Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 14.08.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до Логвинської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за нею право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається із згаданого житлового будинку; Позивач є спадкоємцем першої черги як дочка померлої. Для отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до нотаріуса, проте та відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою суду від 19.08.2019 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачу строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 24.09.2019 р., відкладене на 16.10.2019 р. у зв`язку з необхідністю направлення додаткового запиту до іншого нотаріусу для отримання копії спадкової справи (а.с. 53, 54). У підготовче судове засідання 16.10.2019 р. учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями (а.с. 46, 48, 49, 69, 70). Представник Позивача 24.08.2019 р. та 09.10.2019 р. подав до суду заяви з проханням проводити розгляду без його участі (а.с. 51, 72). Від Відповідача 20.09.2019 р. та 04.10.2019 р. також надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі із зазначенням про відсутність заперечень проти позову, визнання позовних вимог, просять позов задовольнити (а.с. 50, 71). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією технічного паспорту (а.с. 21-25), належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.11.2013 р. приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області Клочко О.П. у спадковій справі № 28/2012 померлого [INFO]. [PERSON] , зареєстровано в реєстрі № 1118; копія цього свідоцтва додана до позовної заяви (а.с. 19). Власник названого спірного майна - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] , виданого 16.08.2016 р. Виконавчим комітетом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 22 (а.с. 7). Позивач - [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації (а.с. 9), постійно з лютого 2015 року проживає в Україні за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] (а.с. 10-11). Позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого 23.01.1962 р. Логвинською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 2 (а.с.8), згідно з яким її матір`ю є [PERSON] (спадкодавець), а батьком - [PERSON] , який, як наведено вище, помер ще [INFO]. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не склала, спадкова справа не заводилась, про що на запит суду повідомлено державним нотаріусом Дяченко Л.Є. (а.с. 41, 43); до листа державного нотаріуса додано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, з якої судом було встановлено, що спадкова справа після померлої [INFO] . [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Клочко О.П. (а.с. 44). У зв`язку з цим на запит суду від 25.09.2019 р. (а.с. 54) названим приватним нотаріусом Клочком О.П. надіслано копію згаданої спадкової справи (а.с. 55-68), з якої вбачається, що Позивач [PERSON] 31.10.2016 р. звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] (а.с. 58); інших заяв від будь-яких інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять; так само в спадковій справі відсутні документи та/або відомості про видачу Позивачеві свідоцтва про право на спадщину чи документи про підстави відмови у видачі такого свідоцтва. Крім того, Позивач також зверталася за отриманням згаданого свідоцтва до приватного нотаріуса Бабак В.С., якою було відмовлено Позивачеві в оформленні спадщини через втрату оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 34, 45). Також до позовної заяви додано копію газети «Голос Володарщини » від 26.07.2019 р. з оголошенням про недійсність через втрату згаданого вище правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме: свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 37). Таким чином, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що Позивач є єдиним спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON] ,яка звернулася до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право спадщину, яке їй не видано через відсутність належних правовстановлюючих документів (оригіналів) на спадкове майно. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За визначенням статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Водночас згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України); усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки (стаття 26 ЦК України). Згідно з нормами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що Позивач як дочка померлого спадкодавця, що звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене вище спадкове майно (житловий будинок). Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося. Проте, зважаючи на визнання Відповідачами позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та вбачає підстави для повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Відповідно до статей 16, 328, 1220, 1223, 1225, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved