Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 15 квітня 2020 року надійшла вищезазначена позовна заява в якій позивач просив суд зобов`язати ТОВ «ТАРГЕТИНГ» йому надати належним чином завірені: копію договору №505-312 від 29.02.2016 та всі додатки до нього; копію контракту №01/02/2016 від 22.02.2016 та всі додатки до нього; копію договору №0707-16 від 07.07.2016 та всі додатки до нього; копії документів, що підтверджують поточне місцезнаходження майна, яке є предметом застави за договорами застави від 04.03.2016, 08.04.2016 та 28.07.2016. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Цитульського В.І. від 28.10.2020 прийнято справу до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. Так, позивачем у позові зазначено, що ним протягом березня-липня 2016 року з ТОВ «ТАРГЕТИНГ» було укладено договори позики та задля забезпечення належного їх виконання договори застави відповідно до яких предметом застави є виробниче обладнання яке буде набуте товариством за договором №505-312 від 29.02.2016, контрактом №01/02/2016 від 22.02.2016, договором №0707-16 від 07.07.2016. З огляду на те, що відповідач у визначений договорами застави строк не повідомила позивача щодо набуття права власності на майно яке є предметом договорів застави та враховуючи відсутність позитивної реакції на його вимоги щодо надання документів про фактичну наявність вказаного обладнання, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини не явки не повідомив. Відзив не надано. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії договору позики від 04.03.2016 за реєстровим №723, [PERSON] надав ТОВ «ТАРГЕТИНГ» грошові кошти у сумі 1 503 106,23 грн. для придбання обладнання за договором №505-312 від 29.02.2016. Строк повернення позики - до 17.03.2017. Згідно з копією договору застави від 04.03.2016 за реєстровим №723, його укладено на забезпечення виконання договору позики від 04.03.2016. Предметом застави є майно, що буде набуте в майбутньому та перелік якого міститься в п.1.2 договору застави. Пунктом 2.1 визначено, що Заставодержатель ( [PERSON] ) має право без будь-яких обмежень перевіряти документальну та фактичну наявність, стан, умови зберігання та використання майна. Відповідно до копії договору позики від 08.04.2016 за реєстровим №1121, [PERSON] надав ТОВ «ТАРГЕТИНГ» грошові кошти у сумі 1 388 183, 40 грн. для придбання обладнання за контрактом №01/02/2016 від 22.02.2016. Строк повернення позики - до 08.04.2017. Згідно з копією договору застави від 08.04.2016 за реєстровим №1121, його укладено на забезпечення виконання договору позики від 08.04.2016. Предметом застави є майно, що буде набуте в майбутньому та перелік якого міститься в п.1.2 договору застави. Пунктом 2.1 визначено, що Заставодержатель ( [PERSON] ) має право без будь-яких обмежень перевіряти документальну та фактичну наявність, стан, умови зберігання та використання майна. Відповідно до копії договору позики від 28.07.2016 за реєстровим №2757, [PERSON] надав ТОВ «ТАРГЕТИНГ» грошові кошти у сумі 2 500 000, 00 грн. для придбання обладнання за договором №0707-16 від 07.07.2016. Строк повернення позики - до 28.07.2017. Згідно з копією договору застави від 28.07.2016 за реєстровим №2757, його укладено на забезпечення виконання договору позики від 28.07.2016. Предметом застави є майно, що буде набуте в майбутньому та перелік якого міститься в п.1.2 договору застави. Пунктом 2.1 визначено, що Заставодержатель ( [PERSON] ) має право без будь-яких обмежень перевіряти документальну та фактичну наявність, стан, умови зберігання та використання майна. У лютому 2019 року [PERSON] було направлено ТОВ «ТАРГЕТИНГ» вимоги за договорами позики щодо надання належним чином завірених копій документів на підтвердження факту придбання обладнання зазначеного в договорах застави. Вказане вбачається з доданих до позову копій вимог. Норми права, що застосував суд. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту суд виходить з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Як зазначалося вище, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Проте вимога надати копії договорів та контрактів не може бути предметом позову, оскільки вказані правочини є підтвердженням наявності чи відсутності фактів правовідносин між відповідачем та третіми особами. Тобто вказані договори, виходячи із суті справи, є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором позики та застави. Відповідно до сталої судової практики, предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок надати документи, які фактично можуть бути розцінені як докази у разі подання позову про звернення стягнення на предмет застави, оскільки вони підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав такого позову. Тобто ініціювання розгляду справ про зобов`язання надати належним чином завірені копії правочинів може передбачати намір позивача встановити преюдиціальні обставини (факти) для подальшого пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет застави. Заявлена позивачем у цій справі вимога не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення. Аналогічна позиція висвітлена у постанові ВП/ВС від 11.09.2018 прийнятій за результатами розгляду справи № 905/1926/16. Оцінка суду. Отже, виходячи з вищевикладеного, вбачається, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги є такими, що не можуть бути задоволеними.

Outcome: dismissed