Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів, посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] перебувала на обліку в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради (далі - департамент) з 20.11.2008 року як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю відповідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям-з інвалідністю» № 2109-ІІІ від 16.11.2000 та Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерством фінансів України, Міністерством охорони здоров`я №226/293/169 від 30.04.2002. 09.09.2010 року [PERSON] було влаштовано на повне державне утримання в Черкаський геріатричний пансіонат ЧОР. З листопада 2010 року виплати допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю отримувала за довіреністю [PERSON] . Про факт влаштування [PERSON] на повне державне утримання в Черкаський геріатричний пансіонат ЧОР Сніховська В.М. департамент не повідомила. Загальна сума переплати складала 15 476,30 грн. за період з 01.11.2010 по 31.01.2013. [PERSON] повертала кошти на рахунок департаменту до квітня 2018 року (останній платіж 22.03.2018), на даний час переплата з урахуванням сплачених коштів становить 10 186,43 грн. Відповідачу неодноразово направлялись листи про необхідність повернення надміру перерахованих сум допомоги, однак на даний час сума в розмірі 10 186,43 грн. не повернута. Просять стягнути з [PERSON] на користь департаменту соціальної політики Черкаської міської ради надміру виплачені кошти у вигляді адресної грошової допомоги у розмірі 10 186,43 грн. за наступними реквізитами: р/р UA 628201720344210031000079620, банк ДКСУ м. Київ УДКСУ у м. Черкаси, код 37853109, МФО 820172, КПКВК: 0813043. Стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. на користь департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за наступними реквізитами: UA888201720344270026000079620, код 37853109, МФО 820172, банк ДКСУ м. Київ УДКСУ у м.Черкаси, КПКВК: 0810160. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату після завершення запровадженого Кабінетом Міністрів України локдауну. Суд зазначає, що на даний час відсутні перешкоди у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав у зв`язку із карантинними обмеженнями, запровадженими з метою запобігання поширення коронавірусу COVID-19 (здійснюється міжміське, міжобласне транспортне сполучення, працюють адвокати, нотаріуси тощо). Крім того Цивільним процесуальним законодавством передбачено можливість учасників справи брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами суду. В постанові Верховного суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19 зазначено: «Судова колегія враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України). Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Відповідача-1.» Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , яка поважних причин своєї неявки в судове засідання не вказала, про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та про можливість розгляду справи у відсутності відповідача [PERSON] . Суд, на підставі ст. ст. 280 - 283 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебувала на обліку в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради (далі - департамент) з 20.11.2008 року як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю відповідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям-з інвалідністю» № 2109-ІІІ від 16.11.2000 (далі Закон) та Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерством фінансів України, Міністерством охорони здоров`я №226/293/169 від 30.04.2002 (далі Порядок). 09.09.2010 року [PERSON] було влаштовано на повне державне утримання в Черкаський геріатричний пансіонат ЧОР. Відповідно до пункту 4.7 Порядку особам з інвалідністю з дитинства, які перебувають на повному державному утриманні у будинках-інтернатах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, пансіонатах для ветеранів війни та праці, стаціонарних відділеннях територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), навчальних закладах тощо (далі - установа (заклад)), виплачується 25 відсотків призначеного розміру державної соціальної допомоги. Різниця між розміром призначеної державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства, яка перебуває в установі (закладі), і розміром державної соціальної допомоги, яка виплачується особі з інвалідністю з дитинства відповідно до абзацу першого цього пункту, перераховується установі (закладу), де перебуває особа з інвалідністю з дитинства, за її особистою письмовою заявою або заявою його законного представника. Згідно частини 1 статті 14 Закону виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини. З листопада 2010 року виплати допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю отримувала за довіреністю Сніховська Віра Михайлівна. Про факт влаштування [PERSON] на повне державне утримання в Черкаський геріатричний пансіонат ЧОР Сніховська В.М. департамент не повідомила. Загальна сума переплати складала 15476,30 грн. за період з 01.11.2010 по 31.01.2013. [PERSON] повертала кошти на рахунок департаменту до квітня 2018 року (останній платіж 22.03.2018), на даний час переплата з урахуванням сплачених коштів становить 10186,43 грн. Відповідачу неодноразово направлялись листи про необхідність повернення надміру перерахованих сум допомоги, однак на даний час сума в розмірі 10 186,43 грн. не повернута. В своїх заявах відповідач посилалася на невірне зазначення метричних даних відповідача в позовній заяві. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією паспорту на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 24 травня 2001 року Соснівським РВ УМВС в Черкаській області. Враховуючи вищевикладене та часткове погашення боргу відповідачем, яка фактично визнала вимоги про повернення коштів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір в розмірі 2102 грн., що стверджується платіжним дорученням № 189 від 23.09.2020 року. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved