Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

В січні 2015р. позивач ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі - 3402,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 січня 2014р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», права вимоги якого відступлені позивачеві, та відповідачем було укладено договір позики №140260304 (далі - договір позики), відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 2% в день від суми позики, комісії у розмірі 40,00 грн., строком на 30 календарних днів. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, порушує графік розрахунків визначений у договорі, заборгованість не повертає. Станом на 28 січня 2014р. заборгованість відповідача за договором позики становить 3402,00 грн. та складається з: 1000,0 грн. - суми позики; 600,00 грн. - процентів за користування позикою; 1762,00 грн. - відсотки за прострочення виплати позики; 40,00 грн. - комісії за обслуговування договору позики, яку просили стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому просила суд проводити розгляд справи за відсутності свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30 січня 2014р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в позику в сумі 1000,0 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов'язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2,0 % від суми позики за кожен день користування позикою (п. 1.1 договору позики). Згідно п. 1.4 договору позики сторони погодили, що позикодавець (позивач) не пізніше 3 днів з дати підписання договору позики сторонами надає позику шляхом безготівкового перерахування суми позики на банківський рахунок позичальника (відповідача), вказаний позичальником (відповідачем) у розділі 9 цього договору. Відповідно до п. 1.5 договору позики, строк дії договору 21 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії цього договору та не припиняє нарахування позикодавцем (позивачем) процентів за користування позикою. Згідно п.п. 1) п. 2.1.1 договору позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від позичальника (відповідача) повернення суми позики, процентів за користування позикою, комісії за обслуговування договору позики в повному обсязі та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених цим договором. Позичальник (відповідач) зобов'язувався вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою та комісію за обслуговування договору позики в порядку визначеному цим договором; у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором в повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення (п.п. 1), 3) п.2.2.2 договору позики). Також, судом встановлено, що 16.06.2011 року між ТОВ «Арма Факторинг» та ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, «Первісний кредитор» відступає «Новому кредитору» належне «Первісному кредитору» «Право вимоги» за «Кредитними договорами» (а.с.15-19). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Вимоги ст.516 ЦК України передбачають, що заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, на вказаний договір про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року позивач посилається як на підставу для стягнення на його користь заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» без надання будь-яких доказів підписання вказаним первісним стягувачем зазначеної угоди або участі у складі засновників чи учасників юридичної особи позивача у цій справі. Вказана обставина, позбавляє суд можливості прийти до висновку про задоволення позовних вимог саме ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» як позивача у цій справі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, або підстави звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням наведеного та надання представником позивача заяв від 06.04.2015 року та від 14.05.2015 року про розгляд справи у його відсутність, а одже не бажання надати суду докази на обґрунтування своїх вимог про необхідність задоволення позову, відсутності в матеріалах справи доказів набуття права вимоги до відповідача у цій справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Outcome: dismissed