Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~В травні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 грудня 2013 року у Шульганівській сільській раді Чортківського району Тернопільській області, актовий запис №04. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Протягом останніх двох років вони разом не проживають, позивачка разом з дочкою проживають у своїх батьків в с. Черкавщина Чортківського району, а відповідач у своїх батьків в с. Шульганівка Чортківського району Тернопільської області. За час їхнього спільного проживання у батьків [PERSON] між ними часто виникали сварки, непорозуміння, так як крім батьків разом з ними проживали ще інші родичі чоловіка. Він неналежно забезпечував сімю, зароблені кошти віддавав своїм родичам, обманював про суми отриманого доходу, не погоджувався на окреме проживання їх сімї від інших родичів. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище Хімчинська, стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] та її представник позов підтримують, просять задовольнити, шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити, повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вислухавши позивачку, її представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Хімчинська) [PERSON] уклали шлюб 10 грудня 2013 року, який зареєстрували у Шульганівській сільській раді Чортківського району Тернопільській області, актовий запис №04, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. Відповідач [PERSON] проживає в іншому населеному пункті, протягом останніх двох років разом не проживають. За час їхнього спільного проживання між ними часто виникали сварки, непорозуміння, так як, крім батьків відповідача, разом з ними проживали ще інші родичі чоловіка. Він неналежно забезпечував сімю, не погоджувався на окреме проживання. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача і повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704,80 гривень, що становить 352 гривні 40 копійок. Іншу частину судових витрат в розмірі 352,40 копійок стягнути з відповідача в користь позивачки. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved