Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася Служба у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що [PERSON] є матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] . Батько дитини - [PERSON] є громадянином Росії. Дитина перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як така, що опинилися у складних життєвих обставинах з 26.12.2016 по теперішній час. Підставами для взяття на облік даної дитини стало неналежне виконання її матір`ю батьківських обов`язків по вихованню доньки, не створення нею належних умов проживання дитини. [PERSON] періодично зловживає спиртними напоями, у вечірній час приводить до однокімнатної квартири, де вона проживає разом із донькою, сторонніх осіб, які порушують режим дня дитини, розпивають спиртні напої. Протягом осені 2018 року ситуація в сім`ї [PERSON] різко погіршилася. Відповідачка фактично перестала турбуватися про доньку, систематично залишала її одну без нагляду, у тому числі у вечірній та нічний час, часто вчиняла сварки з дитиною. Внаслідок негативної поведінки матері, дитина категорично не бажає проживати разом із нею. У даний час дитина мешкає у сім`ї баби по материнській лінії - [PERSON] [PERSON] не працює, власних коштів на утримання доньки не має. Дівчинка фактично утримується на кошти, які [PERSON] надсилає батько дитини, який проживає за межами України - у Російській Федерації. Батько дитини періодично підтримує родинні відносини з донькою, бере участь її матеріальному утриманні. Мати дитини тривалий час неналежно виконує свої батьківські обов`язки, а її негативний спосіб життя становить реальну загрозу для життя, здоров`я та розвитку малолітньої доньки. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про відібрання дитини - [PERSON] , [INFO] , від матері - [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від 20.02.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даним судовим рішенням до участі у справі залученов якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, батька дитини - [PERSON] та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк встановлений судом. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням від відповідача відзив на позов, а від третьої особи - письмові пояснення на позов, не надійшли. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача та третьої особи, також на адресу суду не надійшли. Ухвалою суду від 15.04.2019 постановлено звернутися до компетентного суду Російської Федерації із судовим дорученням про надання правової допомоги по даній справі, у зв`язку із чим позивача зобов`язано надати суду належним чином оформлені необхідні документи. Однак, 05.06.2019 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] судом отримано нотаріально посвідчену заяву, в якій він повідомив суд про свою обізнаність щодо перебування в провадженні суду даної цивільної справи. Також [PERSON] вказав, що не заперечує щодо задоволення позову і просить розглянути справу у його відсутність. Тому, враховуючи вищевикладене та пояснення представника позивача, надані в підготовчому засіданні, необхідність звернення до суду Російської Федерації із судовим дорученням про надання правової допомоги відпала. Ухвалою суду від 05.06.2019 в судове засідання викликано свідків, вирішено вислухати думку дитини, закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачем суду не повідомлено. Однак, на адресу суду 05.06.2019 надійшла заява від третьої особи, зокрема, про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин. Представник позивача не заперечувала щодо розгляду справи у відсутність відповідача та третьої особи, проведення заочного розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, думку представника позивача, заяву третьої особи та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Нагатинським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1863 (запис вчинено російською мовою). (а.с. 8) Згідно довідки про склад сім`ї № 10971, виданої ТОВ «ЖЕО» 02.11.2018, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 24) [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, що підтверджується обліково - статистичною карткою дитини № 0234371 від 26.12.2016. Причина взяття на облік - дитина, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. (а.с. 11-12) Згідно повідомлення ВВП ГУНП України у Вінницькій області від 05.09.2018, [PERSON] проживає разом із малолітньою донькою [PERSON] , вихованням якої займається періодично, оскільки остання часто відсутня за місцем проживання та взагалі не повертається ночувати, перебуваючи у знайомих або ж родичів. При цьому [PERSON] схильна до вживання алкогольних напоїв, байдуже ставиться до виховання та навчання доньки, санітарний стан у помешканні підтримує погано. (а.с. 25) В ході розгляду справи судом були досліджені акти обстеження житлово - побутових умов проживання дитини від 19.10.2016, 10.10.2018, 24.10.2018 за адресами: [ADDRESS] [ADDRESS] . (а.с. 27-31) Відповідно до повідомлення КЗ «Загальноосвітня шкота І-ІІІ ступенів № 4 ім. Д.І.Менделєєва» ВМР від 16.10.2018, [PERSON] не працює, не справляється із виконанням своїх батьківських обов`язків. Батько дитини - [PERSON] проживає за кордоном (Росія, Москва), допомагає родині фінансово. Зі слів дитини, остання не проживає дома через те, що мама досить часто знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та конфліктує із співмешканцем. Дитина проживає у бабусі у будинку поруч. Адміністрація закладу зверталась до батька дівчинки у жовтні 2017 року з метою вирішення ситуації на користь дитини, але він відмовився забрати її до себе. З метою посилення контролю за родиною адміністрація закладу у березні 2018 року звернулась до Вінницького міського центру сім`ї, дітей та молоді. (а.с. 26) Згідно повідомлення № 20/5187 від 21.10.2019 на запит суду, [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку в ВОПНЛ ім. акад. Ющенка у зв`язку з наявністю психічного захворювання, підставою для взяття на облік був наказ МОЗ України № 20. Відповідно до наказу МОЗ України № 1063 від 13.05.2019 [PERSON] була знята з обліку у зв`язку з відміною наказу МОЗ України № 20. Щодо визнання [PERSON] обмежено дієздатною чи недієздатною у закладі даних не має. (а.с. 162) Згідно із ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2 - п. 5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У п. 2 - п. 5 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці тринадцяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. В судовому засіданні малолітня [PERSON] зазначила, що вона майже рік проживає з сестрою мами - Безреброю [PERSON] та бабусею - [PERSON] . [PERSON] зазначила, що мами постійно немає вдома, вона постійно зловживає алкогольними напоями. В квартирі де вони мешкали брудно, таргани та мурахи. Також дівчинка зазначила, що не хоче повертатись до мами, оскільки її поведінка та відношення до неї її не влаштовують. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка повідомила суду, що вона є головним спеціалістом Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ВМР. Свідок зазначила, що дівчинка з 26.12.2016 перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як така, що опинилася у складних життєвих умовах. Мати неналежно виконує свої батьківські обов`язки, не створює належні умови для дитини, не працює. Батько дитини проживає в Російській Федерації, зі слів родичів він допомагає дитині матеріально. За рік перебування дитини на обліку, умови проживання в квартирі матері не змінились. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка повідомила суду, що вона є практичним психологом Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 та класним керівником у [PERSON] з 5-го класу. Свідок повідомила, що дівчинку знає з першого класу, зараз вона навчається у 7-му класі. Батько дівчинки проживає в Москві, і зі слів бабусі дівчинки, щомісяця надсилає близько 7 000, 00 гривень на дитину. Свідок зазначила, що мати дівчинки приходила до школи в неадекватному стані, іноді говорила нісенітницю. Свідок повідомила, що два роки тому, зокрема вона, відвідала дівчинку дома. В квартирі було дуже брудно. Також свідок зазначила, що коли дівчинка проживала разом із мамою, то одягалася не по сезону, часто була голодна, недоглянута та неохайна, інколи приходила до школи раніше початку занять, оскільки, з її слів, мама її виганяла з дому. Також свідок повідомила, що зі слів дитини, мама пиячить. Наразі дитина проживає із бабусею та рідною тіткою. Зараз дитина вчасно приходить до школи, нагодована, охайно одягнута. Мати майже кожен день приходить до школи, щоб побачити дочку, оскільки сумує за нею. [PERSON] соромиться маму. Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що свідки надавали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто. Покази свідків узгоджуються з поясненнями сторін по справі та не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 20.02.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, покази свідків, думку дитини та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] Батько [PERSON] проживає на території Російської Федерації в м. Москва. Дитина перебуває на обліку в службі у справах дітей Вінницької міської ради з 26.12.2016 як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Підставою взяття на облік дитини стало ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дитини безвідповідально ставиться до виховання своєї малолітньої доньки, веде аморальний спосіб життя, байдуже ставиться до виховання та навчання доньки, не забезпечує належних умов для проживання дитини. Також судом прийнято до уваги, що відповідачка перебувала на обліку в ВОПНЛ ім. акад. Ющенка у зв`язку із хронічним психічним захворюванням. На час звернення до суду із даним позовом та дотепер дитина проживає із бабусею - [PERSON] та сім`єю рідної тітки - [PERSON] Відповідачка веде нездоровий, асоціальний спосіб життя, систематично зловживає алкогольними напоями. Малолітня [PERSON] систематично ставала свідком асоціального способу життя її матері, зокрема і вживання алкогольних напоїв. [PERSON] неодноразово залишала малолітню дитину саму в квартирі. Малолітня [PERSON] часто була голодна та недоглянута. Така поведінка матері, на думку суду, впливає не лише на фізичне здоров`я дитини, але й відображається на її психіці. Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Доцільність відібрання неповнолітньої [PERSON] від матері без позбавлення батьківських прав встановлена висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № № 01-00-011-57802 від 04.12.2018. (а.с. 6-7) Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Однак, враховуючи вищевказане суд погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3). Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дочки, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Водночас, в ході розгляду справи встановлено, що відповідачка шукає зустрічей із донькою, виявляє бажання спілкування із нею, хоча при цьому свій спосіб життя та поведеніку не змінила. Суд вважає, що вищезазначені обставини негативно впливають на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Батьки дитини несуть відповідальність за її виховання і розвиток. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини матір`ю, внаслідок її поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Суд прийшов до висновку, що поведінкаматері не відповідає нормам суспільної моралі, призводить до негативних наслідків, зокрема створює реальну загрозу для життя дитини, її здоров`я та морального розвитку. Тому, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відібрання малолітньої [PERSON] від матері без позбавлення останньої батьківських прав. Оскільки судом у відповідності до ч. 1 ст. 170 СК України не встановлено бажання батька дитини наразі забрати її до себе і встановлено бажання рідної тітки дівчинки опікуватися нею, суд прийшов до висновку про передачу дитини на опікування її рідній тітці - [PERSON] , з якою вона проживає на сьогодні. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, суд за заявою останньої може постановити рішення про повернення їй дитини на підставі ч. 3 ст. 170 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Оскільки позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а також положення ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved