Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 20.12.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 54 576,08 грн. за кредитним договором від 06.06.2011 р. № б/н, яка складається з такого: 3 565,93 грн. - заборгованість за кредитом; 44 335,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 2 575,05 грн. - штрафу (процентна складова). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 06.06.2011 р. № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши кредит Відповідачеві у встановленому договором розмірі. Проте Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобов'язань. У зв'язку з цим Відповідач за станом на 30.11.2017 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 54 576 грн. 08 коп., що складається з наведених вище сум заборгованості за кредитом, відсотками, пенею і штрафом. Ухвалою суду від 04.01.2018 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом та призначено підготовче судове засідання на 14.02.2018 р., ухвалою суду від 14.02.2018 р. призначено розгляд справи в судовому засіданні на 12.03.2018 р., відкладене на 02.04.2018 р. за клопотанням представника Позивача та на 24.04.2018 р. через неявку сторін. У судовому засіданні 24.04.2018 р., представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючи на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково повідомила, що з огляду на стягувану суму заборгованості за «тілом» кредиту Відповідачеві, ймовірно, було збільшено кредитний ліміт до 3 500 грн., проте докази на підтвердження цього суду не надала. Так само повідомила, що не може надати суду для дослідження оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви, на виконання вимог ухвали суду від 14.02.2018 р, проте завірила суд, що такі документи в Позивача є, але назвати причини повторного після попереднього судового засідання невиконання вимог суду не змогла. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями (а.с. 48, 67, 73); копію позову отримала 19.01.2018 р. (а.с. 48), відзиву із запереченнями на цей позов суду не подавала, клопотань про відкладення судових засідань також не подавала. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с. 3), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до статей 1054, 1055 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За визначенням частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як наведено у позовній заяві, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки сторонами 06.06.2011 р. було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Через невиконання Відповідачем своїх зобов'язань станом на 30.11.2017 р. виникла заборгованість Відповідача на загальну суму 54 576,08 грн., що включає, зокрема, 3 565,93 грн. заборгованості за кредитом та 44 335,10 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом. Разом з тим, на відміну від прохальної частини позовної заяви в обґрунтуванні цих вимог Позивач вказав про надання Відповідачу кредиту в розмірі лише 300 грн. (а.с. 1), хоча просить стягнути за «тілом» кредиту 3 565,93 грн. (а.с. 3), не вказуючи при цьому ані про зміну кредитного ліміту, ані про жодні інші для цього підстави. При цьому представник Позивача у судовому засідання зробила припущення про збільшення кредитного ліміту Відповідачеві до 3 500 грн., також на надаючи доказів на підтвердження цього твердження. Проте навіть у разі збільшення кредитного ліміту Відповідачеві до 3 500 грн. це не пояснює, чому до стягнення заявлено суму заборгованості за «тілом» кредиту, що перевищує і цей ліміт (3 565,93 грн.). Так само згадана вище анкета-заява також не містить даних про суму одержаного (а не бажаного) Відповідачем кредиту. Крім того, в згаданій анкеті-заяві відсутнє будь-яке зазначення процентної ставки та інших умов наданого Відповідачеві кредиту. Водночас до позовної заяви Позивачем додано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 30 дней льготного периода» за договором з Відповідачем, із зазначенням базової відсоткової ставки 3,0 % на місяць, проте ця довідка з умовами кредитування не містять ані підпису Відповідача про ознайомлення її з цими умовами, ані будь-яких позначень щодо надання її Відповідачеві (а.с. 8). До того ж з доданого до позовної заяви Розрахунку заборгованості Відповідача за договором від 06.06.2011 р. № б/н (а.с. 4-6) вбачається, що процентна ставка за поточною заборгованістю становила 36 % (наділі зменшена до 30%, потім збільшена до 34,80 % і до 43,20 %), водночас цей Розрахунок містить дані про нарахування Відповідачеві відсотків з процентною ставкою за простроченою заборгованістю 72 % (до 31.12.2012 р. включно), хоча згадана вище довідка про умови кредитування не містить жодних даних про процентну ставку у 72 % та про наявність двох процентних ставок (36 % та 72 %), що одночасно нараховуються з Відповідача. З огляду на усе наведене суд не може перевірити належними і допустимими доказами як факт одержання Відповідачем кредиту, так і правильність нарахування Позивачем розміру заборгованості, заявленої до стягнення за «тілом» кредиту і процентами за користування цим кредитом, а відповідно і розмір стягуваних штрафних санкцій. Ухвалою суду від 04.01.2018 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с. 43-44) учасникам справи було роз'яснено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя, четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з пунктом 4 частини п'ятої статті 12, частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України; при цьому за загальним правилом суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених законом випадків. Призначаючи справу до судового розгляду (ухвала суду від 14.02.2018 р., а.с. 55-56), суд, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, вирішив, що в судове засідання повинен бути викликаний представник Позивача для дачі особистих пояснень по суті справи з метою встановлення дійсних правовідносин сторін і з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, з огляду на обсяг поданих письмових доказів та неповне їх відображення в позовній заяві, зокрема в частині умов, на яких Відповідачеві надавався кредит, за стягненням заборгованості по якому Позивач звернувся до суду. У зв'язку з цим судом названою ухвалою від 14.02.2018 р. було зобов'язано представника Позивача надати суду для дослідження в судовому засіданні оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви і завірено Позивачем як такі, що відповідають наявним у нього оригіналам таких документів, з одночасним роз'ясненням визначених частиною шостою статті 95 ЦПК України наслідків неподання суду оригіналів цих документів. Таким чином, на переконання суду, надані суду і завірені Позивачем копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 30 дней льготного периода» за договором з Відповідачем, не підписана останнім, враховуючи невиконання Позивачем вимог ухвали суду від 14.02.2018 р. про надання оригіналів документів, зокрема вказаних анкети-заяви і довідки, є копіями невідомого походження, а відтак не є належними та допустимими доказами у справі згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства України. При цьому суд бере до уваги правові позиції судів вищих інстанцій про те, що копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом. Як зазначено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 30.03.2011 р. у справі № 6-29420св10, від 30.06.2011 р. у справі № 6-57743св10, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 р. у справі № 6-47120св14 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; суд у разі недостатності доказів повинен вжити заходів та сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного з'ясування обставин справи. При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі; якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу, які до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи; у справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. На підставі наведених норм вищими судами було зроблено висновок про недотримання судами першої й апеляційної інстанцій законодавчих вимог, оскільки ними не звернуто уваги на те, що в матеріалах справи знаходиться не засвідчена суддею ксерокопія документу, який є основним доказом, поданим позивачем для підтвердження своїх вимог, та не було з'ясовано питання дослідження оригіналу цього документу. З огляду на це та зважаючи на ненадання Позивачем суду оригіналу анкети-заяви на ім'я Відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка до того ж не містить даних про розмір кредиту, що відповідає заявленої до стягнення суми заборгованості за «тілом» кредиту), відсутність підпису Відповідача на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 30 дней льготного периода» за договором з Відповідачем, а також суперечність даних щодо розміру наданого Відповідачеві кредиту (за змістом позовної заяви надано 300 грн., а заявляється до стягнення 3 565,93 грн.), який також не підтверджений жодними доданими до позову доказами, суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до частин п'ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні правові позиції неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11.02.2015 р. у справі № 6-240цс14, від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, від 22.03.2017 р. у справі № 6-2320цс16, де Верховний Суд України зазначив, що непідписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. З огляду на усе викладене і наведені вище позиції Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до статей 509, 526, 536, 626, 634, 1050, 1054, 10561 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed