Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

В січні 2021 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 0862252901/Т/972140 від 17 жовтня 2013 року у розмірі 33040 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 17 жовтня 2013 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» було укладено кредитний договір № 0862252901/Т/972140. 23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір № 2 «Про відступлення прав вимоги», у відповідності до умов якого, Публічне акціонерне товариство «Актабанк» відступає шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» належні банку, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку. Проте, в порушення умов договору про надання кредиту, відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого, відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 33040 грн. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування даного відзиву вказав, що строк дії кредиту закінчився 16.10.2016 року. Відповідач підтверджує той факт, що він не зміг сплатити жодного щомісячного платежу, починаючи з 15.11.2013 року по 16.10.2016 року за кредитним договором, за тих обставин, що не залежали від нього, оскільки 15.11.2013 року у відділенні банку йому повідомили, що банк перестав існувати, а банк в свою чергу, не надсилав жодного повідомлення. Відповідач вважає дії банку незаконними та такими, що порушують умови договору, у встановлені строки дії Кредитного договору у період з 17.10.2013 року по 16.10.2016 року, підписаний договір № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року з ТОВ «ФК «ЄАПБ», після строку дії Кредитного договору не відповідають умовам кредитного зобов`язання та чинному законодавству України, а про укладення даного договору відповідач взагалі не знав до отримання позовної заяви. Також зазначає, що позивачем пропущена позовна давність. Представником позивача [PERSON] було подано відповідь на відзив, в якому вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вищенаведеного вказала, що є всі законні підстави вважати, що договір № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» є дійсним та відповідний до вимог чинного законодавства. Зазначає, що простою кореспонденцією на адресу відповідача було направлено оригінали повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. Крім цього, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання кредитних зобов`язань взагалі. Звертає увагу суду, що до моменту відступлення права вимоги, а саме 23.03.2018 року, заборгованість по даному кредитному договору нараховувалась ПАТ «Актабанк». Також вказала, що загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0862252901/Т972140 від 17 жовтня 2013 року має часові рамки з 23.03.2018 року по 23.03.2021 року. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 17 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0862252901/Т/972140 на споживчі потреби (а.с. 4-5). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти у розмірі 15000 грн. 00 коп. (а.с. 6). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, відповідно до розрахунку позивача, відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 33040 грн. При цьому, 23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір № 2 «Про відступлення прав вимоги», відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позивальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а.с. 22-24). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що право вимоги по кредитному договору № 0862252901/Т/972140 від 17 жовтня 2013 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Про зміну кредитора в кредитно-договірному зобов`язанні [PERSON] було повідомлено належним чином повідомленням від 27 березня 2018 року (а.с.19). Враховуючи те, що ПАТ «АКТАБАНК» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд приходить до висновку про обґрунтованість його звернення до суду. Як вбачається з Витягу з додатку № 1 до договору № 2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.с. 24), розмір права відступленої вимоги за кредитним договором № 0862252901/Т/972140 від 17 жовтня 2013 року становить 33040 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за основним боргом - 15000 грн. 00 коп.; заборгованість за процентами - 2 грн. 00 коп.; заборгованість за комісією - 14138 грн. 00 коп.; штраф, пеня - 3900 грн. 00 коп. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність істотного порушення [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, правомірність пред`явлення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як дійсним кредитором, які з урахуванням обсягу відступлених вимог є доведеними та підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу - 15 000 грн. та заборгованості за процентами - 2 грн., 3 900 грн. - заборгованості за штрафами, пенею. При цьому, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за платою за комісією в сумі 14138 грн. 00 коп. з огляду на наступне. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За положеннями ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16. Відповідно до умов кредитного договору п. 2.1.2. та п.2.1.2.1 № 0862252901/Т/972140 встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту в розмірі 2,25% від суми кредиту 337,5 грн. та за супроводження кредиту в розмірі 3,25% від суми кредиту 487,50 грн. щомісячно (а.с. 4). Разом з тим, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячних процентів як плату за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачеві. Згідно пункту 3.5. кредитного договору нарахування комісій здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в поточному місяці. Сплата комісії здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті наданого кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги фактичне встановлення у кредитному договорі № 0862252901/Т/972140 від 17 жовтня 2013 року сплати комісії за супроводження кредиту (як це безпосередньо зазначено в розрахунку у Витягу з додатку № 1, а.с.24), що не є послугами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», та несправедливими положеннями договору про споживчий кредит, суд приходить до висновку про нікчемність зазначених умов договору та відсутність правових підстав для нарахування та, відповідно, стягнення з [PERSON] плати за управління кредитом в сумі 14138 грн. Так як вимога позивача про стягнення з позичальника заборгованості зі сплати комісії за супроводження кредиту ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем договору, у цій частині позов задоволенню не підлягає. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по штрафам (пені) в розмірі 3900 грн., суд виходить з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі прострочення строків погашення щомісячного платежу/частини платежу Банк має право вимагати сплати штрафу у розмірі 150 грн, за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину (а.с.5). З огляду на істотність допущених відповідачем порушень зобов`язань, з урахуванням визначеного умовами кредитування розміру пені як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу, пені в сумі 3900 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Стосовно строків позовної давності суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору № 0862252901/Т/972140 від 17 жовтня 2013 року, кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом є 16 жовтня 2016 року (включно). Разом з тим, позивач звернувся до суду з даними вимогами лише 14 січня 2021 року. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, позивачем пропущений встановлений законом строк для звернення до суду з даними вимогами, а судом, в свою чергу, не було встановлено поважних причин для поновлення позивачеві строку звернення до суду з такими вимогами. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed