Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

В січні 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулися в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши , що відповідно до укладеного договору б/н від 31.03.2008 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 11800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Так, станом на 31 грудня 2015 року має заборгованість в сумі 54287,50 грн., яка складається з наступного:9797.98 грн. - заборгованість за кредитом; 38834,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;2831,69 грн. - заборгованість за пенею та комісією;а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:250.00 грн. - штраф (фіксована частина),2573.21 грн. - штраф (процентна складова). 26.02.2016 року позовні вимоги було викладено у новій редакції (а.с. 26-29). Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутності з позовними вимогами не згодні в повному обсязі, просили застосувати позовну давність. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що 31.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н , згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується письмовою заявою відповідача від 09.04.2008 року (а.с.6), в якій вона погодилася, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Через невиконання своїх зобов'язань за договором у відповідача за період із 09.04.2008 року по 31.12.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 54287,50 грн. Згідно наданих позивачем тарифу і порядку погашення кредиту відповідачу був визначений строк внесення щомісячних платежів. Отже, починаючи із моменту укладення договору 09.04.2008 року, почав свій перебіг трирічний строк, протягом якого позивач мав право пред'явити до відповідача вимогу про повернення боргу. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. При цьому, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Суд врахувавши, що позивач звернувся із вимогою про захист свого порушеного права на стягнення заборгованості за кредитним договором, які є щомісячними платежами, із пропуском трьохрічного строку позовної давності, не просив поновити даний строк та не вказував поважних причин його пропуску, а\~тому у задоволенні позову суд відмовив на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України - за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі. Відповідно до вимог\~ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Частиною 1 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Статтями 253,254 ЦК України визначено початок перебігу строку та закінчення строку, а ч.1 ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності. Позивач в позовній заяві стверджував, що платіжна картка відповідачу була видана зі строком дії до березня 2012 року при укладенні договору. В наступному платіжна картка перевипускалася під іншими номерами, та відповідач користувався нею до червня 2016 року. Ці пояснення заперечує відповідач. Але ніяких достовірних та належних доказів позивач не надав до суду, а із копії довідки (а.с.64) також неможливо встановити достовірність перевипуску платіжної карти та видачі її відповідачу, і як наслідок користування нею відповідачем до 2016 року. Банк міг звернутися до суду із вимогою про захист свого права до 01 квітня 2015 року. Але банк звернувся до суду із позовом лише 15 січня 2016 року, тобто, після спливу позовної давності. Клопотань про поновлення строків звернення до суду банк не заявляв, доказів щодо поважності причин пропущення позовної давності не надав. Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду України у цивільній справі №6-134цс14 від 01 жовтня 2014 року. Зазначена правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14,\~від\~24 вересня 2014 року № 6-103 цс 14, від\~12 листопада 2014 року № 6-167 цс 14,\~від\~18 березня 2015 року № 6-25 цс 15,\~яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що був неодноразовий перевипуск платіжної картки і що картки видавалася відповідачу. У заяві на видачу кредиту від 09.04.2008 року зазначений номер виданої кредитної картки, але відсутні дані щодо строку надання кредиту, крім того зазначений кредитний ліміт -500 гривень. (а.с.6). Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем (а.с.7-12). Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли саме ці Умови, а тому\~посилання позивача на ці Умови, як на одну із складових частин кредитного договору, і як на підставу нарахування та стягнення боргу є такими, що суперечать вимогам ст.207 ЦК України. Відповідач заявив про застосування позовної давності. (а.с. 92-93). Відповідно до частини 4 статті 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що у задоволені позову ПАТ КБ « Приватбанк» до [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі у зв'язку з пропуском позовної давності.

Outcome: dismissed