Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору побутового підряду та повернення боргу, в якому просив суд розірвати з 03.05.2019 року договір побутового підряду (індивідуальний номер замовлення VR0771), укладений 04.01.2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача сплачені грошові кошти на виконання договору побутового підряду в розмірі 2890,00 грн. та пеню за неналежне виконання умов договору в розмірі 7196,10 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.01.2019 року між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір побутового підряду (індивідуальний номер замовлення VR0771), згідно з яким виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій (металопластикове вікно) за розцінками виконавця. Ціна договору становить 2890 грн. Відповідно до п. 1.2 замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові вироби відповідно до умов цього договору. Зобов`язання замовником виконано у повному обсязі, а саме сплачено суму виробу в розмірі 2890 грн. Відповідачем умови договору не виконано та станом на 03.05.2019 року прострочено виконання зобов`язання на 83 дні, тому позивач вважає, що відповідач має сплати неустойку, сума якої становить 7196,10 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Казеко О.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (а.с. 52). 04.01.2019 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір побутового підряду (індивідуальний номер замовлення VR0771) (а.с. 6). Відповідно до п. 1.1, 1.2 вказаного договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі вироби) за розцінками виконавця. Замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові вироби відповідно до умов цього договору. Пунктом 2.1 договору вказана вартість виробів, яка становить 2890 грн. та відповідно до п. 3.1 договору замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 2890 грн. впродовж 14 днів з дня укладення договору, при цьому завдаток вноситься в день укладення договору. Так, на виконання вимог вказаного договору позивачем [PERSON] сплачено відповідачу вартість виробів у розмірі 2890 грн., що стверджується записом у договорі (17.01.2019 року оплачено повністю). Згідно п. 3.2 договору виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 35 робочих днів, після виконання замовником пункту 3.1 (оплата в повному обсязі) у разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 45 робочих днів. Пунктом 3.13 визначено, що договір діє з дня підписання до повного виконання сторонам всіх зобов`язань. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Частиною першою ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. За ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з наданих суду доказів, позивач [PERSON] умови договору від 04.01.2019 року виконав у повному обсязі, а саме сплатив вартість металопластикового вікна в сумі 2890 грн., однак станом на день звернення [PERSON] до суду, відповідачем умови договору не виконано, тому позовні вимоги щодо розірвання договору та стягнення коштів з відповідача на користь позивача сумі 2890 грн. підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нараховану пеню - 3% від суми договору станом на 03.05.2019 року за прострочення виконання зобов`язання на 83 дні в сумі 7196,10 грн., то суд дійшов такого висновку. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, по справі судом встановлено, що сторони у даній справі - [PERSON] і фізична особа-підприємець [PERSON] , будучи вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, 04.01.2019 року уклали договір, в якому у п. 3.2 визначили, що виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 35 робочих днів, після виконання замовником пункту 3.1 (оплата в повному обсязі) у разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 45 робочих днів. У пункті 4.4 вказаного договору сторони визначили, що у випадку невиконання п. 3.2 виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості даного договору за кожний робочий день прострочення. Проте всупереч вимогам договору від 04.01.2019 рокупозивач пред`явив позовну вимогу до відповідача про стягнення з відповідача на користь позивача пеню - 3% від суми договору, що не передбачено умовами договору. В контексті зазначеного вище, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені - 3% від суми договору. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с. 8) та був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. Позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню (28,65%), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме 440,29 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial