Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

В червні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Довбиськаа гропромтехніка» (далі також відповідач) про розірвання трудового договору. Позов обгрунтовувався тим, що з 01.12.2003 р. позивач працює на посаді завідуючої складом у Товаристві з додатковою відповідальністю « Довбиська агропромтехніка». 30.05.2017 Р. у зв'язку з відсутністю бажання працювати й надалі, позивач подала длявідповідача заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. В цей же день її заява була отримана уповноваженою особою відповідача, однак до моменту звернення до суду, відповідач не припинив трудовий договір з позивачем. З огляду на викладене, позивач вирішила звернути за захистом своїх прав до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, якою підтримала заявлені позовні вимоги, позов просила задовольнити, а справу слухати без її участі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 та ст.224 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 01.12.2003 року позивач працевлаштований у відповідача на посаді завідуючої складом, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 6). Згідно опису вкладення до листа та рекомендованого поштового повідомлення, позивач направила відповідачу заяву про звільнення, яку отримала уповноважена особа Товариства з додатковою відповідальністю «Довбиська агропромтехніка» 30.05.2017 р. Згідно доводів позивача та наданих доказів, відповідач не відреагував належним чином на заяву позивача. Відповідно до ст. 36 КЗпП України, однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору за ініціативою працівника. Згідно з ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач не реагує на звернення позивача щодо його звільнення за ст.. 38 КЗпПУ, а тому, вона не може розірвати укладений трудовий договір у встановленому законом порядку, що безпосередньо порушує її конституційне право на працю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача на працю порушене та підлягає захисту. З урахуванням наведеного, суд вважає, що трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем слід розірвати на підставі ст. 38 КЗпП України. Крім того, відповідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640,00 грн. сплачена при подачі позовної заяви до суду, що підтверджено відповідним платіжним дорученням. На підставі наведеного,

Outcome: approved