Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовну заяву мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.01.2004 року, від даного шлюбу народився син [PERSON]. На підставі Ордеру № 33 на жилу площу в гуртожитку, виданого 21.03.2007 року Вінницьким національним технічним університетом на підставі Наказу № 152 від 30.08.2006 року, позивач по справі отримав право проживання в гуртожитку № 1, розташованому в [ADDRESS], розміром 32,3 кв. м., складом сім'ї з 3-х осіб. Після отримання ордеру вся сім'я позивача вселилась в секцію і була зареєстрована в ній, особовий рахунок був відкритий на ім'я позивача і він є основним квартиронаймачем даного житлового приміщення. 28.07.2010 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яке набуло законної сили 09.08.2010 року. В вересні 2013 року відповідачка разом з сином пішла із займаного спірного житлового приміщення, забравши з нього всі свої речі, більше в квартирі вони взагалі не з'являлись. Позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином оголошенням в газеті «Вінниччина». За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на підставі Ордеру № 33 на жилу площу в гуртожитку, виданого 21.03.2007 року Вінницьким національним технічним університетом на підставі Наказу № 152 від 30.08.2006 року, позивач по справі отримав право проживання в гуртожитку № 1, розташованому в [ADDRESS], розміром 32,3 кв. м., складом сім'ї з 3-х осіб. (а.с. 5-7). Відповідно до довідки № 79 від 27.08.2015 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровано три особи [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 28.07.2010 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яке набуло законної сили 09.08.2010 року (а.с. 9). Згідно акту від 29.08.2015 року мешканців будинку [ADDRESS], відповідач [PERSON] хоча і зареєстрована в квартирі [ADDRESS], з вересня 2013 року не проживає за даною адресою (а.с.10). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачки з вересня 2015 року, тоді як остання залишається бути зареєстрованою за адресою:м. [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідача порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved