Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

В січні 2020 року АТ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.08.2016 року у розмірі 29500,69 грн. станом на 28.11.2019 р. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 22.08.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач взяла на себе зобов`язання повертати отримані нею кошти в кредит відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» за «Тарифам банку», які викладені на банківському сайті. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, як наслідок, станом на 28.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 29500,69 грн., яка складається з 10430,67 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1416,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками згідно ст. 625; 15773,03 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована складова); 1380,99 - штраф (процентна складова). Відповідач 03.03.2020 року надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила що протягом січня -лютого 2020 року сплатила банку 9450 грн., а тому позовні вимоги визнає лише в частині заборгованоситі у розмірі 980,67 грн., в іншій частині у задоволенні позову просить відмовити. Позивач у визначений законом строк не надіслав до суду відповідь на відзив. Справа розглядається за правилами глави 10 розділу ІІІ Цивільного-процесуального кодексу України з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Встановлено, що 22 серпня 2016 року [PERSON] заповнила бланк Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» в Приватбанку /а.с.13/. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 28.11.2019 року складає в розмірі 29500,69 грн., яка складається з 10430,67 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1416,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками згідно ст. 625; 15773,03 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована складова); 1380,99 - штраф (процентна складова). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету-заяву. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за кредитним договором від 22 серпня 2016 року кредитних коштів у розмірі 12000 грн. Зі змісту Анкети-заяви не вбачається який розмір кредиту було отримано [PERSON] та на яку картку. Також, суд не може взяти і не бере до уваги наданий банком розрахунок заборгованості, оскільки він не містить відомостей про факт отримання 22 серпня 2016 року [PERSON] кредитних коштів у розмірі 12000 грн. Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру встановленого кредитного ліміту, розмір реально отриманих коштів позичальником та підстава їх отримання, а також куди було спрямовано кошти, що вносилися [PERSON] 13.01.2020 р., 17.01.2020 р. та 14.02.2020 р. в сумі 9450 грн., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю. При розгляді даної справи, суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.01.2020 року №204/66087/18 та №203/4297/18.

Outcome: dismissed