Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 28.10.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до Рачківської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за ним право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після його батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на земельну частку (пай) площею 4,48 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебуває у колективній власності КАП «Рось», посвідчену сертифікатом серії РН № 388438. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, до складу якого увійшло право на зазначену земельну частку (пай). Спадкоємцем є він (Позивач) як син померлого, спадщину прийняв, але оформити спадщину не зміг через втрату оригіналу правовстановлюючих документів (а.с. 1-5). Після усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 02.11.2020 р. (а.с. 25-26) ухвалою суду від 30.11.2020 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачу строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 13.01.2021 р. (а.с. 35-36). У підготовче судове засідання 13.01.2021 р. Позивач та його представник Романішін Є.В. (ордер серії АІ № 1064536, а.с. 21) не з`явилися, про дату, час і місце засідання суду належно повідомлені, що підтверджено особистою розпискою представника Позивача; до суду 13.01.2021 р. засобами електронної пошти представник Позивача подав клопотання про розгляд справи без участі Позивача та представника Позивача (а.с. 59-60). Представник Відповідача у підготовче судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено розпискою сільського голови (а.с. 39); до суду 16.12.2020 р. подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.с. 40). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення підготовчого судового засідання, визначені статтею 198 ЦПК України, також відсутні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України); у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що земельна ділянка загальною площею 4,48 умовних кадастрових гектарів розташована на території Рачківської сільської ради Володарського району Київської області; право на цю земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності Колективного аграрного підприємства «Рось», належало [PERSON] згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 388438, виданого на підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області від 11.04.2000 р. № 147, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 28.09.2000 р. за № 7834, що підтверджено копією листа Міжрайонного управління у Володарському та Тетіївському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 20.11.2019 р. вих. № 1957/169-19 з доданою до нього завіреною копією відповідної сторінки згаданої Книги реєстрації, а також згаданого сертифікату (а.с. 12-15). Власник права на земельну частку (пай) зазначеної земельної ділянки, що посвідчено названим Сертифікатом, - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 12.11.2019 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 04 (а.с. 6). Позивач - [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Рачки (а.с. 9), є сином названого вище спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження Позивача серії [NUMBER] , виданого повторно 08.12.1962 р. Рачківською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 07 (а.с. 8). Позивач прийняв спадщину після [PERSON] шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини 18.08.2020 р. (а.с. 44) після визначення йому додаткового стоку для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] рішення Володарського районного суду Київської області від 09.04.2020 р. у справі № 364/211/20 (а.с. 48-51). Наведені обставини підтверджено копією витребуваної судом у державного нотаріуса спадкової справи № 106/2020 (а.с. 37, 41, 43-58). Разом з тим, державним нотаріусом 23.10.2020 р. було відмовлено Позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу відповідного правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 18). Також до позовної заяви додано копію оголошення в газеті «Голос Володарщини» від 09.10.2020 р. № 40 (11604) щодо недійсності втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КАП «Рось» Рачківської сільської ради Володарського району Київської області, розміром 4,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) серії РН № 388438 (а.с. 17). Таким чином, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що Позивач є єдиним спадкоємцем після померлого [INFO] [PERSON] за законом, який звернувся до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину, проте свідоцтво про право на спадщину йому не було видане через відсутність належного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з нормами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). При цьому спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно з положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай); невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що Позивач як єдиний спадкоємець першої черги, що звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та маєь право на зазначене вище спадкове майно (земельну частку). Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача (органу місцевого самоврядування) на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Разом з тим, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та вирішує питання про повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Відповідно до статей 78, 81 Земельного кодексу України, статей 16, 328, 373, 1216-1218, 1220, 1223, 1225, 1258, 1261, 1296 ЦК України,

Outcome: approved