Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON], яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що, 14.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Л69.188.28192. Згідно із кредитним договором відповідач отримала кредит в розмірі 36 270, 00 гривень зі сплатою 25,25 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно з кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. Станом на 30.09.2015 року відповідач не повернув банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 48 551, 54 гривень. 30.09.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/09-1. Згідно з умовами договору факторингу клієнт відступив факторові (позивачу) з 30.09.2015 року, а позивач відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також, 28.02.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», був укладений договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № Л69.188.28192 від 14.03.2014, за яким відповідач являєтеся боржником. Станом на 28.02.2017 року (дата відступлення права вимоги) загальна заборгованість за кредитним договором №Л69.188.28192 становила 48 551, 54 гривень. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «Нью Файненс Сервіс» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Після відступлення права вимоги, відповідачем сплати не здійснювались. Станом на 11.01.2018 року заборгованість за кредитним договором не змінилась. 08.12.2017 на адресу відповідача ТОВ «Нью Файненс Сервіс» направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобовязань. Отже, оскільки відповідач на даний момент у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, позивач змушений звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 551, 54 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 1 762, 00 гривень та інші можливі витрати, повязані з розглядом справи. Ухвалою суду від 28.02.2018 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 28.02.2018 року та копією позовної заяви з додатками, направлене відповідачу за адресою її місця проживання (перебування), що міститься у позовній заяві (оскільки відомостей щодо її зареєстрованого місця проживання (перебування) встановити не вдалося) - повернулося до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». (а.с. 80) Тому судом, враховуючи вимоги ч. 11 ст. 128 ЦПК України, 02.03.2018 року розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с. 81) Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, враховуючи положення ч. 11 ст. 128 та ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається, що 02.03.2018 року відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 28.02.2018 року, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.03.2014 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Л69.188.28192. (а.с. 62-65) Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 36 270, 00 гривень, а позичальник зобовязується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору та додатком № 1 від 14.03.2014 року до даного договору, який становить його невідємну частину. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 25,2500 % річних від залишкової суми кредиту. Згідно з меморіальним ордером № TR.1834388 від 17.03.2018 року ПАТ «Ідея Банк» видано кредит [PERSON] у сумі 36 270, 00 гривень на виконання умов кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року. (а.с. 20) Частиною 2 кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року визначено порядок проведення розрахунків. Додатком № 1 до вищевказаного кредитного договору, який є його невідємною частиною, сторонами цього договору було визначено графік щомісячних внесків за кредитним договором. (а.с. 65) 30.09.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/09-1. (а.с. 40-45) Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 1.1. договору факторингу № 30/09-1 від 30.09.2015 року на умовах цього договору клієнт (первісний кредитор) ПАТ «Ідея Банк» відступає (передає у власність) факторові (новому кредитору) ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» з 30 вересня 2015 року права вимоги під фінансування від фактора, а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта з 30 вересня 2015 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) клієнту за плату. Відповідно до п. 1.2. вищевказаного договору факторингу фактор - ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом - ПАТ «Ідея Банк» і боржниками, та одержує право замість клієнта - ПАТ «Ідея Банк» вимагати від боржників належного виконання ними зобов'язань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Згідно з витягом з додатку № 2 до договору факторингу 30/09-1 від 30.09.2015 року, наданим ПАТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року станом на 30.09.2015 року становить 48 551, 54 гривень, з яких: 34 875, 00 гривень - заборгованість за основним боргом; 13 676, 54 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями. (а.с. 14) Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. 28.02.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Серет» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» укладено договір факторингу № 28/02-1, тобто здійснено наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі. (а.с. 24-29) Відповідно до п. 1.1. договору факторингу № 28/02-1 від 28.02.2017 на умовах цього договору клієнт - ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» відступає (передає у власність) факторові (новому кредитору) ТОВ «Фінансова компанія «Серет» з 28 лютого 2017 року права вимоги під фінансування від фактора, а фактор ТОВ «Фінансова компанія «Серет» набуває (приймає у власність) від клієнта з 28.02.2017 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) клієнту за плату. Відповідно до п. 1.2. договору факторингу № 28/02-1 від 28.02.2017 фактор ТОВ «Фінансова компанія «Серет» після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, та одержує право замість клієнта - ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» вимагати від боржників належного виконання ними зобов'язань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до п. 4.7. договору факторингу № 30/09-1 від 30.09.2015 року до закінчення терміну дії цього договору подальше відчуження фактором - ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» придбаних за цим договором прав вимоги здійснюється виключно за попереднім письмовим дозволом клієнта - ПАТ «Ідея Банк». Згідно з п. 7.4.2. договору факторингу № 30/09-1 від 30.09.2015 року фактор - ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» зобовязаний не відчужувати придбані за цим договором права вимоги без попереднього письмового дозволу клієнта - ПАТ «Ідея Банк». Судом встановлено отримання ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» письмового дозволу ПАТ «Ідея Банк» на відчуження придбаних за договором факторингу № 30/09-1 від 30.09.2015 року прав вимоги. (а.с. 39) Таким чином, судом встановлено правомірність заявлених позивачем вимог до відповідача. Згідно з витягом з додатку № 2 до договору факторингу 28/02-1 від 28.02.2017 року, наданим товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», заборгованість відповідача за кредитним договором № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року станом на 28.02.2017 року становить 48 551,54 гривень, з яких: 34 875, 00 гривень - заборгованість за основним боргом; 13 676, 54 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями. (а.с. 15) Згідно з п. 1.1. статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», останнє утворилось внаслідок зміни назви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Серет», відповідно до рішення Загальних Зборів учасників (протокол № 10/2017 від 27.06.2017 року) і є правонаступником всіх його прав і обовязків. (а.с. 30-34) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з довідкою-розрахунком за кредитним договором № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року станом на 28.02.2018 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 48 551, 54 гривень, з яких: 34 875, 00 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 13 676, 54 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями. (а.с. 16) Судом встановлено, що відповідачем 17.03.2014 року відповідно до умов кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року було отримано кредит в сумі 36 270, 00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № TR.1834388 від 17.03.2018 року. (а.с. 20) Згідно з виписки по рахунку, відповідачем на виконання умов вищевказаного кредитного договору 17.07.2014 року було сплачено 1\~395, 00 гривень в рахунок погашення кредитної заборгованості по тілу кредиту. (а.с. 13) Меморіальні ордери, надані позивачем до позовної заяви від 17.03.2014 року, крім меморіального ордеру № TR.1834388 від 17.03.2018 року, до уваги судом як докази по даній справі не приймаються. (а.с. 18-21) Призначення платежу по даних ордерах є договір № F21.200.70354 від 09.03.2013 року, заборгованість по якому не є предметом спору по даній справі. Тому, враховуючи положення ст. 77 ЦПК України, дані докази є неналежними. Судом встановлено відсутність нарахувань позивачем заборгованості по комісії, при цьому судом також прийнято до уваги відсутність визначеної до сплати комісії додатком № 1 до кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року, яким визначено графік щомісячних платежів за кредитним договором. Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з вимогою про усунення порушення кредитних зобовязань від 04.12.2017 року, повідомлення ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про відступлення права вимоги та інші документи були направленні [PERSON] за адресою вказаною в договорі, у відповідності до п. 5.8. кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року, разом одним відправленням, що підтверджується списком № 1809 згрупованих поштових відправлень листів та квитанцією за пересилання. (а.с. 22, 23, 47-50) Враховуючи вищевказане та положення п. 5.8. кредитного договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року, [PERSON] належним чином повідомлена про відступлення права вимоги і грошову вимогу, яка підлягає виконанню. Судом встановлено, що відповідачем перед позивачем заборгованість по кредитному договору № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобовязань, взятих на себе згідно з договором № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи ненадання відповідачем по справі відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Кредитний договір № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно [PERSON] не провела розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України [PERSON] зобовязана здійснити платіж ТОВ «Нью Файненс Сервіс». Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача згідно з кредитним договором № Л69.188.28192 від 14.03.2014 року заборгованості в сумі 48 551, 54 гривень, з яких: 34 875, 00 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 13 676, 54 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 762, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 204 від 26.01.2018 року. (а.с. 1) Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762, 00 гривень. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved