Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 червня 2003 року. У вказаній квартирі прописані відповідачі з грудня 2011 року, проте фактично останні не проживають у вказаній квартирі більше останніх шести місяців. На підставі викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач 1, 2 в судове засідання не з'явилися, повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 червня 2003 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки форми № 3 від 16 січня 2015 року у вказаній квартирі прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як зазначає у позові позивач, [PERSON] та [PERSON] останній зареєстрував у квартирі у грудні 2011 року, проте відповідачі не проживають у квартирі, у тому числі і останні шість місяців, будь-яких приватних речей відповідачів у квартирі немає, за комунальні послуги також не сплачують. На підтвердження зазначеного позивач надав до суду акт КП ЖЕК «Михайлівська» від 16 лютого 2015 року. Таким чином, відповідачі добровільно залишили квартиру, тривалий час в ній не мешкають, своєю реєстрацією в квартирі створюють для позивача, як для власника житла, перешкоди. Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України, співвласник повинен приймати участь у витратах по утриманню будинку, прилеглої території, сплачувати за інші комунальні послуги. За ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місце проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі участі у витратах по утриманню квартири не приймають, за комунальні послуги не сплачують та не проживають у ній тривалий час. На підставі викладеного,

Outcome: approved