Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у місті Києві пред`явило у суді позов до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної у місті Києві адміністрації, про виселення без надання іншого житлового приміщення. Позов обґрунтовано тим, що будівля [ADDRESS] відповідно до розпорядження від 08.10.2007 року № 1542 є гуртожитком сімейного типу при 14-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві. Житлове приміщення № 4 гуртожитку сімейного типу є державною власністю та знаходиться на балансі позивача. [PERSON] , який проходив службу в Державній пожежній охороні м. Києва, не маючи житла, був забезпечений тимчасовим проживанням у кімнаті житловою площею 14,3 кв.м. у житловому приміщенні № 4 гуртожитку сімейного типу при 14-ДПРЧ по [ADDRESS] . Позивачу стало відомо, що [PERSON] має у власності квартиру у м. Києві загальною площею 81,5 кв.м., що свідчить про поліпшення житлових умов [PERSON] . Відтак, позивач просить суд виселити [PERSON] з членами його сім`ї з окремої кімнати жилою площею 14,3 кв.м. у житловому приміщенні № 4 гуртожитку сімейного типу при 14-ДПРЧ по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позивач в судове засіданні не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. До суду відповідач [PERSON] звернувся із запереченнями на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що на балансі Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у місті Києві перебуває будівля 14 державної пожежно-рятувальної частини ДСНС України у м. Києві, яка знаходить за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 5. (а.с. 11) Відповідно до протоколу № 2 засідання житлової комісії ГУ МНС України в місті Києві від 02.02.2010 року, було надано, зокрема, [PERSON] та його сім`ї з трьох чоловік кімнату у трикімнатному житловому приміщенні № 4 гуртожитку сімейного типу 14 державної пожежно-рятувальної частини ДСНС України у м. Києві. (а.с. 12) Як вбачається з роздруківки електронної декларації [PERSON] за 2016 рік, [PERSON] має у власності (100%) квартиру загальною площею 81,5 кв.м. в місті Києві. (а.с. 18) 01.08.2017 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення від позивача про необхідність звільнення займаного житлового приміщення, у зв`язку з тим, що у власності [PERSON] перебуває інша квартира в м. Києві. (а.с. 24) Вказане повідомлення отримано [PERSON] . 31.08.17, що підтверджено відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 25) Відповідно до Довідки форми-3 від 05.09.2017 року, у кімнаті на 3 поверсі 4 поверхового будинку по [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26) В поданих до суду запереченнях відповідач [PERSON] зазначив, що поліпшення житловим умов [PERSON] , на яку посилається позивач, не є підставою для виселення відповідачів в розумінні Житлового кодексу УРСР. Крім того, як зазначає відповідач, роздруківка з сайту електронної декларації не є правовстановлюючим документом на іншу квартиру в м. Києві. Також відповідач звертав увагу на припустимість порушення прав малолітніх дітей, які також зареєстровані та проживають у спірній кімнаті. В поданих до суду поясненнях, позивач не погоджується з позицією відповідача щодо того, що відомості з електронної декларації не є належним та допустимим доказом перебування у власності відповідача квартири. Зазначає, що електронний підпис, яким підписується електронна декларація, відповідно до законодавства прирівнюється до власноручного підпису, а відтак, ці відомості є підтвердженими. Спірні правовідносини, що виникли, регулюються положеннями Житлового кодексу УРСР. За приписом статті 127 Житлового кодексу УРСР гуртожитки призначені для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Відповідно до статті 128 цього Кодексу порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (стаття 129 ЖК УРСР). Як встановив суд, гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває на балансі позивача і використовується для проживання працівників апарату та підрозділів ГУ ДСНС України у м. Києві і їх сімей. Відповідачі вселилися у гуртожиток у законному порядку, згідно рішення адміністрації ГУ МНС України в м. Києві, правонаступником якого є позивач. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Статтею 128 ЖК УРСР передбачено, що порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до ст. 132 ЖК УРСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Позивач посилається як на підставу позову на п. 10 розділу 1 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 року № 84, відповідно до якого «жила площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток». Проте, відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.11.2018 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84» вищевказане Положення про гуртожитки, на ке посилається позивач, втратило законну силу. ЖК УРСР не передбачає такої правової підстави, як поліпшення житлових умов, або наявність у власності іншого житла в тому самому населеному пункті де і гуртожиток, для виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Також, варто зазначити, що позивачем не було доведено належним чином, що у власності відповідача перебуває інша квартира, адже не було надано доказів реєстрації права власності відповідача [PERSON] на конкретну квартиру у встановленому законодавством порядку. Відомості з електронної декларації не можуть бути підставою для встановлення цього факту, адже містять неповну інформацію щодо об`єкта нерухомості. Крім того, суд приймає до увагу, що недоведеність обставин, на які посилається позивач, може бути підставою, у разі задоволення позовних вимог, порушення прав та законних інтересів малолітніх дітей відповідача [PERSON] , які також зареєстровані та проживають у спірній кімнаті. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed