Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням. Позов мотивований тим, що за результатами проведеної працівниками квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниці перевірки встановлено факт безпідставного утримання [PERSON] нежитлового приміщення (кімнат в будівлі нежитлового призначення), площею 86 кв.м. в [ADDRESS]. Також з'ясувалося, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою разом із [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проживає в нежитловому приміщенні, інші відповідачі зареєстровані та зі слів [PERSON] проживають за кордоном, але у приміщеннях знаходяться їх речі. Будівля де зареєстровані відповідачі не є житловою, будь-яких правових підстав для їх вселення у дане приміщення немає, а зважаючи на те, що приміщення не має статусу житлового, відповідачі не могли взагалі бути зареєстровані у даному приміщенні. Наразі будівля знаходиться на балансі КЕВ м. Вінниці та відповідно до генерального плану № 140, призначена для розміщення працівників ремонтно - аварійної групи КЕВ м. Вінниці та районних електричних мереж. Відповідачі, які безпідставно використовують нежитлове приміщення для власних потреб, перешкоджають КЕВ м. Вінниці належним чином користуватися та розпоряджатися приміщенням. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про усунення перешкод в користуванні КЕВ м. Вінниці нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Вінниця вул. Червоноармійська 63, що рахується на обліку як будівля призначена для розміщення працівників ремонтно - аварійної групи КЕВ м. Вінниці та районних електричних мереж, шляхом виселення без надання іншого приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON], із займаних ними приміщень в нежитловій будівлі; визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування приміщеннями в нежитловій будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представники позивача не з'явилися, однак від них до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі із зазначенням про підтримання позовних вимог в повному обсязі і проханням, в разі неявки відповідачів, постановлення заочного рішення. Відповідачі, будучи повідомленими належним чином про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, в судове засідання повторно не з'явилися. Заяв про розгляд справи у їх відсутність не надали, причини неявки суду не повідомили. Тому, у відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що відповідачі в судове засідання не з'явилися без поважних причин. За таких обставин, враховуючи думку представників позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки № 3545 від 25.07.2014 року, виданої начальником КЕВ м. Вінниці та копії індивідуальної картки обліку будівлі, будівля по генеральному плану № 140 Майстерня РЕС, що знаходиться в [ADDRESS] є державною власністю Міністерства оборони України та перебуває на балансі КЕВ м. Вінниці. Дана будівля є нежитловим приміщенням та призначена для використання працівниками Майстерні та РЕС КЕВ м. Вінниці (а.с. 6, 7). Відповідно до копії акту обстеження нежитлового приміщення, комісія у складі: голова комісії - начальник житлової групи Половина А.В., члени комісії: юрисконсульт Черепащук Р.А., начальник БУ № 1 Ясинецький М.П, інспектор житлової групи Томчук М.А., інженер Баранова О.В. здійснила перевірку та обстеження будівлі майстерні - РЕС, по ГП № 140, що знаходиться по [ADDRESS]. В ході обстеження встановлено, що в приміщенні зазначеної будівлі встановлено металеві двері, чим обмежено доступ до чотирьох приміщень загальною площею 85 кв.м. Комісією встановлено, що зазначені приміщення безпідставно використовуються [PERSON] Особу його встановлено, доказів правомірності використання приміщень останній не надав, від підпису в Акті та від пропозиції добровільно звільнити займані ним приміщення відмовився (а.с. 8, 9). Згідно карточок реєстрації та отриманих судом довідок з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Вінницькій області, [PERSON] 1990 р.н.; [PERSON] 1982 р.н.; [PERSON] 1962 р.н. зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 13-15, 66-68). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Також, призначення жилих будинків і приміщень визначається ст. 6 ЖК України, відповідно до якого жилі будинки й жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Законодавством встановлено користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України особи які самовільно займають житлове приміщення підлягають виселенню, без надання іншого житлового приміщення. На відміну від житлових приміщень призначення нежитлових приміщень - для використання з метою, не пов'язаною для постійного або тимчасового проживання. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потребнепромислового характеру. Судом встановлено, що будівля, яка знаходиться в [ADDRESS] є державною власністю Міністерства оборони України та перебуває на балансі КЕВ м. Вінниці. Дана будівля є нежитловим приміщенням та призначена для використання працівниками Майстерні та РЕС КЕВ м. Вінниці. Судом встановлено, що відповідачі користується спірним нежитловим приміщенням самоуправно, оскільки жодних належних доказів, в розумінні положень ст.ст. 57-58 ЦПК України, про надання їм нежилого приміщення, укладення договору найму, тощо - суду не надано. Довготривалість користування самоуправно зайнятим нежилим приміщенням, враховуючи взагалі неможливість його використання як жилого, не надає відповідачам будь-яких прав на нього. Таким чином, оскільки відповідачі зареєстровані в будівлі яка є нежитловим приміщенням, а також не призначена для постійного проживання, відповідачі підлягають виселенню з нежитлового приміщення, як особи які самовільно його займають. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Виселення є категорією житлового законодавства, тому, в даному випадку, предметом доказування є втрата відповідачами права на житло, або взагалі його відсутність, або інші, передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Статтею 116 ЖК України визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосування ст. 391 ЦК України за наявності підстав для виселення, передбачених ст. 116 ЖК України, є правомірним, на що також неодноразово звертав увагу Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим і доведеним. Суд прийшов до висновку, що відповідачі створюють перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні його майном на власний розсуд, тобто повно і незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування приміщеннями в нежитловій будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та шляхом усунення перешкод позивачу в користуванні власністю - нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що рахується на обліку як будівля призначена для розміщення працівників ремонтно - аварійної групи КЕВ м. Вінниці та районних електричних мереж, шляхом виселення без надання іншого приміщення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із займаних ними приміщень в нежитловій будівлі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь КЕВ м. Вінниці підлягає стягненню в солідарному порядку судовий збір в сумі 243, 60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved