Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2014 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 05.06.2014 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 09.10.2014 року, повернулась цивільна справа за позовом прокурора м. Біла Церква в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Київській області до Білоцерківської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Держземагенства в Білоцерківському районі про визнання незаконним і скасування розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 838 від 09.12.08 га та за позовом прокурора м. Біла Церква в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Білоцерківської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Держземагенства в Білоцерківському районі визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок загальною площею 30,3114 га. Ухвалою судді від 01.07.2015 року справа прийнята до провадження суду. Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що розпорядженням Білоцерківської РДА № 838 від 09.12.2008 року затверджено технічну документацію із складання державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах Шкарівської сільської ради та передано у власність відповідачам 15 земельних ділянок орієнтовної площі 2 га кожна. Крім того, на підставі вищевказаного розпорядження відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти на право власності на земельні ділянки в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Відповідно до укладених договорів купівлі-продажу від 24.11.2009 року та від 30.09.2009 року відповідач [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видані їм земельні ділянки. Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, тому не може бути об'єктом приватної власності без зміни її цільового призначення, а також на відсутність проекту землеустрою, прокурор просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 28.12.2015 року за клопотанням прокурора було замінено по справі неналежного позивача на належного Білоцерківську місцеву прокуратуру Київської області. Ухвалою суду від 31.05.2016 року відповідача [PERSON] Держземагенства в Білоцерківському районі Київської області було замінено на належного відповідача [PERSON] Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області. В судовому засіданні 30.03.2016 року прокурором були подані уточнення до позовної заяви в яких останній просив: - визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Білоцерківської районної державної адміністрації від 09.12.08 № 838 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки 15-ти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області»; - визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серій ЯЖ № 693977 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0026, ЯЖ № 693976 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0025, ЯЖ № 693978 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0027, ЯЖ № 693988 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0035, ЯЖ № 693974 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0023, ЯЖ № 693975 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0024, ЯЖ № 693972 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0021, ЯЖ № 693982 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0031, ЯЖ № 693979 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0028, ЯЖ № 693980 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0029, ЯЖ № 693971 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0020 з відмітною про перехід права власності до [PERSON] з реєстраційними № 3210300000070130020:3:02 від 25.05.2011, ЯЖ № 693984 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0033 з відмітною про перехід права власності до [PERSON] з реєстраційними № 3210300000070130033:3:02 від 25.05.2011, ЯЖ № 693981 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0030 з відмітною про перехід права власності до [PERSON] з реєстраційними № 3210300000070130030:3:02 від 25.05.2011, ЯЖ № 693985 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0034 з відміткою про перехід права власності до [PERSON] з реєстраційними № 3210300000070130034:3:02 від 25.05.2011, ЯЖ № 693983 виданий [PERSON] кадастровий номер 3210300000:07:013:0032 з відмітною про перехід права власності до [PERSON] з реєстраційними № 3210300000070130032:3:02 від 25.05.2011, які видані 16.01.2009 року та скасувати їх державну реєстрацію. - витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння: [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0026; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0025; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0027; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0035; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровими номерами 3210300000:07:013:0023 та 3210300000:07:013:0024; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0021; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0031; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0028; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0029; [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0020, земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0033, земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0030, земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0034 та земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3210300000:07:013:0032, загальною площею 30,3114 га, експертна оцінка яких складає 6 402 021 грн. 34 коп., що знаходяться в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Державної інспекції сільського господарства в Київській області, надавши в судовому засіданні пояснення по суті спору в яких позов підтримав та просив його задовольнити, в подальшому в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник Київська обласної державної адміністрація в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином неодноразово. Представник [PERSON] Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області в судовому засіданні, надавши пояснення по справі, позовні вимоги визнав. Представник Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні при вирішенні позову покладався на розсуд суду, пояснивши, що під час виділення громадянам спірної земельної ділянки повинен був складатись проект землеустрою, а не технічна документація. В подальшому представник відповідача в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі та їх представники [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, надавши пояснення, подали до суду заяви про застосування строків позовної давності. В задоволенні позову прокурора просили відмовити у повному обсягу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Генеральний директор ВАТ «Білоцерківсільрибгосп» [PERSON] звернувся до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області із заявою № 4 від 10.01.2008 року в якій просив припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 30,3114 га земель водного фонду, що знаходяться в адміністративних межах Шкарівської сільської ради у звязку з виробничою необхідністю, оскільки вказані землі не використовуються. 12.08.2008 року розпорядженням № 521 Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області «Про вилучення земельної ділянки» було вилучено із постійного користування ВАТ «Білоцерківсільрибгосп» 30,3114 га (земель водного фонду) та передано до земель запасу Шкарівської сільської ради (сіножаті) (а.с. 112, том 5). 14.08.2008 року розпорядженням Білоцерківської РДА № 523 за рахунок вказаної земельної ділянки надано дозвіл на розробку технічної документації із складання державних актів на право власності на земельні ділянки 15 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Шкарівської сільської ради. Згідно висновку [PERSON] земельних ресурсів у Білоцерківському районі № 06-17-3655 від 10.11.2008 року «Про погодження технічної документації та наявні обмеження на використання земельних ділянок 15-ти громадянам наданих для ведення особистого селянського господарства в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району», управління земельних ресурсів погоджує розроблену ПП «Горизонт» технічну документацію та вважає за можливе оформити у власність земельні ділянки. Земельна ділянка, що запланована до передачі у власність повинна використовуватись з дотриманням обовязків землекористувача та змісту добросусідства, встановлених у ст.ст. 91, 103 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель», законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідно до ст. 111 Земельного кодексу України на земельну ділянку встановленні такі обмеження, а саме: 1. Зміна цільового використання /тільки за проектами землеустрою/. 2. Заборона на провадження окремих видів діяльності. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України). Висновок дійсний до зміни власника, або зміни цільового призначення земельної ділянки (т. 2 а.с. 300). 09.12.2008 року розпорядженням Білоцерківської РДА № 838 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки 15-ти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Шкарівської сіьлької ради Білоцерківського району Київської області» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та надано у власність 15-ти громадянам, згідно додатку до розпорядження, земельні ділянки орієнтовної площі 2 га кожна, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району. На підставі вищевказаного розпорядження були видані державні акти на право власності на земельні ділянки в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 30.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також 24.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок, відповідно до яких [PERSON] набув право власності на належні їм земельні ділянки, що розташовані в адміністративних межах Шкарівської сільської ради з орієнтовною площею 2 га кожна. 13.12.2011 року комісією Басейнового управління водних ресурсів річки Рось було складено акт спостереження, яким встановлено, що земельна ділянка, передана у власність 15-ти громадянам, є водним обєктом (ставком) Боровецької системи і відноситься до земель водного фонду. Державним актом вона передана у власність як землі для ведення особистого селянського господарства в порушення вимог чинного законодавства. 22.12.2011 року [PERSON] Держкомзему у Білоцерківському районі Київської області, за участю помічника прокурора м. Біла Церква [PERSON], було складено акт № 0128/01 перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яким встановлено, що станом на 22.12.2011 року земельна ділянка загальною площею 30 га в складі 15 земельних ділянок, яка розміщена в адміністративних межах Шкарівської сільської ради та надана у власність розпорядженням Білоцерківської РДА № 838 від 09.12.2008 року для ведення особистого селянського господарства, частково вкрита водою та очеретом. Положеннями ч. 1 ст. 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Згідно правил ст. 19 Земельного кодексу (ЗК) України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду. Відповідно до ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Приписами ст. 21 ЗК України закріплено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, зокрема: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Відповідно до положень ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. На час виникнення спірних правовідносин порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами було врегульовано ст. 118 ЗК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки (ч. 6 ст. 118 ЗК України). Положеннями ч.ч. 8-10 ст. 118 ЗК України закріплено, що проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що передумовою для застосування спрощеної процедури приватизації земельних ділянок, враховуючи положення ч. 2 ст. 118 ЗК України, за якими рішення приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, органи приватизації повинні виходити із презумпції правомірності фактичного користування, проте у разі виявлення відсутності у заявника права користування відповідною земельною ділянкою, вказана процедура не може бути застосована. Разом з цим, положення частин 6-11 ст. 118 ЗК України стосуються так званої повної процедури, коли земельна ділянка передається особі у власність з відведенням із земель державної (комунальної) власності, подальшими етапами якої є замовлення розробки проекту відведення земельної ділянки субєкту господарювання, що має ліцензію на виконання землевпорядних робіт, погодження цього проекту відповідними органами, а також прийняття рішення відповідною радою або адміністрацією про передачу земельної ділянки у власність. В судовому засіданні встановлено, що спірні земельні ділянки водного фонду, які раніше перебували у постійному користуванні ВАТ «Білоцерківсільрибгосп» та передані розпорядженням від 12.08.2008 року № 521 до земель запасу Шкарівської сільської ради, тобто не перебували у користуванні 15-ти громадян, були передані вказаним особам у власність на підставі розпорядження від 09.12.2008 року № 838 про затвердження технічної документації із землеустрою. Таким чином, районною державною адміністрацією, в порушення вищевказаних правових норм, передано у власність для ведення особистого селянського господарства землі водного фонду без розроблення та погодження відповідного проекту відведення земельної ділянки, а також без зміни у встановленому порядку цільового призначення вказаної земельної ділянки, тому вимоги про визнання його недійсним підлягають до задоволення. Згідно ч. 4 ст. 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України). Положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60-62 ЗК України та ст.ст. 88-90 ВК України. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року № 434 затверджено «Порядок погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок», яким визначено механізм погодження природоохоронними органами вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів, місць розташування об'єктів та проектів відведення земельних ділянок щодо усіх категорій земель незалежно від форм власності чи користування. В судовому засіданні з метою визначення правового статусу спірної земельної ділянки прокурором була надана «Схема розташування земельних ділянок по відношенню до прибережно-захисної смуги в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району», зроблена інженером-землевпорядником [PERSON], відповідно до якої прибережна-захисна смуга шириною 25 м. накладається на чотири земельні ділянки. Крім того, згідно акту спостереження від 13.12.2011 року Басейнового управління водних ресурсів річки Рось, земельна ділянка, що передана у власність 15-ти громадянам, знаходиться в межах прибережних захисних смуг ставу та річки Протока. Будь-яких клопотань щодо призначення по справі земельної експертизи від сторін по справі не надходило. Разом з цим, суд вважає, що наявність певного правового статусу прибережних захисних смуг, які частково накладаються на спірну земельну ділянку, не спростовують наведених вище висновків суду щодо порушення порядку видачі земельних ділянок та незаконності розпорядження від 09.12.2008 року № 838 в цілому. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Разом з цим, враховуючи відсутність відповідного проекту землеустрою, який повинен був погоджуватись з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини, а також особливий правовий статус земель водного фонду, суд дійшов висновку, що наведені порушення під час виділення у власність цієї земельної ділянки в порядку безкоштовної приватизації є суттєвими. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави та передані громадянам в порядку безкоштовної приватизації. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації, а також про витребування земельних ділянок в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Разом з цим, виходячи з положень рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2011 року, у відповідності до яких, право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 15.01.2012 року, позов про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, може бути подано протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом. Враховуючі наведене, а також ту обставину, що позивачем були виявлені порушення земельного законодавства під час проведення перевірки в 2011 року, отже предявлені 13.09.2012 року та 24.12.2013 року позовні заяви були подані в межах встановлених законом строків, тому клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності не підлягають задоволенню. Посилання представника відповідачів в судовому засіданні на безпідставність заявленого прокурором позову в інтересах Київської обласної державної адміністрації, оскільки останній не підтримує своїх вимог, що суперечить правилам ст. 46 ЦПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно ч. 4 даної правової норми вказані обставини не позбавляють прокурора права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті, про що також наголошувалось судом касаційної інстанції в ухвалі від 22.04.2015 року. Крім того, під час нового розгляду справи будь-яких клопотань від Київської обласної державної адміністрації до суду не надходило. Доводи відповідачів про наявність в оскаржуваному розпорядженні від 09.12.2008 року № 838 вказівки про зміну статусу земельної ділянки на «сіножаті», що міститься в лапках, а також посилання про втрату чинності цього розпорядження на підставі іншого розпорядження Білоцерківської РДА від 07.06.2012 року № 416, суд вважає безпідставними, оскільки судом не встановлено, а відповідачами не доведено в судовому засіданні про наявність відповідного проекту землеустрою та прийнятого за результатами його розгляду рішення органу місцевого самоврядування про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки із земель водного фонду. Крім того, оскаржуване розпорядження не було визнано недійсним та фактично виконане з моменту видачі державних актів на земельні ділянки.

Outcome: approved