Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON] 17.04.2013 року було укладено кредитний договір № 3-0321/13/13-KLS, згідно з яким позичальнику надано кредит в сумі 9 250, 00 гривень із строком повернення по 16.04.2014 року зі сплатою процентів за користування строковим кредитом в розмірі 24 % річних. Починаючи з липня 2014 року [PERSON] не сплачувала необхідні платежі у встановлені договором строки. Станом на 02.04.2015 року загальна сума заборгованість позичальника за кредитним договором становить 9 437, 60 гривень, з яких: 6 964, 52 гривень - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 164, 55 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 9, 16 гривень - поточна заборгованість за нарахованими процентами, 4, 20 гривень - заборгованість за розрахунково-касове обслуговування, 2 295, 17 гривень - пеня. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 9 437, 60 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, однак просила зменшити пеню, зважаючи на те, що вона не працевлаштована та у її сім'ї скрутне матеріальне становище. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.04.2013 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3-0321/13/13-KLS, згідно якого банк надав позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії для споживчих потреб з максимальним лімітом кредитування в сумі 9 520, 00 гривень із сплатою 24, 00 % річних та строком повернення до 16.04.2014 року. (а.с. 3-6) Відповідно до п. 2.3. кредитного договору № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється у передостанній робочий день поточного місяця. Позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами. Згідно п. 2.4. вказаного кредитного договору, невиконання п. 2.3. цього договору є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів. Позичальник сплачує неустойку (штраф, пеню) у розмірі, зазначеному в Тарифах Банку. Сплата неустойки не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості та від повного чи часткового повернення кредитних коштів. Додатком № 1 до кредитного договору № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року між сторонами було визначено графік повернення кредиту та інших платежів, визначено детальний розпис сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. (а.с. 6) Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року станом на 02.04.2015 року становить 9 437, 60 гривень, з яких: 6 964, 52 гривень - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 164, 55 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 9, 16 гривень - поточна заборгованість за нарахованими процентами, 4, 20 гривень - заборгованість за розрахунково-касове обслуговування, 2 295, 17 гривень - пеня. (а.с. 16-17) Заборгованість відповідача перед позивачем також підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] (а.с. 7-15) В судовому засіданні відповідач визнала наявність у неї заборгованості за кредитним договором № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що позивачем на підставі п. 4.1. кредитного договору № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року нараховано пеню в розмірі 2 295, 17 гривень. Відповідач в судовому засіданні заявила клопотали про необхідність зменшення розміру неустойки. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає за можливе і необхідне зменшити розмір неустойки з 2 295, 17 гривень до 100, 00 гривень. При зменшенні розміру неустойки судом враховано: ступінь виконання зобов'язань боржником; майновий стан відповідача; відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання. Представник позивача не надав суду належних доказів спричинення значних збитків для банківської установи у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків за кредитним договором. Окрім того, представник позивача в судовому засіданні не заперечувала щодо зменшення неустойки. Враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки. Так з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 100, 00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Кредитний договір № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року, є домовленість сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провела розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Отже, суд дійшов висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, водночас вирішив, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої неустойки має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 100, 00 гривень. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № 3-0321/13/13-KLS від 17.04.2013 року в розмірі 7 242 (сім тисяч двісті сорок дві) гривні 43 копійки, з яких: 6 964, 52 гривень - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 164, 55 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 9, 16 гривень - поточна заборгованість за нарахованими процентами, 4, 20 гривень - заборгованість за розрахунково-касове обслуговування, 100, 00 гривень - пеня. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 2 195, 17 гривень слід відмовити, враховуючи вищевикладене. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору, а також положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: partial