Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив про поділ спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] шляхом визнання за кожною стороною права власності на 1/2 частину цього житла. В обґрунтування позову позивач послався на обставини набуття сторонами, як подружжям, спірної квартири під час шлюбу у спільну сумісну власність. Не погодившись повною мірою з такими вимогами, в липні 2014 року [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON], просила суд відступити від принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності на квартиру з урахуванням тих обставин, що з нею проживає неповнолітня дитина, яка має суттєві розлади здоров'я, потребує додаткових витрат на лікування, яких позивач не надає. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов свого довірителя, проти задоволення зустрічних вимог заперечував. Відповідач та її представник підтримали зустрічні вимоги, заперечували проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Представник органу опіки та піклування вважала позов [PERSON] таким що не підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08 вересня 1995 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6. 7). Як слідує з договору купівлі-продажу від 27 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5507, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстроване КП ММБТІ 04 жовтня 2002 року за реєстровим № 19909 в реєстровій книзі № 119 (а.с. 8) Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За такого, квартира [ADDRESS] належить сторонам спору на праві спільної сумісної власності. В силу ч. 3 ст. ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як установлено судом, неповнолітній син сторін [PERSON] страждає одночасно декількома хронічними захворюваннями та потребує хірургічного втручання (55, 56, 59-62). На лікування дитини [PERSON] коштів, як додаткових витрат на утримання дитини, не надає, сплачує виключно аліментні платежі на підставі судового рішення і таких коштів вочевидь недостатньо для лікування. Обставини ненадання позивачем коштів на лікування [PERSON] в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка повідомила суду, що [PERSON] через недостатню участь батька в утриманні дитини зверталась до неї з проханням позичити кошти на лікування неповнолітнього сина і такі кошти їй були надані. За викладених обставин, суд доходить висновку про те, що під час поділу спірної квартири слід збільшити частку [PERSON] у спільному сумісному майні подружжя в порядку ч. 3 ст. 70 СК України. В силу ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід присудити різницю в 553 грн. 52 коп. судового збору

Outcome: partial