Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.09.2018 о 21 год. 18 хв. в м. Вінниці по вул.. Келецькій, 57 сталася ДТП за участю водія автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] та автомобіля марки «Mersedes-Benz 320SE», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2018 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Власником автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Перша» згідно з полісом АК 8379303 з 11.02.2018 по 10.02.2019. Потерпілою стороною вчасно було подано повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування. Ремонт ТЗ був проведений ФОП [PERSON] Загальна вартість ремонту ТЗ становила 42 000, 00 гривень. Страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 34 883, 67 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 7 116, 32 гривень, яку позивач вважає повинен сплатити на її користь відповідач. Крім того, позивач вважає, що має право на відшкодування завданої їй відповідачем моральної шкоди, оскільки на час ДТП вона перебувала у автомобілі як пасажир. На той момент позивач була вагітною та внаслідок ДТП відчула значний ризик як для себе так і для своєї ненародженої дитини. Переживання та стрес негативно вплинуло на стан позивача, тому в подальшому вона змушена була пройти курс стаціонарного лікування для підтримання вагітності. Крім того, ремонт автомобіля потребував організаційних та фінансових зусиль, які на той час для позивача були вкрай несвоєчасними та змушували її замість спокійного перенесення вагітності їздити містом, шукати авторемонтну майстерню, відвідувати страхову компанію, їздити на перевірку проведеного ремонту, організовувати оплату та відшкодування частини коштів у страховій компанії тощо. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди в розмірі 7 116, 32 гривень та моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 гривень. Також, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 26.07.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», витребувано з архіву Вінницького міського суду Вінницької області матеріали справи про адміністративне правопорушення № 127/22389/18 і від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша`належним чином завіренії копії документів, що стали підставою для здійснення страхового відшкодування [PERSON] , а також запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав вищевказане судове рішення 05.08.2019, а третя особа - 09.08.2019. У строк, визначений судом ухвалою суду від 26.07.2019, від відповідача відзив на позов не надійшов, так само як і письмові пояснення на позов від третьої особи. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли. На виконання вимог ухвали суду від 26.07.2019 з архіву Вінницького міського суду Вінницької області 05.08.2019 і від ПАТ «Страхова компанія «Перша» 18.09.2019 судом отримано витребувані докази. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В ході розгляду справи судом оглянуто і досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення № 127/22389/18, з яких вбачається наступне. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2018, яка набрала законної сили, було встановлено наступне. 02 вересня 2018 року о 21.18 год. в м. Вінниці по вул. Келецька, 57 водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 320 SE», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Вищевказаним судовим рішенням [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 10.02.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Перша» та [PERSON] було укладено поліс № АК/8379303 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «Mercedes-Benz 320SE», д.н.з. [NUMBER] , є забезпечений і відповідальність [PERSON] застрахованою з 11.02.2018 до 10.02.2019. (а.с. 67) Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, яка сталася 02.09.2018, є страховим випадком. 02.09.2018 відповідач повідомив ПАТ «Страхова компанія «Перша» телефоном, а 03.09.2019 письмово, як і [PERSON] , про ДТП. (а.с. 66, 72) Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що власником автомобіля марки «Mercedes-Benz 320 SE» є [PERSON] , яким на відповідній правовій підставі володів на час скоєння 02.09.2018 ДТП [PERSON] (а.с. 68) Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , і яким на відповідній правовій підставі володів на час ДТП [PERSON] (а.с. 73), був пошкоджений. Таким чином, враховуючи вищевикладене, особою яка повинна нести відповідальність за завдання шкоди, в даному випадку, є [PERSON] Відповідачем не доведено суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). 12.10.2018 [PERSON] звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Перша» із заявою на виплату страхового відшкодування. (а.с. 64-65) Згідно із висновком експертного дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза» № 629Е-09/18 від 02.10.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 37 153, 67 гривень. (а.с. 77-99) 25.11.2018 позивачем за ремонт автомобіля було сплачено 42 000, 00 гривень на підставі рахунку, виставленого ФОП [PERSON] № 21 від 25.11.2018, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 21 від 25.11.2018 та актом виконаних робіт № 21 від 01.12.2018. (а.с. 19-21) Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно із ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України -відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Судом встановлено, що ПАТ «Страхова компанія «Перша» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 35 153, 67 гривень (28 961, 39 гривень (з урахуванням положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та франшизи, встановленої умовами полісу) + 6 192, 28 гривень) на підставі страхових актів № ЦВ0215562 від 29.11.2018 та № ЦВ0215562-1 від 06.02.2019. (а.с. 50-51, 61-62) Враховуючи вищевикладене, суд вважає вину відповідача у скоєнні ДТП доведеною, а розмір заподіяної шкоди позивачу становить 42 000, 00 гривень, що є сумою витрат, які позивач зробила для відновлення її порушеного права. Розмір страхового відшкодування, виплаченого ПАТ «Страхова компанія «Перша» позивачу, є недостатнім для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем, який застрахував свою цивільну відповідальність, тому він зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 6 846, 33 гривень (42 000, 00 гривень - 35 153, 67 гривень). Визначаючи суму до відшкодування, позивачем було помилково вказано у позові розмір страхової виплати, а саме: замість «28 961, 39 гривень», вказано «28 691, 39 гривень», що в свою чергу спричинило арифметичну помилку при визначенні різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою на суму 270, 00 гривень. Однак, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд, зокрема, розглядає справу в межах заявлених вимог. Тому, вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в сумі 270, 00 гривень задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 гривень, то суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідальність за завдану моральну шкоду відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала. Судом встановлено наявність спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Позивачем зазначено в чому саме полягає ця шкода і зазначено з яких міркувань вона виходила визначаючи її розмір. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Встановлені судом обставини справи на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв`язку із заподіянням шкоди винними діями відповідача. Судом прийнято до уваги, що пошкодження ТЗ позивача створило для неї необхідність здійснення ремонтних робіт. Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, які перенесла позивач, враховуючи певні її турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення відповідача до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1 000, 00 гривень. В частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 000, 00 гривень моральної шкоди слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими і недоведеними, враховуючи вищезазначене. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом і отримані на виконання судового ріщення про їх витребування, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 26.07.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві, і докази, надані разом із нею, а також витребувані судом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 6 846, 33 гривень, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та моральної шкоди в розмірі 1 000, 00 гривень. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в сумі 270, 00 гривень та моральної шкоди в сумі 4 000, 00 гривень слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 689, 40 гривень, що підтверджується квитанціями від 17.07.2019. (а.с. 1-2) Однак, у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», позивач при зверненні до суду повинна була сплатити судовий збір в сумі 768, 40 гривень, враховуючи ціну позову, яка становила 12 116, 33 гривень. Суд звертає увагу позивача на те, що судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень підлягає сплаті за вимогу про стягнення моральної шкоди, якщо вона заявлена у справі про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, згідно із пп. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судом встановлено сплату позивачем судового збору в більшому розмірі, ніж це встановлено Законом України «Про судовий збір» на 1 921, 00 гривень. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 497, 62 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (64, 76 %). Решту судового збору в сумі 270, 78 гривень слід залишити за позивачем. Судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень може бути повернутий позивачу за її клопотанням за ухвалою суду на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 7 цього Закону. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial