Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 01.04.2021 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). На обґрунтування заявленої позовної вимоги представник Позивача [PERSON] (ордер адвоката серії АІ № 1100510, а.с. 17) у позовній заяві зазначила, що [INFO] помер чоловік Позивача - [PERSON] , після якого залишилася спадщина за законом, оскільки спадкодавець заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги після його смерті є Позивач - його дружина та Відповідач [PERSON] , яка є його дочкою, проте у спадщину не вступала, разом із спадкодавцем не проживала. Після [PERSON] відкрилася спадщина, до складу спадкового майна окрім іншого увійшов спірний житловий будинок, що розташований за названою вище адресою. Позивач для оформлення спадщини звернулась до державного нотаріуса, якою видано свідоцтва про право на спадщину щодо іншого спадкового майна, в тому числі на земельні ділянки, що розташовані за однією із спірним будинком адресою, але відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на це спадкове майно (а.с. 2-3). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 11.05.2021 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачам строк для подання відзиву, витребувано в нотаріуса копію спадкової справи спадкодавця [PERSON] , призначено підготовче судове засідання на 11.06.2021 р. (а.с. 26-27); ухвалою суду від 11.06.2021 р. справу призначено до розгляду по суті на 09.08.2021 р. (а.с. 145-146). У судове засідання 09.08.2021 р. Позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 148, 149); до суду представником Позивача 11.06.2021 р. та 09.08.2021 р. були подані заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують (а.с. 142, 153). Представник Відповідача - Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено розпискою про вручення судової повістки (а.с. 151). До суду спочатку під час підготовчого провадження 04.06.2021 р. було подано клопотання про розгляд справи без участі їх представника за наявними матеріалами справи (а.с. 34), надалі - 19.07.2021 р. аналогічне клопотання, однак із зазначенням про відсутність заперечень проти позовних вимог (а.с. 152). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, 25.05.2021 р. до суду подала заяву про визнання позову, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, розгляд справи провести без її участі (а.с. 30-33). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачами позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними письмовими матеріалами справи судом встановлено, що спірний житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.01.1992 р., виданого Гайворонською сільською радою згідно з рішенням Володарської районної ради від 22.08.1989 р. № 155, що підтверджено інформацією, викладеною в листі Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 07.09.2020 р. № 2135, копія якого додана до позовної заяви (а.с. 10). Власник згаданого житлового будинку - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.04.2020 р. Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис від 06.04.2020 р. № 5723 (а.с. 6). Позивач - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Лобачів Володарського району Київської області (а.с. 4), є дружиною названого вище спадкодавця, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 04.07.1971 р. в смт Володарка районним бюро ЗАГС Київської області, актовий запис від 04.07.1971 р. № 19 (а.с. 5). Позивач прийняла спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини [INFO] (а.с. 44). Наведені обставини підтверджено копією витребуваної судом у державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори спадкової справи № 374/2020 (а.с. 29, 36, 39-140). Як вбачається із зазначеної копії спадкової справи та доданих до позовної заяви доказів Відповідач [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлого спадкодавця [PERSON] та Позивача [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.04.1973 р. Московським ЗАГС (м. Київ), актовий запис від 25.04.1973 р. № 819 (а.с. 9); від прийняття спадщини після [PERSON] відмовилася, про що подала до нотаріуса 14.07.2020 р. письмову заяву (а.с. 45). Разом з тим, державним нотаріусом 11.03.2021 р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: відмовлено Позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - на спірний житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що Позивач не надала нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно; копія цієї постанов нотаріуса додана до позовної заяви (а.с. 14) та наявна в матеріалах згаданої вище спадкової справи (а.с. 138-139). Крім того, з матеріалів, доданих до позовної заяви, та матеріалів, наявних у спадковій справі, судом встановлено, що нотаріусом було видано Позивачеві окрім іншого свідоцтва про право на спадщину за законом відносно земельних ділянок площею 0,2839 га та 0,2500 га, кадастрові номери 3221685801:01:013:0002 та 3221685801:01:013:0001, з цільовим призначеним відповідно для ведення особистого селянського господарства та для будівництва й обслуговування житлового будинку, обидві ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою розташування названого вище спірного житлового будинку (а.с. 15, 16, 124, 127). Також судом встановлено, що нотаріусом було вжито заходів з метою отримання дубліката згаданого вище свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок від 30.01.1992 р., виданого Гайворонською сільською радою, у відповідь на запити нотаріусом отримано лист Володарської селищної ради Київської області від 22.02.2021 р. № 12 про те, що надати дублікат зазначеного свідоцтва неможливо, оскільки через пожежу, що сталася у 2003 році, документи Гайворонської сільської ради були знищені (а.с. 11, 136). Таким чином, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [INFO] спадкодавця [PERSON] , яка у встановленому законом порядку і строк звернулася до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину, проте свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок не було їй видане через відсутність відповідного належного правовстановлюючого документа на це спадкове майно. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (частини перша, друга статті 1223 ЦК України). Згідно з нормами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Крім того спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За роз`ясненнями пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Отже, зверненню до суду з позовом має передувати вирішення питання про видачу Позивачеві нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину (зокрема, постанова Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 2-390/2006). За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що Позивач як єдиний спадкоємець першої черги, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав, оскільки має право на спірне спадкове майно (житловий будинок), що підтверджено належними і допустимим доказами. Таким чином, визнання Відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачами позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідачів (органу місцевого самоврядування та дочки Позивача) на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Разом з тим, зважаючи на визнання Відповідачами позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та вирішує питання про повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до статей 16, 328, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved