Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

В суд звернулася [PERSON] , до [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 листопада 2006 року позивачка згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями серія ВЕГ №672596 придбала у [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку позивачка на даний час проживає, що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання в паспорті. Даний будинок належав [PERSON] , на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину. Отже, на даний час позивачці на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, вирішивши приватизувати земельну ділянку під будинком позивачка дізналась, що вона була приватизована [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія РВ №031912 та інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] , яка оформила спадкові права на будинок та продала його позивачці, що підтверджується довідкою про коло спадкоємців. [PERSON] , померла [INFO] , після її смерті спадщину прийняла [PERSON] , що підтверджується довідкою про коло спадкоємців. Спадкові права на спірну земельну ділянку відповідачка не оформляла. А тому позивачка вважає, що після набуття права власності на житловий будинок з надвірними будівлями до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований даний будинок з надвірними спорудами без зміни її цільового призначення. А тому, звернулася до суду із позовом, про визнання права власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку, оскільки іншої можливості відновити своє право на спадщину позивачка не має. Вказаний позов [PERSON] , надійшов до Володимирецького районного суду 31.08.2021 року. 17.09.2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] , не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідачка [PERSON] , у підготовче судове засідання не з`явилася, але надіслала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно оглянутого в судовому засіданні договору купівлі-продажу ВЕГ №672596 від 27.11.2006 року [PERSON] , продала, а [PERSON] , придбала житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належав [PERSON] , на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину №821 від 03.08.2006 року. На даний час [PERSON] , на праві власності належить вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 265015088 від 08.07.2021 року. Вирішивши приватизувати земельну ділянку під будинком [PERSON] , дізналась, що вона була приватизована [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія РВ №031912 від 15.12.2005 року та інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , спадщину прийняла [PERSON] , яка оформила спадкові права на будинок та продала його позивачці, що підтверджується довідкою про коло спадкоємців від 26.08.2021 року №914/01-16. [INFO] [PERSON] , померла, після її смерті спадщину прийняла [PERSON] , що підтверджується довідкою про коло спадкоємців від 26.08.2021 року №913/01-16, яка видана Володимирецькою районною державною нотаріальною конторою. Спадкові права на спірну земельну ділянку [PERSON] , не оформляла. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення закріплені і в ч. 1 ст. 120 ЗК України, де зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння окремого кадастрового номера. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 даного Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Крім того, в п/п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 (зі змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України з 19.03.2010 № 2) зазначено про те, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1702-VІ. Зазначені правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який, хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018, справа №910/18560/16). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оцінивши докази, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення вимог заявника про визнання права спільної сумісної власності на частину земельної ділянки. Відповідно до ст.141Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиїх прав та інтересів, суд приймає до уваги, що позивачка придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами у спадкоємця, а спірна земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, який придбала, перебувала фактично у власності спадкодавця, а також враховуючи, неможливість позивачкою іншим шляхом оформити свої права на зазначене нерухоме майно, приходить до висновку, що позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. А тому, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки та положень ч. 2 ст. 120 ЗК України, суд приходить до переконання, що цивільним законодавством передбачено, що правовий режим земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю, та вважає за необхідне визнати за [PERSON] , право власності на спірну земельну ділянку площею 0,15 та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на адміністративній території Володимирецької селищної ради, припинивши право власності за [PERSON] , на цю земельну ділянку. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить.

Outcome: approved