Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи позов тим, що в січні 2016 року позивач передав відповідачу [PERSON] золото 583 проби вагою 23 гр. для виготовлення ювелірних виробів та 500 грн. в рахунок оплати за виконання даних робіт. Відповідач зобовязався виготовити з наданого матеріалу ювелірні вироби протягом місяця. У звязку з тим, що свої зобовязання по виготовленню ювелірних виробів відповідач не виконав, 03.03.2016 року позивач звернувся з вимогою повернути передане йому золото та кошти. 03.03.2016 року відповідач власноручно написав розписку, відповідно до якої зобовязався в десятиденний строк повернути золото такої ж проби та в кількості, а також кошти в сумі 500 грн., однак на даний момент ні золото, ні кошти відповідачем не повернуті. 17.07.2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою повернення золота вагою 23 гр. 583 проби та кошти в сумі 500 грн., проте на час звернення з даним позовом до суду жодної відповіді від відповідача не надійшло. Враховуючи,\~що між\~сторонами склалися\~зобовязальні відносини,\~що повязані\~з наданням\~відповідачем послуг\~по виготовленню\~ювелірних виробів\~із матеріалу\~замовника позивача,\~а золото,\~яке було\~передане відповідачу\~для подальшої\~переробки позивачу\~не повернуто,\~тому відповідач\~зобовязаний в\~силу ст.\~22\~ЦК України\~відшкодувати позивачу\~заподіяні збитки\~в розмірі\~вартості золота\~відповідної кількості\~та проби,\~а також\~повернути 500\~грн.,\~які були\~передані відповідачу\~в рахунок\~оплати послуг,\~які останнім\~надані не\~були.\~Відповідно до\~довідки АТ\~«Сбербанк» за\~вих.\~№ 51/3/59-1\~від 12.07.2018\~року вартість\~1\~Трійської унції\~станом на\~12.07.2018\~року становить\~32784,0690\~грн.\~(1\~Трійська унція\~=\~31,103\~гр.),\~тому відповідно\~вартість 23\~гр.\~золота дорівнює 24243 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 24743,00 грн., судовий збір в розмірі 704,80 грн. та 2000,00 грн. витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280\~ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що в січні 2016 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] золото 583 проби вагою 23 гр. для виготовлення ювелірних виробів та 500 грн. в рахунок оплати за виконання даних робіт. Відповідач зобовязався виготовити з наданого матеріалу ювелірні вироби протягом місяця. У звязку з тим, що свої зобовязання по виготовленню ювелірних виробів відповідач не виконав, 03.03.2016 року позивач звернувся з вимогою повернути передане йому золото та кошти. В оригіналі розписки від 03.03.2016 року вказано: «Я, [PERSON], [INFO], даю дану розписку [PERSON] в тому, що я зобовязуюсь в 10 денний строк повернути дане мені золото вагою 23 гр. та 500,00 грн. для виготовлення ювелірних прикрас, які я не зробив (а.с. 27). Відповідно до\~довідки АТ\~«Сбербанк» за\~вих.\~№ 51/3/59-1\~від 12.07.2018\~року вартість\~1\~Трійської унції\~станом на\~12.07.2018\~року становить\~32784,0690\~грн.\~(1\~Трійська унція\~=\~31.103\~грам),\~тому відповідно\~вартість 23\~гр.\~золота складає 24243 грн. (а.с. 8). Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 30.08.2018 року, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 52/84 (а.с. 22-23). Також місце реєстрації відповідача за вказаною адресою підтверджується копією його паспорта (а.с. 12). 17.07.2018 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію з вимогою повернення золота вагою 23 гр. 583 проби та коштів в сумі 500 грн., проте на час звернення з даним позовом до суду жодної відповіді від відповідача не надійшло (а.с. 6-7). Відповідач [PERSON] на вимогу позивача не повернув отримане золото та грошові кошти та ухиляється від виконання свого зобовязання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням течі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого ворушеного права (реальні збитки) (ч. 2 ст. З ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Враховуючи, що між сторонами склалися зобовязальні відносини, що повязані з наданням відповідачем послуг (глава 63 ЦК України) по виготовленню ювелірних виробів із матеріалу замовника, а золото, яке було передане відповідачу для подальшої переробки, останній отримав від позивача та не повертає, тому він зобовязаний в силу ст. 22 ЦК України відшкодувати позивачу заподіяні збитки в розмірі вартості золота відповідної кількості та проби, а також повернення 500 грн., які були передані позивачем в рахунок оплати послуг та які відповідачем надані не були. Оригінал розписки від 03.03.2016 року знаходиться в матеріалах справи (а.с. 27), отже наявність даної розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, тому за викладених\~обставин,\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягають збиткив сумі 24743,00 грн. (24243 грн. вартість золота та 500 грн. за послуги). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що відповідно до квитанції від 27.07.2018 року позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У позовній заяві (а.с. 3-13) позивачем було вказано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2000 грн. Так, 11.07.2018 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 14) і відповідно до п.4.1 даного договору за надання адвокатських послуг згідно договору замовник перераховує виконавцю 2000,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера [PERSON] 24.07.2018 року сплачено адвокату [PERSON] 2000,00 грн. на підставі договору від 11.07.2018 року (а.с. 13). Адвокатом [PERSON] надано суду акт виконаних робіт від 24.07.2018 року, відповідно до якого зазначено обсяг послуг: забезпечення інформацією з юридичних питань по темі замовника 300 грн.; складення огляду законодавства та судової практики по темі замовника 600 грн.; підготовка позовної заяви 1100 грн. (а.с. 15) Проаналізувавши надані докази в підтвердження витрат на правову допомогу адвоката та обсяг наданих адвокатом [PERSON] юридичних послуг у даній справі, суд вважає, що розмір витрат позивача [PERSON] в сумі 2000 грн. на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача, а тому підлягають до стягнення з відповідача. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved