Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

В травні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що згідно кредитного договору № NKTGGK09440017 від 22.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 46000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на термін до 21.03.2022 року, та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Свої зобовязання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 21.04.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 130825,82 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судовий збір. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила застосувати позовну давність і в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що своїм листом від 27.06.2011 року позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості та змінив строк виконання зобов'язання відповідача з 21.03.2022 року на 16.09.2011 року, оскільки вимагав повернення коштів у повному обсязі протягом тридцяти днів з дати отримання відповідачем зазначеної вимоги, а вимогу відповідач отримав 17.08.2011 року. Отже, строк позовної давності щодо вимоги про повернення суми кредиту почався 17.09.2011 року, а сплив 17.09.2014 року, тобто майже за два роки до звернення позивача до суду. Крім того, представник відповідача зауважила, що розрахунок банку суперечить умовам кредитного договору, оскільки мав складатися із графіку погашення щомісячних платежів без відокремлення тіла кредиту, відсотків та винагороди, оскільки сторони кредитного договору не домовлялись про таке, а отже і визначити щомісячну суму цих складових не вбачається можливим. Також пояснив, що в кредитному договорі не визначено, з яких сум складається розмір щомісячного платежу, тому нарахування банком пені є невідповідним умовам кредитного договору. Зауважив, що розрахунок заборгованості має арифметичні помилки, які значно збільшують відповідальність відповідача за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2007 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір № NKTGGK09440017, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 46 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості, на термін до 21.03.2022 року. Відповідач зобовязався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. За ст.ст. 526, 527, 536 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки за користування кредитом та пеню, що передбачені умовами договору. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 21.04.2016 року має заборгованість в сумі 130825,82 доларів США, яка складається з наступного: - 37246,74 доларів США - заборгованість за кредитом; - 30153,18 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 6000,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 57425,90 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.\~ Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України\~ встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав,\~в звязку з чим, позов є обгрунтованим. Заяву представника відповідача про застосування позовної давності суд знаходить безпідставною, виходячи із такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). В запереченнях на позов представник відповідача вказував, що строк позовної давності щодо вимоги про повернення суми кредиту почався 17.09.2011 року, а сплив 17.09.2014 року, так як листом від 27.06.2011 року позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості та змінив строк виконання зобов'язання відповідача з 21.03.2022 року на 16.09.2011 року, оскільки вимагав повернення коштів у повному обсязі протягом тридцяти днів з дати отримання відповідачем зазначеної вимоги, а вимогу відповідач отримав 17.08.2011 року. Проте, із наявної в матеріалах справи копії рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.02.2015 року вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» 14.06.2012 року звертався до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Миколаївської міської ради, Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.05.2016 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.02.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, позивачем не пропущено позовну давність. Також, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання представника відповідача на невідповідність розрахунку заборгованості банку умовам кредитного договору та наявність в ньому арифметичних помилок. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростували надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором та відповідні висновки суду, представник відповідача суду не надав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] суми кредитної заборгованості . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також належить стягнути сплачений позивачем при подачі даного позову судовий збір у розмірі 30 000,00 грн.

Outcome: approved