Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] (з урахуванням уточнень до позову від 21.10.2016 року та від 15.12.2016 року) звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про захист прав споживача шляхом визнання незаконним відключення від електричної мережі квартири за адресою: [ADDRESS], зобовязання відновити енергопостачання, не відключати квартиру позивача від електромережі, а також, шляхом стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 4350 грн., матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. та зобовязання останнього публічно вибачитись за незаконне відключення квартири позивача від електромережі та спричинення моральної шкоди у міській газеті «Дзержинський (Торецький) уезд». Окрім того, позивач просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.7 п.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір». В обгрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що 13.06.2016 року, в той час, коли я знаходився на роботі та в квартирі нікого не було, представники відповідача без будь-якого попередження припинили енергопостачання моєї квартири. Коли ж позивач прибув до відповідача за розясненнями, йому повідомили, що за відкритим на його імя особовим рахунком існує заборгованість в розмірі 319,74 грн. В свою чергу, позивач стверджує, що заборгованість з оплати за послуги енергопостачання у нього відсутня, адже він щомісячно сплачував кошти за спожиту електроенергію з урахуванням субсидії, призначеної йому Департаментом соціального захисту населення. На письмові ж вимоги позивача підключити квартиру до електропостачання, відповідач зазначив, що причиною відключення квартири від енергопостачання стало несвоєчасне перерахування на особовий рахунок позивача призначеної йому субсидії; що неодноразово попереджав позивача про відключення його квартири від енергопостачання у звязку із наявністю заборгованості; погоджується підлючити квартиру до енергопостачання, проте, лише за рахунок позивача. Разом з цим, позивач не вбачає своєї провини у несвоєчасному перерахуванні Департаментом соціального захисту населення на особовий рахунок [PERSON] коштів призначеної йому субсидії. Окрім того, позивач наполягає на тому, що жодних попереджень про відключення енергопостачання від відповідача не отримував. Як стверджує позивач, зазначені вище дії відповідача по відключенню квартири від енергопостачання спричинили йому матеріальні збитки в розмірі більше 1000 грн. (мясні продукти харчування, заготовлені в морозильній камері на зимовий період продукти, які прийшли в непридатність). Окрім того, позивач наполягає на тому, що дії відповідача з відключення його квартири від енергопостачання стали моральним та психологічним потрясінням для всієї родини позивача, позбавили можливості користуватися холодильником та гарячою водою, спричинили глибокі душевні страждання та завдали удару по самооцінці позивача через бажання останнього досягти справедливості, стали приводом для виникнення напружених стосунків між позивачем та його дружиною, яка докоряла позивачеві у незмозі вирішити дану проблему тощо. З огляду на викладене вище, позивач був змушений звернутись за захистом порушеного права до суду. В свою чергу, відповідач у запереченнях на позов викладені в останньому доводи відхиляє, вважає відключення квартири позивача від електропостачання правомірним; наполягає на належному попередженні позивача про відключення згідно п.27 ПКЕЕН; стверджує про відсутність правових підстав для стягнення з нього на користь позивача збитків та моральної шкоди; вважає неправомірним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобовязання відповідача вибачитись перед позивачем у печатному виданні. (а.с.62-64). За клопотанням відповідача, слухання справи відбувалось в режимі відеоконференції, згідно вимог ст.158-1 ЦПК України. Дослідивши матеріали по справі, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне: Відповідно до ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.\~ Отже, 08.09.2014 року між сторонами справі був укладений договір «Про користування електричною енергією» за адресою: [ADDRESS], у звязку чим на імя [PERSON] був відкритий особовий рахунок №020230055 (а.с.4). Згідно умов зазначеного договору, відповідач (Постачальник) бере на себе зобовязання з надійного постачання позивачеві електричної енергії у необхідних обсягах відповідно до потужності 3 кВт електроустановок споживача. Зі свого боку, позивач (Споживач) зобовязується, окрім іншого, оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору, а саме, згідно до показників приладу обліку за діючими тарифами для населення (п.п.1,16 договору). У разі ж отримання позивачем житлової субсидії на оплату електричної енергії, розмір плати Споживача за використану електричну енергію визначається відповідно до Порядку призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Також, окрім договору, відносини між Споживачем та Постачальником електричної енергії регулюються Правилами користування електричною енергією для населення №1357 від 26.07.1999 року зі змінами та доповненнями (далі Правила ПКЕЕН). Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином. Згідно ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти\~ виконання\~ особисто,\~ якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст.68 ЖК України, наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Отже, відповідно до наявних у справі матеріалів, та, за твердженнями відповідача в запереченнях на позов, підставою відключення 13.06.2016 року квартири позивача за адресою: [ADDRESS] від енергопостачання стала наявність у позивача станом на 11.05.2016 року непогашеної заборгованості у розмірі 218,37 грн. (а.с.62-64). Відповідно до ст.614 Цивільного кодеку України, підставою відповідальності за порушення зобовязання є наявність вини. Так, особа, яка порушила зобовязання (у даному випадку за твердженнями відповідача це позивач шляхом несплати у повному обсязі вартості послуг електропостачання), несе відповідальність лише за наявності його вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Отже, належне виконання позивачем умов договору від 08.09.2014 року «Про користування електричною енергією» щодо регулярної сплати отриманих послуг з електропостачання підтверджений наявними в матеріалах справи платіжними документами (а.с.10). В свою чергу, згідно листа Департаменту соціального захисту населення №07вх2033 від 25.07.2016 року, [PERSON] (позивачеві) за період з травня по серпень 2016 року нараховано субсидію на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 292,44 грн. (а.с.74). В той же час, у своїй відповіді №330 від 19.07.2016 року Постачальник (відповідач) повідомляє Споживача послуг (позивача у справі) про те, що в червні 2016 року відділом субсидій зараховано грошові кошти призначеної субсидії на особовий рахунок позивача. Проте, з технічних причин (не дозволяло програмне забезпечення) відповідачем перерахунок здійснений не був. 18.07.2016 року, після усунення технічної причини, відповідачем був здійснений перерахунок за особовим рахунком позивача, грошові кошти були зараховані відповідачем на особовий рахунок позивача у повному обсязі, у звязку з чим по особовому рахунку позивача наявна переплата в сумі 313,93 коп. (а.с.40). Наведене, на думку суду, звідчить про відсутність доказів порушення позивачем умов договору від 08.09.2014 року «Про користування електричною енергією», як наслідок, відсутність заборгованості з боку позивача за енергопостачання станом на час виникнення спірних правовідносин (13.06.2016 року) та доводить вину саме відповідача у несвоєчасному перерахуванні грошових коштів призначеної позивачу субсидії на його особовий рахунок. Як наслідок, наведені вище факти повністю спростовують доводи відповідача щодо порушення позивачем умов договору та ПКЕЕН щодо повної та своєчасної оплати послуг електропостачання за договором від 08.09.2014 року. Твердження відповідача щодо виконання ним вимог п.27 ПКЕЕН щодо своєчасного надсилання позивачеві попередження про відключення квартири останнього від електропостачання у звязку з наявністю заборгованості, а також, щодо отримання позивачем даного попередження, документального підтвердження відповідно до вимог ст.64 ЦПК України не знайшли. Більш того, суд зауважує на тому, що, з огляду на наявність в матеріалах справи доказів вини саме відповідача у несвоєчасному перерахуванні грошових коштів на особовий рахунок позивача, факт наявності/відсутності доказів належного повідомлення позивача про відключення від електропостачання на результат вирішення спору не впливатиме. Матеріалами справи також підтверджено та не заперечується сторонами факт підключення відповідачем за власний рахунок квартири позивача до електропостачання 24.06.2016 року. (а.с.63). Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи, слід визнати факт безпідставного відключення від енергопостачання квартири позивача за адресою: [ADDRESS] у період з 13.06.2016 року по 24.06.2016 року. Як наслідок, позовна вимога щодо визнання незаконним відключення від електричної мережі квартири позивача за адресою: [ADDRESS] у період з 13.06.2016 року по 24.06.2016 року є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В той же час, з огляду на підтвердження матеріалами справи факту підключення відповідачем за власний рахунок квартири позивача до електропостачання 24.06.2016 року, в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача відновити енергопостачання, а також, не відключати квартиру позивача від електромережі, слід відмовити, з огляду на викладене нижче. Так, станом на час прийняття рішення у справі (тобто, на 02.03.2017 року) в квартирі позивача енергопостачання відновлене, тобто, право позивача на користування електричною енергією поновлене, а отже, зазначені вище позовні вимоги ст.16 ЦК України не відповідають, оскільки не підлягає відновленню право, що не є порушеним. Відновлення ж даного права у разі його порушення у майбутньому чинним законодавством України не передбачено. Що ж до вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн., суд вважає за доцільне зазначити наступне: Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, у даному випадку підприємством відповідача, відшкодовується у повному обсязі особою, що її завдала. Отже, як стверджує позивач, дії відповідача по відключенню його квартири від енергопостачання спричинили останньому матеріальні збитки в розмірі більше 1000 грн. (мясні продукти харчування, заготовлені в морозильній камері на зимовий період продукти, які прийшли в непридатність). На підтвердження наведеного позивачем суду надано довідку директора ООО «Ринок» щодо вартості заморожених продуктів (малина, полуниця, вишня, черешня) на Центральному ринку м.Торецька. (а.с.73). Разом з цим, зазначена вище довідка не містить дати її складення, а отже, неможливо зробити висновок про вартість зазначених продуктів саме станом на дату виникнення спірних правовідносин. Також, суд зауважує на відсутності в матеріалах справи документального підтвердження факту придбання позивачем вищезгаданих продуктів харчування для їх майбутньої заморозки (зокрема, фіскальних чеків). З огляду на викладене вище, факт спричинення позивачеві діями відповідача матеріальної шкоди на суму 1000 грн. суд доведеним визнати не може, у звязку з чим в задоволенні позоних вимог в цій частині слід відмовити. При вирішення питання щодо наявності/відсутності правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 4350 грн., суд виходив з приписів Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, а також, положень п.5 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, Законом України «Про електроенергетику» та ПКЕЕН відшкодування моральної шкоди внаслідок припинення постачання електрично енергії не передбачено. В свою чергу, п.5 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює можливість стягнення моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя і здоровя продукцією, якою електрична енергія не являється. (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своєму рішенні від 15.06.2011 року у справі №6-4689св10). З огляду на наведене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 4350 грн. моральної шкоди задоволенню не пілягають. У підсумку, слід зазначити, що дійсно, для захисту особистих немайнових прав можна застосовувати загальні способи захисту прав (Глава 3 ЦК України), а також, інші (спеціальні) способи відповідно до змісту цих прав, способу їх порушення та наслідків, що спричинено цим порушенням. До таких спеціальних способів захисту особистих немайнових прав законодавець відносить: поновлення порушеного особистого немайнового права; спростування неправдивої інформації та суміжні способи захисту; заборону поширення інформації, якою порушено особисті немайнові права. В той же час, при вирішенні питання щодо наявності/відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача публічно вибачитись за незаконне відключення квартири позивача від електромережі та спричинення моральної шкоди у міській газеті «Дзержинський (Торецький) уезд», суд, окрім іншого, керувався пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, з якого вбачається відсутність у суду права зобовязувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту, ст.ст.16, 277 ЦК України не передбачений. З огляду на викладене вище, правові пістави для задоволенні позовних вимог в цій частині у суду відсутні. З приводу письмового клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору, суд вважає за доцільне зазначити наступне: Так, ст.22 Основного Закону визначено, що при прийнятті нових актів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закон України «Про судовий збір» не містить виключного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися також іншими нормативно-правовими актами. Таку позицію висловив пленум ВСС України у п.7 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10. За таких обставин, при чинності закону «Про захист прав споживачів», яким встановлені відповідні права, окреслено механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед котрих право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі незазначення споживачів у переліку осіб, котрі згідно з ст.5 закону «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не\~може свідчити, що вказана категорія осіб такої пільги, встановленої законом, не має. З наведеного вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону, у звязку з чим заявлене ним клопотання про звільнення від судового збору слід залишити без задоволення. Отже, відповідно до ч.2 ст.88 ЦК України, враховуючи задоволення однієї немайнової позовної вимоги, розподіл судових витрат необхідно здійснити пропорційно задоволених позовних вимог, у звязку з чим стягненню з ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» на користь держави підлягає судовий збір у встановленому законодавцем на час звернення позивача із позовом розмірі, тобто, в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial