Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на ј частку житлового будинку, вказавши наступне. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 червня 2010 року, який рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . За час зареєстрованого шлюбу нею та відповідачем за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 15 вересня 2010 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3202, було набуте майно: Ѕ частка житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці Куп`янської міської ради Харківської області, площею 0, 1000 га, кадастровим номером [NUMBER] . Відповідно до п. 3.7 вказаного договору придбання Ѕ частки житлового будинку було вчинено за її згодою, як дружини [PERSON] Отже, право власності на Ѕ частину спірного будинку, яку придбано подружжям та зареєстровано на відповідача виникло в період перебування в шлюбі,вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частках по ј частки кожному. Домовленості або шлюбного договору щодо порядку поділу спільного майна між ними не укладалося, згоди на добровільний поділ спільного майна не досягнуто, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Маслій Т.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та присять їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Акопян Т.А. заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що Ѕ частка спірного житлового будинку була придбана за особисті кошти відповідача, зібрані ним до одруження, позивач не працювала жодного дня та не приймала матеріальної участі в купівлі Ѕ частки даного будинку. За таких обставин, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В подальшому в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов не визнають та просять відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши думку учасників справи, допитавши свідків, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2010 року, який рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 13 вересня 2016 року (а.с.12). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 15 вересня 2010 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3202, [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці Куп`янської міської ради Харківської області, площею 0, 1000 га, кадастровим номером [NUMBER] . Згідно п. 2.1 вказаного договору за домовленістю сторін, зазначена в п. 1.1 цього договору частина житлового будинку продається по ціні 35000 грн. З п. 3.7 цього договору вбачається, що придбання Ѕ частини житлового будинку за цим договором було вчинено за письмовою згодою дружини [PERSON] - [PERSON] (а.с. 8,9). Витягом про державну реєстрацію прав від 20 жовтня 2010 року підтверджується, що [PERSON] є власником Ѕ частини вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2010 року (а.с. 11). З акту про фактичне місце проживання від 05 березня 2019 року вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Згідно договору позики від 25 жовтня 2012 року, укладеного між ПАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат» та [PERSON] , останній отримав позику на ремонт будинку в розмірі 50000, 00 грн. строком на 5 років. (а.с. 43). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є тіткою відповідача, пояснила, що Ѕ частину будинку [PERSON] придбав, перебуваючи в шлюбі з позивачем для того, щоб спільно проживати в ньому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - хрещена матір відповідача, пояснила, що батько відповідача [PERSON] брав у неї в борг кошти для купівлі будинку для [PERSON] та його сім`ї. На момент купівлі спірного будинку [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] - батько відповідача пояснив, що він надавав частину коштів на купівлю спірного будинку, іншу частину коштів вони отримували в борг у [PERSON] Борг повертав він особисто. Його син [PERSON] неодноразово покидав свою сім`ю та проживав з іншою жінкою. Восени 2015 року син з [PERSON] переїхали проживати до спірного будинку. Згідно статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У частині першій статті 68 СК України вказано, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Так, 15 вересня 2010 року [PERSON] придбав Ѕ частину спірного будинку за згодою дружини - [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 15 вересня 2010 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3202. Таким чином, оскільки спірний будинок був придбаний в період шлюбу сторін за згодою [PERSON] , то це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а та обставина, що воно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідачем не доведено, що на час придбання Ѕ частини спірного житлового будинку він мав особисті кошти, які вклав в придбання даного будинку, а посилання відповідача, на ті обставини, що позивач не працювала і частина житлового будинку була придбана ним за його особисті кошти не можуть бути враховані судом, так як доходи у вигляді заробітної плати не можуть бути визнані особистими коштами одного із подружжя в розумінні ст.57 СК України, оскільки відповідно до ч.2 ст.61 СК України вони є об`єктом права спільної сумісної власності. Суд критично ставиться до наданого відповідачем договору дарування від 05 березня 2010 року, згідно якого він прийняв у власність грошові кошти в розмірі 35 000 грн. для купівлі будинку за адресою: [ADDRESS] , враховуючи наступне. Згідно ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, враховуючи те, що у вищевказаному договорі дарування йдеться про дарування грошей, що є валютними цінностями, на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то даний договір повинен був бути нотаріально посвідченим. Договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 15 вересня 2010 року чітко підтверджено,що Ѕ частина спірного житлового будинку була придбана в шлюбі, і для реєстрації даного договру купівлі-продажу квартири за відповідачем була необхідність отримання дозволу іншого подружжя, [PERSON] , оскільки майно набувалося в шлюбі, для потреб сімї [PERSON] .. В договорі купівлі-продажу квартири не оговорено, що дане майно є особистою власністю відповідача, чи те, що певні кошти за які купувалася спірна Ѕ частина житлового будинку є особистою власністю [PERSON] , також, в даному договір не йде мова про дарування коштів відповідачу. [PERSON] не оскаржував зазначений договір купівлі-продажу частини житлового будинку. Таким чином, зважаючи на те, що з 05 червня 2010 року сторони перебували у шлюбі, договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку укладено в період шлюбу, позивач як один із подружжя дала згоду на придбання частини житлового будинку, і дане житло набувалось для сімї і в інтересах сім`ї, тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved