Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області (надалі за текстом - заявник) звернулось до суду із вказаною заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю. Обґрунтовуючи заяву, заявник посилається на те, що з метою виконання функцій, передбачених Податковим кодексом України, зокрема, щодо дотримання податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, виникла необхідність в отриманні інформації щодо банківських рахунків фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі за текстом - ФОП [PERSON] ). Потреба в зазначеній інформації, обумовлюється тим, що на підставі наказу заявника від 26.12.2019 № 1107/вн/24-13-56-07-11, призначено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП [PERSON] за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2018 р. з метою дотримання останнім вимог податкового законодавства. Перевірку діяльності ФОП [PERSON] провести неможливо, у зв`язку з невстановленням його місцезнаходження. За даними заявника, платник ФОП [PERSON] використовував рахунки, відкриті у банківській установі АТ «УкрСиббанк». У зв`язку з тим, що платник податків не надав первинні документи і їх місцезнаходження не встановлено, заявник звернувся до суду з даною заявою. В судове засідання представник заявника не з`явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. ФОП [PERSON] , відносно якого розкривається інформація, в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду неповідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Частиною 1 ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація що до діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Відповідно до п.19-1.1.1-19-1.1.2. ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів. Для виконання покладених на контролюючі органи функцій їм надані права, що визначені законодавцем та наведені у статі 20 Податкового Кодексу України. Згідно з п.п.20.1.5 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України, контролюючі органи мають право одержувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, комерційних банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження у встановлені терміни валютної виручки від суб`єктів підприємницької діяльності». Підстави для отримання інформації, що містить банківську таємницю, передбачені пунктами 1-4 ч.1 ст.62 Закону «Про банки і банківську діяльність» та п.п.20.1.5 п.20.1 ст.20 ПК України. Органи державної податкової служби мають право отримати будь-яку інформацію, віднесену Законом до банківської таємниці на підставі пунктів 1 (з дозволу власника цієї інформації) та 2 (за рішенням суду) ч.1 ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Окрім цього, відповідно до п. 73.4 ст. 73 ПК України інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 73.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органам за рішенням суду. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду. Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по-друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Зазначені обмеження, у тому числі, викладені в ч. 4 ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність», не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду. Такий висновок узгоджується з п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 р. № 267 та главою 12 ЦПК України, що регулює порядок розгляду судом справ про розкриття банківської таємниці (п. 5 ст. 288, п. 4 ч. 1 ст. 290 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для розкриття інформації, що містить банківську таємницю. Приймаючи рішення про задоволення заяви, суд враховує, що підставою для розкриття інформації, що містить банківську таємницю, є необхідність проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ФОП [PERSON] за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2018 р. (наказ ГУ ДФС у Чернівецькій області від 26.12.2019 № 314). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що заявником обґрунтовано вимоги щодо розкриття інформації, що становить банківську таємницю, за вказаний період, дана заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 350 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю. На підставі викладеного,

Outcome: approved