Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Державне підприємство «Оникіївське лісове господарство» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, посилаючись на те, що згідно наказу від 15 липня 2009 року відповідача було прийнято на посаду єгеря Державного підприємства «Оникіївське лісове господарство» з повному матеріальною відповідальністю. Відповідно до п.2.3 робочої інструкції єгеря , до обов»язків відповідача входило ведення обліку запасів і кормів. В липні 2014 року на склад ДП «Оникіївське лісове господарство» було доставлено зерно пшениці, яке призначалось для годування тварин. Прийом зерна пшениці здійснювалось відповідачем. Під час проведення передачі зернових кормів з під звіту відповідача завідуючий центальним складом 05.08.2014 року, за результатами зважування було виявлено його нестачу в кількості 3560 кг на загальну суму 4 005.1 грн. В свої поясненнях наданих відповідачем , останній зобов»ячався відшкодувати завдані збитки. Наказом від 07.08.2014 року № 49 відповідачеві було оголошено догану, а 15.08.2014 року , відповідно до наказу № 36-к, його було звільнено з роботи за власним бажанням. В зв»язку з тим, що відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдані збитки, вимушені звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з»явився, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази , суд встановив наступні обставини : Згідно наказу від 15 липня 2009 року № 24-к [PERSON] було прийнято на посаду єгеря Оникіївського лісництва Державного підприємства «Оникіївське лісове господарство» з повному матеріальною відповідальністю та оплатою праці згідно з штатним розкладом. Та покладено на нього обов»язки районного мисливствознавця. 21 грудня 2012 року [PERSON] під підпис було ознайомлено з робочою інструкцією єгеря ДП «Оникіївський лісгосп». Відповідно до п.2.3 робочої інструкції єгеря , до обов»язків [PERSON] входило ведення обліку запасів і кормів. 05 серпня 2014 року на підставі розпорядження лісничого Оникіївського лісництва була проведена передача зернових кормів з під звіту єгеря Оникіївського лісництва завідуючий центральним складом ДП «Оникіївський лісгосп» Перегудовій Г.С. Під час проведення передачі зернових кормів з під звіту відповідача завідуючий центальним складом 05.08.2014 року, за результатами зважування було виявлено їх нестачу в кількості 3560 кг на загальну суму 4 005.1 грн. В поясненнях наданих за результатами проведення інвентаризації відповідач свою вину у завданні шеоди підприємству визнав та зобов»язався відшкодувати завдані збитки. За результатами зважування фактичної наявності зерна пшениці, виявлена його нестача в кількості 3560 кг, на загальну суму 4005.10 грн (а.с.7). Наказом від 07.08.2014 року № 49 [PERSON] було оголошено догану, та вирішено нестачу зерна пшениці відшкодувати за рахунок [PERSON] 15.08.2014 року , відповідно до наказу № 36-к, [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням. В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень частини 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі організації встановлені Главою IX КЗпП України. На підставі частин 1 та 2 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пунктами 1,3,5 статті 134 КЗпПУ передбачено, що, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. За приписами частини 1 статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У пункті 3 частини 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», роз'яснено, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Враховуючи, що внаслідок невиконання [PERSON] посадових обов»язків щодо ведення обліку запасів кормів ДП «Оникіївське лісове господартво» було завдано шкоду їх недостачею, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved