Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

В січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ КЕШ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №АР-00113015 від 28.02.2019 року в сумі 21 252,55 гривень, в тому числі: заборгованість по кредиту в сумі 2500,00 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 800,00 грн., пеня в сумі 17 875,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми, нараховані відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 77,55 грн., а також судовий збір в сумі 1921,00 грн. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 10 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача ТОВ «ЛАЙМ КЕШ» Луцій М.С. в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 03.02.2020 року о 9-00 год., 10.03.2020 року о 08-30 год., 07.04.2020 року об 11 год. не з`явився, про день, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, проте судові повістки не отримав, поштова кореспонденція повернулася на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Відповідач також повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.ст.223, 281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ЛАЙМ КЕШ» з письмовою Анкетою-заявою позичальника та в цей же день між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ КЕШ» та [PERSON] був укладений в письмовій формі Кредитний договір від 28.02.2019 р. №АР-00113015 на суму 2 500,00 грн. з оплатою процентів за користування кредитом. Згідно п.1.1 Кредитного договору Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим договором. Згідно п.1.3 зазначеного Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти за користування кредитом. Проценти за користування кредитом встановлюються в розмірі 2 (два) відсотка від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, (730 (сімсот тридцять) відсотки річних) та підлягають сплаті Кредитодавцю Позичальником за його власним вибором: в день повернення суми кредиту або до дня повернення суми кредиту за весь період користування кредитом (наперед) (п. 1.3 цього Договору). Передбачені цим пунктом проценти за користування кредитом нараховуються виключно за період, на який надається кредит (п. 3.1 цього Договору) або до дня повернення кредиту у випадку автоматичного продовження терміну користування кредитом відповідно до п. 4.1 цього Кредитного договору. Пунктом 3.1. Кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму кредиту, зазначену в п.1.1. цього Договору, не пізніше 15 березня 2019 року. Відповідно до п.5.1 Кредитного договору у випадку, якщо Позичальник у день повернення кредиту не сплатить Кредитодавцю суму, достатню для повернення суми кредиту та сплати нарахованих процентів (п. 4.2 цього Договору), Позичальник зобов`язаний з наступного дня після настання дати остаточного розрахунку за кредитом сплачувати Кредитодавцю пеню в розмірі 2,5% від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. [PERSON] підтвердив свою згоду з вказаними умовами Кредитного договору №АР-00113015 від 28 лютого 2019 року, про що свідчить підпис відповідача у вказаній Анкеті-заяві позичальника від 28.02.2019 року, Кредитному договорі та Додатку №1 до нього (Детальний розпис сукупної вартості кредиту). Перед укладення кредитного договору [PERSON] ознайомлений з Типовою формою кредитного договору, з кредитними умовами, умовами кредитного договору якими передбачено відповідальність у вигляді нарахування неустойки, сукупною вартістю заявленої суми кредиту, про що міститься його особистий підпис в інформаційному листі. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ КЕШ» зареєстровано як фінансову установу з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Кредитодавець повністю виконав взяті на себе за Кредитним договором зобов`язання, що підтверджується видатковим касовим ордером від 28.02.2019 року про надання [PERSON] грошових коштів в сумі 2 500,00 грн. за Кредитним договором № АР-00113015 від 28.02.2019 року. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст.546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконував, заборгованість за Кредитним договором не погасив, не сплатив нараховані у відповідності до п.1.3 Кредитного договору проценти за користування ним, у зв`язку з чим станом на 26.12.2019 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором, зокрема: заборгованість по кредиту в сумі 2500 грн.; заборгованість по відсоткам в сумі 800 грн., що повністю узгоджується з умовами договору та знайшла своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами. Нарахування позивачем 3% річних від простроченої суми за період прострочення в сумі 77,55 грн. є обґрунтованим, оскільки, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 26.12.2019 року відповідачу нарахована пеня, відповідно до п.5.1 Кредитного договору №АР-00113015 від 28 лютого 2019 року, яка становить 17 875,00 грн. У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення. Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 року по справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» (п.3.2.) вказав, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічні правові висновки виклав Верховний Суд України в своїх постановах від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14, від 04 листопада 2015 року по справі №6-1120цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року №752/13945/15-ц; постанові від 20 вересня 2018 року у справі №905/2953/17, постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, в яких зазначав, що згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, розмір пені за прострочене зобов`язання за кредитним договором становить 17 875,00 грн., що перевищує розмір збитків (заборгованість за кредитом в сумі 2500 грн.) Такий розмір неустойки суд вважає таким, що значно перевищує розмір збитків. Враховуючи зазначені обставини у сукупності, очевидну неспівмірність між нарахованою пенею і розміром зобов`язань відповідача,

Outcome: partial