Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

ВСТАНОВИВ: Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з останнього 1/2 частину витрат на житлово-комунальні послуги, що становить 9\~313,41 гривень та судові витрати у розмірі 840,80 гривень. В обґрунтування заяви посилалася на те, що позивач проживає в будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належить на праві власності позивачу та відповідачу [PERSON] , по Ѕ частині кожному, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач відмовляється сплачувати свою частину витрат за спожиті житлово-комунальні послуги. Позивачем була здійснена оплата за житлово-комунальні послуги: за газопостачання в 2019 році 2170 гривень, за електропостачання в 2019 році 274,98 гривень, за газопостачання в 2020 році 13405 гривень, за розподіл газу в 2020 році 2042,06 гривень, за електропостачання в 2020 році 734,77 гривень, загальна сума витрат на оплату житлово-комунальних послуг становить 18\~626,81 гривень. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, про причини своєї неявки суд не повідомив. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до\~статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.08.2020 №3232 виданою Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області. [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 травня 2021 року за №256290019. Відомості щодо інших співвласників вказаного майна в матеріалах справи відсутні. Позивачем надані квитанції на підтвердження сплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , зокрема за послуги з газопостачання та електропостачання, а також здійснені нею розрахунки заборгованості за надані послуги з газопостачання та електропостачання за 2019-2020 роки на загальну суму 18\~626,81 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року, частина перша\~статті 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У частині першій\~статті 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~вимог п.\~6\~ч.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~ індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати\~надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 360 ЦК України\~передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта\~статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18). Разом з тим, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] і зобов`язаний на рівні з [PERSON] , яка є власником Ѕ частини вказаного будинку, нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Судом не встановлено відомостей щодо права власності на Ѕ частину вказаного майна, яка, як зазначає позивач належить відповідачу. Як свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №256298839 від 13 травня 2021 року відомості щодо зареєстрованого на праві приватної власності нерухомого майно за [PERSON] відсутні. Також позивачем не надано правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок, які б могли підтвердити належність на праві власності відповідачу будь-якої частини спірного будинку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач звертається до суду із даним позовом і просить стягнути з відповідача витрати за комунальні послуги саме як із співвласника майна, розташованого за адресою, за якою надаються такі послуги, посилаючись в обгрунтування позовних вимог на положення ст.ст.322,360 ЦПК України, не надаючи при цьому жодних відомостей про те, що відповідач є співвласником такого майна. Крім того, судом не встановлено наявність між сторонами договірних відносин щодо розподілу витрат на утримання спірного будинку. Також відсутні відомості щодо укладення саме відповідачем договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку, визначеному законом. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просить стягнути з [PERSON] витрати на оплату комунальних послуг, наданих за певний період, тоді як матеріали справи не містять жодних відомостей ані щодо дати реєстрації останнього у квартирі, ані щодо періоду його фактичного проживання, що також позбавляє суд встановити чи користувався взагалі останній такими послугами. Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог відссутні. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed