Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

В січні 2020 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з лютого 2016 року подружжя фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають малолітню дочку. Ухвалою судді від 22.01.2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В підготовче засіданні позивачка та її представник не з`явилися, проте представник подала заяву, в якій просить провести судове засідання без їх участі, заявлені вимоги підтримують повністю з викладених у заяві підстав та наполягають на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Дослідивши матеріали справи та письмове клопотання сторони відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 14.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено актовий запис №112, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.11.2015 року. Від шлюбу у сторін є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка стверджує, що з відповідачем мають зовсім протилежні погляди на шлюб, сім`ю, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає. Просить суд строк на примирення не надавати, оскільки всі спроби примирення між ними позитивного результату не дали. Судом приймаються до уваги такі докази, оскільки вони не заперечуються відповідачем і будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування не подано. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки доказів, що шлюбні стосунки між ними не припинені суду не надав. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0050098, виданою головою МСЕК. Дослідивши матеріали справи та письмове клопотання представника позивачки, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved