Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить поновити його на роботі на посаді «заступника начальника колони (автомобільної)» в цех безрейкового транспорту ВАТ ПГЗК, скасувати наказ голови правління ВАТ ПГЗК про звільнення з роботи та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем норм КЗпП України, всупереч яким власник звільнив його з роботи за відсутності правової підстави для застосування п. 2\~ст. 40 КЗпП України. До суду позивач не зявився вдруге (а.с. 36,59), надіславши письмову заяву (а.с.60), із змісту якої вбачається надання ним згоди на розгляд справи за його відсутності. .Представник відповідача позов не визнав з підстав, наведених в письмових запереченнях на позов (а.с. 51-54). Вимогу про поновлення на роботі вважає необґрунтованою, оскільки звільнення [PERSON] було проведене з дотриманням передбаченої КЗпП України процедури звільнення, з огляду на що просить в задоволенні позову відмовити. [PERSON] правління ВАТ ПГЗК [PERSON] залучений ухвалою суду від 24 липня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, до суду не зявився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с 61) Суд, заслухавши пояснення представників відповідача, показання свідка та дослідивши представлені сторонами на обґрунтування заявлених вимог та заперечень письмові докази, встановив наступне: 14 червня 2013 року згідно з наказом № 28к від 14 червня 2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу на новостворене робоче місце - посаду заступника начальника колони (автомобільної) в цех безрейкового транспорту ВАТ ПГЗК за строковою трудовою угодою терміном дії до 30 грудня 2013 року включно (а.с. 67). Під час проходження медичного огляду в звязку з працевлаштуванням, згідно із медичним висновком [PERSON] був визнаний придатним працювати на посаді заступника начальника колони (автомобільної). На час його працевлаштування атестація робочого місця власником підприємства проведена не була. 23 січня 2014 року [PERSON] вперше з моменту працевлаштування був госпіталізований до кардіологічного відділення Комсомольської ЦМЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні до 03 лютого 2014 року (а.с. 63). 17 лютого 2014 року під час проходження повторної МСЕК позивачу безстроково була встановлена третя група інвалідності загального захворювання з протипоказаннями тяжкої фізичної праці та психоемоційного навантаження. (а.с. 8). Як показала суду допитана в якості свідка головний лікар МСЧ ВАТ «ПГЗК» [PERSON], саме в лютому 2014 року, під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні та підготовки матеріалів на вимогу МСЕК, вона вперше отримала інформацію щодо наявної у [PERSON] інвалідності, і що по суті було приховане ним під час працевлаштування. Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2014 року позивач загалом перебував на стаціонарному лікуванні 56 днів. В серпні 2014 року до лікарні був доставлений швидкою безпосередньо з робочого місця. [PERSON] також показала суду, що 29 вересня 2014 року, за наслідками чисельних лікарняних, зокрема останнього, що мав місце після госпіталізації позивача з робочого місця, ЛКК МСЧ ВАТ ПГЗК (а.с. 11) з врахуванням частих загострень захворювання, нестабільного артеріального тиску на фоні приймання препаратів, рекомендацій МСЕК, було надано висновок щодо непридатності [PERSON] до роботи в умовах ЦБТ. Наступного дня, 30 вересня 2014 року наказом голови Правління ВАТ ПГЗК № 1987 від 30 вересня 2014 року (а.с. 14) [PERSON] був відсторонений від роботи з 30 вересня 2014 року з визначенням його місця перебування в АБК ЦБТ ВАТ «ПГЗК» в умовах пятиденної робочої неділі, з тривалістю робочої зміни 8 годин (а.с. 12) та збереженням середнього заробітку на весь час відсторонення від роботи. За наслідками відсторонення [PERSON] від роботи, наказом в.о. голови правління ВАТ «ПГЗК» № 2100 від 13 жовтня 2014 року було створено комісію для вирішення питання щодо переведення [PERSON] на легшу роботу у звязку з невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоровя (а.с. 15), а 02 грудня 2014 року згідно із наказом голови правління № 2513 від 28.112014 року адміністрацією підприємства була проведена первинна атестація робочого місця заступника начальника колони (автомобільної). За результатами проведених вимірів був встановлений фактор виробничого середовища за ознакою напруженості праці: напруженість аналізаторних функцій, емоційна та інтелектуальна напруженість. (а.с. 43-44). З висновками атестації /після її затвердження [PERSON] правління /а.с. 19/ позивач був ознайомлений під розпис (а.с. 45).. 25 березня 2015 року, за наслідками проведеної атестації та наявними медичними протипоказаннями до виконання трудових обовязків, позивача було запрошено на засідання комісіїдля вирішення питання щодо його переведення на легшу роботу, де згідно із представленим додатком (а.с. 22-24) йому із загального списку вакантних на ВАТ ПГЗК робочих місць було запропоновано обійняти іншу наявну посаду на підприємстві, як по спеціальності, так і будь-яку іншу роботу. Проте, як показав суду начальник відділу кадрів ВАТ ПГЗК [PERSON], позивач відмовився розглядати будь-які варіанти, поставивши відповідну відмітку про власну незгоду про переведення на іншу легку роботу (а.с. а.с. 21-24). Після засідання комісії позивача знову було госпіталізовано до лікарні, в звязку з чим на лікарняному він перебував протягом періоду з 27.03.2015 року до 10.04. 2015 року, а 07 травня 2015 року його знову було запрошено на засідання комісіїдля вирішення питання щодо переведення на легшу роботу, де позивач в аналогічний спосіб відмовився від будь-яких пропозицій про переведення (а.с. 25-29). За наслідками проведених засідань, в звязку з категоричною відмовою позивача від переведення на більш легку роботу, головою правління ВАТ ПГЗК було ініційоване його звільнення (а.с. 30), і після отримання відповідної згоди профспілкового комітету (а.с. 31), наказом [PERSON] правління ВАТ ПГЗК № 362к від 15.05.2015 року позивач з 15.05.2015 року був звільнений з займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України - у звязку із невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи (а.с. 5) Вирішуючи питання щодо обгрунтованості позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі, суд виходить з наступного: За загальною нормою права звільненням без законних підстав слід вважати: звільнення з підстав, не передбачених трудовим законодавством; звільнення з підстав, які передбачені трудовим законодавством, але застосовані неправильно; недотримання процедури звільнення ; невідповідність фактичних даних підставам звільнення. Зясовуючи, на яких підставах було проведено звільнення [PERSON] та перевіряючи відповідність наказу про звільнення положенням закону, суд наголошує про наступне: Відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Підґрунтям для звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України внаслідок стану здоровя є або фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки або стійке порушення функцій організму, визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, підтверджені довідкою медико-соціальної експертної комісії. Відповідно до медичного висновку продовження даної роботи (в наявних умовах праці) має бути протипоказане працівникові за станом здоровя та створювати загрозу для його життя і здоровя (при цьому не має значення, справляється працівник з роботою чи ні). В цьому сенсі невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоровя. Приймаючи до уваги, що КЗпП України прямо не передбачає, в який спосіб має бути виявлена та засвідчена невідповідність стану здоровя працівника виконуваній роботі, суд аналізуючи положення ч.2 ст.40 КЗпП України, та

Outcome: dismissed