Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 10391,46 грн., стягнення судових витрат. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач надіслав до суду письмове заперечення 23.02.2015 року в якому просив відмовити в задоволенні позову, застосувати позовну давність до заявлених вимог. При цьому відповідач в тексті заперечення частково визнавав позов в сумі 934,36 грн. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання для квартири в якій проживає відповідач, що сторонами не заперечується. Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Приписами ст..530 згаданого Кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В поданому до суду розрахунку (а.с.4) позивач вказує, що станом на 01.11.2011 року заборгованість відповідача складає 9457,10 грн. 21 квітня 2015 року представником позивача подано ду суду розрахунок заборгованості, який доповнює розшифровку боргу за період з 01.04.2011 року по 01.11.2014 року. Так станом на 01.04.2011 року заборгованість відповідача, згідно цього розрахунку становила 8895,45 грн. Відповідач в поданому до суду запереченні на позов просив застосувати позовну давність, до вимог, заявлених позивачем. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. (ст..264 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.4 ст.267 ЦК України). Однак, відповідач переривав строк позовної давності, частково виконуючи обов'язки, сплачуючи заборгованість. 15 серпня 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача заборгованості, який було видано судом 05.09.2014 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.10.2014 року вказаний судовий наказ за заявою відповідача був скасований. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково в розмірі 1496,01 грн., за період з квітня 2011 року по жовтень 2014 року, з врахуванням того, що позивачем не надано суду детального розрахунку суми заборгованості виведеної до квітня 2011 року в розмірі 8895,45 грн. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial