Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі [PERSON] селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 11.09.1990 року заст.голови виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів Запорізького району Запорізької області, реєстровий номер 272, йому належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими спорудами в смт. Кушугум по вул. Коротка, 22 Запорізького району Запорізької області. Відповідно до вимог діючого законодавства, [PERSON] бажає зареєструвати своє право власності на належний йому будинок в органах, що здійснюють реєстрацію, однак, відповідно до «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року № 868, правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, а не посвідчений заст.голови виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів Запорізького району Запорізької області, в звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. В судове засідання позивач не зявився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт належності [PERSON] житлового будинку з господарськими спорудами в смт. Кушугум по вул. Коротка, 22 Запорізького району Запорізької області підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 11.09.1990 року [PERSON] заст.голови виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів Запорізького району Запорізької області, який зареєстровано в реєстрі за №272. Відповідно до звіту про оцінку вартості житлового будинку, вартість обєкту оцінки станом на 19.01.2017 року складає 100571,00 грн. На час укладення договору купівлі-продажу, а саме, 11.09.1990 року, діяли норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 128 ЦК 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документу на речі. При цьому ч. 2 ст. 227 УРСР передбачала реєстрацію жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої ради, але не визначала, що власник набуває право власності виключно після реєстрації договору в виконавчому комітеті сільської ради. Даний договір складено згідно з п. 62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УССР» від 31.10.1975 року і п. 45 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконкомами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих» від 09.01.1976 року, ст.4 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу УССР» від 31.01.1966 року. Відповідно до п. 1 ст. 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу УССР» від 31.01.1966 року, ще діяла до 13.01.1995 року тільки в містах та селищах міського типу реєстрацію житлових будинків проводило бюро технічної інвентаризації. Згідно з п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У відповідності до п. 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно з п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року №868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved