Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики від 05.02.2019 (далі по тексту - договір позики) в розмірі 54 000 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 5564 грн. 22 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.02.2019 між сторонами було укладено договір про надання безпроцентної позики, за яким відповідач (Позичальник) отримав від позивача (Позикодавця) у власність гроші в сумі 54 000, 00 (п`ятдесят чотири тисячі) грн., строком до 05.03.2019. 05.02.2019 відповідачем було надано розписку, яка підтверджує отримання у позику від позивача коштів в розмірі 54 000, 00 грн. Однак, у строк обумовлений договором відповідач кошти в добровільному порядку не повернув, у зв`язку з чим, з метою захисту порушеного права позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. П. 8 вказаного договору позики передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від суми неповернутої позики. А тому просив стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 5 564, 22 грн. та судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.07.2019 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання представник позивача подала на адресу суду клопотання, в якому просила суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 05.02.2019 між сторонами було укладено договір про надання безпроцентної позики, за яким відповідач (Позичальник) отримав від позивача (Позикодавця) у власність гроші в сумі 54 000, 0 (п`ятдесят чотири тисячі) грн. Сторони за цим договором домовилися про те, що: а) договір є безпроцентним; б) позичальник підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики шляхом надання розписки (п.4 Договору позики); в) позика повертається Позичальником Позикодавцю в строк до 05.03.2019 (п. 5 Договору позики); г) позика вважається повернутою в момент передачі Позичальником відповідних грошових коштів Позикодавцю (п. 6 Договору позики). 05.02.2019 відповідачем було надано розписку, яка підтверджує отримання у позику від позивача коштів в розмірі 54 000, 00 грн. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав в повному обсязі, сума позики, яка залишається неповернутою становить 54 000 грн., а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ця сума заборгованості. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно положень до статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. П. 8 Договору позики передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми неповернутої позики. Таким чином, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання становить 5 564 грн. 22 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст.76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на те, що відповідачем вимоги позову не спростовані, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі і стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 59 564 грн. 22 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved