Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - заявник, ГУ ДПС у м. Києві) звернулося до Печерського районного суду м. Києва із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, в якій просить зобов`язати Акціонерне товариство «ОЩАДБАНК» у м. Києві, (далі - банк, АТ «ОЩАДБАНК»), розкрити банківську таємницю по рахунках, які належить фізичній особі-підприємцю [PERSON] (далі - особа щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, ФОП [PERSON] ). В обґрунтування заяви ГУ ДПС у м. Києві зазначає, що ФОП [PERSON] прийнятий на податковий облік в ГУ ДПС у м. Києві. В ході здійснених в березні 2020 року заходів з метою проведення документальної планової виїзної перевірки на підставі наказу № 2332 від 27.02.2020 року було встановлено, що ФОП [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] не знаходиться, про що складено відповідний акт № 251 від 12.03.2020 року. У зв`язку із незнаходженням суб`єкта підприємницької діяльності за адресою реєстрації та неможливістю вручення наказу про проведення перевірки провести планову виїзну перевірку з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) неможливо. Отже, з метою встановлення фактичного обігу грошових коштів, які пройшли по вказаних розрахункових рахунках, законності здійснення їх перерахувань іншим господарюючим суб`єктам підприємницької діяльності, повноти декларування дохідної частини підприємницької діяльності необхідно провести аналіз інформації про рух грошових коштів по рахунках ФОП [PERSON] , відкритих у банківських установах, зокрема в АТ «Ощадбанк». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.05.2020 року, справу було передано судді Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2020 року в порядку окремого провадження було відкрито провадження у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, за участю заінтересованих осіб: фізичної особи-підприємця [PERSON] , Акціонерного товариства «Ощадбанк» про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю; справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.06.2020 року. 24.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ «Ощадбанк» - адвоката Лизуненка С.О. надійшли пояснення у яких представник банку заперечує проти задоволення заяви про розкриття банківської таємниці з огляду на те, що банківська таємниця відноситься до таємної інформації з обмеженим доступом, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству й державі. Також АТ «Ощадбанк» зазначає, що заява ГУ ДПС у м. Києві про розкриття банківської таємниці не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України; у заяві про розкриття банківської таємниці зазначаються необґрунтовані обсяги (межі розкриття) запитуваної інформації, оскільки документальна планова виїзна перевірка призначалася за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, а ГУ ДПС у м. Києві просить розкрити інформацію про обсяг та обіг коштів по рахунках ФОП [PERSON] за період з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року. Також представник банку вказує, що у заяві про розкриття банківської таємниці не зазначено, які саме права та інтереси були порушені фізичною особою-підприємцем [PERSON] та в чому саме полягали порушення, оскільки вказане унеможливлює дійти висновку про наявність або відсутність обставин, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року, у зв`язку з неявкою представника заявника, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 07.07.2020 року. 24.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, адвоката Рябоконя С.В. надійшли додаткові пояснення, які були передані головуючому судді після судового засідання. Так, в додаткових поясненнях останній заперечує проти задоволення заяви про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, з огляду на те, що податковим органом не було здійснено жодних заходів реагування відносно платника податку при спробі здійснення перевірки за місцезнаходженням ФОП [PERSON] , а лише формально складено акти про відсутність платника податку за місцем знаходженням. 24.06.2020 року на електрону пошту Печерського районного суду м. Києва та 03.07.2020 року на адресу суду від особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, надійшли заперечення, які були передані головуючому судді після судового засідання. У запереченнях ФОП [PERSON] просить в задоволенні заяви про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, відмовити. В обґрунтування заперечень ФОП [PERSON] посилається на ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», де зазначено, що банкам забороняється надавати інформацію про клієнтів іншого банку, навіть якщо їх імена зазначені у документах, угодах та операціях клієнта. Відповідно до п.п. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України заявнику дозволяється лише отримувати інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунку підприємства, в той час як ГУ ДПС у м. Києві у заяві просить суд зобов`язати банк вказати інформацію щодо контрагентів, які уклали угоди з ФОП [PERSON] . Також ФОП [PERSON] зазначено, що податковим органом у заяві про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, вказані неправдиві відомості щодо його відсутності за юридичною адресою. 26.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника банку - адвоката Лизуненка С.О. надійшли пояснення в яких останній просив відмовити в задоволені заяви ГУ ДПС у м. Києві. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2020 року, у зв`язку з неявкою представника заявника, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 13.08.2020 року. 20.07.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ГУ ДПС у м. Києві Аліфанова Т.Ю. надійшли заперечення на пояснення АТ «Ощадбанк», в яких зазначено, що у відповідності до п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України однією із функцій контролюючих органів є здійснення адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проведення відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків. Платник податків, серед іншого, зобов`язаний подавати до контролюючих органів декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Частиною 3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю. Тому, за рішенням суду, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду. В судове засідання 13.08.2020 року з`явились представник заявника, представник особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, та представник банку. Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги заяви про розкриття банківської таємниці та просив їх задовольнити. Представник особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечував, просив відмовити в її задоволені. Представник банку в судовому засіданні поклався на розсуд суду, зазначивши, що обсяг інформації, яку просить розкрити заявник досить великий та зауважив що податковий орган маж право просити надати інформацію тільки за три роки. Вислухавши пояснення представника заявника, представника особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, представника банку, дослідивши та оцінивши подані учасниками справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволені заяви про розкриття банківської таємниці слід відмовити, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 31.08.1999 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис номер 20730170000009845. З 31.08.1999 року ФОП [PERSON] перебуває на обліку у ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві. Згідно із інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ФОП [PERSON] є: [ADDRESS] . 27.02.2020 року ГУ ДПС у м. Києві було прийнято наказ № 2332 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )», яким наказано провести документальну планову виїзну перевірку ФОП [PERSON] з 12.03.2020 року по дату завершення перевірки тривалістю 10 робочих днів. Перевірку наказано провести з метою дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, валютного - за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року та іншого законодавства за відповідний період. Також податковим органом було оформлено повідомлення від 27.02.2020 року № 10270/ФОП [ADDRESS] , в якому зазначено, що згідно із затвердженим ДПС планом-графіком проведення документальних перевірок платників податків на 2020 рік та на підставі ст. 77 ПК України з 12.03.2020 року буде проводитись документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця [PERSON] з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС. 28.02.2020 року на адресу ФОП [PERSON] було надіслано повідомлення від 27.02.2020 року № 10270/ФОП [ADDRESS] та копію наказу від 27.02.2020 року № 2332, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 28.02.2020 року. На підставі наказу № 2332 від 27.02.2020 року ГУ ДПС у м. Києві були оформлені направлення на перевірку № 513/26-15-42-04 від 11.03.2020 року та № 514/26-15-42-04 від 11.03.2020 року. 12.03.2020 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві складено акт № 251/2615-42-04 про неможливість вручення (ознайомлення) направлень на перевірку та їх підписання, в якому, зокрема, зазначено, що з метою вручення направлень від 11.03.2020 року № 513/26-15-42-04 та № 514/26-15-42-04 на проведення перевірки та пред`явлення службових посвідчень осіб, зазначених у направленнях, здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] за місцезнаходженням ФОП [PERSON] ; направлення не вдалося вручити у зв`язку з тим, що вхідні двері ніхто не відчинив. 12.03.2020 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві складено акт № 251/1-2615-42-04 про неможливість вручення (ознайомлення) направлень на перевірку та їх підписання, в якому, зокрема, зазначено, що з метою вручення направлень від 11.03.2020 року № 513/26-15-42-04 та № 514/26-15-42-04 на проведення перевірки та пред`явлення службових посвідчень осіб, зазначених у направленнях, здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] за місцем здійснення діяльності ФОП [PERSON] ; направлення не вдалося вручити у зв`язку з тим, що двері вхідної групи будинку ніхто не відчинив (дзвінок не працював). 13.03.2020 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві складено акт № 256/2615-42-04 про відсутність за місцем заявленого місця здійснення діяльності, в якому, зокрема, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , що заявлено ФОП [PERSON] як місце здійснення діяльності (20-ОПП від 22.05.2017 року) ФОП [PERSON] діяльність не проводить. 13.03.2020 року представнику ФОП [PERSON] . Рябоконю Сергію Васильовичу під підпис було пред`явлено направлення на перевірку від 11.03.2020 року № 513/26-15-42-04 та направлення від 11.03.2020 року № 514/26-15-42-04, про що на самих направленнях здійснена відповідна відмітка. 13.03.2020 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві складено акт № 257/26-15-42-04 про те, що представник ФОП [PERSON] Рябоконь С.В. відмовився від надання пояснень та від підпису про ознайомлення із інформацією про можливість застосування контролюючим органом положень Кодексу, що містять вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності (пункт 44.6 статті 44 Кодексу). 16.03.2020 року ГУ ДПС у м. Києві видано наказ № 2943 «Про зупинення проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )», яким наказано зупинити з 16.03.2020 року проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, валютного - за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року та іншого законодавства за відповідний період, призначеної наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 27.02.2020 року № 2332 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )». Наказом № 3534 від 14.04.2020 року «Про скасування наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 16.03.2020 року № 2943» було скасовано наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 16.03.2020 року № 2943 «Про зупинення проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )». Зважаючи на встановлену відсутність ФОП [PERSON] за адресою реєстрації, податковий орган звернувся до суду із заявою про розкриття банківської таємниці по розрахункових рахунках ФОП [PERSON] . Надаючи правову оцінку спірним відносинам сторін, суд виходить із такого. Частиною 1 ст. 1076 ЦК України встановлено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Поняття банківської таємниці розкрите законодавцем в Законі України «Про банки і банківську діяльність», згідно із ч.ч. 1-3 ст. 60 якого інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського та валютного нагляду, становить банківську таємницю. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: 1) обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; 2) організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; 3) застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; 4) застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом. Службовці банку при вступі на посаду підписують зобов`язання щодо збереження банківської таємниці. Керівники та службовці банків зобов`язані не розголошувати та не використовувати з вигодою для себе чи для третіх осіб конфіденційну інформацію, яка стала відома їм при виконанні своїх службових обов`язків. Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов`язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб. У разі заподіяння банку чи його клієнту збитків шляхом витоку інформації про банки та їх клієнтів з органів, які уповноважені здійснювати банківський нагляд, збитки відшкодовуються винними органами. Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи або за рішенням суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у в постанові від 30.09.2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» зазначив, що банківська таємниця за своїм правовим режимом відноситься до таємної інформації з обмеженим доступом, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству й державі. У зв`язку із цим вона суворо оберігається законодавством України. Проте встановлений законом режим банківської таємниці не має абсолютного характеру, оскільки передбачено правомірні правові дії щодо розкриття такого виду інформації. Саме на суд як орган державної влади покладено обов`язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну потребу в розкритті такої інформації. В п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» зазначено, що правовий режим банківської таємниці визначається, зокрема, ст. ст. 1058, 1076 ЦК України, ст. ст. 60-62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватись безпосередньо банками або на підставі рішення суду та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, кола суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу, у зв`язку із цим при розгляді справи слід ураховувати положення ПК України та спеціальних законів, зокрема: «Про Національний банк України», «Про державну податкову службу в Україні», «Про міліцію», «Про прокуратуру», «Про Службу безпеки України», «Про Антимонопольний комітет України», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю», «Про виконавче провадження» та інших. Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається законом (ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів (п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб»). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв`язку із цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо. Згідно із п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», при розгляді справ про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, за заявою органу державної податкової служби суду слід звертати увагу, зокрема, на таке. Відсутність у справі рішення (наказу) керівника відповідного органу державної податкової служби про проведення документальної планової або позапланової, виїзної або невиїзної перевірки платника податку не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви (за винятком випадків, коли за обставинами справи це є необхідним і є підставою заяви), оскільки ці документи, як докази у справі, оцінюються судом за правилами статті 212 ЦПК поряд з іншими наданими суду доказами. Саме по собі неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці. Підпунктами 16.1.2-16.1.6 п. 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Для виконання покладених на них функцій податкові органи наділені правами, передбаченими в ст. 20 ПК України. Так, згідно із п.п. 20.1.4., 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 ПК України податкові органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (п. 75.1 ст. 75 ПК України). Згідно із п.п. 14.1.164 п. 14.1 ст. 14 ПК України, план-графік документальних виїзних перевірок - це перелік платників податків, що підлягають плановій перевірці контролюючими органами у відповідний період календарного року. Відповідно до п. 77.1 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Згідно із п. 77.2 ст. 77 ПК України, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік. Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Внесення змін до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік допускається не частіше одного разу в першому та одного разу в другому кварталі такого року, крім випадків коли зміни пов`язані із змінами найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок. Документальна перевірка платника податків, який був включений до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік внаслідок внесення змін у такому році (інших ніж зміни найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок), може бути розпочата не раніше 1 липня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у першому кварталі такого року і не раніше 1 жовтня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у другому кварталі такого року. Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 числа останнього місяця кварталу (у випадках змін найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок - до 30 числа місяця, що передує місяцю, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки). З метою забезпечення єдиного підходу до формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 року № 524 затверджено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі по тексту - Порядок №524). Згідно з пунктами 1, 4, 5 розділу І Порядку № 524, річний план-графік для документальних планових перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, складається відповідно до вимог статті 77 розділу ІІ Податкового кодексу України. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування. При відборі платника податків до плану-графіка відповідно до вимог статті 77 розділу ІІ Кодексу необхідним є врахування також вимог пункту 102.1 статті 102 розділу ІІ Кодексу в частині граничних термінів проведення перевірки та визначення податкового зобов`язання платника податків, вимог пункту 77.3 статті 77 розділу ІІ Кодексу в частині заборони проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку на доходи фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами. План-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС. Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС. За приписами п. 77.4 ст. 77 ПК України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки. Пунктом 82.1 ст. 82 ПК України встановлено, що тривалість документальної планової перевірки не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів. На виконання п. 77.4 ст. 77 ПК України 27.02.2020 року ГУ ДПС у м. Києві було прийнято наказ № 2332 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )», яким на підставі ст. ст. 20, 77, 82 ПК України, п. 2 ч. 1 ст. 13 розділу IV Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наказано: провести документальну планову виїзну перевірку ФОП [PERSON] з 12.03.2020 року по дату завершення перевірки тривалістю 10 робочих днів; перевірку провести з метою дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, валютного - за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року та іншого законодавства за відповідний період. Копія вказаного наказу та повідомлення № 10270/ФОП/26-15-42-04-27 від 27.02.2020 року були надіслані ФОП [PERSON] 28.02.2020 року, що підтверджується фіскальним чеком, копія якого наявна в матеріалах справи. При цьому, заявником не надано доказів неотримання даного листа фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Іншими словами, заявник не надав доказів, що фізична особа-підприємець [PERSON] вибув із податкової адреси, та не підтвердив належними та допустимими доказами неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки. Отже, можна зробити висновок, що, по-перше, вказаний лист був отриманий фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; по-друге, фізична особа-підприємець [PERSON] дійсно перебуває за адресою реєстрації. Принагідно суд зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві звернулося до суду із заявою у травні 2020 року, проте доказів того, що фізична особа-підприємець [PERSON] відсутній за адресою реєстрації станом на день звернення до суду, заявником не надано. До того ж, поштова кореспонденція, яка направлялася фізичній особі-підприємцю [PERSON] судом, була ним отримана особисто, що свідчить про перебування ФОП [PERSON] за місцем реєстрації. Крім того, наказом Державної фіскальної служби України № 22 від 31.07.2014 року були затверджені Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків. Вказаний наказ не зареєстрований в Мін`юсті і має рекомендаційний характер. Разом з тим, п. 1.4.5. Методичних рекомендацій визначено організацію роботи у разі неможливості проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням. Так, за приписами п. 1.4.5. Методичних рекомендацій у разі коли при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням, у той же день складається відповідний акт у довільній формі, що засвідчує цей факт. У такому акті рекомендується зазначати інформацію про підстави для проведення перевірки (реквізити наказу, направлень тощо), дату встановлення факту та причини неможливості проведення перевірки, адресу місцезнаходження платника податків, за якою встановлено відсутність платника, та інші фактичні обставини, що засвідчують такі факти. Зазначений акт реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів, який ведеться структурним підрозділом, до функцій якого віднесено реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції органу ДФС, не пізніше наступного робочого дня після його складання, за формою згідно з додатком 7 до Методичних рекомендацій (додається). Спеціальний журнал реєстрації актів та інші, передбачені цими Методичними рекомендаціями журнали, ведуться з дотриманням вимог Інструкції з діловодства, затвердженої відповідним розпорядчим документом Державної фіскальної служби України. У такому ж порядку реєструються інші передбачені Методичними рекомендаціями акти (крім актів (довідок) перевірок). В акті на першому аркуші у верхньому лівому куті зазначаються дата його складання та номер акта, який складається із порядкового номера Спеціального журналу реєстрації актів, коду структурного підрозділу, що його склав, та коду за ЄДРПОУ платника податків (реєстраційного номера облікової картки платника податків - фізичної особи або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті)). При цьому підрозділ органу ДФС, який здійснює (очолює) перевірку та встановив неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням, протягом 2-ох робочих днів з дня, наступного за днем складання цього акта, доповідною запискою повідомляє про це керівника (його заступника або уповноважену особу) органу ДФС та передає запит на встановлення місцезнаходження платника податків до оперативного підрозділу відповідного територіального органу ДФС за основним місцем обліку платника податків. Зразок форми запиту наведено у додатку 8 до Методичних рекомендацій. До запиту додається копія акта про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням, а також надається інформація про результати проведених заходів структурним підрозділом органу ДФС шляхом спілкування (телефон, пошта, факс тощо) із платником податків щодо з`ясування його фактичного місцезнаходження. Такий запит підписується керівником структурного підрозділу, що здійснює (очолює) перевірку (керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДФС, у разі проведення перевірки іншим органом ДФС, ніж визначений у абзаці п`ятому цього підпункту), реєструється та направляється у загальновстановленому порядку засобами інформаційної системи управління документами органу ДФС. Оперативний підрозділ відповідного територіального органу ДФС не пізніше 10 календарних днів з дня отримання запиту в обов`язковому порядку письмово повідомляє ініціатора запиту про проведену роботу з наданням копій отриманих у ході його виконання матеріалів. У разі необхідності вказаний термін може бути продовжений за рішенням керівника зазначеного оперативного підрозділу, але не більше ніж до 30 календарних днів з дня отримання запиту, про що цей підрозділ також письмово повідомляє ініціатора до закінчення 10-денного терміну. У разі встановлення місцезнаходження платника податків оперативний підрозділ органу ДФС не пізніше наступного робочого дня письмово направляє ініціатору запиту інформацію про встановлене місцезнаходження. У разі необхідності працівниками оперативного підрозділу складається відповідна довідка. У разі якщо внаслідок заходів, вжитих працівниками оперативного підрозділу, не встановлено місцезнаходження платника податків у визначені абзацами дев`ятим та десятим цього підпункту терміни, такий підрозділ повідомляє про це структурний підрозділ органу ДФС, який ініціював проведення заходів на встановлення місцезнаходження платника податків, та передає керівнику (його заступнику або уповноваженій особі) відповідного органу ДФС службову записку та матеріали про проведену роботу. Рішення про припинення заходів щодо встановлення місцезнаходження платника податків приймає керівник органу ДФС, працівники якого вживали такі заходи, на підставі службової записки начальника оперативного підрозділу за погодженням з підрозділом (або органом ДФС), що є ініціатором запиту. З метою контролю за своєчасним отриманням інформації доцільно ініціатору запиту при його направленні до оперативного підрозділу та при отриманні від нього інформації про результати вжитих заходів вносити відповідні записи до графи 12 «Примітка» Спеціального журналу реєстрації актів (наведений у додатку 7 до Методичних рекомендацій), у якому зареєстровано відповідний акт про неможливість проведення перевірки, що був підставою для направлення запиту. Таким чином, встановивши відсутність ФОП [PERSON] за місцезнаходженням, податковий орган мав звернутися із відповідним запитом на встановлення місцезнаходження ФОП [PERSON] . Оперативні підрозділи податкового органу, в свою чергу, мали опрацювати такий запит. Натомість, таких дій заявником вчинено не було. Також суд акцентує увагу, що в матеріалах справи наявна копія договору найму (оренди) нерухомого майна від 01.02.2015 року, укладеного між гр. [PERSON] (наймодавець) та [PERSON] (наймач), відповідно до п. 1.1. якого предметом даного договору є тимчасова передача в найм на оплатній основі належного наймодавцю житлового приміщення, а саме: трьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 4.1. договору найму передбачено строк дії договору, а саме: з 01.02.2015 року по 31.01.2016 року. 01.02.2016 року сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору найму (оренди) нерухомого майна від 01.02.2015 року, якою сторони доповнили договір п. 4.7. такої редакції: «Строк дії даного договору становить з 01.02.2016 року по 31.01.2017 року. Якщо за період часу більше ніж 15 днів до закінчення строку дії даної додаткової угоди №1 жодна із сторін в письмовій формі не попередила іншу сторону про наміри припинення даної додаткової угоди № 1, дана додаткова угода №1 вважається пролонгованою на новий строк». Принагідно суд звертає увагу, що уповноважений представник ФОП [PERSON] - адвокат Рябоконь С.В. 13.03.2020 року прибув за адресою податкового органу: [ADDRESS] , Центр обслуговування платників податків, де ознайомився із направленнями на перевірку та поставив свій підпис у вказаних направленнях. Крім того, адвокат Рябоконь С.В. надав до канцелярії податкового органу пояснення до акту про недопуск до податкової документальної планової виїзної перевірки, в яких виклав свої зауваження до дій співробітників податкового органу. До того ж, з матеріалів справи слідує, що Головне управління ДПС у м. Києві просить розкрити банківську таємницю відносно фізичної особи-підприємця [PERSON] по відкритих на його ім`я в АТ «Ощадбанк» рахунках за період з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року. Проте, як вбачається з наказу ГУ ДПС у м. Києві № 2332 від 27.02.2020 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )», перевірку вимог податкового та валютного законодавства призначено за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, а перевірку дотримання сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року. За вказаних обставин заява про розкриття банківської таємниці по розрахункових рахунках ФОП [PERSON] у межах, які просить заявник, а саме: з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року, має необґрунтовані обсяги (межі розкриття) запитуваної інформації. Також суд зазначає, що заявником у справі не надані докази того, що рахунки № [NUMBER] (IBAN - [NUMBER] ), № [NUMBER] , № [NUMBER] (IBAN - [NUMBER] ), № [NUMBER] та № [NUMBER] , щодо яких ГУ ДПС у м. Києві просить розкрити банківську таємницю, дійсно належать фізичній особі-підприємцю [PERSON] та дані рахунки відкриті саме в АТ «Ощадбанк», а отже, задоволення заяви за таких обставин може потягнути необґрунтоване розкриття банківської таємниці щодо інших суб`єктів. Враховуючи вищенаведене, оскільки ГУ ДПС у м. Києві належним чином не обґрунтувало необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю, стосовно ФОП [PERSON] , не довело існування обставин, за яких проведення перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті банківської таємниці, а здійснені представниками ГУ ДПС у м. Києві заходи не дають правових підстав для висновку про умисне ухилення ФОП [PERSON] від отримання документів планової виїзної перевірки чи про відсутність його за місцем реєстрації, то суд вважає, що правові підстави для задоволення заяви про розкриття банківської таємниці, відсутні. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, відповідно до ст. 1076 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: dismissed