Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

В січні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.08.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №11387647000, згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позивальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.08.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки №92849, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачам. 12.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами, свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по кредитному договору № №11387647000 від 28.08.2008 р. та Іпотечним договором №92849 від 28.08.2008 р. Поскільки [PERSON] умови договору належним чином не виконуються, в наслідок чого за ним рахується заборгованість за кредитним договором, позивач, відповідно до Закону України «Про іпотеку» просить в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі та представник відповідачки [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність до суду не звертались. Представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] до матеріалів справи подані заперечення на позову заяву, в яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник 3 особи в судове засідання також не з`явився, в направлено до суду клопотанні просив справу розглядати у відсутність представника банку. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, судом встановлено, що 28.08.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11387647000, згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 100000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 484570,00 грн. на курсом НБУ на день укладенні договору, а позивальник зобов`язувався повернути кошти строком не пізніше 28.08.2018 р. та сплатити 15,0 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.08.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки №92849, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., реєстраційний номер 4297, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачам. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2011 р. постановлено: Стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Києва (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1 074 593 грн. 91 коп., судові витрати в сумі 1820 грн. 00 коп., а всього - 1 076 413 (один мільйон сімдесят шість тисяч чотириста тринадцять) грн. 91 коп. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», 3 особа - [PERSON] про визнання договору про надання споживчого кредиту №11387647000 від 28.08.2008 року недійсним - відмовити. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.11.2011 р. вказана рішення залишено без змін. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 12.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту№ №11387647000 від 28.08.2008 р. та Іпотечним договором №92849 від 28.08.2008 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. У зв`язку з неналежним виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань утворилась заборгованість, розмір якої станом на 12.12.2016 р. становить 3748117,60 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 95833,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.12.2016 р. становить 2480101,40 грн., заборгованості по процентам - 48997,21 долар США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.12.2016 р. становить 1268016,19 грн. Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч.3 ст. 12. ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущенням. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. 07.06.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 141073151 від 11.10.2018 р. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Загальною площею 76,7 кв.м, житловою площею 34,3 кв.м. Аналізуючи вище наведене, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, відповідачка [PERSON] , як поручитель по кредитному договору, згідно інформаційної довідки, має інше житлове приміщення, а відтак суд приходить до висновку, що предмет іпотеки не підпадає під дію вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відтак на підставі вищезазначеного та Закону України «Про іпотеку», вважає цілком законними та правомірними вимоги позивача щодо звернення стягнення на предметі іпотеки, проте суд вважає за необхідне визначити спосіб реалізації заставного майна шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи за ціною, яка буде встановлена в період прилюдних торгів на підставі оцінки предмету іпотеки, таким чином, частково задовольнивши позовні вимоги позивача в цій частині. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів необхідно стягнути в рівних частках з кожного на користь позивача 8007 грн. 30 коп. судового збору, сплачено останнім при зверненні з даним позовом до суду.

Outcome: partial