Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я відповідача. В даній квартирі зареєстровані та фактично проживають [PERSON] та [PERSON] Будь-якого порядку користування спірним житлом між ними не має. Позивач та відповідач перебувають на стадії розлучення, тому між ними виник спір щодо права володіння, користування та розпорядження майном подружжя. Все майно, що було придбане за час спільного проживання подружжя є спільною сумісною власністю. Відповідач вважає спірну квартиру виключно своєю власністю. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по ? ідеальній частці в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, просили вимоги задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку позивача та її представника, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 07.10.2011 року відділом ДРАЦС ВМУЮ Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 07.10.2011 року, актовий запис № 2779. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 3) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 110538 на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS]. Згідно договору будівельного підряду на будівництва квартири по [ADDRESS] від 26.03.2012 року [PERSON] доручив ТОВ «Вінницябуд» виконати власними силами будівельно-монтажні роботи по будівництву двокімнатної квартири [ADDRESS] в багатоквартирному житловому будинку. (а.с. 7) На виконання вище зазначеного договору відповідачем було проведено оплату вартості будівельних робіт, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. (а.с. 9-11) Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 27.12.2012 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.12.2012 року № 3328, та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2013 року. (а.с. 4, 4 (зворот), 8) Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності пожружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також, ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбний договір між подружжям не укладався, за час перебування сторонами в шлюбі ними набуто, зокрема, квартиру [ADDRESS], що є предметом спору, і яка згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, судом встановлено, що згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власностю подружжя, між ними не було досягнуто, а тому частки майна, що є спільною сумісною власністю дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Тому, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] права власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за нею, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved