Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

В січні 2016 року Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю характерів та різних поглядів на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння та сварки, які привели до взаємного відчуження. Позивач зазначає, що вони з червня 2015 року не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин та спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Вислухавши думку позивача та її представника, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.08.2003 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2003 року, актовий запис № 844 (а.с.8). Від цього шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] та сина-[PERSON], [INFO] ( а.с. 9-10). Судом також встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Аналізуючи матеріали справи та приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства згідно якого шлюб ґрунтується на взаємній згоді чоловіка та дружини, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, виходячи з наступного. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Ухвалою суду 10.03.2016 року сторонам було надано строк на примирення, проте вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не дали позитивних результатів. Позивач в судовому засіданні зазначила, що вона втратила почуття кохання та поваги до відповідача, строк на примирення не дав позитивних результатів, а тому перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а примирення є неможливим. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер, а тому позов підлягає задоволенню. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved