Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

В травні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 02 липня 1996 року в Швайківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №02. В шлюбі є повнолітній син [PERSON]. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося. Чоловік проявив подружню невірність, в квітні 2014 року відповідач, забравши свої речі та майно, залишив сімю та пішов проживати до іншої жінки, створив нову сімю. Вже більше трьох років проживають окремо, подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище [PERSON], витрати на розірвання шлюбу покласти на неї. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, наполягає на розірванні шлюбу, миритися не бажає. Відповідач [PERSON] позов визнає, згідний на розірвання шлюбу, підтвердив причини розірвання, викладені в позовній заяві. Вислухавши сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гомзяк) [PERSON] уклали шлюб 02 липня 1996 року, який зареєстрували в Швайківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №2, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони проживають окремо понад три роки, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Відповідач створив нову сімю, що стало причиною розірвання шлюбу. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved