Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

В червні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП. Позовні вимоги мотивує тим, що 13 червня 2015 року о 13 год. 40 хв. відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Тампере в м. Києві, не врахував обстановку, здійснюючи поворот ліворуч не надав дорогу автомобілю «Форд», д/н [NUMBER] під її керуванням, чим порушив п. 16.12 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті вказаної ДТП автомобілю «Форд», д/н [NUMBER] завдано механічних пошкоджень, а позивачу - матеріальної шкоди. За страховим випадком, що стався 13 червня 2015 року, згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ-6632131 від 18 липня 2014 року та страхового Акту ДКВЦ-10438, затвердженого 09 листопада 2015 року ПАТ «Українська страхова група», позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 490,00 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд», д/н [NUMBER], відповідно до звіту про оцінку КТЗ № 01/24/06 від 24 липня 2015 року, складає 222 938,68 грн., а тому просить, в порядку ст. 1192 ЦК України, просить стягнути з відповідача на її користь 173 448,68 грн. та судові витрати. В серпні 2018 року представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] подав відзив з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються виходячи за наступного. Так, дійсно 24 червня 2015 року було виконано звіт про оцінку КТЗ № 01_24/06, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд», д/н [NUMBER] становить 222 938,68 грн., ринкова вартість даного автомобіля на час оцінки становив 237 494,72 грн., вартість матеріального збитку в результаті отриманих пошкоджень становить 156 349,77 грн. 24 липня 2015 року страхова компанія «УНИКА» повідомила позивачу про те, що її транспортний засіб було визнано конструктивно (тотально) знищеним та повідомлено, що відповідно до п. 10.1.8.3 договору, вартість залишків транспортного засобу було визначено на підставі Звіту про оцінку ТЗ № 00170448, складеного ТОВ «Сател Груп» щодо визначення залишкової вартості автомобіля «Форд», д/н [NUMBER] та становить 157 550,00 грн., вказані збитки відповідачем не оспорювалися. Після цього, між сином відповідача та чоловіком позивача була укладена усна домовленість про проведення ремонту пошкодженого автомобіля силами майстрів за власні кошти відповідача, проте, сторона позивача повинна була надати на проведення даного ремонту кошти, отримані від страхової компанії в сумі 49 490,00 грн., решту коштів мав сплатити сам відповідач, після чого автомобіль було доставлено у ремонтну майстерню, його було розібрано та підготовлено до ремонтних робіт, проте, в порушення досягнутої умови, сторона позивача не сплатила обумовлені кошти, в результаті чого автомобіль позивача майже протягом трьох років зберігався в неналежних умовах під відкритим небом, де піддавався впливу природних чинників, що значною мірою вплинуло на стан автомобіля, який почав покриватися іржею та гнити. Зазначає, що звіт, наданий позивачем, не може бути визнаний судом як належний та допустимий доказ, оскільки він не є висновком експерта в галузі проведення експертних досліджень щодо автотехнічних пошкоджень колісних транспортних засобів та вартості автомобіля, при виконанні даного звіту оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність та позивач не надала суду та сторонам жодного доказу виконання відновлювального ремонту належного їй автомобіля. Таким чином, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею понесені витрати на відновлення попереднього стану автомобіля, а сума, визначена нею в позові, фактично не є матеріальною шкодою, а складає частину суми, яка дорівнює вартості відновлювального ремонту, що була визначена оцінювачем. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 173 448,68 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, просить відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 червня 2015 року о 13 год. 40 хв. в на вул. Тампере, 13 в м. Києві внаслідок ДТП автомобіль «Форд», д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою від 13 червня 2015 року, виданою відділом ДАІ з обслуговування Дніпровського району при УДАІ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 7). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Так, зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 13 червня 2015 року о 13 год. 40 хв., керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Тампере у м. Києві, під час руху не врахував дорожню обстановку, здійснюючи поворот ліворуч не надав дорогу автомобілю «Форд», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив п. 16.12 ПДР України. Листом ПАТ «СК Українська страхова група» № 03/7059 від 26 жовтня 2015 року [PERSON] повідомлено, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 6632131 становить 50 000,00 грн. Страхове відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. (за вирахуванням франшизи, розмір якої становить 510,00 грн.) буде сплачено на розрахунковий рахунок згідно її заяви, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-0правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 31). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі №6-2808цс15. З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що в даному спорі право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 01-24/06, складеним 24 червня 2015 року оцінювачем - суб'єктом підприємницької [PERSON] вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER] на момент оцінки складає 222 938,68 грн., ринкова вартість колісного транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER] без врахування аварійних пошкоджень на момент оцінки складає 237 494,72 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті аварійних пошкоджень транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER] на момент оцінки складає 156 349,77 грн. (а.с. 9-30). Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків, власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER], а тому має право на відшкодування завданих її, як власнику транспортному засобу, збитків, які вона мусить зробити для відновлення транпортного засобу. Окрім того, представником відповідача в судовому засіданні не доведено факт, що збиткі, які позивач мусить зробити, у зв'язку з відновленням транпортрного засобу, є меншими ніж проситься стягнути позивач, а тому суд бере до уваги висновок оцінки від 24.06.2015 року. Так, полагодження відповідачем пошкодженого автомобіля «Форд», д/н [NUMBER] або передача речі того ж роду та тієї ж якості позивачу не відбулося, а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати завдані позивачу збитки в повному обсязі, оскільки саме він завдав їх. Враховуючи відшкодоване ПАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в розмірі 49 490,00 грн., суд приходить до висновку, що [PERSON] належить відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 173 448,68 грн., яіа розраховані наступним чином: (222 938,68 грн. (вартість матеріального збитку) - 49 490,00 грн. (сплачене страхове відшкодування). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування збитків на відновлювальний ремонт, завданих ДТП 173 448,68 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 734,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved