Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

В червні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що за рішенням суду від 04 жовтня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно. Прожитковий мінімум збільшився в рази і всі витрати на навчання, розвиток здібностей дитини, спеціальне харчування, змагання, відпочинок вона фінансово забезпечує сама, тому вважає, що розмір аліментів які сплачує відповідач є занадто несправедливим та занадто низьким і просить збільшити розмір аліментів визначений рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій суму в розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.7), який проживає разом з позивачкою (а.с.8). Сторони сімейно-шлюбні відносини не підтримують, відповідач проживає окремо від дитини. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом 11 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6), про що позивачка отримала виконавчий лист. Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивачка вказує ті обставини, що розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів, а тому вона звернулася до суду з даним позовом. Згідно з ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим СК України та розширеному тлумаченню не підлягає. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тобто, нормами цієї статті чітко визначені підстави, за наявності яких виникає право на зміну розміру аліментів, однак позивачкою не надано доказів, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, відбулося покращення матеріального або зміна сімейного стану, які дають підстави для збільшення розміру аліментів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Покликання на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позивачкою\~не надано\~ належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну (збільшення) матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я отримувача або платника аліментів, як і не надано доказів, щодо зміни матеріального стану одержувача (позивачки) аліментів, а також доказів збільшення витрат на утримання дитини чи необхідність збільшення витрат на лікування, харчування, навчання, оздоровлення дитини. Відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості по сплаті аліментів не має, офіційно працює, отримує мінімальну заробітну плату, сукупний дохід за період з 01 червня 2019 року по 30 листопада 2019 року складає 25629,30 грн., а також на його утриманні перебуває батько [PERSON] , 1962 р.н., який потребує стороннього догляду (а.с.47). З урахуванням\~зазначених положень\~законодавства,\~встановлених обставин\~справи,\~суд приходить\~до висновку\~про відмову\~в задоволенні\~позову [PERSON] \~про збільшення\~розміру аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини. Згідно ч. 7\~ст. 141\~\~ЦПК України\~якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed