Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив: 1) стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування шкоди у вигляді нарахованої та не отриманої щомісячної компенсації за період з 01.04.2015 по 31.03.2016 включно у розмірі 4780 грн. 80 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень; 2) стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування шкоди у вигляді не нарахованої та не отриманої допомоги на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 120 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень; 3) стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування шкоди у вигляді не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року включно (12 повних місяців) в сумі 7965 грн. 68 коп. шляхом списання казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень; 4) стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] обласної державної адміністрації 3006 грн 87 коп. у відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації 8382 грн 51 коп. у відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з [PERSON] обласної державної адміністрації 2000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації 2000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] обласної державної адміністрації на користь держави 182 грн 67 коп. судового збору. Стягнуто з Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації на користь держави 418 грн 14 коп. судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] ОДА просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2016 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що судом не було враховано постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.12.2015, від 16.02.2016, останнє [PERSON] ОДА виконано в повному обсязі, посвідчення та вкладку до нього позивачу видано 12.04.2016, звіт про виконання постанови надано до суду 21.04.2016. Звертає увагу, що жодним чином не перешкоджали та не затягували видачу посвідчення та вкладки до нього, виконали постанову суду в найкоротші строки, діяли відповідно до ст.119 Конституції України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, на думку апелянта, їх вина в заподіянні моральної та матеріальної шкоди відсутня. Також, вказує на те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності моральної шкоди та розміру. На думку апелянта, судом не врахована позиція, викладена в Постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема абз.1 п.4, абз.2 п.5, п.9. Також апелянт зазначає, що судом при вирішенні справи порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який закладений в ст.11 ЦПК України. В судовому засіданні представник апелянта, а також представники Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України та прокурор просили рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позову, при цьому послалися на положення підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України . Позивач в судове засідання не зявився. Про час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 05.10.2016 та 15.10.2016 поштових відправлень (а.с.146,156). В письмових запереченнях представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, проте вказав, що більш правильним буде стягнення коштів на користь позивача з єдиного казначейського рахунку (а.с.150). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі судом встановлено наступне. В грудні 1992 року [PERSON] отримав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серія В-І №209554 як особа, яка станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років (з 1986 по 1992). На підставі довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВА № 005998 від 25.02.2015 [PERSON] надано І групу інвалідності (до 01.03.2016) внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №825/3639/15-а визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації щодо не заповнення бланку посвідчення (категорія 1) та невнесення заступнику голови [PERSON] обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення [PERSON] як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобовязано Департамент соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації заповнити бланк посвідчення (категорія 1) та внести заступнику голови [PERSON] обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення [PERSON] як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи. Даною постановою встановлено, що з метою надання статусу особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, [PERSON] у лютому 2015 року звернувся з відповідною заявою та пакетом документів до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області. У свою чергу, Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області перенаправило заяву позивача та додані до неї документи на розгляд до Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації. Листом від 16.03.2015 №10-10/2684 Департамент повідомив [PERSON] про те, що у звязку з протиріччями, які склалися в законодавстві на даний час, Департамент питання [PERSON] розгляне після отримання відповіді з Мінсоцполітики України. Після виконання даного судового рішення Департаментом соціального захисту населення відповідач [PERSON] обласна державна адміністрація відмовилася видати позивачеві відповідне посвідчення. Дана відмова була оскаржена [PERSON] до суду. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 визнано протиправною відмову [PERSON] обласної державної адміністрації у видачі [PERSON] посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія), викладену в листі від 19.01.2016 року № 10-11/503, зобовязано [PERSON] обласну державну адміністрацію видати [PERSON] посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього, та зобовязано [PERSON] обласну державну адміністрацію у місячний строк, з дня набрання законної сили постановою суду у справі № 825/225/16, подати до суду звіт про виконання судового рішення. На виконання вищевказаної постанови суду 12 квітня 2016 року [PERSON] було видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 131189 с. Після отримання посвідчення [PERSON] з квітня 2016 року нарахована пенсія по інвалідності 1 гр. ЧАЕС в сумі 1952,64 грн (а.с.18). З 18.04.2016 [PERSON] на підставі його заяви здійснено призначення компенсаційних виплат передбачених ст.20 та ст. 48 Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - щомісячна компенсація в сумі 398 грн 40 коп., а також щорічна допомога на оздоровлення (один раз на рік) в сумі 120 грн, що підтверджено довідкою № К 1-6/1408 від 26.04.2016 Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації (а.с.17). З довідки № 248 від 25.04.2016 Семенівського відділу Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та одержує щомісячну пенсію по інвалідності 1 групи ЧАЕС. Розмір пенсії з березня 2015 по квітень 2016 склав 18023,7 грн (а.с.19). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протиправними діями [PERSON] обласної державної адміністрації та Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації позивачу завдана матеріальна та моральна шкода. З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд виходячи з наступного. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Визначаючи розмір відшкодованих збитків, суд першої інстанції керувався довідкою Семенівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 05.08.2016 № 406/05, довідкою Новгород-Сіверського обєднаного УПФУ від 25.04.2016 № 248, Наказами Міністра соціальної політики від 10.03.2015 №259, від 12.10.2015 №1006, від 25.01.2016 №42, положеннями ст. 20,48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Сума завданих збитків визначена вірно недоотримана пенсія з квітня по грудень 2015 року 5186.51 грн (16636.26 11449.75 =5186.51), недоотримана пенсія з січня по березень 2016 року - 1811.67 грн (5827.92 4016.25 =1811.67), загалом 6998.18 грн (5186.51 + 1811.67 =6998.18). Недоотримана позивачем грошова компенсація, розмір якої затверджений Наказами Міністра соціальної політики від 10.03.2015 №259, від 12.10.2015 №1006 та від 25.01.2016 №42 за період з квітня 2015 по березень 2016 року склала 4391.2 грн (3196 /з квітня по грудень 2015 року/ + 1195,2 /з січня по березень 2016 року/ = 4391.2). До збитків відноситься недоотримана позивачем в 2015 році щорічна допомога на оздоровлення 120 грн, яка передбачена ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Загальна сума збитків, що завдана позивачеві незаконними діями відповідачів - [PERSON] обласною державною адміністрацією та Департаментом соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації становить 11509.38 грн (6998.18 + 4391.2 + 120 =11509.38). Посилання [PERSON] обласної державної адміністрації на відсутність її вини у заподіянні майнової та моральної шкоди до уваги колегією суддів апеляційного суду не приймається, оскільки за змістом ст. 1173 ЦК України, завдана шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади. В цьому випадку посилання апелянта на положення ч.2 ст.1166 ЦК України є безпідставним. Вірно судом першої інстанції визначений загальний розмір моральної шкоди 4000 грн. Порушення законних прав позивача інваліда 1 групи - з вини відповідачів внаслідок протиправних дій останніх призвели до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні його звичайного способу життя, недоотримання належних йому грошей протягом року, витрачання свого часу на відновлення порушених прав та докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи апелянта щодо незгоди з даним розміром моральної шкоди є безґрунтовними. Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості. Проте, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині визначення способу та суб'єкту, яким має бути відшкодована майнова та моральна шкода на користь позивача. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції відповідно до приписів ст. 212-214 дійшов обґрунтованого висновку про часткову доведеність позивачем своїх вимог. Обставини, пов'язані з розміром відшкодування майнової шкоди, заподіяної позивачу, визначені судами на підставі поданих сторонами доказів. У той же час судове рішення підлягає зміні з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 15.04.2015 №215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував та ухвалив рішення про стягнення майнової та моральної шкоди безпосередньо з державних органів - [PERSON] обласної державної адміністрації та з Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації. З огляду на положення ст. 2, 1173 ЦК України та ст.25 ч.2 Бюджетного кодексу України визначена судом сума майнової та моральної шкоди на користь позивача підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Доводи прокурора та представника ДКС України щодо неможливості стягнення даної суми за рахунок коштів Державного бюджету з посиланням на підпункт 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки даний пункт регулює стягнення тільки реальних збитків і не виключає стягнення за рахунок державного бюджету збитків в розумінні ст. 22 ЦК України.

Outcome: partial