Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час шлюбу позивачем та відповідачем було придбано квартиру у новобудові, за адресою: [ADDRESS] . Придбання відбувалося спочатку шляхом укладення в серпні 2017 року інвестиційного договору з компанією Інтеграл Буд, на ім`я відповідача, з оформленням згоди на таке придбання позивача, а згодом. 19.06.2020, було зареєстровано право власності на квартиру. Таким чином, позивач наголошує, що придбання квартири відбулося у шлюбі. Також позивач вважає, що оскільки спільна дитина від шлюбу сторін проживає з позивачем, через маленький вік позивач не має можливості працювати та отримувати самостійний заробіток та дохід, є підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та визнати право відповідача на більшу частину квартири. У зв`язку з чим, позивач просить визнати за нею право власності на 2/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача сплачену суму судового збору. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2020 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності. В позові [PERSON] стверджував, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , при цьому, зазначив, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Також вказував, що за час шлюбу було придбано автомобіль KIA RIO, 2012 року випуску, який було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Вказував, що на даний час автомобіль знаходиться у користуванні позивача, при цьому, зазначив про відсутність добровільної згоди щодо користування даним автомобілем з боку позивача. Щодо обставин придбання квартири вказував, що ще до укладення шлюбу з позивачем мав намір придбати квартиру у новобудові в м. Києві шляхом використання власних заощаджень, продажем власного майна та взяттям у борг грошових коштів у рідних людей. Зокрема, вказує, що отримав 79500,00 грн від продажу квартири у м. Кам`янець - Подільський Хмельницької області, що становило 5 845,00 дол.США, які ним були заощаджені. Окрім того, наголошує, що 22.04.2016 отримав в борг від рідного брата [PERSON] 54 500, 00 дол. США та 8200,00 євро. Після чого, знайшов потрібний варіант та 21.07.2017 уклав попередній договір купівлі продажу квартири №196 . Того ж дня, [PERSON] особисто здійснив валютно-обмінну операці. В ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 54 500,00 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становило 1 408 825, 00 грн. Загалом, шляхом здійснення валютно - обмінних операцій в ПАТ «Укрсоцбанк» 21.07.2017 відповідачем було отримано 1 652 775, 00 грн. Того ж дня, 21.07.2017 [PERSON] сплатив сума в розмірі 1 690 459, 09 грн. Вважає грошові кошти, внесені 21.07.2017 на рахунок ТОВ «КУА КРІСТАЛ ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» своєю особистою приватною власністю, оскільки дане майно було набуте ним до шлюбу. На підставі наведеного просив визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля KIA RIO, 2012 року випуску; визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] його особистою приватною власністю та стягнути судові витрати. Відповідачем за зустрічним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій [PERSON] зауважила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визнання за відповідачем права власності на Ѕ частину автомобіля KIA RIO, 2012 року випуску. Наголошувала, що викладені у зустрічному позові обставини не відповідають дійсності. Звертає увагу, що продаж квартири відбулась 29.08.2014, а оплата за спірну квартиру здійснена 21.07.2017, тобто майже через три роки. Вважає факт позики у брата сумнівним, оскільки 03.09.2014 брат [PERSON] придбав двокімнатну квартиру в м. Києві і вся родина знала, що кошти від продажу житла у м. Кам`янець - Подільський пішли в подальшому на придбання житла [PERSON] . Вказує на тривалий час між наданою розпискою та датою укладення шлюбу. Зазначає, що 14.03.2017 [PERSON] придбав земельну ділянку під Києвом та житловий будинок у с. Шпитьки Києво-Святошинського району. В подальшому, 09.07.2017 ним було придбано ще одну земельну ділянку. Вважає, що вказані обставини спростовують правдивість вказаного боргу. Зазначає, що грошові кошти в сумі 32 000,00 дол. США були позичені у сестри [PERSON] , що підтверджується розпискою від 19.07.2017. Решта коштів - були сплачені за рахунок власних заощаджень сім`ї. В подальшому, 22.07.2019 мати [PERSON] - [PERSON] продала свою квартиру ум. Вінниця, ціна якої становила 164 000,00 грн, що підтверджується Договором купівлі-продажу та розпискою про передачу коштів в розмірі 41 500,00 дол. США за ремонт і омеблювання квартири, що станом на 22.07.2019 по курсу НБУ становило 1 071 334, 95 грн. Відповідні кошти були розподілені батьками порівну в якості подарунку між [PERSON] та її сестрою по 24 000.00 грн кожній. Саме в рахунок цих коштів, було погашено заборгованість перед сестрою [PERSON] , решту коштів було виплачено за рахунок заощаджень сім`ї. Наголошує на тому, що їх родина дуже часто позичала грошові кошти у родини сестри. Також вказує, що купівля спірної квартири здійснювалась за згодою [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство, вигнав її разом з дитиною з квартири, без її особистих речей та речей дитини та змінив вхідні замки, в результаті таких дій, [PERSON] звернулась до поліції. У задоволенні зустрічного позову в частині визнання спірної квартири особистою власністю [PERSON] просила відмовити. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2021 зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним. Згідно з ухвалою суду від 27.04.2021 було витребувано докази, того ж дня згідно з ухвалою суду, підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник просили позовні вимоги задовольнити, зазначили, що не заперечують щодо визнання за відповідачем права власності на Ѕ частину автомобілю KIA RIO, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , при цьому, категорично заперечують проти визнання спільної квартири особистою власністю відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні наголошував на наявності підстав для задоволення зустрічного позову. Наголошував, що кошти на придбання квартири [PERSON] позичив у рідного брата та витратив з власних заощаджень. Заперечував, що кошти були позичені у сестри позивача, оскільки той в 2017 році тільки виповнився 21 рік. Наголошував, що у [PERSON] були відсутні доходи за період з 01.01.2014 по 30.09.2020. Натомість, відповідач працевлаштований, мав стабільний дохід вище середнього, що підтверджує факт купівлі спірної кватири за особисті кошти. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] яка є сестрою [PERSON] повідомила, що [PERSON] та [PERSON] в 2017 році позичили в неї та її чоловіка грошові кошти в розмірі 32 000,00 дол.США на купівлю квартири. Зазначила, що у подружжя був спільний бюджет, тому вона не була здивована, коли сестра повідомила, що планують купити квартиру, а у липні 20917 повідомила про точну суму. Вказувала, що вони з чоловіком приїхали в гості до [PERSON] та [PERSON] , повечеряли та віддали у борг зазначену суму. Борг було повернуто в липні 2019 за рахунок продажу батьківської квартири та власних збережень. Підтвердила, що від продажу квартири їм з сестрою батьки подарували по 24 000,00 дол.США. Також, вказувала, що сестра неодноразово позичала грошові кошти на ремонт шляхом перерахування коштів на банківську карту або готівкою. В подальшому, ці кошти повертались. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] підтвердив позичання 32000,00 дол. США сімї [PERSON] та [PERSON] на придбання квартири. При передачі грошових коштів, були присутні він, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Перераховував кошти [PERSON] . Вказував, що [PERSON] був ініціатором того, щоб [PERSON] написала розписку, з урахуванням того, що сума досить велика. Підтвердив, що під час ремонту, [PERSON] та [PERSON] неодноразово позичали грошові кошти. Також. Був присутній, коли в квартирі висвердлювали замки, допомагав заїхати назад. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 005.06.2016 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. В шлюбі, [INFO] у сторін народилась [PERSON] . Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири №917 від 19.06.2020. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд критично відноситься до тверджень [PERSON] щодо купівлі спірної квартири на підставі коштів, отриманих після укладення Договору купівлі-продажу від 29.08.2014, та отриманих в результаті взяття 22.04.2016 у борг у [PERSON] оскільки матеріали справи не містять підтвердження того, що отримані від цих правочинів грошові кошти були використані саме на купівлю спірної квартири за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, слід зазначити, що відповідно до п.17 Договору купівлі-продажу квартири №917 від 19.06.2020 вказано, що цей Договір вчиняється за згодою подружжя покупця - [PERSON] , яка викладена в заяві, підпис на якій посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 19.06.2020 та реєстровим №916. Тобто, на момент купівлі вказаного майна, [PERSON] був обізнаний про правовий режим володіння такого майна, жодних заперечень, або застережень про те, що придбане майно є його особистою власністю даний договір не містить. Квитанції щодо здійснення [PERSON] валютно-обмінних операції не підтверджують факт купівлі квартири за особисті кошти та не спростовують презумпції спільності майна. При цьому, в матеріалах справи наявна копія Договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2019 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує слова позивача за первісним позовом та свідків. За інформацією Головного управління ДПСу Київській області, за період з 01.01.2014 до 30.09.2020 догхід [PERSON] , склав 13 760,00 грн. Водночас, у даному особистий дохід позивача за первісним позовом не свідчить про наявність підстав для того, щоб вважати придбану у шлюбі квартиру особистою власністю відповідача. У даному випадку судовим розглядом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] та легковий автомобіль KIA RIO, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, що підтверджується доказами з матеріалів справи, а отже, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Презумпція рівності часток подружжя у даній справі не спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням, відповідних доказів матеріали справи не містять. Щодо позовних вимог позивача за первісним позовом відносно відступлення від засад рівності часток подружжя, слід зазначити що відповідно до ч.2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивач не довела. Отже, спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає. Таким чином, первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню в частині поділу об`єктів спільної сумісної власності подружжя, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS] та легкового автомобілю KIA RIO, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . В порядку ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до стягнення підлягають судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial