Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування по заповіту на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається те, що [PERSON], яка померла 23 жовтня 2010 року склала заповіт на імя позивачки. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно : житловий будинок № 23 по вулиці Шмідта, в м. Ізюмі Харківської області з надвірними будівлями, який належав померлій. Оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок, не в змозі оформити спадщину в нотаріальній конторі. Просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вулиця Шмідта,23. Представник Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, при вирішення справи покладається на розсуд суду та просить суд вирішити справу згідно чинного законодавства ( а.с.95). Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року в якості співвідповідача була залучена [PERSON] ( а.с.87). Відповідачка, [PERSON] і її представник позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] з березня 2015 року перебувала у шлюбі зі [PERSON], який 25 березня 2015 року залишив на її імя заповіт на все своє майно. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] померла 23 жовтня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.9). 17 квітня 2006 року [PERSON] заповідала все своє майно позивачці, який був посвідчений в Ізюмській державній нотаріальній конторі і зареєстрований в реєстрі за № 3-1059 ( а.с.14). [PERSON] помер 05 квітня 2015 року, що підтверджується актовим записом про смерті № 346 від 07 квітня 2015 року ( а.с.66). 25 березня 2015 року померлий [PERSON] все своє майно заповів [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського районного територіального округу [PERSON] ( а.с. 98). Померлому [PERSON] на праві власності належав житловий будинок № 23 по вулиці Шмідта в м. Ізюмі Харківської області на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 08 січня 1992 року в розмірі 2/3 частин ( а.с. 46 інвентаризаційної справи) і на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2002 року ( а.с.65 інвентаризаційної справи) в розмірі 1/3 частини. З 10 січня 1992 року [PERSON] і [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON]) Н. М. перебували у шлюбі, що підтверджується копією актового запису про укладення шлюбу № 8 ( а.с.67). [PERSON] 17 січня 1997 року подарував [PERSON] 2/3 частини житлового будинку № 23 по вул. Шмідта в м. Ізюмі Харківської області з відповідною часиною надвірних будівель, який посвідчений Ізюмською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2-95 ( а.с.58 інвентаризаційної справи). Із відповіді Ізюмської нотаріальної контори від 17 червня 2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 23 жовтня 2010 року свідоцтво про права на спадщину не видавалося ( а.с.26). Позивачка з заявою про прийняття спадщини звернулась 25 лютого 2011 року (а.с.28). Матеріали спадкової справи № 127/2011 Ізюмської державної нотаріальної контори містять заяву [PERSON] про його відмову від належної йому частини спадщини після смерті його дружини [PERSON] ( а.с.29). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 статті 328 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 статті 328 ЦК України). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника ні підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації ( ч. 1 ст. 182 ЦК України). Частиною 1 і 2 статті 1299 ЦК України передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved