Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

До Будьоннівського районного суду м.Донецька звернувся [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], з позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», [PERSON], [PERSON], про визнання договору поруки недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між відповідачем ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та дружиною позивача [PERSON] 01 лютого 2008 року укладений договір поруки б/н на виконання кредитного договору №74Б/08-1 від 01.02.2008року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачем [PERSON] Він вважає, що при укладенні цього договору поруки відповідачка [PERSON] повинна був запитати у позивача згоду на укладення договору поруки, як чоловіка поручителя. В зв'язку з невиконанням цих умов він вважає, що договір поруки укладений з порушенням норм діючого законодавства. Просив визнати договір поруки, укладений між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, вважали їх законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», який був своєчасно і належним чином сповіщений про місце і час розгляду цивільної справи, за викликом суду не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Тому суд зі згоди позивача та його представника, вважає необхідним відповідно вимогам ст.224 ЦПК України затвердити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до наявного у матеріалах справи відзиву на позовну заяву представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» позовні вимоги не визнав, зазначивши що порука є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, яке належить поручителю, і повинна згода дружини (чоловіка) на укладення будь-якого правочину; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Тому відповідач правомірно не вимагав від позивача згоди на укладення його дружиною [PERSON] договору поруки на виконання кредитного договору №74Б/08-1 від 01.02.2008року. На підставі чого просила відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Частина 1 ст. 546 ЦК України передбачає, що зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання визначена ч. 1 ст. 547 ЦК України, яка передбачає, що такий правочин вчиняється у письмовій формі. Згідно із ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Параграф 3 глави 49 розділу 1 книги 5 Цивільного кодексу України не передбачає укладення договору поруки з додержанням нотаріальної форми договору. Згідно з вимогами ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що 07 жовтня 1995 року між [PERSON], позивачем, та [PERSON], відповідачкою, укладений шлюб. 01 лютого 2008 року [PERSON] уклала з ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» договір поруки в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON], за яким відповідно п. 1.1 договору поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором №74Б/08-1 від 01.02.2008року. 18 травня 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк». Таким чином, суд вважає, що оскільки договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, тому визнання договору поруки недійсним з підстав неотримання згоди чоловіка поручителя на укладення договору поруки безпідставно. Згода подружжя відповідно вимог ст. 65 СК України вимагається у разі розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а таке при договорі поруки відсутнє. Крім того, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсними договору лише через п'ять років після його укладення. Позивач [PERSON] та його представник не довели наявності, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, підстав для визнання правочину недійсним; договір поруки укладений з дотриманням письмової форми договору; при його укладенні не потребується згода подружжя; договір підписаний відповідачкою [PERSON], тому суд прийшов до висновку про правомірність договору поруки. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову про визнання договору поруки недійсним не вбачається, тому позов не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 203, 553 ЦК України, ст. 65 СК України,

Outcome: dismissed