Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13.06.2009 року виконавчим комітетом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, актовий запис № 7 від 13.06.2009 року; 2) стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, 3) допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, 4) стягнути з відповідача на її користь судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування позову вказувала, що з 13.06.2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З відповідачем проживали в спільному шлюбі 10 років. Нажаль з червня 2019 року не проживають разом як сім`я, оскільки мають різні погляди на життя та несумісні характери, тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають за різними адресами, має нову сім`ю. Між ними відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім`ю вона не має, наполягала на розірванні шлюбу. Крім того, відповідач не приймає участі у вихованні та забезпеченні сина, однак працездатний за віком та станом здоров`я, на користь інших осіб аліменти не сплачує. Згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини між ними не досягнуто. Суд (своєю) ухвалою від 04.10.2019 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив загальне позовне провадження, призначивши справу до підготовчого судового засідання на 21.11.2019 року 12 год. 00 хв. 18.11.2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з запереченнями на позов, в яких просив шлюб між ними розірвати та стягнути аліменти на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дати рішення суду, і до досягнення дитиною повноліття, оскільки починаючи з вересня 2019 року він щомісячно перераховував на особовий рахунок позивача аліменти на утримання сина, про що надав копії платіжних доручень. Просив судові витрати стягнути з позивача. Сторони в судове засідання 21.11.2019 року не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. 21.11.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Уточнила позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина з грудня 2019 року. Відповідач [PERSON] 21.11.2019 року звернувся до суду з заявою, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. У відповідності до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 13.06.2009 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано виконкомом Кирсанівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області,\~ актовий запис № 7. Від спільного життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно зі ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст.56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища не надала, а тому, суд вважає за можливе прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ч.1, 2, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу)\~ щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В порядку п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів, однак позивачем сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру (розірвання шлюбу) в сумі 768 грн. Відповідач в запереченнях просив звільнити від сплати судового збору посилаючись на п.9 ст.175 ЦПК України та п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Однак відповідно до п.13 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав Отже, вказана правова норма не звільняє позивача від сплати судового збору у справі про розірвання шлюбу, оскільки даний спір не пов`язаний із порушенням його прав як учасника бойових дій. Дана правова позиція міститься в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2016 року № 6-4065ск16, від 25.03.2016 року № 6-8097ск16 та від 24.03.2016року № 6-8112ск16. Тому відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави стягується судовий збір в розмірі 768,40 грн. за вимогу про стягнення аліментів, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн. сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved