Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31.01.2018 року, просить стягнути з [PERSON] на свою користь проценти за користування коштами в розмірі 217 279 грн. 97 коп., 3% річних за порушення виконання зобов'язання в розмірі 30 958 грн. 53 коп., а всього на загальну суму 248 238 грн. 50 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 10176 доларів США 71 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 81 311 грн. 91 коп. Разом з тим, позивач вказує, що оскільки рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року відповідачем не виконується, він, враховуючи положення ст.ст. 625, 1048 ЦК України, має право на відшкодування відповідачем суми 3% річних за період з 30.04.2014 року по 31.12.2017 року в розмірі 30 958 грн. 53 коп. та процентів за користування позикою в період 26.06.2012 року по 31.12.2017 року в розмірі 217 279 грн. 97 коп. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва [PERSON] від 15.06.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Водночас, у зв'язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку з 17.10.2017 року, Розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2017 року за № 01-08-1410 вищевказану цивільну справу було передано на потворний автоматичний розподіл. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2017 року матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] передано для розгляду судді Мальцеву Д.О. Ухвалою від 29.11.2017 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду у судовому засіданні на 03.01.2018 року. Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 03.01.2018 року, ухвалою, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, було вирішено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження. Разом з тим, оскільки на адресу суду не повернулося зворотнє повідомлення на підтвердження обізнаності відповідача про призначене на 03.01.2018 року судове засідання, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 26.02.2018 року. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31.01.2018 року, підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В свою чергу, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, а також те, що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 10 176 доларів США 71 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 81 311,91 грн., з яких: сума боргу за договором позики - 10 000 доларів США 00 центів, що за курсом НБУ становить 79 900 грн.00 коп., сума 3% річних - 176 доларів США 71 цент, що становить 1 411 грн. 91 коп. При цьому, задовольняючи вказаний позов, судом було встановлено, що відповідач у строк до 26.06.2013 року (встановлений договором строк повернення позики) не виконав свої зобов'язання за договором позики від 26.06.2012 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 10 176 доларів США 71 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 81 311,91 грн., з яких: сума боргу за договором позики - 10 000 доларів США 00 центів, що за курсом НБУ становить 79 900 грн.00 коп., сума 3% річних - 176 доларів США 71 цент, що становить 1 411 грн. 91 коп. В свою чергу, як передбачено ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики до ухвалення рішення суду від 229.04.2014 року не потребують доказуванню у даній справі. Разом з тим, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на теперішній час відповідач виконав рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року та повернув позивачу встановлену даним рішенням суму заборгованості у розмірі 10 176 доларів США 71 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 81 311,91 грн., матеріали справи також не містять. Водночас, у відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Тобто, ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048 ЦК України, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, приписами ст. 1050 ЦК України закріплено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі №6-38цс11, від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14, а також від 02.09.2015 року у справі №6-369цс15. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, перевіривши у судовому засіданні правильність розрахунків, наведених позивачем в заяві про збільшення позовних вимог, приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування позикою та трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 248 238 грн. 50 коп., з яких: 217 279 грн. 97 коп. - проценти за користування коштами; 30 958 грн. 53 коп. - 3% річних за порушення виконання зобов'язання. Також, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2 482 грн. 38 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved