Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення» про стягнення заборгованості невиплаченої індексації заробітної плати, зазначивши, що з 10.11.1995 року по 03.05.2013 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, з березня 2003 року під час виплаті заробітної плати не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити йому індексацію заробітної плати. Просив зобов'язати відповідача провести розрахунок та виплатити йому індексацію заробітної плати за період з березня 2003 року по дату звільнення 03.05.2013 року, з урахуванням компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, стягнути середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з 03.05.2013 року по день фактичного розрахунку. 19.05.2014 року від позивача [PERSON] надійшов додаток до позовної заяви в якому він просить зобов'язати відповідача виплатити йому індексацію заробітної плати з урахуванням компенсації за період з 01.12.1995 року по 03.05.2013 рік згідно розрахунку, зобов'язати відповідача виплатити середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з 03.05.2013 року по день фактичного розрахунку. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, в заяві, яка знаходиться в матеріалах справи, просив суд розглянути справу у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення» Заболотна М.І. у судове засідання не з'явилась, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, справу просила розглянути за її відсутністю. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно ст.. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з 10.11.1995 року по 03.05.2013 року перебував у трудових відносинах із ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.(а.с.8-21). За вказаний період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується довідкою ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення»(а.с.45-47) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. За ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Так, судом встановлено, що під час роботи позивача у ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення», індексація його заробітної плати відповідачем не здійснювалася. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Суд розглядом справи встановив, що суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Таким чином в разі порушення законодавства про оплату праці в частині виплати індексації заробітної плати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому до виплати сум індексації та компенсації без обмеження будь-яким строком. Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за ч. 1 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно до п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 6 березня 2003 року (дати опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» - підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» - компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З наданого представником відповідача розрахунку індексації заробітної плати [PERSON] з компенсацією за затримку у виплаті, починаючи з березня 2003 року, вбачається, що за період з січеня 2003 року по грудень 2013 року сума нарахованої індексації з компенсацією становить 2574,50 грн.. У той же час, з вказаного розрахунку вбачається, що починаючи з грудня 2003 року по січень 2004 рік, червеня 2004 року по жовтень 2004 рік, лютого 2005 року по березень 2006 рік, вересня 2006 року по грудень 2006 рік, січня 2010 року по квітень 2011 рік, серпня 2011 року по вересень 2011 рік, позивачу нараховувалась індексація, внаслідок чого за вказаний період відсутня заборгованість з індексації та компенсації у відповідача перед позивачем. (а.с. 60-63) При цьому зміни до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в частині можливості нараховувати заробітну плату випереджаючим шляхом, враховуючи прогнозований рівень інфляції, були внесені на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», що набрала чинності 25 травня 2006 року, та за якою було «Порядок проведення індексації грошових доходів населення» доповнено абзацами 4, 5, 6 та 7, де було визначено порядок підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації заробітної плати з компенсацією за затримку у її виплаті за цей період. При цьому суд погоджується з доводами представника ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення», щодо відсутності боргу з індексації та компенсації перед позивачем, починаючи з грудня 2003 року по січень 2004 рік, червеня 2004 року по жовтень 2004 рік, лютого 2005 року по березень 2006 рік, вересня 2006 року по грудень 2006 рік, січня 2010 року по квітень 2011 рік, серпня 2011 року по вересень 2011 рік, бо позивач не довів у цій частині заявлені ним позовні вимоги. Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Натомість суд дійшов висновку, що відповідач виплачував у відповідності до положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» позивачу заробітну плату з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Враховуючи, що матеріалами справи були спростовані доводи позивача щодо наявності заборгованості перед ним у відповідача по індексації доходів та компенсації за затримку у виплаті за період з грудня 2003 року по січень 2004 рік, червеня 2004 року по жовтень 2004 рік, лютого 2005 року по березень 2006 рік, вересня 2006 року по грудень 2006 рік, січня 2010 року по квітень 2011 рік, серпня 2011 року по вересень 2011 рік, то в цій частині заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають На підставі переліченого суд встановив, що розмір заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті у ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення» перед позивачем становить загальний розмір 2574,50 грн. Враховуючи, що згідно положень наведених нормативних актів індексація заробітної плати разом із компенсацією входять до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів, які не зазначені у наданому представниками відповідача розрахунку, то суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем позивачу відповідних сум належить утримати з вказаних сум передбачені законом податки і обов'язкові платежі. На підставі переліченого заявлені позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню за період з 01 березня 2003 року по листопад 2003 року, лютого 2004 року по травень 2004 року, листопада 2004 року по січень 2005 року, квітень 2006 року по серпень 2006 року, січня 2007 року по грудень 2009 року, травеня 2011 року по липень 2011 року, жовтеня 2011 року по грудень 2013 року, оскільки саме у вказаний проміжок часу в ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення» сформувалась перед позивачем заборгованість по нарахованим сумам індексації заробітної плати та компенсації за затримку у виплаті. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. При розгляді справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед [PERSON] при його звільненні. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведеня розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки № 361 від 10.07.2014 року, наданої суду представником відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] при восьмигодинному робочому дні за останні повні два місяці роботи перед його звільненням складала 120,64 гривень (а.с. 74) На підставі довідки-розрахунку, наданої суду представниками відповідача щодо суми середньоденного заробітку до стягнення (згідно принципу пропорційності) позивача, складає 959,96 гривень.(а.с.74) При вирішенні питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 3 липня 2013 року (справа № 6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що в разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. На підставі наведеного суд зазначає, що за довідкою ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення» вбачається, що сума виплаченої заробітної плати за період, в рамках якого проводиться розрахунок індексації загальним розміром 65782,81 гривень.(а.с.74) При цьому за вказаний період позивачу не було доплачено встановлену судом суму індексації та компенсації на загальний розмір 1786,52 гривень(а.с.74). При цьому суд встановив, що розмір середнього заробітку за час звільнення на момент ухвалення рішення складає 35347,52 гривень. В зв'язку з тим, що позивач не скористався своїми правами , передбаченими ст..ст. 10, 60, 61 ЦПК України і не спростував наведений відповідачем розрахунок, суд при постанові рішення приймає той розрахунок заборгованості по не виплаченим платежам, які надав відповідач. Більш того, в матеріалах справи є заява позивача про призначення по справі судової бухгалтерської експертизи - дана заява не була підтримана позивачем у судовому засіданні Таким чином на підставі переліченого позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні підлягають задоволенню в сумі 959,96 грн., а загальна сума, яка підлягає стягненню з ТОВ ТРО «Маріупольське телебачення» на користь [PERSON] становить 3534,46 грн. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач.

Outcome: partial