Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] обласної ради, [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова про визнання права користування житловим приміщенням з вимогами визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №190, що розташована у будинку гуртожитку за адресою м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31. Позовні вимоги аргументовані тим, що позивачу [PERSON] клінічною лікарнею №1 виданий ордер №79 від 15.04.2004р. на вселення та реєстрацію в гуртожитку по вулиці Р. Скалецького, 31. Було виділено кімнату № 190, де як вказує позивач вона живе постійно до даного часу. Позивач зазначає, що вона є наймачем займаної кімнати на її ім?я відкрито особовий рахунок на оплату за проживання в гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31, кімната № 190. Будівля гуртожитку, розташованого за адресою м. Вінниця, вул. Родіона Скалецького, буд. 31 знаходиться у власності [PERSON] обласної ради та перебуває на балансі [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова. Рішенням [PERSON] обласної ради від 20.06.2013 року № 569, а саме п.3, BOKЛ ім. М.І. Пирогова зобовязано передати у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці дану будівлю гуртожитку із інженерними комунікаціями та технічними пристроями. Починаючи з 2010 року ведеться робота по підготовці гуртожитку до передачі в комунальну власність міста з подальшою приватизацією займаних кімнат мешканцями. Проте однією з умов передачі гуртожитку в комунальну власність міста є реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Але в адресі реєстрації місця проживання позивача вказано лише «м. Вінниця, вул. Р Скалецького 31». Позивач зазначає що представник мешканців гуртожитку звертався до 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління державної міграційної служби України у Вінницькій обл. із заявою про можливість реєстрації в займаній кімнаті в гуртожитку, на що отримано відповідь, що на даний час житлове приміщення знаходиться на балансі [PERSON] обласної лікарні ім. Пирогова, а тому, у разі наявності, необхідно поновити ордер чи надати клопотання від розпорядника житла, щодо реєстрації до окремої кімнати, або договір найму (піднайму, оренди), або відповідне судове рішення про вселення в кімнату, визнання права на користування конкретною кімнатою, про спонукання здійснити реєстрацію місця проживання в конкретній кімнаті. Позивач вважає, що вона набула право користування займаною кімнатою № 190 в будинку № 31 по вулиці Р. Скалецького в м. Вінниці. Однак, вирішити питання в позасудовому порядку не виявилось можливим, вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] обласної ради надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Інші учасники в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялись належним чином повідомлення про причини неявки до суду не надійшло. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що позивачу було видано ордер №79 від 15.04.2004р. на заселення та реєстрацію в гуртожитку по вулиці Р. Скалецького,31 в кімнату № 190. ( а. с. 6) Як вбачається з довідки виданої [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова від 13.07.2015р. №01-1-23/1768 в гуртожитку по вулиці Р. Скалецького, 31 в кімнаті № 190 позивач проживає з 2005р. ( а. с. 7) Факт постійного проживання позивача пдтверджується актом складеним [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтверджують факт постійного проживання позивача за адресою м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31, кімната 190 з 2005 року. Також підтвердженням факту постійного проживання позивача у згаданій кімнаті гуртожитку є договір про користування електричною енергією укладений між ПАТ «Вінницяобленерго» та позивачем, саме на постачання електроенергією кімнати №190, а також квитанції про сплату комунальних послуг, довідкою виданою [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова від 13.07.2015р. №01-1-23/1768 про наявність відкритого рахунку на імя позивача на оплату за проживання в гуртожитку. ( а. с. 8, 9-12 ) Судом встановлено, що вказаний вище гуртожиток є комунальною власністю управління спільної комунальної власності територіальних громад, Рішенням [PERSON] обласної ради від 20.06.2013р. №569 ВОКЛ ім. М.І. Пирогова зобовязано передати в комунальну власність територіальної громади м. Вінниці будівлю гуртожитку по вул. Р. Скалецького 31 в м. Вінниці.( а. с. 13) Листом 1-го міського відділу у м.Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 27.09.2014р. №К-1 представника позивачів щодо заяви про реєстрацію позивачів в гуртожитку по вул. Р. Скалецького у м. Вінниці 31 повідомлено, що на даний час вказане житлове приміщення знаходиться на балансі [PERSON] обласної лікарні ім. Пирогова, а тому, у разі наявності, необхідно поновити ордер чи надати клопотання від розпорядника житла, щодо реєстрації до окремої кімнати, або договір найму (піднайму, оренди), або відповідне судове рішення про вселення в кімнату, визнання права на користування конкретною кімнатою, про спонукання здійснити реєстрацію місця проживання в конкретній кімнаті. ( а. с. 14, ) Як вбачається з листа департаменту охорони здоров'я та курортів [PERSON] обласної державної адміністрації від 25.04.2014р. департаментом розглянено звернення мешканців гуртожитку по вул. Р. Скалецького 31 у м. Вінниці та повідомлено, що для можливості здійснення приймання-передачі гуртожитку по вул. Р. Скалецького 31, в комунальну власність територіальної громади м. Вінниці обласною клінічною лікарнею ім.. [PERSON] проводиться перереєстрація мешканців фактично до займаних кімнат. ( а. с. 15) Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до п.п.6,14 ст.18 вказаного Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208 Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ч.1 ст.9 ЖК УРСР громадами мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 16 ЖК України до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст.47 Житлового кодексу України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає за необхідне визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №190, що розташована у будинку гуртожитку за адресою м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31. На підставі викладеного,

Outcome: approved