Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 01.07.2011 позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Також позивач зазначає, що відповідач останнім часом не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дититни. Судом 10.09.2018 постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 01.07.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 01.07.2011, актовий запис № 1236. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. (а.с. 30) Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 5) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини - 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2018 до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 352, 40 гривень. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі Закону України «Про судовий збір», його згідно з ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704, 80 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved