Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» та фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу товарів, стягнення сплачених коштів на виконання договору, стягнення неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що позивачем в інтернет-магазані «ALLO.ua» було замовлено вбудовану посудомийну машину марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К» та вбудовану газову поверхню марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745». Після здійснення 29.05.2019 акцепту на користь ТОВ «Алло», позивачеві представниками перевізника ТОВ «Нова пошта» була вручена інформація про переказ коштів за товар на ім`я невідомої до цього часу особи - ФОП [PERSON] . До порушення прав позивача як споживача, їй взагалі не було відомо про дану обставину, що є істотною умовою договору купівлі-продажу, яку було змінено ТОВ «Алло» без будь-якого повідомлення про це позивача. Представниками перевізника ТОВ «Нова пошта» позивачу було дозволено оглянути замовлення лише поверхнево на виявлення пошкоджень покування замовлення за умови, що переказ коштів уже здійснено. Пошкоджень пакування під час огляду позивачем виявлено не було. 29.05.219 позивач під час розпакування упаковки виявила видаткову накладну № 19176280 від 27.05.2019 постачальника ФОП [PERSON] на загальну суму 15 758, 00 гривень. Згідно даної накладної, зазначено наступні умови правочину: вбудована посудомийна машина марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К», яка коштує 9 299, 00 гривень, вбудована газова поверхня марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745», яка коштує 6 119, 00 гривень, а фільтр-глечик марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim», який ТОВ «Алло» обіцяло і офіційно рекламувало як безоплатний подарунок, який кошує 340, 00 гривень. Вказане вище є нічим іншим як зміною істотних умов договору купівлі-продажу. Після того, як позивач виявила видаткову накладну на замовлення зі зміненими істотними умовами договору купівлі-продажу, на які вона згоди не надавала, остання в присутності свідків, відкривши замовлення для заміру технічних параметрів, виявила, що вбудована посудомийна машина марки «Bosh» не відповідає технічним характеристикам (за формою, габаритами, розміром), а саме має габарити, що не підходять для проведення монтування у меблі кухонної кімнати, оскільки габарити цього товару є набагато більшими від потрібних, а збільшити отвір для монтування у меблях, це імперативно пошкодити та знищити частину конструкції меблів. Тому, позивачем було вирішено повернути вбудовану посудомийну машину марки «Bosh». Позивач зазначила, що жодного разу не підключала посудомийну машину до електромережі та водопостачання та взагалі не проводила жодних дій з метою увімкнення цього товару та його експлуатації. Для цього у позивача взагалі не було ніякої потреби, оскільки на даний час кухня в будинку позивача ще не облаштована замовленими мебліми та до отворів монтування цього товару не підведено комунікаційних систем щодо водопостачання. Також замовлення позивача прибули разом із пустими гарантійними талонами. Наступного дня, 30.05.2019 позивач, не задовольнивши свої споживчі цілі, зателефонувала до представників ТОВ «Алло» та повідомила про свої наміри щодо повернення вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», у зв`язку із чим позивачу було роз`яснено порядок повернення товару. Оскільки фільтр-глечик був подарунком, ТОВ «Алло» було повідомлено про необхідність повернення й даного товару, навіть, якщо цей товар не містить недоліків самостійно. 30.05.2019 позивачем було відправлено вбудовану посудомийну машину марки «Bosh» та фільтр-глечик марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim» на адресу ТОВ «Алло». Однак, 10.06.2019 представниками ТОВ «Алло», шляхом дзвінка на мобільний номер позивача, останню було повідомлено, що вищевказаний товар не може бути обміняний або повернутий. Причини відмови представники ТОВ «Алло» назвати відмовились. Про причини повернення позивачу не було відомо до 13.06.2019, а саме до повторного отримання нею вбудованої посудомийної машини марки «Bosh» та фільтра-глечика марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim», що були вказані у листі-повідомленні ФОП [PERSON] від 06.06.2019. Згідно даного повідомлення товар не відповідає критеріям товару заявленим у ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки під час огляду товару працівниками магазину було виявлено сліди використання товару та втрачений товарний вигляд. Неправомірними діями відповідачів позивачку фактично було доведено до акцепту щодо купівлі не тільки фільтру-глечика, який мав бути безкоштовним подарунком, а й до купівлі вбудованої посудомийної машини та вбудованої газової поверхні із зміненими без відома позивча цінами на товари, а також можливими якісними характеристиками цих товарів. Шляхом введення в оману позивача ТОВ «Алло» було змінено істотну умову договору купівлі-продажу, тобто відбулась заміна продавця з ТОВ «Алло» на ФОП [PERSON] . Також, відповідно до ст.ст. 536 та 625 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляційї та 3 % річних. Окрім того, згідно Закону України «Про відшкодування за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» позивач також вимагає стягнення пені. Позивач, проаналізувавши усе, що сталося, та зрозумівши, що відповідачі, ввівши її в оману шляхом зловживання викликаною довірою за допомогою рекламації продукції та товарів у мережі інтернет на офіційній сторінці ТОВ « Алло », та зрозумівши, що без її згоди та відома були змінені істотні умови договору купівлі-продажу та не було доведено останній про якісні характеристики та ціни на товар, що складають замовлення саме ФОП [PERSON] , який фактично і є постачальником (продавцем) товарів, шляхом завуалювання товару - фільтра-глечика у вигляді нібито подарунку, який передавався позивачеві на безоплатних умовах, однак в подальшому фактично був проданий за ціною 340, 00 гривень, на що позивач взагалі не надавала згоду, оскільки не потребувала даний виріб та не мала наміру його купувати, позивач почала себе погано почувати, у зв`язку із чим 13.06.2019 звернулась за наданням медичної допомоги. Позивачу було встановлено діагноз гіпертонічний криз і надано невідкладну допомогу. Вказані дії відповідачів шокували та травмували позивача, оскільки вона до останнього сподівалась на те, що її права не можуть бути порушені злочинними діями відповідачів. Так, у зв`язку із обставинами, що передували шоку позивачки, у неї погіршилось самопочуття та підвищився тиск, у зв`язку із чим остання вимушена була приймати ліки щодо нормалізації тиску. Окрім того, повідомлені ФОП [PERSON] обставини у листі від 06.06.2019, є нічим іншим як брехня та фальсифікація, а також наклеп на позивача, що призвів до її моральних страждань. Позивачем було використано усі можливі способи відновлення своїх порушених прав досудовим шляхом, однак відповідачі своїх обов`язків, покладених на них чинним цивільним законодавством, не виконали, в зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про розірвання договору купівлі-продажу товарів, а саме: вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К», фільтру-глечика марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim» та вбудованої газової поверхні марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745», укладеного 29.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алло» в особі інтернет-магазину «ALLO.ua», фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] ; стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» та фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] сплачених коштів за договором купівлі-продажу товарів від 29.05.2019 в сумі 15 758, 00 гривень, пені в сумі 453, 31 гривень, інфляційних втрат в сумі 78, 79 гривень, 3 % річних в сумі 39, 00 гривень та моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 гривень. Судом 15.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також запропоновано учасникам справи надати заяви по суті та докази по справі. Ухвалою суду від 15.07.2019 забезпечено позов. 14.08.2019 від позивача та її представника судом отримано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення солідарно із відповідачів неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди. Так, позивач та її представник просили суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» та фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] пеню в сумі 955, 41 гривень, інфляційні втрати в сумі 94, 55 гривень, 3 % річних в сумі 82, 89 гривень та моральну шкоду в розмірі 11 420, 24 гривень. Також просили суд стягнути із відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000, 00 гривень. 15.08.2019 від представника відповідачів судом отримано відзиви, однак у порушення вимог ч. 7 ст. 178 і ч. 1 ст. 278 ЦПК України із порушенням строку, визначеного ухвалою суду від 15.07.2019. Будь-яких поважних причин порушення встановленого судом строку для надання відзивів суду не повідомлено. Клопотання про продовження процесуального строку встановленого судом від відповідачів не надходило. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ухвалою суду від 15.08.2019 прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги, у зв`язку із чим запропоновано учасникам справи надати заяви по суті та докази по справі. У строк встановлений вищевказаним судовим рішенням, 17.09.2019 відповідачами направлено на адресу суду відзив на позовну заву із збільшеними позовними вимогами (отримано судом 19.09.2019). У своєму відзиві відповідачі просили відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі зазначили, що позивачка мала можливість ознайомитись із технічними характеристиками товару. Також позивач мала можливість відмовитись від отримання товару в разі виявлення пошкоджень, втрати товарного вигляду або якщо товар її не влаштовував за технічними характеристиками або іншими властивостями до проведення за нього оплати. Однак, після огляду товару позивач особисто, без будь-якого примусу зі сторони продавця, прийняла рішення отримати такий товар та сплатити за нього грошові кошти продавцю - ФОП [PERSON] , чим підтвердила свою згоду на отримання товару належної якості, в належному стані та з тими характеристиками, які її влаштовували. Твердження позивача щодо наведення відповідачами «невірних та брехливих обставин» грунтуються лише на її припущеннях. Позивач придбала товар у ФОП [PERSON] ТОВ «Алло» не є продавцем товару та не укладало із позивачкою договір купівлі-продажу. Договором від 29.05.2019, який було укладено між позивачем та ФОП [PERSON] не було передбачено відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди, а доказів того, що позивачу було завдано шкоди її життю чи здоров`ю придбаним товаром, не надано. Щодо вимог про стягнення з відповідачів 3 % річних, інфляційних втрат та пені, то позивачем не доведено, що між нею та відповідачами виникли грошові зобов`язання, а тому такі вимоги є безпідставними. Ухвалою суду від 24.09.2019 в судове засідання викликано для допиту свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги і просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представники відповідачів заперечували щодо задоволення позовних вимог, аргументуючи мотивами, викладеними у відзиві. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.05.2019 [PERSON] оформила заявку № [NUMBER] в інтернет-магазині ТОВ «АЛЛО» (http://allo.ua) на придбання товару, а саме: вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К», вартістю 9 999, 00 гривень та вбудованої газової поверхні марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745», вартістю 6 799, 00 гривень. При цьому на загальну суму покупки зроблено знижку в сумі 1 040, 00 гривень, з урахуванням якої вартість замовлення становила 15 758, 00 гривень, а також здійснено подарунок - фільтр-глечик марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim» (безкоштовно). (т. 1 а.с. 32) 29.05.2019 позивачем було отримано вищевказаний товар у відділенні перевізника «Нова Пошта» і здійснено за нього оплату на ім`я ФОП [PERSON] в сумі 15 758, 00 гривень, що підтверджується експрес-накладною № 20400130783400 від 29.05.2019, фіскальним чеком від 29.05.2019 та чеком від 29.05.2019. (т. 1 а.с. 33-35) Як вбачається з експрес-накладної № 20400130783400 від 29.05.2019, під час отримання у відділенні перевізника «Нова Пошта» замовлення позивач товар під час приймання не оглядала. (т. 1 а.с. 33) Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було оглянуто придбаний товар дома, при розкритті якого, нею було виявлено, зокрема, видаткову накладну № 19176280 від 27.05.2019 на цей товар. З даної видаткової накладної вбачається, що ФОП [PERSON] продано [PERSON] , не лише замовлений нею товар, але й фільтр-глечик марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim» вартістю 340, 00 гривень, запропонований їй інтернет-магазином в якості подарунку. (т. 1 а.с. 36) Крім того, позивачем було виявлено, що вбудована посудомийна машина марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К», не підходить їй по габаритам кухонних меблів. 30.05.2019 [PERSON] було оформлено заяву про обмін вищевказаної посудомийної машини і повернуто її разом із фільтром-глечиком марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim» через відділення перевізника «Нова Пошта» на адресу ТОВ «Алло». (т. 1 а.с. 48-49) 06.06.2019 ФОП [PERSON] було відмовлено [PERSON] в обміні вищевказаного товару, оскільки під час огляду товару працівниками магазину було виявлено: у посудомийній машині - залишки води, цвіль та забруднення боків мастилом; на корпусі фільтра-глечика тріщину на корпусі та вм`ятину на упаковці. (т. 1 а.с. 59-60) 10.06.2019 вищевказаний товар було повернуто інтернет-магазином ТОВ «АЛЛО» [PERSON] , який було, відповідно, отримано нею у відділенні перевізника «Нова Пошта» 13.06.2019. (т. 1 а.с. 57-58) Вважаючи свої права як споживача порушеними, позивач звернулася до суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах від 15.07.2019 та від 15.08.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка повідомила суду, що є рідною сестрою [PERSON] . Свідок зазначила, що зі слів позивачки їй було відомо, що та замовила в інтернет-магазині « Алло » посудомийну машину і газову плиту, отримавши при цьому знижку 1 000, 00 гривень і фільтр в подарунок. Свідок повідомила, що вона особисто була присутня при отриманні [PERSON] товару у відділенні «Нова пошта». Працівниками відділення «Нова пошта» було повідомлено, що товар віддадуть після його оплати. [PERSON] оплатила товар, після чого вони разом із [PERSON] забрали його додому. У відділенні «Нова пошта» товар не оглядався. Свідок зазначила, що оглянувши дома товар, стало зрозуміло, що габарити вбудованої посудомийної машини не відповідають потрібним їй, тим, що передбачені кухонними меблями. Тому, наступного дня - 30.05.2019 посудомийна машина була повернута [PERSON] до магазину. Також свідок зазначила, що позивачка не експлуатувала товар і не могла його експлуатувати, оскільки у неї на той час у зв`язку із ремонтом було відсутнє водопостачання. Ухвалами суду від 24.10.2019 та від 19.11.2019 було продовжено судовий розгляд справи за відсутності свідків [PERSON] та [PERSON] , враховуючи при цьому думку учасників справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідка судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком. Судом прийнято до уваги, що свідок надавала покази, посилаючись на інформацію, якою володіє особисто. Покази свідка не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідка [PERSON] . Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, заслухавши їх пояснення, надані в судовому засіданні, покази свідка та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 5 ст. 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Частиною третьою статті 698 ЦК України передбачено, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані. Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених на відстані, які стосуються: 1) правочинів з нерухомим майном, крім оренди такого майна; 2) правочинів з цінними паперами; 3) фінансових послуг; 4) продажу товарів торговельними автоматами; 5) телекомунікаційних послуг; 6) правочинів, здійснених на аукціоні, якщо участь у ньому можлива і без використання засобів дистанційного зв`язку. Перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Підтвердження інформації не вимагається, якщо послуга надається засобами дистанційного зв`язку і оплачується через оператора телекомунікаційних послуг. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Саме такий публічний договір - Угода користувача - розміщено на сайті інтернет-магазину ТОВ « Алло » (http://allo.ua) в розділі Умови використання сайту. Фотокопією архівної інтернет-сторінки http://allo.ua від 13.08.2019, яка відповідає даті замовлення позивачем товару, підтверджується, що на цій сторінці була розміщена Угода користувача 2017, в п. 1.2 якої зазначено, що ця Угода є публічною офертою. Отримуючи доступ до матеріалів сайту, користувач тим самим приєднується до цієї Угоди. (т. 1 а.с. 148-150) Згідно з п. 1.4 вказаної Угоди, пропозиція на сайті не є офертою. Однак користувач після ознайомлення з пропозицією має право зробити оферту продавцю (продавцям) шляхом заповнення форми замовлення. Заповнення форми замовлення вважається офертою користувача продавцю (продавцям) на придбання користувачем відповідного товару на умовах, що зазначені у пропозиції. Оферта вважається такою, що прийнята продавцем, якщо він здійснив дії, які свідчать про прийняття оферти користувача, а саме: фактично відвантажив товар, приступив до надання послуг або виконання робіт відповідно до умов, передбачених офертою користувача (п. 1.5 Угоди користувача 2017). Достатнім доказом прийняття оферти продавцем або зустрічної оферти (тобто узгодження сторонами всіх істотних умов продажу товару) є фактичне отримання і прийняття товару одержувачем (п. 1.7 Угоди користувача 2017). Згідно з п. 2.1 вказаної Угоди користувач зобов`язується уважно ознайомитися з цією Угодою. В разі незгоди з її умовами користувач зобов`язується негайно припинити використання сайту. На початку Угоди користувача 2017 також міститься застереження: «Увага!!! Перед переглядом цього сайту уважно прочитайте дані умови. Якщо ви не згодні з цими умовами, не використовуйте цей сайт. Використання даного сайту, зокрема заповнення різних форм, заявок, а також замовлення Вами товарів/послуг з використанням даного сайту, означає Вашу згоду з умовами даної Угоди». Крім того, в замовленні, яке міститься на сайті інтернет-магазину ТОВ « Алло » (http://allo.ua) і яке заповнюється покупцями, зазначено «Реєструючись та оформлюючи замовлення, я приймаю умови угоди користувача». Таким чином, зробивши замовлення на придбання товару: вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К» та вбудованої газової поверхні марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745» та вподальшому здійснивши його оплату, позивач фактично погодилась із запропонованими умовами публічного договору, які викладені в Угоді користувача 2017. Також, судом прийнято до уваги, що п. 1.12.1 Угоди користувача 2017 передбачено, що сайт є платформою для розміщення пропозиції продавцями. У зв`язку із цим адміністрація (окрім випадків, коли адміністрація є продавцем) не є відповідальною перед користувачами (платниками, одержувачами) за виконання замовлення продавцями і повязаними з цим питаннями, зокрема, але не виключено: за відповідність умов пропозиціхї фактичним умовам продажу товарів, за відсутність товару, за прострочення доставки товару, за якість товару, за належне виконання гарантійних зобовязань продавцями і/або виробниками. Зазначені в пропозиції умови є попередніми умовами придбання товару. Умови пропозиції можуть змінюватися продавцями також і після прийняття замовлення до виконання. Конкретні умови продажу товару продавцями можуть визначатися і змінюватися продавцями до моменту передачі товару одержувачую (п. 1.12.2 Угоди користувача 2017). Таким чином судом встановлено, що саме між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу товару за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме шляхом оформлення позивачем замовлення через інтернет-магазин ТОВ «Алло» (http://allo.ua). За змістом ч. 4 і ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою-дев`ятою статті 12 цього Закону. Відповідно до ч. 5 - ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору. У разі коли продавець (виконавець) або третя особа надала споживачеві кредит на суму коштів за договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями, такий кредит втрачає чинність у момент розірвання договору. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Згідно з пунктом 1.9 Угоди користувача 2017 єдиним засобом відшкодування, яке надається користувачеві в разі невідповідності фактичних умов продажу оферті, є надання користувачеві (одержувачу) права відмовитися від отримання і прийняття відповідного товару та вимагати повернення сплаченої за нього вартості, а також вартості доставки товару до пункту видачі (якщо суми фактично були оплачені платником). Одержувач має право скористатися даним правом до моменту підписання документів, які підтверджують отримання товару (зокрема документів перевізника про доставку відправлення з товаром одержувачеві). Пунктом 1.10 Угоди користувача 2017 передбачено, що моментом отримання і прийняття товару одержувачем є момент (залежно від того, який настав раніше): - підписання одержувачем акту приймання-передачі товару (або іншого рівнозначного за змістом документа, що підтверджує факт передачі товару одержувачу), або - фактичне отримання одержувачем товару і вчинення дій, що свідчать про прийняття товару (одержувач отримав товар і покинув пункт видачі товару і тому подібне). Відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч. 3 і ч. 4 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця - фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. Таким чином, будь-які умови договору, що обмежують права покупця - фізичної особи порівняно з правами, встановленими, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Зазначене стосується і обмеження права споживача на розірвання укладеного на відстані договору шляхом повідомлення продавця про це протягом 14 днів з моменту отримання товару (ч. 4 ст. 13 вказаного Закону). Умова договору, якою погіршується становище споживача, зокрема обмежується його право на розірвання договору протягом 14 днів з дня отримання товару, є нікчемною в силу закону. При цьому судом прийнято до уваги, що п. 1.9 Угоди користувача 2017 дає право покупцю відмовитися від прийняття відповідного товару та вимагати повернення сплаченої за нього вартості, тобто регулює відносини сторін до моменту отримання покупцем товару, тоді як ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» надає право покупцю розірвати договір протягом 14 днів з моменту отримання товару. Отже, відмова від товару до моменту його прийняття та розірвання договору після прийняття товару регулюють правовідносини, які виникають в різні проміжки часу. Зазначене свідчить про те, що п. 1.9 Угоди не містить будь-якого обмеження на розірвання покупцем договору протягом 14 днів після отримання товару. Щодо посилання позивача та її представника на ненадання споживачу своєчасно повної, достовірної та доступної інформації, то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Отже, розірвання договору може бути наслідком ненадання інформації у разі, якщо відсутність такої інформації спричинила придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, або неможливість використання придбаної продукції. Між тим, наявність таких наслідків представником позивача не доведена. Щодо посилання позивача та її представника в обґрунтування позовних вимог на положення п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Аналогічні права споживача закріплені і нормами п. 4 ч. 1 ст. 708, ч. 2 ст. 709 ЦК України. Відповідно до п. 12, п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Необхідно розмежовувати права споживача, які відносяться до категорії товарів, що мають недоліки (право на безоплатне усунення недоліків товару) та до категорії товарів, що мають істотні недоліки (право на обмін товару чи розірвання договору). Тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар. Водночас, суд вважає безпідставним посилання позивача та її представника на положення п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дана норма стосується виключно прав споживача у разі придбання ним товару неналежної якості, що не є підставою звернення до суду із даним позовом. Права споживача при придбанні товару належної якості визначені положеннями ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що [PERSON] претензій до якості вбудованої газової поверхні марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745» не мала. Крім того, даний товар задовольнив позивачку за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром. Будь-які інші причини, за яких позивачка не може використати даний товар за призначенням, нею не повідомлено. Також судом встановлено, що позивачка протягом 14 днів з дня придбання товару не зверталась до продавця із вимогами щодо обміну придбаної нею вбудованої газової поверхні марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745» чи вимогами про розірвання договору купівлі-продажу саме щодо цього товару. Таким чином, підстави, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» для розірвання договору купівлі-продажу вбудованої газової поверхні марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745» - відсутні. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] , відмовляючи позивачці в обміні вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К» та фільтру-глечика марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim», послався на те, що під час огляду товару працівниками магазину було виявлено: у посудомийній машині - залишки води, цвіль та забруднення боків мастилом; на корпусі фільтра-глечика тріщину на корпусі та вм`ятину на упаковці. З акту огляду вмісту посилки від 31.05.2019 за експрес-накладною № 59998079548255, який підписано експедитором, фахівцем з обліку та провідним фахівцем, вбачається, що при детальному огляді вищевказаного товару було встановлено втрату товарного вигляду останніми, а саме: на посудомийній машині виявлено забруднення мастилом, видимі пошкодження зовнішнього вигляду, залишки води та цвіль; на фільтрі-глечику виявлено тріщину на корпусі та вм`ятину на упаковці виробника, що зафіксовано фотознімками. (т. 1 а.