Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь нього кошти у сумі 44778,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову посилається на те, що в січні 2018 року між ним та відповідачкою було досягнуто згоди щодо купівлі житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та який належить відповідачці. В підтвердження отримання від позивача грошей в розмірі 1000 доларів США відповідачка написала власноруч розписку 12 січня 2018 року, 03 травня 2018 року відповідачка власноруч написала розписку про отримання від позивача 300 доларів США, 06 вересня 2018 року брат відповідачки, [PERSON] написав власноруч розписку про те, що він отримав від позивача 400 доларів США з метою передачі їх відповідачці. Після отримання від позивача коштів у сумі 1700 доларів США відповідачка стала створювати позивачу умови, що унеможливлюють його проживання в спірному житловому будинку, приїхати та оформити на позивача житловий будинок у нотаріуса відповідачка відмовляється. З приводу протиправних дій відповідачки позивач звертався з заявою до Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, однак йому було рекомендовано вирішувати спір в порядку цивільного судочинства. Таким чином, позивач вважає, що кошти відповідачці надавав у борг та просить стягнути з відповідачки позику у сумі 44778,00 грн. Позивач в судовому засідання пояснив суду, що на ОLX знайшов об яву про продаж будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . Вказаний будинок належить відповідачі. Домовився з відповідачку про покупку будинку в розстрочку по 600,00 доларів США в місяць. Кошти в сумі 1000,00 доларів США,300,00 доларів США, 400,00 доларів США передавав відповідачці в якості завдатку за покупку в майбутньому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду як підготовчого так і судового засідання по суті не з`явилась, відзив на позовну заяву в установлений строк не надала, причини неявки в судове засідання не повідомила, тому суд з урахуванням думки позивача вважає розглянути справу без участі відповідача відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України де зазначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : -відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, -відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, -відповідач не подав відзив, -позивач не заперечує проти такого вирішення справи,з подальшим виконанням ст. 283 ЦПК України направлення їм копії заочного рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно копії договору завдатку від 12 січня 2018 року укладеного між [PERSON] (відповідачкою по справі) та [PERSON] (позивачем по справі) покупець передає продавцю завдаток у сумі 1000,00 доларів США. У вказаному договорі [PERSON] власноруч написала, що зобов`язується при отриманні наступного внеску за будинок укласти договір купівлі - продажу будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.9,10). Вказаний договір посвідчений нотаріально не був та ніде не зареєстрований. Також вказаний договір містить власноручно написані відповідачкою розписку про отримання від [PERSON] 300 доларів США від 03.05.2018 року. Та вказівку на те, що [PERSON] отримав від [PERSON] 400 доларів США від 06.09.2018 року ( оборот а.с.10). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що гроші відповідачці передавались в якості завдатку за майбутню покупку спірного будинку. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2ст. 509 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 755/9283/15-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Так, з наданої позивачем копії договору завдатку вбачається, що кошти передані позивачем відповідачці є завдатком за покупку з майбутньому будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачці, що підтвердив позивач в судовому засіданні, а отже передача відповідачем коштів боржнику не вказує на те, що вказані правовідносини виникли у наслідок саме боргових зобов`язань. Зміст підписаної відповідачем розписки ( договору завдатку) не містить зобов`язання, визначеного статтею 1046 ЦК України. Фактичні обставини зазначені у розписці, та юридична природа цього документа не направлена на виникнення правовідносин позики між сторонами. З даної розписки не вбачається факту передачі грошових коштів позивачем у власність відповідача у борг. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до положень статей12 і13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Отже, з огляду на зміст розписки ( копії договору завдатку) від 12.01.2018 року, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов`язань, які випливають саме із договору позики,інших доказів на підтвердження факту укладання договору позики позивачем не надано та судом не встановлено, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за розпискою в розмірі 44778,00 грн. відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed