Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 07.06.1998 року позивач з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис № 966. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. В подальшому сімейне життя з часом погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин. У позивача та відповідача різні погляди на уклад сімейного життя, через що постійно виникають конфлікти, суперечки й сварки. Кожний має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач не підтримує нормальну моральну атмосферу в сімї, не сприяє побудові сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Подальшого сенсу підтримувати будь-які відносини немає. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Судом 31.01.2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Зазначив, що примирення між ним та відповідачем неможливе. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позов визнала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про одруження серії І-АМ № 020125, виданим 07.06.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 07.06.1998 року, актовий запис № 966. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 3) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 4) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, заслухавши пояснення сторін по справі, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Враховуючи положення п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved