Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

В січні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням виконкому Бородянської селищної ради від 19 вересня 2007 року їй була надана для тимчасового проживання квартира [INFO] з включенням даної квартири до фонду житла для тимчасового проживання. Рішенням Бородянської селищної ради від 8 жовтня 2015 року вказане рішення виконкому в частині включення зазначеної квартири до фонду житла для тимчасового проживання та надання цієї квартири їй (позивачці) саме з вказаного фонду було скасоване. Після цього вона (позивачка) звернулася до виконкому Бородянської селищної ради із заявою про передачу вказаної квартири їй у приватну власність, однак, рішенням виконкому селищної ради від 3 грудня 2015 року їй в цьому було відмовлено, а натомість, дана квартира знову була включена до новоствореного фонду житла для тимчасового проживання та надана їй з цього фонду терміном на один рік. Вважала вказане рішення виконкому Бородянської селищної ради від 3 грудня 2015 року незаконним, так як до фонду житла для тимчасового проживання можуть бути включені лише вільні житлові приміщення, а вона в даній квартирі проживає з 2006 року та має право на її приватизацію. Тому просила визнати неправомірними рішення виконкому Бородянської селищної ради № 08/01 та 08/02 від 3 грудня 2015 року та скасувати їх, визнати безпідставною відмову виконкому Бородянської селищної ради передати у її (позивачки) власність з державного житлового фонду квартиру № 74 по вул.Центральна (раніше - Леніна), 425-а в смт.Бородянка Київської області та зобовязати відповідача передати дану квартиру у її приватну власність. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали і викладене підтвердили. Представник Бородянської селищної ради [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оспорюване рішення виконкому ради вважала правомірним, оскільки квартира позивачці була надана для тимчасового проживання та не підлягає приватизації. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка з липня 1999 року є громадянкою України і за рішенням виконкому Бородянської селищної ради від 19 вересня 2007 року № 203 їй була надана з фонду житла для тимчасового проживання зі зняттям з квартирного обліку та терміном реєстрації один рік квартира [ADDRESS] відповідно до ст.132-1,132-2 розділу УІ Житлового кодексу України, Постанови КМ України від 31 березня 2004 року № 422 «Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання», п.1 даного рішення вказану квартиру було включено до зазначеного фонду житла для тимчасового проживання (а.с.8-9,12). На підставі вказаного рішення позивачці [PERSON] був виданий ордер на займання цієї квартири з терміном реєстрації один рік (а.с.39). Як вбачається з копії паспорту позивачки, з 2 жовтня 2007 року вона зареєстрована у вказаній квартирі [ADDRESS] як постійно там проживаюча, без зазначення будь-яких термінів тимчасового проживання (а.с.8-9). Рішенням Бородянської селищної ради від 8 жовтня 2015 року було скасовано п.1 рішення виконкому Бородянської селищної ради № 203 від 19 вересня 2007 року та внесено зміни в п.2 даного рішення, виключено з нього посилання на ст.132-1,132-2 розділу УІ Житлового кодексу України, Постанову КМ України від 31 березня 2004 року № 422 «Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання» та слова «з фонду житла для тимчасового проживання» (а.с.17). Як пояснила в судовому засіданні представник селищної ради та що підтвердили позивачка та її представник, вказане рішення виконкому було скасоване в звязку з тим, що на час його прийняття радою не було створено сам фонд житла для тимчасового проживання, його було сформовано лише за рішенням виконкому Бородянської селищної ради від 6 серпня 2015 року, що підтверджується також і копією даного рішення (а.с.18). Рішенням виконкому Бородянської селищної ради від 3 грудня 2015 року № 08/01 на виконання рішення Бородянської селищної ради від 8 жовтня 2015 року виключено квартиру № 74 будинку 425 а по вул.Центральній (раніше Леніна) в смт.Бородянка із фондів житла для тимчасового проживання при виконкомі Бородянської селищної ради і в той же час, враховуючи, що рішенням виконкому № 89 від 6 серпня 2015 року створено фонд житла для тимчасового проживання при Бородянській селищній раді, включено цю ж квартиру до зазначеного фонду (а.с.19). Рішенням виконкому Бородянської селищної ради від 3 грудня 2015 року № 08/02 відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про передачу у приватну власність вказаної квартири № 74 будинку № 425 а по вул.Центральній (раніше вулиця Леніна) в смт.Бородянка та надано цю квартиру позивачці для проживання з фонду житла для тимчасового проживання терміном на один рік з видачею відповідного ордера та укладенням договору найму (а.с.20). В обгрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що спірна квартира була надана позивачці як в 2007 році, так і в 2015 році позачергово як біженці та відповідно до законодавства, яке регулювало надання житла такій категорії осіб для тимчасового проживання, а тому права на приватизацію цього житла вона не має. Однак, відповідно до ЗУ «Про біженців», який діяв на час винесення виконкомом селищної ради рішення від 19 вересня 2007 року, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Таке ж визначення біженця міститься і в ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року № 3671-УІ. Відповідно до п.1,4 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. N 422 даний фонд формується для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення, а також біженців та громадян, які вимушені залишити житлове приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного житлового приміщення; до фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення. Відповідно до ч.1,2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Як вбачається з копії паспорту позивачки і це визнається сторонами, [PERSON] з липня 1999 року є громадянкою України, а тому з цього часу вона вже не має статусу біженця та користується всіма правами, які надані громадянам України, в тому числі і правом на безкоштовне отримання житла та його приватизацію. Таким чином, так як позивачка є громадянкою України, постійно проживає та зареєстрована в спірній квартирі, рішення про надання їй цієї квартири в 2007 році в частині її надання з фонду житла для тимчасового проживання радою скасоване, до того ж, на час прийняття цього рішення в селищній раді взагалі не існувало такого фонду, жодних підстав для надання вказаної квартири позивачці для тимчасового проживання не існувало, то суд вважає, що дана квартира була надана їй для постійного проживання. Не могла бути включена вказана квартира до фонду житла для тимчасового проживання і за рішенням виконкому Бородянської селищної ради від 3 грудня 2015 року, оскільки вона не була на той час вільною, так як там проживала позивачка [PERSON] Та обставина, що, як стверджує представник відповідача, житло позивачці було надане з порушенням правил черговості, на думку суду, не впливає на права позивачки, визначені діючим законодавством України. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Бородянської селищної ради Київської області від 3 грудня 2015 року № 08/01 про виключення квартири [ADDRESS] (раніше Леніна) в смт.Бородянка Київської області із фондів житла для тимчасового проживання при виконавчому комітеті Бородянської селищної ради та включення даної квартири до вказаного фонду та № 08/02 про відмову [PERSON] в задоволенні заяви про передачу у приватну власність зазначеної квартири, надання цієї квартири [PERSON] з фонду житла для тимчасового проживання терміном на один рік з видачею відповідного ордера та укладенням договору найму, зобовязати виконавчий комітет Бородянської селищної ради Київської області повторно розглянути заяву [PERSON] про передачу їй у приватну власність квартири [ADDRESS] (раніше Леніна) в смт.Бородянка Київської області та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства України. Так як вимоги щодо зобовязання виконкому селищної ради передати вказану квартиру позивачці у приватну власність заявлені поза межами компетенції суду, то в цій частині в позові необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування її витрат по сплаті судового збору 551,20 грн. та на відшкодування витрат на правову допомогу 1200 грн. (а.с.2,43-47).

Outcome: partial