Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], Староміського відділу ДВС ВМУЮ про визнання права власності та зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що 26.05.2010 року позивач придбав легковий причіп марки ПА-004, державний номер [NUMBER], № шасі (кузова, рами) [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію - [NUMBER], виданого 07.02.2008 року у [PERSON], який при свідках отримав за цей легковий причіп 2 500,00 гривень, що підтверджується відповідною розпискою, яка була складена ним у присутності трьох свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи те, що у позивача на той момент була відсутність коштів на постанову данного причіпа на облік в органах ДАІ, з обліку йього не знімав, а отримав довіреність від [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області 26.05.2010 року, зареєстровану в реєстрі за № 538, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вище вказаний легковий причіп. Тобто, [PERSON] продав належний йому легковий причіп позивачу, уклавши договір купівлі-продажу легкового причепу. 26.05.2010 року [PERSON] була складена письмова розписка про отримання від позивача коштів за легковий причіп марки ПА-004, державний номер [NUMBER], № шасі (кузова, рами) [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданного 07.02.2008 року. Позивач вважає, що він набув права власності на легковий причіп марки ПА-004, державний номер [NUMBER], № шасі (кузова, рами) [NUMBER], який з 26.05.2010 року фактично знаходився у володінні позивача. [PERSON] стало відомо, що на вказаний причіп постановою головного державного виконавця Староміським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Заплетнюком Богданом Івановичем накладено арешт. Накладений арешт перешкоджає позивачеві користуватись причіпом, так як на момент накладання арешту, причіп знаходився у розпорядженні та користуванні позивача, а в подальшому він збирався зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому такий арешт порушує його право як власника данного причепу марки ПА-004, державний номер [NUMBER], № шасі (кузова, рами) [NUMBER]. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання права власності за [PERSON] на легковий причіп марки ПА-004, державний номер [NUMBER], № шасі (кузова, рами) [NUMBER] та зняття з нього арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції Заплетнюком Богданом Івановичем. Ухвалою суду від 30.12.2013 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів було залучено ПАТ «Дельта Банк». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позовній заяві та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Представник співвідповідача Староміського відділу ДВС ВМУЮ позовні вимоги не визнав та надав суду письмові заперечення. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 07.02.2008 року Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, власником причепа легкового-в, марки ПА-004, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, є [PERSON]. (а.с. 7, 49 зв.) В розписці від 26.05.2010 року [PERSON] зазначив, що даною розпискою підтверджує те, що 26.05.2010 року ним було продано легковий причіп марки ПА-004, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] і отримано від нього 2 500, 00 гривень. (а.с. 6) Відповідно до довіреності від 26.05.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 538, [PERSON] уповноважив або [PERSON] або [PERSON], кожен з яких діє окремо і не залежно один від одного представляти його інтереси перед третіми особами щодо розпорядження та експлуатації причіпа марки -ПА, модель - 004, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - причіп легковий - В, реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 07.02.2008 року Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, слідкувати за технічним станом причіпа, бути його представниками в органах ДАІ, нотаріату, комісійних магазинах, або в будь-яких інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності з усіх питань без винятку, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням причіпа, його переобладнанням і таке інше. (а.с. 5) Відповідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Крім того в Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, що регламентується Законом України «Про дорожній рух» та Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Зокрема ст. 34 вказаного Закону передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання. Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Даним пунктом Порядку, також передбачено, що перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Судом встановлено, що на момент розгляду справи спірний транспортний засіб зареєстрований за [PERSON]. Згідно зі ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє пов новаження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Таким чином, видача довіреності без укладення договору купівлі-продажу не є договором, який допускає перехід права власності на майно до третіх осіб. При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої особи (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю. 14.01.2013 року старшим державним виконавцем Староміського відділу ДВС ВМУЮ Заплетнюком Б.І. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2604/10753/12, виданого Дніпропетровським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 5 908, 05 гривень. (а.с. 48) Згідно повідомлення ДАІ УМВС України у Вінницькій області від 24.01.2013 року, 23.01.2013 року внесено запис на автоматизований облік про накладення обмеження на проведення реєстраційних операцій щодо причіпа легкового-В, марки - ПА 004, номер шасі [NUMBER]; д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] (а.с. 49) Згідно акту опису й арешту майна від 21.10.2013 року, складеного головним державним виконавцем Староміського відділу ДВС ВМУЮ Заплетнюком Б.І. в присутності понятих, описано та накладено арешт на причіп марки - ПА 004, 2007 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER]. (а.с. 50-51) В судовому засіданні державним виконавцем Заплетнюком Б.І. було повідомлено, що заборгованість [PERSON], стягнення якої перебуває в нього на примусового виконанні, досі не погашена. Іншого майна, крім спірного, боржник не має. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем на легковий причіп марки ПА-004, державний номер [NUMBER], № шасі (кузова, рами) [NUMBER], оскільки дані вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними доказами. Оскільки у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності судом відмовлено, відповідно й не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зняття арешту з цього транспортного засобу, накладеного державним виконавцем Староміського відділу ДВС ВМУЮ Заплетнюком Б.І. Окрім того, при накладенні арешту Староміський відділ ДВС ВМУЮ, в даному випадку, є «посередником» між особою, в інтересах якої накладається арешт, та особою, на майно якої накладається арешт. Суд вважає, що саме між цими сторонами існують спірні правовідносини. Однак, заміна неналежного відповідача належним чи залучення співвідповідача можливі лише за клопотання позивача, що було роз'яснено позивачу в судовому засіданні. Суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача чи залучати співвідповідача за власною ініціативою за відсутністю клопотання позивача, враховуючи положення ст. 33 ЦПК України. Таке клопотання суду позивачем не заявлялось. Разом з тим, пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до такого відповідача. Згідно положень ст. 88 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed