Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулася до суду з первісним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Державної іпотечної установи про розірвання договору про іпотечний кредит. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити за необґрунтованістю та суду пояснили, що 05.12.2005 року між акціонерним комерційним товариством «Трансбанк» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 29920502 та додаткові угоди до вказаного договору, за умовами якого банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 18,5 % річних строком до 19.04.2009 року. 04.02.2011 року між Державною іпотечною установою та акціонерним комерційним товариством «Трансбанк» був укладений Договір відступлення права вимоги №1. У зв'язку із тим, що відповідач суму заборгованості не сплатив, просять стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості, яка утворилася за період з 20.09.2011 року по 28.10.20013 року в загальному розмірі 29593,14 грн., яка складається з суми заборгованості по сплаті відсоткам в розмірі 13206,35 грн. та пені за прострочення сплати кредитних коштів в сумі 16389,79 грн.. Щодо зустрічного позову, то пояснили, що він укладався із дотриманням чинного на момент його укладення законодавства. Крім того, істотної зміни обставин не відбулося, оскільки курс долару постійно коливався, а у випадку вчасного погашення кредиту курс долару б не підвищився. Тому зустрічну позовну вважають необґрунтованою та в її задоволенні просять відмовити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом (позивача по зустрічному позову) в задоволенні первинного позову просила відмовити, зустрічну позовну заяву просила задовольнити, та суду пояснила, що дійсно 02.12.2005 року між АКБ «Трансбанк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит № 29920502, відповідно до умов якого [PERSON] строком до 19.04.2009 року було надано грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 18,5 % річних. Проте вказаний договір має бути розірваний, оскільки відбулася істотна зміна обставин, які сторони не могли передбачити або усунути, а саме - майже вдвічі зріс курс долару. Виконання Договору про іпотечний кредит № 29920502 порушує майнові права [PERSON] та позбавляє його того, на що він розраховував. Із суті укладеного договору або звичаїв обороту не випливає, що ризик зміни обставини несе заінтересована сторона. Крім того, в порушення законодавства про захист прав споживачів, позивач за первісним позовом під час укладання договору не надав усього обсягу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не попередив про те, що [PERSON] несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Крім того, під час обчислення суми заборгованості, а саме пені, позивачем за первісним позовом не було враховано строк позовної давності, що також порушує права відповідача за первісним позовом. Тому просить у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, зустрічний позов задовольнити та розірвати договір про іпотечний кредит № 29920502 від 02.12.2005 року. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) у судовому засіданні первинний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, просив при прийнятті рішення врахувати пояснення, надані його представником. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним), відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит № 29920502 від 05.12.2005 року та додаткових угод до нього [PERSON] отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 18,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.04.2009 року. Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит сплачувати нараховані відсотки, комісію та інші витрати у встановлені строки. Однак зобов'язання за кредитним договором про іпотечний кредит № 29920502 від 05.12.2005 року відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) не виконуються, ним не здійснено належного погашення заборгованості по кредиту, у зв'язку із чим позивач за первісним позовом звернувся до суду та 16.08.2013 року було постановлено відповідне рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Проте відповідач за первісним позовом [PERSON] вказане рішення суду не виконав, у зв'язку із чим у нього утворилася заборгованості за період з 20.09.2011 року по 28.10.20013 року в загальному розмірі 29593,14 грн., яка складається з суми заборгованості по сплаті відсоткам в розмірі 13206,35 грн. та пені за прострочення сплати кредитних коштів в сумі 16389,79 грн.. У зв'язку із тим, що ставка долару значно підвищилася, на думку відповідача за первісним позовом його належним чином не було проінформовано про умови кредитування, просить договір про іпотечний кредит № 29920502 від 05.12.2005 року розірвати у зв'язку із істотною зміною обставин. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ст.ст.1046- 1050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. АКБ «Трансбанк» свої обов'язки щодо надання кредитних коштів виконав. Проте, на час звернення позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) до суду та на теперішній час зобов'язання по договору про іпотечний кредит відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) [PERSON] виконувалися не в повному обсязі: не сплачувались проценти, комісія за користування кредитом, не здійснювалося повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення, що підтверджується наданою в судовому засіданні представником позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) розрахунком суми заборгованості, копією договору про іпотечний кредит № 29920502 від 02.12.2005 року та копіями додаткових угод до нього, а також копією рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16.08.2013 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені). Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідач порушив умови договору про іпотечний кредит, внаслідок чого утворилася заборгованість. Проте, при обчисленні суми заборгованості позивач не застосував до пені позовну давність, тому суд вважає за можливим здійснити її застосування та стягнути суму пені за період з 28.10.2012 року по 28.10.2013 року, суму заборгованості по відсоткам стягнути в повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог, то суд приходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Враховуючи те, що договір про іпотечний кредит № 29920502 від 02.12.2005 року було укладено до набрання Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 чинності, а також до внесення відповідних змін у статті 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) мав передбачити можливість зростання курсу долару США, а у випадку вчасного виконання зобов'язання курс долару США не збільшився більш ніж у два рази, тому суд приходить висновку про відсутність існування у даному випадку чотирьох умов для істотної зміни обстановки, в зв'язку із чим у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі, понесені позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним), належить стягнути з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) пропорційної до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial