Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] Про визнання права власності» . В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що відповідно договору купівлі продажу від 20.06.1990 року вона придбала ? частину житлового будинку літ. « А-1» 1930 року будівництва , що розташований на земельній ділянці площею 952.5 м.2 та розташований за адресою: Харківська область м. Дергачі пров. Стадіонний буд. 7. Фактично дана земельна ділянка складала залишки 1200 м.2 на 69 м.2 . В 1991 році вона збудувала новий будинок літ. « Б-1» з верандою б , житловою площею 28 кв..м, загальною 42.6 м.2 , зареєструвавши його на своє імя. Відповідно рішення Дергачівської міської ради №26 від 11.02.1992 року житловий будинок літ. « Б-1» , сарай « Б»душ «Г» , вбиральня « Д» було прийняті в експлуатацію та узаконені . Рішенням Дергачівської міської ради № 37 /5 від 10.03.1992 року житловий будинок було оформлено на імя [PERSON] Відповідно рішення Дергачівської міської ради № 74 /8 від 09.06.1992 року , у звязку з тим , що на одній земельній ділянці знаходилось два домоволодіння , були розподелено долі співвласників , відповідно до яких : [PERSON]М виділено 43/50 частини , а [PERSON] -7/50 частини. В вищевказаній частині житлового будинку відповідач ніколи не проживав , не приводив її до належного стану. Земельна ділянка яку було виділено відповідачу на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26.03.1990 року знаходиться в неналежному стані , не обробляється [PERSON] [PERSON] вказує на те, що нехтування відповідачем своїх обовязків стосовно належного утримання будинку, призвело до того , що він почав руйнуватись . Дані обставини можуть завдати істотної шкоди її майну . Відповідач [PERSON] надав суду заперечення відповідно до яких, вказує, що проживає за адресою: [INFO] . Вказане домоволодіння розподілено на частки , з яких: [PERSON]М виділено 43/50 частини , а йому -7/50 частини. Частина будинку належна йому на підставі договору дарування від 17.12.1990 року ,який було зареєстровано в реєстрі за № 2-3249 та в Дергачівському міжміському БТІ від 05.01.1991 року за № 10. Факт належності 7/50 частини підтверджується свідоцтвом про право власності № 6 виданого від 23.12.2015 року Дергачівською містковою радою Харківської області . Право власності на вказану частину житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 24.12.2015 року та обєкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер № 816669463220. [PERSON] вказує, що в майбутньому має намір розпоряджатись належним йому майном . Окрім цього позивачем не було внесено на депозитний рахунок суму вартість частки на яку претендує позивач. Крім того право власності є непорушним та недоторканим. Позивачем не було надано жодного доказу стосовно доцільності його позбавлення права власності, окрім цього відсутні будь які обставини зазначені в ст.365 ЦК України на які суд посилається та бере в урахування виносячи рішення даної категорії. [PERSON] вказує, що припинення право власності завдасть шкоди йому та його сімї. Позивач в судове засідання не зявилась відповідно до поданої заяви просила суд розглядати справу у її відсутність , без фіксації технічними засобами, на задоволені позову наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, відповідно до заяви просив суд розглядати справу у його відсутність, заперечуєпроти позову позивача. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгулу справи. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про наступне . Судом встановлено, що відповідно рішення Дергачівської міської ради № 74 /8 від 09.06.1992 року , у звязку з тим , що на земельній ділянці, що розтавшована за адресою: Харківська область м. Дергачі пров. Стадіонний буд. 7 знаходилось два домоволодіння , було розподелено долі співвласників , відповідно до яких : [PERSON]М виділено 43/50 частини , а [PERSON] -7/50 частини. 7/50 частини житлового будинку належні [PERSON] відповідно договору дарування зареєстрованого Дергачівською державною нотаріальною конторою за № 2-3249 від 17.12.1990 року відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] , а [PERSON] прийняв у дар ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель , що розташовані за адресою: м.Дергачі Харківська область пров. Стадіонний буд. 7 . Право власності на 7/50 частини підтверджено дублікатом свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння № 6 виданого від 23.12.2015 року Дергачівської міською радою Харківської області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2015 року та обєкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер № 816669463220. Згідно ст. 365 ч.2 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено , що позивачем не було доведено дійсну вартість частини житлового будинку ,що належить відповідачу ,оскільки єдиним належним доказом у сфері експертно оціночної діяльності щодо нерухомих споруд може бути виключно висновок судової будівельно технічної експертизи. Крім того , позивачем не було внесено на депозитний рахунок суму вартість частки на яку претендує позивач, що є обовязковою умовою розгляду даних категорій справ. Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій посилався на ст.365 ЦК України ,як на матеріально правову підставу свого позову . Відповідно до вищевказаної статті право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою\~\~під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином , позивач повинен в обґрунтуванні своє позовної заяви навести на чотири обставини , за відсутності хоча б однієї із яких відповідача не можливо позбавити права власності , що позивачем не було доведено суду. Частка відповідача є досить значною,адже 7/50 частини ,це майже 20% від загальної частки в нерухомому майні та на даний час можливе спільне користування та володіння майном. Жодного доказу на те, що частки сторін не можуть бути виділено в натурі позивачем не надано. Практичних перешкод для спільного користування сторонами спірним житловим будинком не вбачається, оскільки він має два різних виходи . Відповідно до ст. 59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ч .1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того , суд вважає , що позбавлення права може завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї Згідно з ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним , оскільки жодних обґрунтованих мотивів в подібному примусі позивачем не було доведено. \~ \~Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який означає, що право власності є недоторканим, а власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 43 ч.3 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Дана норма також закріплена в галузевому законодавстві ,а саме в ЦК України в ст. 321 . Зазначене право також гарантується нормами вказаними в №1 додаткового протоколу Європейської конвенції про захист прав людини основоположних і основоположних свобод , відповідно до яких « Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~\~ Неможливість спільного володіння та користування майном як підстава припинення права на частку у спільному майні обґрунтовується позивачем наявністю не зовсім дружніх стосунків між ним та відповідачем, що перешкоджають у повному здійсненні ним прав володіння та користування майном. Судом встановлено, що між сторонами у справі дійсно склалися неприязні стосунки. Однак, позивач, вказуючи на неможливість спільного користування майном, не надав доказів того, що спільне користування спірним житловим будинком та земельноюділянкою неможливе з вини відповідача. \~ Відповідно до вимог\~ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~\~\~\~\~\~ За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Враховуючи наведене, на підставі статей 16, 59,60 , 319,356,365 , на підставі ст. 43 Крнституції України ,

Outcome: dismissed