Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

\~ В серпні 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування вимог вказав, що 07.10.2016 року між Банком та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) №б/н про надання кредиту \~на суму 43570,41 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 13,0% на рік за користування кредитом. Відповідач умови Генеральної угоди не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 18.07.2017 р. становить 56288,30 грн. і складається з наступного: заборгованості по кредиту 39948,02 грн., заборгованості по процентах 3767,71 грн., 9587,52 грн. - пені та комісії, 2985,05 грн. штрафу. \~Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 1600 грн. судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають частковому задоволенню. Судом\~встановлено,\~що [PERSON] не проводила своєчасну оплату згідно Генеральної угоди \~№б/н від 07.10.2016 р., який був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту, яка становить 56288,30 грн. і складається з наступного: заборгованості по кредиту 39948,02 грн., заборгованості по процентах 3767,71 грн., 9587,52 грн. пені та комісії, 2985,05 грн. штрафу. Дані факти підтверджуються: Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2016 року, розрахунком заборгованості. Згідно із ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~- За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.116 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Разом з тим суд враховує таке. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні\~позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у\~відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання(ч.2ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України) Отже, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15), яка, згідно зі ст.214 ЦПК України, є обов'язковою для судів. Відтак позовна вимога в частині стягнення шрафу задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитом, пені і комісії, то, аналізуючи вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що ці вимоги ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial