості за спірний період становить 13800,69 грн. (16571,41 грн -2770,72 грн.). Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до даних правовідносин строку позовної давності, про який клопотала сторона відповідача. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Із довідки про заборгованість вбачається, що відповідачка за спірний період сплачувала періодично борг частками, а, отже, мало місце переривання строку позовної давності. Крім того, судом враховано правові позиції, які містяться в постанові Верховного Суду України по справі № 6-214цс15 від 21 січня 2015р., беручи до уваги, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012р. по справі № 2610/14522/2012 (провадження № 2-с/2610/170/2012) заяву [PERSON] про скасування судового наказу від 19 серпня 2011р. у справі № 2н/1594/11 про стягнення боргу за комунальні послуги задоволено, і зазначений судовий наказ скасовано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 13800,69 грн. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. У відповідності до норм ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Оскільки позивачем не надано детального розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до задоволеної частини суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних.

Outcome: partial