Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» в особі в.о. ректора [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] одержану ним одноразову адресну допомогу у розмірі 4874,75 грн. та витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 1378,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10 вересня 2013 року між Державним вищім навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 42 про працевлаштування випускників ДВНЗ «Криворізького національного університету». Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобовязався відпрацювати протягом трьох років з дня укладення угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі та отримати одноразову адресну допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 15 серпня 2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду вчителя фізичної культури до Криворізької загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 72 та на підставі наказу ректора від 21 листопада 2013 року № 297 на рахунок відповідача, позивачем була перерахована одноразова адресна грошова допомога в сумі 4874,75 грн. Проте, 30 жовтня 2015 року [PERSON]. був звільнений за власним бажанням із займаної посади згідно ст. 38 КЗпП. Враховуючи, що з моменту працевлаштування і до звільнення за власним бажанням не минуло трьох років, відповідач на підставі Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, зобовязаний був повернути позивачу суму фактично одержаної допомоги. Проте, у добровільному порядку спір вирішити не надалося можливим, у звязку з чим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився , до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріли справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, до такого висновку суд приходить з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізьким національним університетом» Криворізьким педагогічним інститутом, в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 42 про працевлаштування випускників Криворізького державного педагогічного університету. За п. 2 даного договору, відповідач повинен був відпрацювати протягом трьох років з дня укладання угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримати одноразову адресну грошову допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати (а.с. 6). Згідно копії трудової книжки відповідача 15.08.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду вчителя фізичної культури Криворізької загальноосвітньої школи № 72 (а.с. 21). Відповідно до п. 5 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, нарахування та виплата допомоги здійснювалась у вищому навчальному закладі на підставі наказу, який видавався після затвердження кількості випускників, яким надавалася допомога, та на підставі поданої випускником заяви про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору. Виплата допомоги здійснювалася до кінця поточного року. З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви [PERSON] про надання допомоги (а.с. 20), позивачем були перераховані грошові кошти в сумі 4874,75 грн. Згідно із п. 7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, отримувач допомоги повинен повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата, а вищий навчальний заклад повертає зазначені кошти до державного бюджету. Як убачається, 13 жовтня 2015 року [PERSON] було звільнено з Криворізької загальноосвітньої школи № 72 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу № 473-к/тр від 13.10.2015 року (а.с. 22). У порушення п. 2.3.1 та п. 2.3.3. договору № 42 від 10 вересня 2013 року, відповідач звільнившись за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, у добровільному порядку не відшкодував до державного бюджету суму отриманої ним допомоги. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. З метою досудового урегулювання спору, позивач за місцем мешкання відповідача направляв претензію № 220/3 від 13 квітня 2016 року, з вимогою добровільно повернути суму отриманої допомоги на рахунок учбового закладу, проте, дане претензія відповідачем залишена без задоволення (а.с. 23). Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ДВНЗ «КДПУ» обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд керується ст. 88 ЦПК України та задовольняючи вимого позивача, стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved