Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

В серпні 2020 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття, а також просила стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] з 2009 року спільно проживали у цивільному шлюбі, під час якого, народився син [PERSON] [INFO] . Оскільки на час народження сина, сторони не перебували у шлюбі, тому актовий запис про батька дитини був внесений за спільною згодою в порядку ст.125,126 СК України. З лютого 2020 р. позивач разом з дитиною проживають окремо. В добровільному порядку домовитись з відповідачем про розмір та періодичність стягнення аліментів на утримання дитини не вдалось. Коштів, що надає відповідач на утримання сина не вистачає для задоволення потреб дитини в повному обсязі. Відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, має можливість сплачувати кошти на утримання сина в розмірі 2000 грн., і вказана сума обґрунтована віком дитини, загальновідомим потребам для фізичного і духовного розвитку дитини такого віку, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, [PERSON] позовні вимоги визнає частково, не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Вказав, що заявляючи позов про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на місяць на утримання дитини, позивач жодним чином не доводить наявності у відповідача достатніх доходів та джерел для забезпечення сплати саме такої суми аліментів, на даний час господарську діяльність не проводить у тому числі і у зв`язку зі станом здоров`я, знаходиться в пошуках роботи. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина в обсязі, що відповідала його можливостям. Оскільки спору між сторонами не виникало, позивач в односторонньому порядку звернулась до суду , а тому в задоволенні вимоги про сплату витрат на правову допомогу просив відмовити. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON] , народився [INFO] , батьками якого є сторони - мати - [PERSON] та батько [PERSON] , і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статті 126 СК України ( а.с. 5-6) та сторонами не заперечується. Позивач [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Згідно частин 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своєї дитини та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття (ст.ст.141,180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Положеннями ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів, встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЗУ «Про державний бюджет України на 2020р.» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки малолітній [PERSON] проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184). При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за дитиною, відповідач за віком є працездатним, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення його повноліття. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дітей. Закріплений на законодавчому рівні мінімальний гарантований розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині розміру аліментів в сумі 2000,00 грн. щомісячно на дитину, які просить стягнути з відповідача, оскільки позивач не надала суду доказів про розмір витрат, які вона несе на утримання дитини, а також даних про свої доходи. Крім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на їх утримання в такому розмірі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про можливість визначення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500,00 грн. на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на дитину відповідає вимогам виваженості та справедливості. Щодо питання стягнення судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Так, в обґрунтування витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн., позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 07.08.2020 з розрахунком суми гонорару адвоката за надану правову допомогу та квитанцію до прибуткового касового ордера № 82 від 12.08.2020 про оплату позивачем послуг в розмірі 500,00 грн. Отже, враховуючи викладене з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, що були понесені позивачем в розмірі 500,00 грн. Відповідачем клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не подано. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави . В зв`язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 840,80 грн. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову - з 13.08.2020. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial