Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

В червні 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що між нею та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів від 10.07.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Н.В. За умовами якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмір 897600 гривень, що є еквівалентом 32000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.08.2018 року. На виконання умов договору [PERSON] повернув 8906 доларів США. Решту боргу [PERSON] повідомив, що повернути не може у зв`язку з відсутністю фінансової можливості. В подальшому позивачу стало відомо, що [PERSON] почав активно займатися відчуженням свого майна, що підтвердила його дружина, повідомивши у телефонній розмові, що борг заявник буде забирати ще довго і суди їй не допоможуть, бо вони мають кваліфікованого адвоката, який допоможе уникнути погашення боргу. Крім цього, на сайті www.olx.ua було розміщено оголошення про продаж земельної ділянки, належної [PERSON] . Проте, в подальшому дане оголошення було видалено з сайту. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20.03.2019 року №359/7768/18 на користь [PERSON] було стягнуто з [PERSON] грошові кошти за договором позики. Під час того, як рішення не набрало законної сили [PERSON] та його дружина, яка надавала згоду на отримання ним позики відчужили все майно на користь дітей. Саме тому існують ризики щодо того, що [PERSON] таким чином може уникнути виконання боргового зобов`язання. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] недійсним. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують вказаний позов та наполягають на його задоволенні. [PERSON] та [PERSON] заперечують проти задоволення позову. В своїх запереченнях [PERSON] посилається на те, що вже тривалий період має неприязні стосунки з [PERSON] та на протязі тривалого часу, а саме з лютого 2019 року, не проживає з ним. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Павленко Л.В. надіслала заяву про розгляд справи без її участі в якій вона заперечує проти задоволення позову (а.с.75). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.12). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, було залучено Службу у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради у якості третьої особи (а.с.50). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.65). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] уклали договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О., зареєстрований в реєстрі за № 274. За умовами якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] та [PERSON] 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с.87). Укладений договір посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віценко В.О. Зі змісту укладеного договору вбачається, що відчужуваий житловий будинок належить Дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.04.2007 року, серія [NUMBER] , виданого Бориспільським комунальним підприємством «Виробниче управління господарства» на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 13.03.2007 року №211 (а.с.87). Зі змісту укладеного договору п. 8 Договору також вбачається, що відсутність заборони відчуження нерухомого майна - житловий будинок, яке є предметом договору, підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, податкова застава відсутня, а також згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, податкова застава відсутня. Згідно з п.7 Договору зазначено, що [PERSON] підтверджує, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч.1 ст.718, ч.2 ст.719 Цивільного кодексу дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст.722 Цивільного кодексу України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що твердження позивача що оспорюваний нею договір дарування домоволодіння був укладений [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , без мети реального настання передбачених договорами наслідків, а виключно з метою виведення з власності боржника [PERSON] вказаного нерухомого майна з метою уникнення примусового звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, належними і допустимими доказами не підтверджені. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Разом із з цим, з урахуванням вищенаведених встановлених судом фактичних обставин справи, ознак фіктивності укладених відповідачами правочинів судом не встановлено. Сам лише факт наявності у боржника [PERSON] грошових зобов`язань, в тому числі факт ухвалення рішення суду про стягнення такого боргу, не може бути достатньою підставою для висновку, що відповідачі уклали договір без наміру їх реального виконання та виключно з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання та відповідного рішення суду. Укладення договорів дарування між близькими родичами чинним законодавством не заборонено. З огляду на вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування житлового будинку. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні пред`явленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed