Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

В травні 2016р. позивач ТОВ «Агентство нерухомості «Парк Лейн» на Театральній» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просило суд: стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання послуг № 100015 від 08 лютого 2016р. (далі по тексту - договір) у розмірі 13755,0 грн.; судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 лютого 2016р. між сторонами був укладений договір, за умовами якого позивач зобов'язувався за відповідну плату надати відповідачці кваліфіковані консультаційні послуги, що відносяться до ринку нерухомості в м. Києві, а відповідачка зобов'язувалась оплатити надані послуги. Вартість послуг за умовами договору складає 13755,0 грн., які відповідачка мала оплатити не пізніше 26 лютого 2016р. Позивач свої обов'язки за договором виконав належним чином і в повному обсязі, про що було підписано 02 березня 2016р. Акт прийому-передачі наданих послуг. Однак відповідачка станом на 04 квітня 2016р. свої зобов'язання за договором не виконала, надані послуги не оплатила, чим порушила умови договору та права позивача. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання оповіщалася, за місцем проживання, про причини своєї неявки суду не повідомила, заперечень та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслала, представника до суду не направила. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 08 лютого 2016р. між сторонами було укладено договір (а.с.4). Згідно п.1.1. договору позивач, як виконавець за завданням відповідачки, як замовнику зобов'язувався надати останній кваліфіковані консультації, що відносяться до ринку нерухомості в м. Києві, а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити надані послуги. Консультування замовника здійснюється виконавцем на власній виробничій базі, власними і залученими для цієї мети особами протягом строку з 01 лютого по 26 лютого 2016р. (п. 3.1. договору). Згідно положень ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановленому договором. Як вбачається з п.п. 4.1 договору, за надані послуги замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 13755,0 грн., що еквівалентно 525,0 дол. США, не пізніше 26 лютого 2016р. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язань за положенням ст. 610 ЦК України є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наявної в матеріалах справи копії Акту прийому-передачі наданих послуг від 02 березня 2016р. вбачається, що консультаційні послуги за договором виконавець надав замовнику у повному обсязі, належної якості і у встановлений строк. Претензій до виконавця у замовника немає (а.с.5). Також судом встановлено, що 16 березня 2016р. позивач направив на адресу відповідачки вимогу про сплату заборгованості за договором (а.с.8, 9), яка була одержана відповідачкою, однак залишена поза увагою. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачкою було порушено умови договору, щодо оплати наданих послуг, а отже було порушено майнові права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором в розмірі 13755,0 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,0 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 4000,0 грн., то в цій частині судові витрати не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Проте, стороною позивача, до суду не надано розрахунку вартості виконаних робіт, обчисленого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995р., а також не надано доказів того, що стороною були понесені зазначені витрати на правову допомогу. З огляду на викладене, підстав для стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000,0 грн. суд не вбачає.

Outcome: approved