Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

В січні 2020 року адвокат Печериця В.П. в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму понесених ним витрат за оплату житлово - комунальних послуг в розмірі 11 933,73грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 768,40грн. В подальшому позовні вимоги позивачем [PERSON] були збільшені. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що з 04.09.2004 року по 22.10.2018 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 22 жовтня 2018року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області. У період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали на підставі договору купівлі - продажу серія ВСІ № 917343, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного округу Фішером Б.І., житловий будинок [ADDRESS] , який було оформлено на ім`я [PERSON] 03.11.2005 року Комунальним підприємством «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказаний будинок. В зазначеному будинку з моменту придбання і по час звернення з позовом до суду зареєстровані та проживають позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] . Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинилися з серпня 2018 року, відповідач забрала свої речі та виїхала з будинку до Грузії, періодично повертаючись, проте з реєстраційного обліку не знялася, у зв`язку з чим позивач був вимушений сплатити платежі за житлово-комунальні послуги, а саме: за постачання електроенергії, водопостачання, вивіз твердих побутових відходів, постачання природного газу, розподіл природного газу та нести інші витрати на утримання та обслуговування зазначеного будинку, такі як технічне обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання з урахування зареєстрованої в будинку відповідача. Крім того, за весь період реєстрації в будинку відповідач жодного разу не запропонувала позивачу будь-якої матеріальної допомоги щодо оплати комунальних послуг та взагалі будь - яких витрат на утримання будинку не здійснювала. Так, починаючи з 01.11.2018 року по 12.02.2020 року, позивач сплатив за себе та за відповідача комунальні послуги та за технічне обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання на загальну суму 25 880,87 грн. Отже, на підставі викладеного позивач вважає, що він має право вимагати стягнення половини вартості витрат, понесених ним на утримання майна, що складає 12 940,44грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 768,40грн. Ухвалою суду від 17.01.2020 року провадження у справі відкрито, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.(а.с.41). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Москальова М.В. позовні вимоги та збільшені позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в поданому на адресу суду Відзиві на позов, а також запереченні на відповідь на відзив.(а.с.50-55; 142). Зокрема, заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач покликається на те, що з січня 2018 року вона не проживає в домоволодінні [ADDRESS] , оскільки з боку позивача їй чиняться перешкоди в цьому, а, відтак, на неї не може бути покладено обов`язку щодо оплати комунальних послуг. У позивача відсутні правові підстави для посилання на зазначені ним Договори, як на підтвердження своїх вимог, оскільки їх дія не розповсюджується на період за який позивач просить суд стягнути з неї грошові кошти, а тому вони є неналежними доказами. Крім того на момент розгляду вищезазначеної справи в провадженні Роздільнянського районного суду одночасно розглядаються позовні справи за її позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ будинку в натурі (справа №511/2303/19) та за позовом [PERSON] до неї про визначення місця проживання дитини з батьком(справа №511/739/19). На її думку та думку її представника позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності у [PERSON] та [PERSON] солідарного обов`язку щодо сплати житлово - комунальних послуг та послуг на утримання та обслуговування будинку за період з 01.11.2018 року по 12.02.2020 року на загальну суму 25 880, 87грн., а тому у позивача відсутні підстави для стягнення з неї на його користь в порядку регресу, суми понесених витрат на оплату житлово - комунальних послуг та послуг на утримання та обслуговування будинку в розмірі 12 940,44 грн. Будинок відключений від газопостачання та електропостачання. Просила в задоволені позовних вимог заявлених [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] діюча в [PERSON] надала до суд відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтувавши його тим, що відповідач не повідомляла ніколи про дату від`їзду з будинку та термін протягом якого вона буде відсутня, документально оформити період її відсутності було неможливо, а відтак витрати за житлово - комунальні послуги були обчислені з урахуванням зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, тобто позивач і за відповідача виконав солідарний обов`язок, яка зареєстрована у даному будинку, проте у ньому тимчасово була відсутня. Отже позивач має право вимагати стягнення половини вартості витрат, понесених ним на утримання майна. Стосовно тверджень відповідача щодо відключення зазначеного будинку від газопостачання та електропостачання, необхідно зазначити, що позивачем було здійснено часткове відключення від системи газопостачання, а саме на письмову вимогу позивача від 06.01.2020 р. було відключено газові плити та газовий котел 14.01.2020 р. Проте, газовий конвектор здійснює і по день розгляду справи обігрів літньої кухні. Обігрів житлового будинку здійснюється еклектичним котлом. Стосовно відключення від електропостачання, то твердження відповідача є хибними та нічим не підтвердженими, тому що позивач не здійснював відключення будинку від електропостачання. Такі дії позивача було спричинено тим, що відповідач продовжує проживати у даному будинку та користуватися житлово - комунальними послугами за які відмовляється сплачувати, як це вимагає Закон. 07.04.2020 року строки підготовчого судового засідання були продовжені. Підготовче судове засідання було закрито та справу призначено для розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги повністю підтримали, надали аналогічні пояснення по суті позову, які викладені письмо у позовній заяві та відповіді на відзив, просили їх задовольнити, вказуючи, що наявність або відсутність відповідних договорів на отримані комунальних послуг, не є підставою для відмови в задоволенні позову у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та діючого законодавства. В судовому засіданні відповідача та її представник, повністю заперечуючи проти задоволення позову, просили в його задоволенні відмовити та вказували, що відповідач тривалий час у вказаному будинку не проживала, а тому вона не повинна нести відповідні витрати; про її відсутність за місцем реєстрації було відомо не тільки позивачу, а і всім відповідним установам ( відповідач зверталася то них з заявою про необхідність підключення будинку до газо- та електропостачання у січні 2020р., але їй було відмовлено, оскільки особові рахунки відкриті не на її ім`я); позивач сплачував вказані послуги на підставі показів лічильників, а не на підставі кількості зареєстрованих осіб; договори на вказані послуги були заключні тільки в 2020 році, де була інша тарифікація, тому зворотної дії вони не мають; фактично намагалися оскаржувати відповідні тарифи тощо. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8836181 від 03.11.2005 року за реєстраційним номером 11620274 власником будинку за адресою: [ADDRESS] (на підставі Договору купівлі - продажу /ВСІ № 917343/ 11.08.2005/ Роздільнянська приватна нотаріальна контора) являється позивач [PERSON] (а.с.16). З 04.09.2004 року по 22.10.2018 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано 22 жовтня 2018 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №511/1960/18.(а.с.14-15). З довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Відділом надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету 05.11.2019 року вбачається, що в спірному будинку зареєстровано троє осіб: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] (а.с.17). Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою спірного будинку від 02.05.2019 року складеного начальником відділу ССДРДА [PERSON] , провідним спеціалістом відділу з питань усиновлення ССДРДА Стельмащук Т.І. було встановлено, що в будинку проживають [PERSON] та його син [PERSON] . Для дитини батьком створено всі умови: окрема кімната, яка облаштована всім необхідним. Результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення був про прийняття на виховання дитина з батьком, що також їх проживання вдвох підтверджено довідкою № 983 від 25.04.2019 року секретаря міської ради.(а.с.76-77). За час володіння будинком позивач сплатив витрати за комунальними послугами за період з 01.11.2018 року по 12.02.2020 року на загальну суму 25 880,87 грн., яка складається: - з оплати за постачання електричної енергії за період з 01.11.2018 року до 01.01.2019 року на суму 3 396,15 грн. - на підставі договору про користування електричною енергією № 9010/2256 від 30.11.2005 р.; за період з 01.01.2019 до 31.12.2019 року на суму 10 366,83 грн. - на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг РІ4001/2256 від 07.02.2020 р. та заяви - приєднання до публічного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № Р14001/2256 від 07.02.2020 р., на загальну суму 13 762,98 грн.; - за постачання природного газу за період з 01.11.2018 року до 31.01.2020 року на суму 9 442,49 грн. на підставі заяви - приєднання до умов публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам за особовим рахунком № 11018894; - за розподіл природного газу за період 01.01.2020 року до 31.12.2020 року на суму 418,08 грн. на підставі заяви - приєднання до умов публічного договору розподілу природного газу (для побутового споживача) за особовим рахунком № 11018894; - за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.11.2018 року до 31.12.2019 року на суму 295,01 грн. на підставі договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 71 від 22.04.2010 року; - за послуги з технічного обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання споживача за 2019 рік на суму 432,31 грн. на підставі договору про технічне обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання побутового споживача № 11018894 від 24.01.2020 р. та акту здачі - прийняття послуг; - за послуги водопостачання за період з 01.11.2018 р. до 31.12.2019 р. на суму 1530,00 грн. на підставі акту звірки за особовим рахунком № 4663 та Договором про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення 11.02.2020 року. Придбання вказаного будинку в 2005 році в період шлюбу, оформлення як будинку так і особових рахунків на позивача, наявність спору про поділ майна подружжя в суді сторонами визнано в судовому засіданні та не оспорюється, а відтак вказані обставини доказуванню не підлягають (частина 1 статті 82 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. За змістом частини першої статті 321 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до статті 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 цього Кодексу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно зі статтею 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї на безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням з будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Така ж позиція викладена в Постановах Верховного Суду України, а саме: В Постанові Верховного Суду по справі № 712/10644/16-ц від 06 травня 2019 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. За змістом, частини першої статті 321 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у статі податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним, майном. Відповідно до пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Установивши, що відповідач як співвласник спірної квартири свого обов`язку щодо участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна не виконував, не здійснював оплату комунальних послуг відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог. Окрім того, в Постанові Верховного Суду по справі № 199/5747/16-ц від 18 липня 2018 року зазначено: «Згідно зі статтею 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартиры) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім. членом його сім`ї на безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні, послуги береться крім, квартирної платы за затвердженими б установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до колісного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. За таких обставин, можна зробити логічний висновок про те, що позивач сплативши з листопада 2018 року по січень 2020 року витрати за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання та обслуговування будинку, які обчислені з урахуванням зареєстрованих у житловому будинку осіб, тобто і на відповідача, виконав солідарний обов`язок за [PERSON] . Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією ВС, викладеною в постанові від 13березня 2019року у справі No 521/3743/17-ц провадження No 61-26462св, у відповідності до якої боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина четверта статті 544 ЦК України). Аналіз норм законодавства дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Окрім того, в іншій постанові ВС 02 квітня 2020 року у справі No 757/29813/17-ц (провадження No 61-2066св19) зазначав, що не проживання відповідачки у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє її від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 ЦК України). Оскільки опалення будинку є важливим елементом і необхідністю його утримання в належному стані безвідносно до того чи проживає співвласник у будинку, а між співвласниками не вирішено питання про його поділ (виділ) в натурі, не узгоджено порядок користування будинком, не поділено особовий рахунок на газопостачання, електропостачання тощо, тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні зі [PERSON] вказаних витрат в тому числі і за природній газ, за допомогою якого здійснюється опалення будинку у зв`язку з не проживанням у ньому співвласників. Разом з тим, будь-яких належних доказів перешкоджання позивачем у проживанні відповідачу у будинку до суду надано не було (звернення до правоохоронних органів, наявність відповідного судового спору про вселення тощо). Так суд, вважає, що придбання вказаного будинку в період перебування у шлюбі зобов`язує кожного з зареєстрованих в ньому осіб нести витрати на утримання будинку пропорційно частці у праві власності, які підтверджуються правовстановлюючими документами, а реєстрація в будинку спільної дитини також вказує на той факт, що батьки зобов`язані спільно забезпечувати дитину матеріально, що також свідчить про необхідність покладення відповідних витрат на батьків одночасно. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що всі доводи представника відповідача є цілком надуманими та такими, що не ґрунтуються на вимогах будь-якого закону, тому їх до уваги не приймає та відхиляє. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене та вважаючи, що оскільки порядок користування вказаним будинком між сторонами не встановлювався, відповідач ніякої заяви до компетентних установ та організації про свою відсутність не повідомляла, тому з огляду на діюче законодавство та положення статті 541 ЦК України, суд дійшов висновку, що зобов`язання з оплати витрат на управління, утримання та збереження вказаного будинку є солідарними, що є підставою для задоволення позову. Але, оскільки позивач фактично деякі суми не підтримав та пояснив, що декілька квитанцій є зайвовими, а інші не включені до розрахунку, деякі квитанції не відносяться до заявленого періоду, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з урахуванням думки позивача та фактично понесених витрат позивачем на суму 12 119,58грн. Також, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на користь позивачки [PERSON] .

Outcome: partial