Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

В червні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила суд: звільнити з-під арешту належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить вищезазначена квартира. В березні 2020р. їй стало відомо про арешт на цю квартиру на підставі постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 17 грудня 2008р.в межах виконавчого провадження, власником цієї квартири зазначено ТОВ «Еліт Груп», яке орендувало цю квартиру на підставі договору оренду від 19 червня 2002р. Враховуючи те, що позивачка не була ніколи боржником у виконавчому провадженні, і належна їй квартира не передавалась у власність ТОВ «Еліт Груп» та згідно відповіді відповідача у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є позивачка, остання вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права власності. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог ТОВ «Еліт Груп». До судового засідання стороною позивача, було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, та просить суд позов задовольнити. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання представники не з`явилися, відзив на позов відповідачем не подавався. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1994р., та зареєстровано право власності на цю квартиру в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 30 березня 1994р. в Книзі 22-283 за реєстровим № 2283. Згідно з відомостями з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на квартиру позивачки було накладено арешт: - постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва, від 17 грудня 2008р., боржником і власником квартири у межах виконавчого провадження зазначено третю особу; - ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017р. по справі № 760/8819/16- к, при цьому власником квартири також зазначено третю особу. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020р. скасована арешт на квартиру позивачки, який було накладено ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017р. по справі № 760/8819/16- к. Протягом всього часу розгляду справи в суді, судом не встановлено, що позивачка є стороною (боржником) виконавчого провадження, в межах примусового виконання якого було накладено арешт на її квартиру постановою від 17 грудня 2008р. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги, в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України висловлених у справі № 6-26цс13 від 15 березня 2013р., вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме слід звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачці, що накладений на підставі постанови державного виконавця Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 17 грудня 2008р. (обтяження на майно зареєстровано 18 грудня 2008р. о 11:46:57 за № 8307103 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» МЮ України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,8 грн.

Outcome: approved