Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

В червні 2015р. позивач ПАТ «Київенерго» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу за спожиту електроенергію у розмірі 2330,69 грн.; 3,0 % річних - 171,65 грн.; інфляційні втрати - 432,13 грн.; судовий збір у розмірі 243,6 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок за яким позивач здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання, де проживає відповідачка. Відповідачка [PERSON] у порушення Правил користування електричною енергією для населення не сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії, в результаті чого станом на 01 листопада 2014 р. виникла заборгованість в розмірі 2330,69 грн. За таких обставин позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судові засідання не з'являлася, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Як зазначено в ч. 4 ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Згідно п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357 (далі по тексту - Правила), споживач зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Отже, виходячи з вищевикладених норм чинного законодавства, вчинення споживачем дій у відповідь на дії енергопостачальника, а саме: постачання електричної енергії споживачу, електроспоживання, оплата рахунків за спожиту електричну енергію підтверджують договірні правовідносини між споживачем і енергопостачальною організацією. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок [NUMBER], за яким ПАТ «Київенерго» здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання, де проживає відповідачка [PERSON] Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу не проводила оплату за спожиту електричну енергію, внаслідок чого в неї утворилась заборгованість перед позивачем. Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, станом на 01 листопада 2014 р. заборгованість відповідача по сплаті за спожиту електроенергію становить 2330,69 грн. Відповідно до п. п. 19, 20 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] в односторонньому порядку порушила свої зобов'язання, а тому вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача суму боргу в розмірі 2330,69 грн. Відповідно до п. 48 Правил споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електроенергію. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Позивачем було надано розрахунок заборгованості з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення відповідачкою здійснення оплати вартості спожитої електроенергії, починаючи з листопада 2011 р. по листопад 2014 р. Сума 3 % річних відповідно становить 171,65 грн., сума інфляційних втрат - 432,13 грн., даний розрахунок відповідає вимогам закону, а тому приймається судом до уваги. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3,0 % річних в розмірі 171,65 грн. та інфляційні втрати в розмірі 432,13 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved