Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 05.10.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якій Позивач просить суд: визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] р., а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що після смерті [INFO] р. [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями № 17 за вказаною адресою. За життя спадкодавець склав заповіт, яким заповів Позивачеві цей будинок, інші спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлений законом строк, відсутні. Відповідач [PERSON] є дружиною померлого, на спадщину не претендує, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини. Проте, звернувшись до нотаріальної контори за видачою свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення прав на спадковий житловий будинок через невнесення правовстановлюючих документів на спадкове майно до єдиного державного ресурсу речових прав на нерухоме майно, що в свою чергу унеможливлює надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії витягу з Реєстру права власності. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 06.10.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до слухання у судовому засіданні на 15.11.2017 р. У судове засідання 15.11.2017 р. Позивач та його представник не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, представник Позивача 14.11.2017 р. подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 44). Відповідач у судове засідання також не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена; 14.11.2017 р. до суду подано її заяву з проханням розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 45). Відповідно до частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, інші матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану справу, виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). З матеріалів справи судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], належав [PERSON] згідно з погосподарською книгою № 2, що потверджується копією довідки виконкому Тарганської сільської ради Володарського району Київської області від 05.10.2017 р. № 664 (а.с. 6). Власник зазначеного спадкового майна - [PERSON] помер [INFO] р., що підтверджено копією свідоцтва про його смерть, серії [NUMBER], виданого виконкомом Тарганської сільської ради Володарського району Київської області 12.08.2009 р., актовий запис №12 (а.с. 3). За життя спадкодавець склав заповіт, посвідчений 07.08.2009 р. секретарем Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, яким заповів належне йому право на жилий будинок, що розташований по [ADDRESS] [PERSON], [INFO] (копія заповіту додана до позовної заяви, а.с. 4), рішенням Тарганської сільської ради Володарського району Київської області від 16.02.2016 р. № [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (а.с. 5). Інші спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлений законом строк, - відсутні. Відповідач [PERSON] є дружиною померлого, на спадщину не претендує, від належної їй обов'язкової частки відмовилась, про що 03.02.2010 р. подала відповідну заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини (а.с. 8; 28). Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема відповіді державного нотаріуса [PERSON] Позивачеві (а.с. 8) та копії спадкової справи, надісланої на запит суду (а.с. 24-40), Позивач прийняв спадщину після [PERSON], оскільки 03.02.2010 р., тобто в установлений законом строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а.с. 5, 27). Проте оформити спадщину належним чином шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину не представляється можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок [ADDRESS]. Тому нотаріус листом від 29.08.2017 р. № 142/02-14 «Про оформлення спадщини» відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та запропонувала звернути ся до суду (а.с. 8). За таких встановлених обставин суд вважає, що Позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене спадкове майно, а саме: нажитловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]., що належав [PERSON], який помер [INFO] р., на праві приватної власності. Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі усього наведеного та

Outcome: approved