Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

В червні 2013 року поштою позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № R53113295517B від 13 липня 2012 року, за яким відповідач отримала грошові кошти в сумі 50000 гривень на строк до 13.07.2015 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 27% річних та зобов'язанням погашати заборгованість по кредиту і сплачувати відсотки згідно графіку, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів, [NUMBER] у Відділенні «Кредитний центр «Поділ» ПАТ «ВТБ БАНК». В обґрунтування вимог послався на те, що відповідач порушила зобов'язання щодо щомісячної сплати відсотків, повернення кредиту частинами за графіком, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 22 травня 2013 склала 66165,56 грн, у тому числі: 49278,87 грн. заборгованість за кредитом, 6943,23 грн - заборгованість за процентами, 9943,46 грн - пеня за прострочення основної кредитної заборгованості та відсотків. Просив стягнути заборгованість за кредитним договором, а також стягнути судові витрати. В липні 2013 року позивач збільшив розмір позовних вимог і просив стягнути з відповідача борг за кредитом станом на 22 липня 2013 року в сумі 73770,10грн, у тому числі - 49278,87 грн. заборгованість за кредитом, 9164,35 грн - заборгованість за процентами, 15326,88 грн - пеня за прострочення основної кредитної заборгованості та відсотків (а.с.83). Відповідач у липні 2013 року пред'явила зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним з підстав, зазначених в ч.1ст.230, ч.1 ст.229 ЦК України. В обґрунтування заявлених вимог послалась на те, що договір не укладала, не підписувала, гроші за ним не отримувала, за зазначеною в договорі адресою ніколи не проживала, з будь-яким представником банку не спілкувалась з приводу укладення кредитного договору, а тому вважає, що від її імені діяла інша невстановлена особа. Просила визнати договір недійсним. У судове засідання представник позивача не прибув, до його початку надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив задовольнити, справу розглянути без нього, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Крім того, надав суду письмові пояснення та докази стосовно способу та дати отримання відповідачем кредитних коштів, часткового погашення нею боргу шляхом внесення платежів через Кіровське відділення «Приватбанку». Відповідач [PERSON] (прізвище з [PERSON] змінено у зв'язку з укладенням шлюбу) у судовому засіданні позов не визнала, заявлений нею позов підтримала. Суду пояснила, що спірний договір не укладала, не підписувала, гроші за ним не отримувала, однак яким чином в розпорядженні банку з'явились копії її паспорту, ідентифікаційного коду, їй не відомо, як і те, яка стороння особа підписала від її імені договір і отримала кошти. Вона дійсно перераховувала банку кілька разів суми за отриманою поштою письмовою вимогою про погашення боргу за кредитним договором, оскільки помилково вважала, що погашає кредит за кредитною карткою Приватбанку. З висновком судової почеркознавчої експертизи, за якою оспорювані підписи від її імені виконані нею, не погодилась, клопотання про призначення повторної експертизи не заявила. Судом встановлено, що 13 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу наданий кредит розміром 50000 гривень зі сплатою 27% на рік та зобов'язанням погашати заборгованість по кредиту і сплачувати відсотки згідно графіку, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів, [NUMBER] у Відділенні «Кредитний центр «Поділ» ПАТ «ВТБ БАНК». Строк дії договору до 13 липня 2015 року. П.7.1. договору передбачено обов'язок позичальника за порушення строків повернення кредиту сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань. П. 4.2. договору передбачено право банку у разі невиконання позичальником умов договору стягнути заборгованість зі сплатою штрафу у розмірі 50% отриманого кредиту. 13 липня 2012 року кредитні кошти перераховані на зазначений в договорі рахунок та отримані шляхом зняття готівки в банкоматі позивача в м. Києві шістьма транзакціями на загальну суму 46000 грн. 3995грн зняті з рахунку 13.07.12 як комісія за договором, 5 грн - як плата за запит залишку в банкоматі, не належному банку. Як вбачається з наданих позивачем довідок, виписок з особового рахунку та розрахунків, відповідач порушив умови договору, оскільки не вносив в строки, ним обумовлені, на рахунок грошові кошти, внаслідок чого й утворилась заборгованість, розмір якої станом на 22 липня 2013 року складає 73770,10грн, у тому числі - 49278,87 грн. заборгованість за кредитом, 9164,35 грн - заборгованість за процентами, 15326,88 грн - пеня за прострочення основної кредитної заборгованості та відсотків. Відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» внесені 10100 грн в період з 22.08.2012 по 28.03.2013, що підтверджується виписками з особового рахунку та копіями квитанцій, наданих нею суду (а.с.93-96, 175-176). За висновком судово-почеркознавчої експертизи №4107/02/4108/03 від 19 грудня 2013 року підписи від імені [PERSON] під текстом заяви на надання позики згідно кредитного договору № R53113295517B від 13.07.2012 та на кожнім аркуші цього кредитного договору від позичальника виконано [PERSON] (а.с.149-151), що спростовує твердження відповідача про не укладення нею цього договору. Згідно ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.. 229 ч.1 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий договір визнається недійсним. Тобто, обман має місце у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. В такому випадку сторона договору, яка діяла під впливом обману, повинна довести наявність умислу з боку іншої сторони, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. В судовому засіданні [PERSON], заявляючи вимоги про визнання договору недійсним з підстав, зазначених в ст.. 230 ЦК України та посилаючись при цьому на те, що представник банку, а не вона, при укладанні договору був введений в оману щодо особи позичальника, не довела їх обґрунтованість. Напроти, її посилання на те, що сама особисто договір не укладала і не підписувала, спростовані висновком судової почеркознавчої експертизи, за яким підписи на договорі та у заяві про надання кредиту виконані нею. За письмовими поясненнями представника банку, саме відповідач, а не будь-яка інша особа, уклала договір і отримала гроші, перераховані на картковий рахунок, зазначений нею в письмовій заяві. Крім того, відповідач кілька разів в 2012 році сама, ще до отримання листа-попередження від банку, що мало місце в травні 2013 року, на виконання умов кредитного договору вносила гроші на рахунки, зазначені в договорі, на підтвердження чого надала суду 3 квитанції, що повністю спростовує її пояснення про необізнаність щодо існування спірного договору до часу отримання від суду його копії разом з позовною заявою. Отже, законні підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним з підстав, зазначених відповідачем, відсутні. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України та у встановлений строк. Згідно ст.. 1050 ЦК України як наслідок порушення договору позичальником є право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Обов'язки позичальника відповідач не виконав. Таким чином, права первісного позивача були порушені відповідачкою та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з неї суми боргу за кредитним договором. У зв'язку з задоволенням позову згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати, а понесені відповідачкою витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved