Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму у місяць для відповідно віку дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, починаючи з моменту народження доньки і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально її не підтримує. За вказаних обставин та посилаючись на положення ст. 164 СК України, позивачка вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, адже він, в порушення вимог ст.150 СК України, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та фактично самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини. Крім того, з урахуванням положень ст.ст. 180-183 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму у місяць для відповідно віку дитини. Позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини та стягнення з нього аліментів не заперечував та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 03.11.2017 року, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка та її представник проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданого 19.06.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, Згідно вказаного Свідоцтва про народження матір'ю [PERSON] є [PERSON], а батьком - [PERSON]. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивачка, в якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки, зазначає, що починаючи з моменту народження дитини та по цей час відповідач не бере участі у вихованні своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально її не підтримує, що, в свою чергу, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками та самоусунення від виховання та утримання своєї дитини. Так, як вбачається з матеріалів справи, малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою форми №3 Житлово-експлуатаційної дільниці №5 ТОВ «Новобудова» від 21.12.2016 року №712 (а.с. 7). При цьому, згідно Довідки Служби у справах дітей виконавчого комітету Хустської міської ради від 16.06.2017 року №180 встановлено, що зі слів батька відповідача останній вже тривалий час проживає у м.Сєвєрск Донецької та має другу родину. Крім того, як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.2017 року №109/05/40-11717 щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки Комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації було з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] перебували в цивільному шлюбі та є батьками малолітньої доньки - [PERSON]. Оскільки спільне життя між [PERSON] та [PERSON] спільне життя не склалося, вони почали проживати окремо, в той час як донька залишилася проживати разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS], де, в свою чергу, створені належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку дитини. Також Комісією з'ясовано, що з 2013 року [PERSON] не бачиться з донькою та не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров'ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не вітає з днем народження та іншими святами. За вказаних обставин, враховуючи інтереси дитини, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню його дитини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, ч.2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено вимогами ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання доньки, суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] року, які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки, з врахуванням принципу справедливості та розумності, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2016 року і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття, тобто до [INFO] року. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. Також, в порядку, визначеному ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. Враховуючи наведене, та

Outcome: approved