Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

в січні 2019 року представник позивача ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг та послуг по утриманню паркінгу за період з 01.11.2012 р. по 31.12.2018 р. на загальну суму 96076,70 грн., з яких: 62670,80 грн. - заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг, 28004,85 грн. - інфляційне збільшення, 5401,05 грн. - 3 % річних, а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та власником машиномісця № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання паркінгу, надані позивачем, оплачує не в повному обсязі та із порушенням встановлених строків, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.11.2012 р. по 31.12.2018 р. в сумі 62670,80 грн., на яку позивачем, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за надані послуги, нараховано штрафні санкції: 28004,85 грн. інфляційне збільшення, 5401,05 грн. - 3 % річних. З огляду на те, що відповідачем не в повному обсязі сплачуються кошти за житлово-комунальні послуги, додаткові послуги та послуги по утриманню паркінгу, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просить суд стягнути зазначені суми з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року, у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2019 року, позов було задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року, заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення у даній справі було задоволено. Поновлено відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення від 21.03.2019 року та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року, у справі було закінчено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно зазначив, що відповідачем здійснюється оплата наданих позивачем послуг не в повному обсязі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджена відповідними розрахунками, та позивачем не було пропущено строки позовної давності, оскільки, в травні 2017 року судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача коштів, який було скасовано ухвалою суду від 24.01.2018 року, а відтак строк позовної давності не пропущено та наявні підстави для стягнення нарахованої позивачем заборгованості за період з 01.11.2012 р. по 31.12.2018 р. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на підстави, які викладені, зокрема, в додаткових поясненнях, а також просили застосувати до позовних вимог строки позовної давності, оскільки, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за період, що значно перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності. Одночасно вказали, що між позивачем та відповідачем укладені договори про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території та про надання послуг з управління будинком. Жодних договорів щодо утримання паркінгу між сторонами не укладалось. Більше того позивачем в рахунках на оплату додаткових послуг зазначені реквізити оплати додаткових послуг іншої юридичної особи, з якою у відповідача немає жодних правовідносин. Крім того, пред`явлена позивачем сума заборгованості належними доказами не доведена, відповідачем сплачувались кошти за надані та отримані основні житлово-комунальні послуги в повному обсязі, у відповідності до умов укладених договорів, про що свідчать копії відповідних платіжних доручень. Також зазначили, що відповідачем сплачувались кошти у відповідності до наданого позивачем рахунку, однак, наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості містять неточності в частині сум, виставлених відповідачу для сплати в рахунку та сум, які зазначаються позивачем у розрахунках заборгованості, що містяться в матеріалах справи. З огляду на недоведеність позовних вимог, стороною позивача було зазначено про відсутність підстав для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та власником машиномісця № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS] за Договором № 35 про передачу новозбудованого житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом експлуатуючій організації від 23.12.2005 р. Позивач забезпечує надання послуг, зокрема, з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, з холодного водопостачання та водовідведення, з гарячого водопостачання та водовідведення, з опалення, та утримання паркінгу, відповідно до чинного законодавства за тарифами, затвердженими органом місцевого самоврядування, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними розпорядженнями КМДА, а також рішеннями загальних зборів товариства. Також ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» надає додаткові послуги і здійснює нарахування до резервного фонду за тарифами відповідно до рішень (Протокол № 6/11.10.2012 від 11.10.2012р.) загальних зборів членів ОСББ «Дипломат Хол», яке створене та діє в будинку. 01.10.2011 року між ТОВ «ПОРЯДОК.ОК. Управлянні та експлуатація нерухомості» (виконавцем) та [PERSON] (споживачем) було укладено договір № 01-10/11, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встанвоелним тарифом у строк та на удвох, що передбачені договором. Крім того, стороною відповідача не заперечувалося те, що між сторонами 01.11.2012 року було укладено договір про надання послуг управління будинком. Доказів на підтвердження надання позивачем неякісних послуг або ж протиправності дій, в зв`язку з наданням послуг та, відповідно, нарахування плати за них, матеріали справи не містять. Крім того, твердження відповідача про те, що між сторонами відсутні договірні відносини в частині утримання паркінгу, а відтак вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, суд до уваги не приймає, оскільки, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є власником машиномісця № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , а тому, як споживач наданих позивачем послуг має сплачувати їх у встановленому розмірі, та факт відсутності договору про відшкодування витрат на утримання підземного паркунгу між сторонами, на думку суду, сам по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Обов`язок на власника житлового приміщення по несенню витрат на утримання будинку та прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений ст. 322 ЦК України, ст.ст. 12,13,20,29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Посилання сторони відповідача на те, що в рахунках на сплату додаткових послуг позивачем зазначаються реквізити іншої юридичної особи, а тому нараховані суми не підлягають сплаті, суд відкидає, оскільки, судом в ході розгляду справи стороною відповідача не надано доказів неправомірності дій позивача в цій частині. Враховуючи викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги, витрат за обслуговування підземної автостоянки та додаткових витрат, та стороною відповідача в ході розгляду справи обґрунтування позову в цій частині за весь період нарахування заборгованості не спростовані належними та достатніми доказами, а тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача. Разом з тим, в частині пред`явлених позивачем до стягнення сум заборгованості слід зазначити наступне. Згідно розрахунків заборгованості, наданого позивачем, - у період з 01.11.2012 р. по 31.12.2018 р. по житловому приміщенню за адресою: [ADDRESS] та машиномісцем № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , - у відповідача наявна заборгованість на загальну суму 62670,80 грн., з яких: 49340,96 грн. - заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та інші послуги (заборгованість за додаткові послуги, утримання будинку, опалення, холодна вода, гаряча вода та водовідведення), 13329,84 грн. - заборгованість по утриманню машиномісця (т. 1 а.с.9-12). Стороною відповідача, в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки, позивачем пред`явлено в січні 2019 року позов про стягнення сум заборгованості за період з січні 2012 року по грудень 2018 року, включно, що значно перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності. Перевіряючи доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, відповідно до ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарних дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 08.12.2009 року, передбачає, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено підставність позовних вимог. У протилежному випадку, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Судом встановлено, що порушення відповідачем зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, додаткових послуг та послуг за утримання машиномісця розпочато з листопада 2012 року, а тому саме з цього часу сторона позивача мала право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, проте, позов пред`явлено лише в січні 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, а наведені позивачем заперечення не ґрунтуються на вимогах закону, та судом до уваги не приймаються. Суд вважає, що в даному випадку положення ст. 267 ЦК України можуть бути застосовані до розміру заборгованості за останні три роки до дня звернення з даним позовом до суду, оскільки, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач вносив платежі в розрахунок плати за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання машиномісця не в повному обсязі. В зв`язку з тим, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; поважних причин для зупинення та переривання позовної давності стороною позивача не доведено, та в ході розгляду справи не встановлено, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги, додаткові послуги та утримання машиномісця за період з січня 2012 р. по грудень 2015 р. включно, задоволенню не підлягають, в зв`язку з пропуском строку позовної давності. В частині стягнення заборгованості за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р., включно, слід зазначити наступне. Як вже зазначалось вище, згідно розрахунків заборгованості, наданого позивачем, - у період з 01.11.2012 р. по 31.12.2018 р. по житловому приміщенню за адресою: [ADDRESS] та машиномісцем № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , - у відповідача наявна заборгованість на загальну суму 62670,80 грн., з яких: 49340,96 грн. - заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та інші послуги (заборгованість за додаткові послуги (35964,74 грн.), утримання будинку (10783,57 грн.), опалення (2397,58 грн.), холодна вода (3,18 грн.), гаряча вода та водовідведення (355,50 грн.), 13329,84 грн. - заборгованість по утриманню машиномісця Із копій рахунків та платіжних доручень, наданих відповідачем вбачається, що, останнім, за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. включно вносились суми за нараховані позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, опалення, гарячу воду та водопостачання, а тому доводи сторони позивача про неналежну сплату відповідачем у вказаний період коштів за ці послуги стороною позивача не доведено, а навпаки, спростовані відповідачем наданими рахунками для сплати та відповідними платіжними дорученнями. Окремо слід звернути увагу, що стороною позивача після надання відповідачем копій відповідних рахунків та платіжних доручень про їх оплату, - уточненого розрахунку заборгованості суду надано не було, а відтак суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. по оплаті за житлово-комунальні послуги (за утримання будинку, опалення, холодну воду, гарячу воду та водовідведення), слід відмовити за недоведеністю. В частині стягнення заборгованості за додаткові послуги та утримання машиномісця за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. включно варто відзначити наступне. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. позивачем було нараховано відповідачу за додаткові послуги суму в розмірі 17496,36 грн. (5832,12 грн. + 5832,12 грн. + 5832,12), з них відповідачем зазначену суму не було сплачено в повному обсязі, а тому борг відповідача перед позивачем за додаткові послуги за вказаний період становить суму в розмірі 17496,36 грн. Крім того, з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. включно позивачем було нараховано відповідачу плату за утримання машиномісця в розмірі 12894,48 грн. (4298,16 грн. + 4298,16 грн. + 4298,16 грн.), з них відповідачем було сплачено суму в загальному розмірі 1833,18 грн. (за січень, лютий, березень, квітень по 315,00 грн. та за червень 2016 року - 573,18 грн.), а тому борг відповідача перед позивачем за утримання машиномісця за вказаний період становить суму в розмірі 11061,30 грн. Загальний борг за додаткові послуги та утримання машиномісця відповідача перед позивачем за розрахунками суду за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. включно, - складає суму в розмірі 28557,66 грн. (17496,36 грн. + 11061,30 грн.). З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за додаткові послуги та утримання машиномісця підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. включно в загальному розмірі 28557,66 грн. Крім того, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку з неналежним чиконанням відповідачем своїх зобов`язань. Вирішуючи зазначені вимоги позивача, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення всіх сум нарахованої заборгованості за період з січня 2012 р. по грудень 2015 р., а також нарахованих сум за період з січня 2016 р. по грудень 2019 р., включно, по оплаті послуг за утримання будинку, опалення, холодну воду, гарячу воду та водовідведення, в зв`язку з їх недоведеністю, а тому суд вважає, що інфляційні втрати та 3 % річних в межах трирічного строку, які передували зверненню позивача із даним позовом, - має бути нараховано за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р., включно, на суму 28557,66 грн., яка складається із: 17496,36 грн. борг за додаткові послуги, 11061,30 грн. - борг за утримання машиномісця). Так, за розрахунками суду інфляційні витрати за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р., включно, на заборгованість в розмірі 28557,66 грн., становить суму в розмірі - 12104,76 грн., а 3 % річних за вказаний період - суму в розмірі 2565,51 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за наведеними розрахунками суду, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за додаткові послуги та утримання машиномісця. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних також підлягають частковому задоволенню, та стягненню підлягають інфляційні витрати та три відсотки річних за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р., на загальну суму 14670,27 грн. (12104,76 грн. +2565,51 грн.) Підсумовуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи частково знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial