Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

В січні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї дитини [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Чортківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що є власником та проживає в квартирі [ADDRESS] . У її квартирі також зареєстровані племінниця [PERSON] разом з дочкою [PERSON] . Однак, більше року відповідачка з дочкою не проживають за вказаною адресою, так як виїхали на постійне проживання в іншу країну. У зв`язку з наведеним, [PERSON] не має можливості реалізувати свої права на житло, що змусило її звернутися до суду з метою визнання відповідачки та її дочки такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивачки [PERSON] . -- адвокат Іжук Б. В. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. В підготовчому судовому засіданні уточнив підставу позовних вимог, подавши суду відповідну заяву, в якій просить визнати відповідачку та її дочку такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про визнання позову, просила справу слухати за її відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чортківської міської ради Дацюк В.С. не заперечує проти позовних вимог [PERSON] .. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, представника третьої особи, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування квартири від 29 жовтня 2010 року та Витягом про державну реєстрацію прав № 27852994 від 02.11.2010 року. Актами про непроживання за місцем реєстрації від 17 січня 2018 року, 24 травня 2018 року, 21 листопада 2018 року, 12 лютого 2019 року, 10 червня 2019 року, 17 вересня 2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] та малолітня дочка [PERSON] без поважних причин не користуються житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд приходить до висновку про повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 47099162 від 11 січня 2020 року, що становить 420 гривень 40 копійок.

Outcome: approved