Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

В січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат по справі. Свій позов обґрунтовував тим, що 29 січня 2013 року між Банком та відповідачем був укладений договір № 014/0251/82/0093762, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 52 921,25 гривень з терміном повернення до 29 січня 2019 року зі сплатою 38,3 % річних за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконує належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, позивач просив достроково повернути наданий йому кредит та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом в розмірі 64 186,91 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі не з'явився в судове засідання. Судова повістка була вручена судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки відповідача який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутність, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів передбачених договором. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. (ст.. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач 29 січня 2013 року уклав з банком кредитний договір № 014/0251/82/0093762, згідно умов якого останній надав йому кредит в розмірі 52 921,25 гривень строком до 29 січня 2019 року зі сплатою 38,3 % річних. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по договору, допустивши прострочену заборгованість за тілом кредиту 46 930,85 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 966,94 гривень, по відсоткам 9 273,14 гривень, що дає право банку відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Позивач за порушення зобов'язання просить стягнути 7 982,92 гривень - пені за прострочення сплати кредиту та відсотків. П. 10.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочки. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони відновили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення до тих пір, поки зобов»язання не буде виконано, її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня (місяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця) коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення прав. Отже, пеня підлягає стягненню в сумі 7 982,92 гривень. Таким чином, позовні вимоги банку підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved