Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис №5568 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 1 102 767, 32 грн. Про існування даного виконавчого напису позивач дізнався лише 11.11.2020 року, коли його представник, адвокат Василець М.С., ознайомилася з матеріалами адміністративної справи №160/4724/2020, що перебувала у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Дана справа була відкрита за позовом [PERSON] по відношенню до Васильківського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, з приводу оскарження постанови про арешт майна боржника від 05.12.2016 року. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №53050645 стало відомо, що підставою для відкриття та примусового задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» є виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за №5568 від 13.10.2016 року. Таким чином, позивач до ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, в якій знаходилися копії виконавчого провадження, взагалі не знав про існування даного виконавчого напису. Адже, першочергово позов був поданий з приводу скасування лише постанови про арешт майна боржника, яка була незаконно прийнята Васильківським РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, в той час коли з`ясувалось пізніше виконавче провадження знаходилось у Високопільському РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області. Крім того, позивачем зазначено, що з даним виконавчим написом він не погоджується, оскільки при вчинені даного напису нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості, так як позивач не отримував від АТ КБ «Приватбанку» жодних претензій, вимог та попереджень щодо стягнення заборгованості. Також у виконавчому написі зазначено період за який вчиняється стягнення заборгованості, а саме з 04.06.2008 року по 31.08.2015 року тобто за більше ніж сім років. А тому відповідач звернувся до нотаріуса для отримання виконавчого напису з пропуском строку позовної давності. Більше того, не зазначено на підставі яких документів відбувається стягнення саме за цей період, чи повідомлено про таке стягнення боржника, та чи надано останньому строк для сплати зазначеної заборгованості в добровільному порядку. Просить суд, поновити строк для звернення до суду з даним позовом; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 13.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №5568, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 1102767, 32 грн. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Василець М.С., яка діє на підставі ордеру серії АЕ №1060484 від 11.01.2021 року (а.с.72) в судове засідання не прибули, надавши заяву в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд задовольнити їх в судовому порядку та провести розгляд справи у відсутності позивача та представника (а.с.135). Представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л., яка діє на підставі довіреності №1818-К-О від 13.04.2020 року (а.с.45), надано відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що позивач отримав кредит та не повернув його, а тому користування кредитними коштами лише свідчить про згоду позивача з умовами кредитування та необхідність виконання зобов`язань за договором. Крім того, з боку АТ КБ «Приватбанк» здійснювалися додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, а саме направлення вимог про усунення порушень за вказаним кредитним договором, яку позивач залишив без уваги та виконання, що свідчить про факт наявності боргу та його визнання саме стороною позивача. Таким чином, за наявності заборгованості, відповідач звернувся із заявою до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису, який в свою чергу відповідає вимогам чинного законодавства України. Просить суд, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також розглянути справу без участі представника АТ КБ «Приватбанк» (а.с.41-44). Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.136). Відповідно до ст.211 ЦПК України, ч.3. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, ч.2… У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне: - Із копії паспорту громадянина України (а.с.9-10) вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] , в селі Лугівка, Високопільського району Херсонської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Та має ІПН [NUMBER] (а.с.10). - Із фотокопії виконавчого напису (а.с.13) вбачається, що 13.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5568, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DN81AR12650140 від 04.06.2008 року в розмірі 1102767, 32 грн. - Із копії листа від 10.11.2020 року (а.с.15), з`ясовано, що адвокат [PERSON] - Василець М.С. ознайомилася з матеріалами адміністративної справи №160/4724/20 та зазначила, а саме: з матеріалами справи ознайомлена необхідні фотокопії зняла 11.11.2020 року. - Із фотокопії заяви про відкриття виконавчого провадження (а.с.16) вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» направив до ВДВС Васильківського РУЮ ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом від 13.10.2015 року за №5568. В додатках до заяви зазначено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі №5568 від 13.10.2016 року, що викликає певні розбіжності в даті вчинення виконавчого напису, а саме виконавчий напис вчинений 13.10.2015 року. - Із фотокопії постанови ВП №53050645 від 05.12.2016 року (а.с.18) вбачається, на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк», яка подана 05.12.2016 року, державним виконавцем Варданян А.Т. Васильківського ВДВС, 05.12.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1102767, 32 грн. Копію постанови направлено боржнику 08.12.2016 року (а.с.19), відомості про вручення даної постанови боржнику [PERSON] - відсутні. - Із фотокопії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2016 року (а.с.20) вбачається, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження, 05.12.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, копію постанови 08.12.2016 року направлено боржнику (а.с.17), відомості про вручення даної постанови [PERSON] - відсутні. - Із фотокопії постанови про передачу виконавчого провадження від 01.12.2017 року (а.с.22-23) вбачається, що виконавче провадження №53050645 передано до Високопільського РВДВС ГТУЮ у Херсонській область за місцем реєстрації боржника. Виконавче провадження прийнято постановою головного державного виконавця Високопільського РВ ДВС ГТУЮ в Херсонській області від 19.12.2017 року (а.с.25-26). - Із копії рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року справа №160/4724/20 (а.с.27-32) вбачається, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Васильківського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено. - Із листа приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с.116-125) вбачається, що згідно акту від 13.01.2020 року №7, схваленого протоколом засідання ЕК Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 13.08.2020 року №6, про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду, копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені за 2015 рік, було знищено. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши наявні письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до даних фотокопії виконавчого напису, 04.06.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір №DN81AR12650140, умови договору суду невідомі, оскільки відповідачем у справі проігноровано ухвали суду про витребування доказів від 31.03.2021 року, від 21.04.2021 року (а.с.84, 90) та проігноровано лист суду від 26.05.2021 року №652/53/21/1703/21 з вимогою про термінове виконання Ухвал суду про витребування доказів (а.с.109). Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву не додано жодного доказу щодо заперечень на позов. Позивач дізнався про існування спірного виконавчого напису нотаріуса лише 11.11.2020 року, коли його представник, адвокат Василець М.С. ознайомлювалася з матеріалами адміністративної справи №160/4724/2020, що перебувала у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с.15). Дана справа була відкрита за позовом [PERSON] по відношенню до Васильківського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з приводу оскарження постанови про арешт майна боржника від 05.12.2016 року, та у задоволенні якого відмовлено (а.с.27-32). Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №53050645 стало відомо, що підставою для відкриття та примусового задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк», є виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №5568 від 13.10.2015 року (а.с.13, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22-23, 24, 25-26). Таким чином, позивач, до ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, в якій знаходилися копії виконавчого провадження, взагалі не знав про існування даного виконавчого напису. Адже, першочергово позов був поданий з приводу скасування лише постанови про арешт майна боржника, яка була незаконно прийнята Васильківським РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, в той час коли з`ясувалось пізніше виконавче провадження знаходилось у Високопільському РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області. Крім того, позивач стверджує, що при вчинені виконавчого напису нотаріус не пересвідчилася у безспірності заборгованості, так як позивач не отримував від АТ КБ «Приватбанку» жодних претензій, вимог та попереджень щодо стягнення заборгованості. Також у виконавчому написі зазначено період за який вчиняється стягнення заборгованості, а саме з 04.06.2008 року по 31.08.2015 року тобто за більше ніж сім років. А тому відповідач звернувся до нотаріуса для отримання виконавчого напису з пропуском строку позовної давності. Тому вважає, що при вчиненні виконавчого напису не було дотримано однієї з умов, а саме безспірності заборгованості. Позивач із вказаним виконавчим написом не погоджується, у зв`язку з чим звернувсь до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Зокрема, за змістом ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Разом з тим, нотаріус при вчинені спірного виконавчого напису не пересвідчилася, що з дня укладення кредитного договору минуло не більше семи років. Оскільки кредитний договір (згідно відомостей фотокопії виконавчого напису) було укладено 04.06.2008 року (а.с.13), що в свою чергу ставить під сумнів вчасного звернення з правом вимоги до позичальника. Крім того, як зазначив відповідач у відзиві на позов (а.с.41-44), що з боку АТ КБ «Приватбанк» здійснювалися додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, а саме направлення вимог про усунення порушень за вказаним кредитним договором яку позивач залишив без уваги та виконання, що свідчить про факт наявності боргу та його визнання саме стороною позивача, але разом з тим,відсутні будь які докази про те, що відповідач належним чином повідомляв позивача про існування заборгованості. Отже відповідач жодних належних та допустимих доказів з приводу вручення такої вимоги позивачу до суду не надав як і не виконав ухвали суду про витребування доказів, тощо. Тобто, нотаріус при вчинені виконавчого напису не витребував у заявника (АТ КБ «Приватбанк») відомості про вручення вимоги про наявність заборгованості позичальнику ( [PERSON] ). Положеннями глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (п.3.1, п.3.2 Порядку). Так, постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості у кредитних правовідносинах додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. З дослідженого судом фотокопії спірного виконавчого напису (а.с.13), встановлено, що нотаріус при вчинені даного напису взагалі не зазначено на підставі яких документів (доказів) було вчинено такий виконавчий напис, зазначено лише Кредитний договір №DN81AR12650140від 04.06.2008 року. Так, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. За результатами аналізу вище наведених норм права можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону «Про нотаріат». Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі №910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд зауважує, що оскільки виконавчий напис може бути вчинено лише за наявності безспірності заборгованості, то на підтвердження такої безспірності нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Відповідачем не було надано суду належних доказів щодо отримання боржником вимоги стягувача. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: вимога про усунення порушення зобов`язання, опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, документи, розрахунок суми заборгованості. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, в зв`язку з чим слід поновити позивачу строк звернення до суду з даним позовом. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., але в позовній заяві позивач не ставить питання про розподіл судових витрат, а тому судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.18 ЦК України, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року, «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, та

Outcome: approved