Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 вересня 2015 року [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти у сумі 13000 доларів США, які зобовязався повернути у наступному порядку: 01 вересня 2015 року повернути 10000 доларів США, та в строк до 01 жовтня 2015 року повернути 3000 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноруч написану розписку від 01 вересня 2015 року. [PERSON] звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ігнорує вказану вимогу. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 13000 доларів США, а також суму штрафних санкцій у вигляді 3% річних у розмірі 293 доларів США 92 центи. Сторони у судове засідання не зявились. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до предявленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2015 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 13000 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти у наступному порядку: до 01 вересня 2015 року 10000 доларів США та до 01 жовтня 2015 року 3000 доларів США. Вказана обставина підтверджується копією розписки (а.с.5). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що у строк, визначений розпискою [PERSON] не повернув грошові кошти. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 01 вересня 2015 року був укладений договір позики В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових розрахунків, зазначених позивачем в позовній заяві, три проценти річних від простроченої суми складає 293 доларів США 92 центи, виходячи з наступного розрахунку: (3% *10000 *282) / 365 = 231,78 доларів США, та (3% * 3000 * 252) / 365 = 62,14 доларів США. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 13293 доларів США 92 центи. Станом на 08 червня 2016 року 13293 доларів США 92 центи еквівалентно 331838 гривень 58 копійок (13293,92 * 24,96). У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 09 червня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 3318 гривень 39 копійок. Предявлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3318 гривень 39 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved