Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] та аліменти на її користь до досягнення дитиною шестирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.09.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві. [INFO] у них народився син [PERSON] . Впродовж останніх років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вже більше року вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Їх спільний син проживає разом із нею та вона займається його вихованням та лікуванням. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, будь-якої участі у додаткових витратах не бере. Зазначає, що дитина має фізичні та психічні вади, а тому, окрім аліментів на утримання дитини, вона також має право на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною шестирічного віку. Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто домовленості про спосіб участі батька в утриманні її та дитини, позивач звернулась до суду з захистом своїх прав з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною, яка проживає з матір`ю та має вади фізичного та психічного розвитку, шести років. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач після відкриття провадження у справі з клопотанням про розгляд справи з викликом сторін до суду не зверталась, надіславши до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ\~(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 19.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2159 (а.с.10) [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю - позивачем у справі, та перебуває на її утриманні. Доказів на спростування зазначених в позові доводів з боку відповідача суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження належної участі відповідача у вихованні та утриманні сина. Згідно із частиною другою\~статті 181 СК України,\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач проживає окремо, домовленість між батьками про спосіб участі в утриманні дитини відсутня, інших утриманців, як вказує позивач, відповідач не має, дитина має незадовільний стан здоров`я, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, в зв`язку з чим вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного та психічного розвитку до шести років, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 84 Сімейного кодексу України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. На підтвердження наявності у дитини вад фізичного і психічного розвитку позивачем надано суду копії консультативного висновку алерголога від 11.02.2019 року, довідка про перебування на обстеженні та лікуванні, результати медичних досліджень, виписку з історії хвороби № 777, висновок лікаря № 665 від 23.05.2019 року, який не містить належне розшифрування прізвища лікаря та відповідну печатку, виписку із медичної карти та консультативний висновок спеціаліста, а також копії чеків та квитанцій. Однак, в зазначених медичних документах не вказано, що дитина сторін має вади фізичного або психічного розвитку, а відповідний медичний висновок із прямою вказівкою на конкретні вади, в матеріалах справи відсутній. Наданими позивачем доказами стверджується, що дитина сторін має незадовільний стан здоров`я, та позивачем вживаються заходи щодо належного її лікування, що враховано судом при визначенні розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 СК України. Враховуючи викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що у дитини наявні вади фізичного або психічного розвитку, та дитина, в зв`язку з цим, потребує постійного догляду матері, а тому в даному випадку відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 84 СК України, які дають право позивачу на її утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років, в зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, в зв`язку з недоведеністю. Окремо слід звернути увагу сторони позивача на те, що остання, у відповідності до вимог закону та наявності відповідних доказів, - не позбавлена можливості звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення додаткових витрат, які нею були/або будуть понесені, в зв`язку з лікуванням дитини. На підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial