Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ПАТ КБ Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.10.20007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2. п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Позивач вказує, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується «Правилами користування платіжною карткою». Позивач зазначає, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Позивач повідомляє, що відповідач станом на 28.02.2017 року має заборгованість 65670, 10 грн., яка складається з наступного: 4738, 02 грн. - заборгованість за кредитом; 54066,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3500, 00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 250.00 грн. штраф (фіксована частини), 3115,24 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти визнання позову заперечували, з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, оскільки умовами договору визначено, що позовна давність за вимогами кредитора повернення, платежів, яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу так як останній платіж відповідачем було здійснено 04.03.2014р., що підтверджено матеріалами справи, а саме розрахунком боргу та квитанцією ( а.с. 4-9, 48 ) проте, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 06.04.2017р., таким чином строк позовної давності сплинув 04.03.2017р. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № б/н від 02.10.20007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2. п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. (а.с. 10- 17) Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним договором кредиту заборгованість відповідача становить 65670, 10 грн., яка складається з наступного: 4738, 02 грн. - заборгованість за кредитом; 54066,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3500, 00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 250.00 грн. штраф (фіксована частини), 3115,24 грн. - штраф (процентна складова). ( а.с.4-9). Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із статтею 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Ст. 610 ЦК України встановлено, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 256 ЦК України визначено, що Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ч4 ст. 267ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та враховуючи те, що оскільки умовами договору визначено, що позовна давність за вимогами кредитора повернення платежів, яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу так як останній платіж відповідачем було здійснено 04.03.2014р., що підтверджено матеріалами справи, а саме розрахунком боргу та квитанцією ( а.с. 4-9, 48 ) проте, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 06.04.2017р., тобто після спливу встановленого трьохрічного на звернення до суду з даним позовом, таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати суд вирішує згідно ст. 88 ЦПК України

Outcome: dismissed