с. 151) Відповідно до довідки огляду зовнішнього вигляду товару на підставі фотознімків наданих в запиті, виданої ТОВ «БСХ Побутова техніка» 03.06.2019, бокова панель вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», що має маркування заводської упаковки «SMV24АХ20К», має сліди нехарактерного для нового приладу забруднення; на верхній стороні посудомийної машини видимі пошкодження ізолюючого матеріалу, що може свідчити про механічні пошкодження приладу та/або монтажу приладу. Висновок: прилад на фото має ознаки механічного пошкодження та/або був у використанні. Для встановлення інформації про фактичних технічний стан приладу необхідна додаткова діагностика приладу в умовах сервісного центру. (т. 1 а.с. 152) Фото, надані представником відповідачів, суд вважає неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України. З даних фото неможливо встановити, що вони стосуються предмета доказування. Крім того, дані докази не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки вони подані представником відповідачів з порушенням положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України. (т. 1 а.с. 142-198) Однак, у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів»). Частиною 2 ст. 679 ЦК України передбачено, що якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. З наведеного вбачається, що тягар доказування причин виникнення недоліку товару під час гарантійного строку покладений на продавця, який наділений правом організації проведення відповідної експертизи продукції. Вимоги споживача до продавця не підлягають задоволенню, якщо продавець доведе, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб. При цьому доказом вини споживача може бути проведена експертиза продукції з цього питання. Споживач має право оскаржити таку експертизу. З матеріалів справи не вбачається, що продавцем була направлена пропозиція позивачу щодо проведення експертизи з метою встановлення причин виникнення недоліків. Клопотання про призначення експертизи сторони в суді не заявляли. Крім того, судом прийнято до уваги, що з інформації, розміщеній на сайті інтернет-магазину ТОВ « Алло » (http://allo.ua/vstroennye-posudomoechnye-mashiny-bosh-smv24ax20k.html ), у характеристиках товару в графі « Примітки » вказано, що « Машина тестується на заводі і можлива наявність води у баку ». (т. 1 а.с. 66) Також, судом звернуто увагу на те, що придбана позивачем посудомийна машина було отримана нею 29.05.2019, а 30.05.2019 вже повернута до магазину. Таким чином, об`єктивні сумніви викликає твердження продавця про те, що в машинці наявна цвіль з вини покупця. Враховуючи вищевказану інформацію, розміщену на сайті інтернет-магазину ТОВ « Алло » (http://allo.ua), об`єктивні сумніви викликає й наявність води в баку посудомийної машини у зв`язку із її використанням саме покупцем. Отже, той факт, що недоліки повернутого позивачем товару для обміну, який було повернуто їй продавцем назад із відмовою про обмін, наявні з вини споживача - не доведено. Між тим, скориставшись своїм правом, позивач побажала розірвати договір-купівлі продажу товару. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач протягом встановленого Законом України «Про захист прав споживачів» строку - протягом чотирнадцяти днів звернулася до продавця із вимогою про обмін товару і отримавши відмову, правомірно звернулася до суду із вимогою про розірвання договору купівлі-продажу товару. Однак, протягом вищевказаного строку, позивач зверталася із вимогами до продавця лише щодо посудомийної машини і фільтру-глечика. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги про розірванні договору купівлі-продажу товару підлягають задоволенню лише щодо розірвання договору купівлі-продажу вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К» і фільтру-глечика марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim». Щодо позовних вимог про стягнення із відповідачів солідарно на користь позивачки 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст.ст. 536 та 625 ЦК України, то суд вважає дані вимоги безпідставними та необгрунтованими, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Залежно від змісту зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. В даному випадку обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора виникає з моменту розірвання договору купівлі-продажу товару. Згідно із ч. 2 ст. 653 ЦК України, якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідачів солідарно на користь позивачки пені на підставі Закону України «Про відшкодування за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», то суд вважає дані вимоги безпідставними та необгрунтованими, враховуючи наступне. Положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не поширюються на дані правовідносини, оскільки суб`єктами зазначених у цьому Законі правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, до яких сторони справи не відносяться. Таким чином, вимога про стягнення пені на підставі вищевказаного закону в сумі 955, 41 гривень, враховуючи при цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства, є неправомірною. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідачів солідарно на користь позивачки моральної шкоди, то суд прийшов до наступного висновку. Правовідносини у даній справі виникли між споживачем товарів та їх продавцем. Згідно із п. 5 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом прийнято до уваги, що Закон України «Про захист прав споживачів» не містить прямої вказівки на те, що моральна шкода відшкодовується тільки в разі коли продукція (послуги) є небезпечними для життя і здоров`я людей, а відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав, здійснюється відповідно до закону. На що також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 по справі № 490/8831/15-ц. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем зазначено в чому полягає ця шкода, і зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір. Водночас, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Судом встановлено наявність спричинення ФОП [PERSON] моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Натомість судом не встановлено наявності протиправних дій з боку ТОВ «Алло» відносно позивачки і, відповідно, причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) ТОВ «Алло» та завданою шкодою позивачці. Згідно з ч. 1 - ч. 4, ч. 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Встановлені судом обставини справи на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв`язку із порушенням її прав як споживача ФОП [PERSON] . Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача ФОП [PERSON] , характер моральних страждань, які перенесла позивач, враховуючи певні її турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача ФОП [PERSON] , необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення відповідача до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ФОП [PERSON] на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 500, 00 гривень. В частині стягнення з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача 10 920, 24 гривень моральної шкоди слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими і недоведеними, враховуючи вищезазначене. Також не підлягають й задоволенню вимоги щодо соліданого стягнення з відповідачів, стягнення з ТОВ «Алло» моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом розірвання договору купівлі-продажу товарів, а саме: вбудованої посудомийної машини марки «Bosh», модель «SMV24АХ20К» та фільтру-глечика марки «Ecosoft Dewberry», модель «Slim», укладеного 29.05.2019 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] і [PERSON] та стягнення із фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] сплачених нею коштів на виконання договору купівлі-продажу товарів від 29.05.2019 в сумі 9 639, 00 гривень, а також моральної шкоди в сумі 500, 00 гривень. В задоволенні решти позовних вимог, а саме: в частині розірвання договору купівлі-продажу товарів, а саме: вбудованої газової поверхні марки «Gunter&Hauer», модель «GL 745», укладеного 29.05.2019 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] ; в частині солідарного стягнення із відповідачів на користь позивачки сплачених коштів на виконання договору купівлі-продажу товарів від 29.05.2019, неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди; в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» на користь [PERSON] сплачених коштів на виконання договору купівлі-продажу товарів від 29.05.2019, неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди; в частині стягнення із фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] сплачених коштів на виконання договору купівлі-продажу товарів від 29.05.2019 в сумі 6 119, 00 гривень, неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди в сумі 10 920, 24 гривень - слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору за подачу позову на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, враховуючи вищевказане та положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача ФОП [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 659, 36 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з яких: 384, 20 гривень - за вимоги немайнового характеру (оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов в частині носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну); 275, 16 гривень - пропорційно задоволеним позовним вимогам майнового характеру (35, 81 %). Водночас, позивачем було сплачено судовий збір за забезпечення позову в сумі 768, 40 гривень (384, 20 гривень за забезпечення позову в частині ФОП [PERSON] та 384, 20 гривень - в частині ТОВ «Алло»), що підтверджується квитанціями від 11.07.2019. (т. 1 а.с. 1-2) Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ФОП [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за забезпечення позову в сумі 137, 58 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору за забезпечення позову слід залишити за позивачем. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що 03.07.2019 між позивачем та АБ «Сологуб та Партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 03-7/9АБ, на підставі якого цього ж дня було видано адвокату Сологубу В.Г. ордер. (т. 1 а.с. 67-69, 71) З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до якого є публічним, вбачається реєстрація юридичної особи - АБ «Сологуб та Партнери» з 30.01.2019, вид діяльності - «діяльність у сфері права». (т. 1 а.с. 73) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000413, виданого 24.01.2019. (т. 1 а.с. 74) 03.07.2019 позивачка сплатила АБ «Сологуб та Партнери» 10 000, 00 гривень на підставі договору про надання правової допомоги № 03-7/9АБ від 03.07.2019, що підтверджується квитанцією від 03.07.2019. (т. 1 а.с. 70) 09.08.2019 між позивачем та АБ «Сологуб та Партнери» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 03-7/9АБ від 03.07.2019, згідно якої сторони погодили збільшення вартості послуг на 5 000, 00 гривень. (т. 1 а.с. 122) Згідно квитанції від 09.08.2019, позивач сплатила АБ «Сологуб та Партнери» 5 000, 00 гривень на виконання вищевказаної домовленості. (т. 1 а.с. 123) Суду надано додатки (акти приймання-передачі послуг) № 1/03-7/9АБ та № 2/03-7/9АБ до договору № 03-7/9АБ від 03.07.2019 із детальним описом послуг та розрахунком їх вартості. (т. 1 а.с. 124-125) Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У вищевказаних додатках до договору (актах приймання-передачі послуг) зазначено, що підписанням цих додатків замовник підтверджує відсутність будь-яких претензій та заперечень щодо якості наданих послуг та їх вартості за договором про надання правової допомоги № 03-7/9АБ від 03.07.2019. Таким чином, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000, 00 гривень. Водночас, судом встановлено, що 5 000, 00 гривень з вищевказаних витрат, було здійснено позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції. Однак, виключно до компетенції суду апеляційної інстанції відноситься вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції. Відповідно, суд першої інстанції позбавлений права надавати оцінку таким витратам відповідно до ст. 137 і ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000, 00 гривень розподілу судом першої інстанції не підлягають. Судом встановлено співмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000, 00 гривень у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Відповідачами не доведено неспівмірності витрат. Отже, враховуючи вищевикладене та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з ФОП [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 581, 00 гривень. Решту витрат позивача на професійну правничу допомогу слід залишити за нею. Судом встановлено, що 10.06.2019 та 24.07.2019 між ТОВ «Алло», ФОП [PERSON] та АБ «Олександра Шевченка», відповідно, було укладено договори про надання правової допомоги № А1 і № 24, на підставі яких було видано адвокатам Хоменку О.В. , Шевченку О.А., Тарапатову Д.С . ордери. (т. 1 а.с. 157-159, 165, 171-173, 176, 183, т. 2 а.с. 28-29) З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до якого є публічним, вбачається реєстрація юридичної особи - АБ «Олександра Шевченка» з 12.04.2019, вид діяльності - «діяльність у сфері права». (т. 1 а.с. 160) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Хоменко О.В. , Шевченко О.А. , Тарапатов Д.С. є адвокатами і здійснюють адвокатську діяльність на підставі свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю. 13.08.2019 ТОВ «Алло» сплатило АБ «Олександра Шевченка» 5 000, 00 гривень на підставі договору про надання правової допомоги № А1 від 10.06.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 4809 від 13.08.2019. (т. 1 а.с. 175) В акті прийому-передачі послуг № 1-1 до вищевказаного договору вказано детальний опис наданих АБ «Олександра Шевченка» послуг ТОВ «Алло» та розрахунок їх вартості. При цьому в акті зазначено, що складений первісний акт від 13.08.2019 (т. 1 а.с. 174) із помилками щодо переліку наданих послуг, до уваги сторонами не береться. Підписанням цього акту сторони підтверджують приймання-передачу наданих послуг та відсутність взаємних претензій. (т. 1 а.с. 248) Також відповідачами у відзиві вказано, що: ФОП [PERSON] було понесено витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову в сумі 1 921, 00 гривень; 5 000, 00 гривень на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції; ТОВ «Алло» було понесено витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову в сумі 1 921, 00 гривень; 10 000, 00 гривень на професійну правничу допомогу, з яких 5 000, 00 гривень в суді апеляційної інстанції. Як зазначено вище, судові витрати в суді апеляційної інстанції розподілу судом першої інстанції не підлягають. Доказів понесення відповідачем ФОП [PERSON] судових витрат, які підлягають розподілу судом першої інстанці, суду не надано. Судом встановлено співмірність розміру витрат відповідача ТОВ «Алло» на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 гривень у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Позивачем та її представником не доведено неспівмірності витрат. Отже, враховуючи вищевикладене та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача ТОВ «Алло» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 15.07.2019 продовжують діяти, оскільки під час ухвалення рішення підстави для їх скасування, визначені ст. 158 ЦПК України - відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial