Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі - КНП «ТОКПЛ» ТОР) [PERSON] звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих; суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо їй не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від сина [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні КНП «ТОКПЛ»ТОР о 10 год. 27 хв. 11 травня 2021 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП «ТОКПЛ» ТОР, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода особи на госпіталізацію відсутня у зв`язку з відмовою [PERSON] від запропонованої госпіталізації, тому генеральний директор КНП «ТОКПЛ» ТОР просить винести рішення про його примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ»ТОР Чолач Ю.Б. заяву підтримав, просить суд її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні щодо госпіталізації та її лікування заперечила. Законні представники [PERSON] та [PERSON] підтримали заяву про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . Пояснили, що [PERSON] самостійно ліки не приймає через що стан її здоров`я значно погіршився, що і зумовило необхідність звернення за допомогою до лікарів. Прокурор Житовецька О.А. підтримала заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без її згоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів, [PERSON] поступила в стаціонар Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні Тернопільської обласної ради 11 травня 2021 року о 10 год. 27 хв. за направленням лікаря амбулаторно- поліклінічного відділення [PERSON] у супроводі сина з діагнозом: Маячний розлад. Анамнез: Із робітничої сім`ї. Ранній розвиток без особливостей. Освіта вища-економічна. Тривалий час працювала в управлінні соціального забезпечення. Зараз не працює. Перебуває на обліку у центрі зайнятості. Розлучена, має дорослого сина. ВГ,ТБС, венеричні захворювання заперечує. Брат і батько лікувалися в КНП «ТОКПЛ» ТОР.Вперше змінилася в поведінці влітку 2019 року. Амбулаторно зверталися до психіатра, приймала якісь ліки. В квітні 2020 року стан різко погіршився, заявляла, що в інтернеті від її імені викликають компромат, була тривожною, в зв`язку з чим лікувалася в 6 психіатричному відділенні і була виписана в травні 2020 року. Два тижні тому стан погіршився, заявляла, що її збираються отруїти, проявляла агресію до оточуючих, покусала і побила маму, намагалася втекти з дому, погрожувала фізичною розправою, по маячним мотивам відмовлялася від їжі. У зв`язку з відмовою пацієнтки від лікування, були вислані документи на примусове лікування. 29 грудня 2020 року по цивільній справі № 607/22686/20 суд встановив госпіталізувати пацієнтку в примусовому порядку. Перебувала на заробітках в Польщі з квітня. Перебуваючи на роботі по догляду за старшою жінкою по хвороблим мотивам, покинула роботу і поїхала додому. Вдома зі всіма конфліктувала, заявляла, що ФБР слідкує в Польщі та вдома, включала газ. Психічний статус: Мовному контакту доступна. Моторно розгальмована. Багатослівна. На запитання відповідає неохоче, по суті. Орієнтована всесторонньо. Свої переживання розкриває неповністю. Судження паралогічні.Злобна, негативістична. Мислення паралогічне. Висловлює маячні ідеї стосунку, переслідування. Емоційно бліда. Фон настрою знижений. Критика до свого стану хвороблива. Комісія лікарів-психіатрів КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР вважає, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, без її усвідомленої згоди та відповідно до її психічного стану, оскільки пацієнт страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює небезпеку для себе і оточуючих та обумовлює суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Разом з тим, суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Судом встановлено, що станом на день звернення генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В. В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку із тим, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює небезпеку для себе і оточуючих та обумовлює суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, її обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved