Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначила про те, що 08.07.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Спільне життя у сторін не склалось, оскільки вони мають несумісні характери та різні погляди на взаємовідносини між подружжям. Відповідач живе своїм окремим життям, надовго зникає з дому, проводить час невідоме де і з ким. Шлюб фактично розпався, примирення неможливе. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачем суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачем, також, суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 08.07.2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької областібуло складено відповідний актовий запис № 1281. (а.с. 6) Від спільного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 7, 8) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, враховуючи безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно квитанції № 251 від 03.08.2017 позивачем було сплачено адвокату [PERSON] 400, 00 гривень за оформлення позовної заяви про розірвання шлюбу. (а.с. 9) Отже, враховуючи положення ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 640, 00 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 400, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved