Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 15 грудня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений договір кредиту № 287, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. на шість місяців до 15 червня 2017 року зі сплатою 60 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Оскільки [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у неї утворилась заборгованість у загальному розмірі 15 215,34 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 335,34 грн., боргу за додатковими процентами у сумі 8 800,00 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2017 року позовні вимоги Кредитної спілки «Можливість» (далі: КС «Можливість») задоволені частково. Стягнуто з [PERSON]П на користь КС «Можливість» заборгованість за кредитним договором від 15 грудня 2016 року № 287 в розмірі 6 335, 34 грн. У задоволенні решти позову відмовлено, розподілено судові витрати та стягнуто з [PERSON]П на користь КС « Можливість » витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. З вказаним рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь КС «Можливість» заборгованість за кредитним договором від 15 грудня 2016 року № 287 в загальному розмірі 8 899,73 грн, яка складається з 6000,00 грн, як заборгованості за тілом кредиту та 2 899,73 грн, як боргу за відсотками за користування кредитними коштами. Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, які мають значення для справи. Зокрема вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором та помилково стягнув відсотки тільки за 34 дні, а не за весь час користування кредитними коштами. Представник позивача [PERSON], діючий за довіреністю у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення. Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 15 грудня 2016 року між КС «Можливість» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 287, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн. на шість місяців до 15 червня 2017 року зі сплатою 60 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом буде здійснюватися згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною договору (п.п.3.1, 3.3. договору). Також з пункту 3.7 укладеного між сторонами договору кредиту, вбачається, за будь-яких умов, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит має визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 365 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.6). Згідно графіку розрахунків до вказаного кредитного договору, протягом терміну, на який було надано кредитні кошти позичальнику, [PERSON] повинна була повернути 6000 грн. отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування ним в розмірі 1183,51 грн.(а.с.7) Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач узяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, тому є підстави для стягнення з неї кредитної заборгованості, яка складається з тіла кредиту в сумі 6 000,00 грн та відсотків за користування ним в сумі 335, 34 грн., нарахованих за 34 дні. При цьому, місцевий суд виходив з того, що додаткові відсотки, які були нараховані позивачем на підставі п. 3.7 кредитного договору у звязку з простроченням сплати платежу та визнанням даного кредиту кредитом з підвищеним ризиком, є неустойкою у вигляді пені, а тому відповідач повинен бути звільнений від їх сплати у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржене судове рішення зазначеним вимогам закону в частині вирішення позову щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами не відповідає. Апеляційним судом встановлено, що між сторонами 16 грудня 2016 року був укладений кредитний договір № 287, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн. строком до 15 червня 2017 року зі сплатою 60 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку кредиту за кожний день користування ним. Згідно п.3.3. договору сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за користування ним здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною цього договору (а.с. 6). Пунктом 3.7 даного кредитного договору передбачено, що за будь-яких умов, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит має визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком процента ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 365 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.6). Відповідно до графіку розрахунків до вказаного кредитного договору, протягом терміну, на який було надано кредитні кошти позичальнику, [PERSON] повинна була за період дії договору повернути КП «Можливість» 6000,00 грн. отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування ним в розмірі 1183,51 грн. (а.с.7). Зважаючи на те, що [PERSON] не виконувала зобов'язання за кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що в неї утворився борг зі сплати тіла кредиту в сумі 6000,00 грн., відсотків за користування ним за ставкою 60 % річних, нарахованих за 34 дні у сумі 335, 34 грн., а також нарахованих за 148 днів підвищених відсотків, передбачених п.3.7. кредитного договору, у сумі 8880,00 грн.(а.с. 4) До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов'язання з кредитного договору передбачає єдиний обов'язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом. При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобов'язання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Виконання зобов'язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності. Як встановив місцевий суд, передбачене укладеним між сторонами кредитним договором підвищення процентної ставки зумовлене збільшенням кредитного ризику, тобто ймовірною можливістю виникнення ускладнень при виконанні договору. Оскільки сторони визначили зазначені проценти як відсотки від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, то правова природа таких відсотків може тлумачитись як неустойка (штраф, пеня). Відповідно до положень ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Оскільки відповідач постійно проживає у місті Маріуполі, яке віднесено Кабінетом Міністрів України до населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що нарахування банком підвищених відсотків, які за своєю правовою природою відносяться до неустойки, передбаченої статтею 549 ЦК України, у період проведення антитерористичної операції є незаконним. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував наступне Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту п. 2.3. кредитного договору вбачається, що сторони передбачили, що позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 15 червня 2017 року. Звертаючись до суду з позовом, КС «Можливість» просила стягнути з відповідача відсотки за час дії кредитного договору, тобто за 182 дні (а.с.2-3) З розрахунку позивача вбачається, що за 34 дні користування кредитом КС «Можливість» нарахувала позичальнику до сплати відсотки у сумі 335, 34 грн., отже за весь час дії договору сплаті відповідачем підлягають відсотки за користування кредитними коштами по ставці 60 % річних у сумі 1794, 52 грн. Таким чином суд першої інстанції помилково не стягнув з відповідача відсотки за користування кредитними коштами по ставці 60 % річних за весь час дії кредитного договору, тому рішення суду в частині стягнутої суми заборгованості за кредитним договором підлягає зміні. Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи особи, яка подає апеляційну скаргу, про те, що відсотки за користування кредитним коштами підлягають стягненню з [PERSON] за 294 дні, оскільки такі позовні вимоги не були заявлені у суді першої інстанції, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 303 ЦПК України. Крім того, оскільки при розгляді справи суд апеляційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та додержання норм процесуального права в конкретній справі стосовно її фактичних обставин, встановлених місцевим судом при розгляді справи, колегія суддів вважає, що часткове погашення відповідачем боргу після ухвалення оскарженого рішення на висновки суду не впливає та повинно бути враховане вже в ході виконання судового рішення. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У звязку зі зміною рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним змінити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подачу позову у сумі 815,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до наступного розрахунку: 7794,52 грн. розмір задоволених позовних вимог х 100 % : ціну позову у сумі 15 2215,34 грн. = 51 %; 1600,00 грн. - розмір сплаченого судового збору при поданні позову х 51 % : 100 % = 815,00 грн. Крім того, з [PERSON] на користь КС «Можливість» підлягає стягненню понесена останньою та документально підтверджена сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1531,20 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог скарги, відповідно до наступного розрахунку: 7794,52 грн. розмір задоволених вимог х 100 % : розмір вимог скарги у сумі 8899,73 грн. = 87 %; 1760,00 грн,- розмір сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги х 87 % : 100 % = 1531,20 грн.

Outcome: partial