Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON], який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що, відповідно до укладеного договору № б/н від 16.01.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 30 000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2018 має заборгованість в сумі 15\~774, 95 гривень. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 15\~774, 95 гривень за кредитним договором б/н від 16.01.2012, яка складається з: 2\~068, 64 гривень - заборгованість за кредитом; 12\~178, 93 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 300, 00 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина), 727, 38 гривень - штраф (процентна складова). Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 1\~762, 00 гривень. Ухвалою суду від 17.05.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Ухвалою суду від 11.06.2018 розгляд даної справи ухвалено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Маючи сумнів добросовісного виконання позивачем своїх процесуальних обовязків щодо доказів, судом було витребувано докази по справі у позивача і визнано його явку в засідання обовязковою з метою надання особистих пояснень по суті справи щодо проведеного розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, сприяючи при цьому всебічному і повному зясуванню обставин справи. На виконання вимог вищевказаного судового рішення 20.06.2018 представником позивача надано суду витребувані докази по справі з порушенням строку, встановленого ухвалою суду. В судове засідання представник позивача не зявився хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Однак, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутність та проведення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Враховуючи вищевикладене, клопотання представника позивача та положення ч. 1 і ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність представника позивача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). У строк, визначений судом ухвалою суду від 17.05.2018, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, 16.01.2012 [PERSON] погодився з тим, що Памятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи становлять між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. (а.с.9-32) Відповідно до п. 1.1.2.5. умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. З анкети-заяви від 16.01.2012 вбачається, що відповідачу виготовлялась і видавалась банком платіжна картка кредитка «Універсальна». В судовому засіданні встановлено, що між сторонами кредитного договору від 16.01.2012 було визначено застосування тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача та довідками, наданими представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 11.06.2018. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (ПАТ «ПриватБанк») банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 16.01.2012 станом на 31.03.2018 становить 15\~774, 95 гривень, з яких: 2\~068, 64 гривень - заборгованість за кредитом; 12\~178, 93 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 300, 00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 727, 38 гривень - штраф (процентна складова). (а.с. 5-6) Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України, а саме: в частині нарахування комісії та пені в сумі 300, 00 гривень, штрафу в розмірі 727, 38 гривень (процентна складова) та в частині заборгованості по відсотках за користування кредитом. Решта розрахунку відповідає умовам кредитного договору. З вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається зміна процентної ставки за користування кредитом. Так, початкова процентна ставка становила 30, 00 % річних, з 08.10.2014 процентна ставка за користування кредитом зменшена до 0 %, а з 08.11.2015 року - збільшена до 43, 20 % річних. (а.с. 5-6) В той же час, з Тарифів за кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що початкова процентна ставка за договором була визначена в розмірі 2,5 % на місяць, тобто 30, 00 % річних. Відповідно до ч. 1 ч. 4 та ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Суд не приймає до уваги інформацію щодо збільшення «базової % ставки» , зазначену в Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна», наданих позивачем. Суд вважає, що Тарифи, які є частиною договору про надання банківських послуг, та з якими відповідач був ознайомлений станом на день укладення договору 16.01.2012, і Тарифи, надані позивачем до позовної заяви, є відмінними і станом на 16.01.2012 були викладені в іншій редакції. Так, Тарифи, надані позивачем до позовної заяви, містять інформацію, яка не могла бути внесена до них станом на 16.01.2012, а саме: «з 01.01.2013 року всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; з 01.09.2014 року змінено процентну ставку…; з 01.04.2015 року змінено тарифи на обслуговування…». Тобто, яким чином банку станом на 16.01.2012 було відомо, що 01.09.2014 року та 01.04.2015 року буде переведено та змінено процентну ставку за кредитом, враховуючи те, що ці умови в Тарифах визначені не з умовою на майбутнє, а констатують відповідні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідач не був і не міг бути ознайомлений із зміненими тарифами в 2013, 2014 та в 2015 роках станом на 16.01.2012. Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №\~270, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), яке приймається для пересилання з приписуванням до супровідних документів без оцінки відправником вартості його вкладення з видачею розрахункового документа та вручається одержувачу під розписку. Згідно з п. 99 вищевказаних Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в\~абзаці четвертому пункту 93\~цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. Крім того, суд звертає увагу, що поняттю\~«базова процентна ставка»\~не надано визначення в Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку і таке поняття не може розумітись як початкова процентна ставка, яка може змінюватись банком в односторонньому порядку. Таким чином, в даному випадку, підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку є неправомірним. Тому, враховуючи вищевикладене, судом встановлено правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом лише за період з 21.09.2012 по 08.11.2015. Сума процентів за даний період становить 0,00 гривень станом на 08.11.2015, що підтверджується розрахунком позивача (колонка «загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)». За період з 08.11.2015 (дата збільшення процентної ставки) по 31.03.2018 року (дата, на яку визначено позивачем заборгованість), суд виходить з наступного розрахунку заборгованості по процентах. Узгоджена сторонами договору б/н від 16.01.2012 процентна ставка становить 2,5 % на місяць, тобто 30, 00 % на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у кредитному договорі, денна процентна ставка становить 0,08 %. Таким чином, заборгованість по процентах становить: за період з 08.11.2015 року по 26.11.2015 року: 2\~017, 37 гривень (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої в продовж вказаного періоду не змінювався) х 18\~днів х 0,08 %\~\~= 29, 05 гривень; за період з 26.11.2015 року по 31.03.2018 року (включно): 2\~068, 64 гривень (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої в продовж вказаного періоду не змінювався) х -857 днів х 0,08 %\~\~= 1\~418, 26 гривень. З розрахунку заборгованості вбачається, що 15.11.2016 [PERSON] було сплачено 33, 40 гривень в погашення заборгованості по процентах за користування кредитом. Отже, заборгованість по процентах за весь період користування кредитом складає 1\~413, 91 гривень (0, 00 гривень (з 21.09.2012 року по 08.11.2015 року) + 1\~447, 31 гривень (з 08.11.2015 року по 31.03.2018 року (включно) = 1\~447, 31 гривень 33, 40 гривень), а не 12\~178, 93 гривень. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з п. 2.1.1.12.11. Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині в разі невиконання боржником і/або довіреною особою боржника своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до пунктів 1.1.5.20, 1.1.5.32, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Так п. 2.1.1.7.6 вищевказаних Умов та Правил, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зокрема, вбачається нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості: 300,00 гривень комісія і пеня; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина), 727, 38 гривень - штраф (процентна складова). (а.с. 5-6) Судом встановлено, що відповідачем перед позивачем заборгованість по договору б/н від 16.01.2012 не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобовязань, взятих на себе згідно з договором б/н від 16.01.2012, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача. (а.с. 60-62) Під час перевірки розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, зокрема встановлено його невідповідність вимогам чинного законодавства України в частині нарахування комісії та пені в сумі 300, 00 гривень і штрафу в розмірі 727, 38 гривень (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Крім того, з розрахунку, наданого позивачем, судом не може бути встановлено, розмір нарахованої комісії та розмір нарахованої пені, оскільки, як вбачається з розрахунку, нарахування комісії та пені за кредитним договором б/н від 16.01.2012 здійснено в одній загальній колонці розрахунку заборгованості «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)». Таким чином, суд не може фактично встановити окремі суми комісії та пені та перевірити чи нараховані вони відповідно до умов договору, адже комісія та пеня мають різну правову природу. Також, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідно до п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (в редакції чинній на момент укладення договору б/н від 16.01.2012), банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії - за вчинення дій, відмінних від дій, вказаних у п. 3.6\~Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (в редакції чинній на момент укладення договору б/н від 16.01.2012). Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною.\~\~ Послугою з надання споживчого кредиту (кредиту) є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу (позичальникові) коштів на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не повязаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання товарів (робіт, послуг), є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року № 6-2071цс16. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені та комісії в сумі 300, 00 гривень. Як вбачається з розрахунку, штраф в розмірі 5 % нараховано позивачем, зокрема, на суму заборгованості, яка в частині нарахування відсотків за користування кредитом встановлена судом неправомірною, а також і з урахуванням заборгованості по пені та комісії. Однак, як встановлено судом, з розрахунку не вбачається можливим розмежувати та визначити правову природу даної складової заборгованості за кредитним договором. Окрім того, судом прийнято до уваги, що нарахування штрафу, в тому числі, й на пеню, є неприпустимим, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності. Враховуючи те, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 31.03.2018 року становить 3\~482, 55 гривень, то процентна складова штрафу (5%) становить 174, 27 гривень, а не 727, 38 гривень.\~Фіксований розмір штрафу в сумі 500, 00 гривень застосований позивачем правомірно. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах суду від 17.05.2018 та 11.06.2018 року було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом та виконання вимог ухвали суду від 11.06.2018. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Договір б/н від 16.01.2012 є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно [PERSON] не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача згідно з договором б/н від 16.01.2012 заборгованості в сумі 4\~156, 82 гривень, з яких: 2\~068, 64 гривень - заборгованість за кредитом; 1\~413, 91 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 174, 27 гривень штраф (процентна складова); 500, 00 гривень штраф (фіксована частина). В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 10\~765, 02 гривень, пені та комісії в сумі 300, 00 гривень та в частині штрафу (процентна складова) в сумі 553, 11 гривень слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1\~762, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 26.04.2018. (а.с. 1) Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 464, 30 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (26, 35 %). Решту судового збору в сумі 1\~297, 70 гривень слід залишити за позивачем. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial