Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначила, що вона є матір*ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є - [PERSON], [INFO] (02 серпня 2011 року відповідач змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Шлюб з відповідачем був розірваний судом у квітні 2016 року, а фактично шлюбні стосунки були припинені ще у 2009 році. Після розірвання шлюбних відносин ще у 2009 році, батько дітей інколи проявляв до них інтерес, іноді зустрічався з ними та брав на прогулянку. Але після кожної такої зустрічі діти приходило додому засмучені, оскільки батько поводився з ними грубо та дозволяв собі висловлювати на їх адресу неприємні речі. Коли дочці було 7 років, їй поставили діагноз вальгусна деформація колін. Лікар рекомендував фізичні навантаження на м'язи ніг. Вона записала дитину в танцювальну студію та попросила відповідача допомогти фінансово та інколи відводити дитину на заняття. Однак, батько дитини відмовився, сказав, що у нього немає на це часу і йому це не потрібно. Коли вона з дочкою їздила на конкурси із танцювальною студією, меншого сина вона завжди залишали зі своїми батьками, тому що батько весь час відмовлявся побути з дитиною. У меншого сина також є проблеми з ходою, йому також необхідно займатись спортом, щоб було фізичне навантаження на м'язи ніг. Однак вона не може забезпечити йому відвідування спортивних секцій в силу скрутного матеріального становища. Батько дитини зовсім не бажає брати участі у цих витратах. У 2014 році син пішов в перший клас, відповідач не був присутнім на цьому святі та навіть не привітав сина. Пізніше, син зламав ключицю та переніс дві операції. Батько жодного разу не навідався до нього в лікарню та не поцікавився станом його здоров'я. Останній раз відповідач бачив своїх дітей в червні 2016 року. З того часу і по теперішній час він жодного разу не зустрівся з дітьми та не поцікавився їх життям. Фактично, дітей вона виховує сама. У вихованні також допомагають її батьки. Батько дітей їх вихованням не займається. Про їх фізичний та духовний розвиток не піклується, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, матеріально не допомагає, не вітає з днями народження та святами. Фактично без поважних причин, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказала, що донька [PERSON] перейшла до 11-го класу Чернівецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 6, стан її здоров'я є задовільний, дитина не перебуває на диспансерному обліку. Дочка навчається добре, серед однокласників користується повагою. Займається в студії бального танцю «Либідь». Відповідно до психологічної характеристики, батько для дитини не є емоційно близьким, [PERSON] характеризує спілкування з батьком, як формальне і несистематичне. Стосунки з матір'ю є сприятливі, вона є для неї найбільш значимою, емоційно близькою фігурою. Син [PERSON] перейшов до 5-го класу Чернівецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 6, стан його здоров'я є задовільний, дитина не перебуває на диспансерному обліку. Навчається добре, зарекомендував себе старанним, зібраним учнем, має багато друзів серед однокласників. Відповідно до психологічної характеристики батько для дитини не є емоційно близьким, його образ є заг-тарілим і абстрактним, із ним пов'язані негативні спогади, переживання та емоції. Мати для нього є головним дорослим в сім'ї, в ній дитина бачить підтримку і захист, а сестра є для дитини надзвичайно емоційно близькою. Всі заслуги у навчанні досягнуті дітьми тільки завдяки їй, оскільки тільки вона цікавиться шкільним та суспільним життям дітей, бере активну участь у заходах, які проводить школа для дітей. Батько дітей жодного разу не був присутнім в школі, їх життя його зовсім не цікавить. Діти проживають в нормальних житлових умовах, всім необхідним забезпечені. Зазначила, що 04 червня 2018 року вона звернулась до служби у справах дітей виконкому Чернівецької міської ради із заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дітей [PERSON] та [PERSON]. 25 липня 2018 року відбулось засідання опікунської ради за результатами слухання якого органом опіки та піклування виконкому Чернівецької міської ради 09 серпня 2018 року був наданий висновок № 01/02-24/2010 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні, батько дітей матеріально нічим не допомагає, але, як їй відомо, при цьому отримує щомісячний дохід, який дозволяє йому виплачувати аліменти на утримання їх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісяця на кожну дитину. Просить позбавити батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], по відношенню до його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання позовної заяви до суду. Стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання позовної заяви до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердивши обставини, які викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що за заявою [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO] був підготовлений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], у зв*язку із тим, що останній ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню дітей. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно вимог ст. 164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дітей, а саме те, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати їх до самостійного життя, тощо. Згідно вимог ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що 11.08.2001 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу є двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені відповідач 02 серпня 2011 року змінив прізвище з [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Шевченківського райсуду м. Чернівці від 13 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір*ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою КЖРЕП-17 від 22 січня 2018 року. Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] слідує, що батько ними взагалі не цікавиться, участі в їх вихованні не приймає. Дані обставини також підтверджуються і характеристиками на дітей з навчальних закладів та художніх гуртків, з яких вбачається, що мати дітей - [PERSON] цікавиться шкільним та суспільним життям дітей, бере активну участь у їх розвитку. Батько дітьми не цікавиться, участі у вихованні не приймає, в школу до дітей не приходить. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09 серпня 2018 року [PERSON] вихованням дітей не займається, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, здоров*є та їх майбутнє, без поважних причин самоусунувся від виховання дітей. Діти проживають з матір*ю. Орган опіки та піклування вважає, за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON], у зв*язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню дітей. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Слід зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Як було встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідними продуктами харчування, медичним доглядом, витратами на лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою та сином в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, тобто не виконує свого батьківського обов*язку щодо виховання та розвитку доньки [PERSON] та сина [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що відповідач повністю ухилився від виховання та матеріального утримання своїх дітей, чим грубо порушив вимоги ст.ст. 150, 155 СК України, які вимагають від батьків виховувати своїх дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. За таких обставин, суд з урахуванням інтересів дітей, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO], задовольнивши позов в цій частині. Згідно ст. 166 ч. 3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обв'язку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 22 листопада 1984 року передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Відповідно до даних вимог закону та з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 28 серпня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхніх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім цього, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial