Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

В червні 2021р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири, який укладено між нею та [PERSON] . Позивач зазначає, що крім неї у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, відповідачі у вказаній квартирі не проживають з 2013р. та комунальні платежі за вказане житло не сплачують. Факт непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] з 2013 року підтверджується актом №42 від 27.04.2020 року ТОВ «Управляюча компанія «Полісся». Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] , більше встановленого законом строку без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, позивач просить позов задовольнити та визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою). Представник позивача в засіданні суду позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву на позов не подали, про дату та місце судового розгляду, повідомлені належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири (а.с.13), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14). За вказаною адресою крім позивача зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вбачається з довідки №890 від 21.04.2021р., виданої ТОВ «Управляюча компанія «Полісся» (а.с.8). Разом з тим, акт №42 від 27.04.2020р. ТОВ «Управляюча компанія «Полісся» (а.с. 15) свідчить про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] , не проживають з 2013р. Суд також приймає до уваги покази свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні 06.12.2021р. підтвердила, що у квартирі [ADDRESS] , відповідачі не проживають. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. Реєстрація відповідача у квартирі належній позивачу порушує його право, передбачене ст. 317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі втратили право на користування квартирою, що належить позивачу у зв`язку із відсутністю без поважних причин станом на дату прийнятя рішення майже 8 років, а тому позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved