overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В травні 2014 р. позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини - сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісяця, посилаючись на те, що відповідач в повній мірі участі у вихованні дитини не приймає, з матеріальної сторони належного рівня для розвитку дитини не забезпечує. Позивач до суду не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач в суді позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця не визнав, пояснив, що у нього є борги по сплаті кредиту, він є інвалідом 3 групи загального захворювання, та на його утриманні знаходиться їхня повнолітня донька [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а згідно ст.ст.182,184 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших непрацездатних дружини, дітей, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.1 ст.183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками їх спільної дитини сина [PERSON] [INFO], на утримання якого відповідач матеріальну допомогу не надає в достатній мірі. Відповідач є інвалідом 3 групи загального захворювання, що підтверджується його пенсійним посвідченням №[NUMBER]. А тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 23 травня 2014 року і до його повноліття. На підставі ст. ст. 181, 182, 184 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

В травні 2014 р. позивач [PERSON] . звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 600 грн. щомісячно до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач, проживаючи окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в суді позов в частині стягнення аліментів в розмірі 600 грн. щомісяця на утримання дитини не визнав, просив суд призначити аліменти у розмірі 350 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками їх спільної дитини - [PERSON], [INFO] на утримання якої відповідач матеріальну допомогу не надає. Ці дані підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини, поясненнями сторін та ніким не оспорюються. Згідно із ч.3 ст.180 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а також те, що відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні у нього немає, документів, що заперечують вказане відповідачем до суду не надано. Тому, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у сумі по 450 грн. щомісяця на утримання дитини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними, відповідають чинному законодавству. Судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 181, 182, 184 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В травні 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, як спадкоємцем її батька [PERSON], право власності на ? частку в квартирі [ADDRESS], стягнувши з неї на користь [PERSON] та на користь [PERSON] по 16000 грн. кожній; припинити право власності [PERSON] на ? частку в квартирі [ADDRESS] стягнувши з неї на користь останньої грошову компенсацію в розмірі 48000 грн. за належну їй ? частку в цій квартирі та визнати за нею право власності на цю ? частку, що належала [PERSON] В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що з 12 січня 1973 року її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей - позивач [PERSON] та її сестра [PERSON] /дошлюбне прізвище [PERSON]/. Під час проживання у шлюбі [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], в подальшому провулок було перейменовано на провулок Грушевського. [INFO] [PERSON] помер. За життя батька їх з матір'ю ідеальні долі ніким визначені не були і, так як вони всі втрьох є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та прийняли спадщину, залишившись проживати в цій квартирі, всі втрьох мають право на ? частку квартири, яка йому належала. На решту ? частини має право мама. Проте, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, якими визначено частки кожного у квартирі та наявністю кожного із спадкоємців власних планів на майбутнє, виникло питання про визнання права власності на квартиру за позивачем. В судове засідання сторони не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких позивач позов підтримує, а відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнають, просять їх задоволити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.02.1992 р. [PERSON] придбала у Понінківського картанно-паперового комбінату квартиру [ADDRESS]. Згідно із свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] 12.02.1973 р. зареєстрували шлюб, після чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] За даними свідоцтва про шлюб [PERSON] після реєстрації шлюбу 20.10.2007 р. з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а згідно ст.346 ч.1 п.11 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В травні 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини - сина [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем з 18.10.2008 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну сина [PERSON], [INFO]. Сторони стосунки не підтримують, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову, заяв не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками їх спільного сина [PERSON], на утримання якого відповідач матеріальної допомоги не надає. Ці дані підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини, поясненнями сторін та ніким не оспорюються. Згідно із ч.3 ст.180 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а також те, що відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні у нього немає, документів, що заперечують вказане відповідачем до суду не надано. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними, відповідають чинному законодавству. Судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 181, 182, 184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

В травні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідачка мешкає в гуртожитку розташованому за адресою [ADDRESS] що перебував на балансі КЕВ з 1996 року по 2013 рік. Відповідачка, за час проживання в гуртожитку в період з листопада 2009 року по 30.06.2013 року обов*язки по сплаті за спожиті комунальні послуги не виконує, в зв*язку з чим утворилась заборгованість у сумі 10441 (десять тисяч чотириста сорок одна) грн.18 коп. Посилаючись на те, що добровільно відповідач виконати зобов'язання з оплати за спожиті комунальні послуги не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з оплати комунальних послуг за період з 01.11.2009 року по 30.06.2013 року, судові витрати. В судове засідання представник позивача за довіреністю надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Квартирно-експлуатаційного відділу на задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості та стягнення судових витрат наполягав. Відповідач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, позов визнала в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що визнання відповідачкою позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при звернення до суду із позовною заявою в сумі 243 грн. 60 коп., про що надано квитанцію про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В травні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначено, що 16.09.2006 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис - 693. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо,між сторонами було втрачено почуття любові та взаємоповаги, спільного господарства не ведуть, збереження сім'ї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності без фіксування судового процесу технічними засобами, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності без фіксування процесу технічними засобами, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, позов визнала в повному обсязі. Вивчивши усі надані письмові докази у сукупності, дослідивши матеріали справи, відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що визнання відповідачкою позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В травні 2014 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 31 серпня 2007 р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 593. У шлюбі у сторін народились діти: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних суперечок та сварок при вирішенні кожного побутового питання, в результаті чого між ними втрачені почуття любові та поваги. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують з 2013 р. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання на адресу суду сторонами були подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивачка підтримує, а відповідач - визнає в повному обсязі, одночасно зазначили, що не підтримують шлюбно-сімейних відносин з січня 2013 р., примирення між сторонами не можливе, а тому просили розірвати шлюб, позивачка, при цьому, просила суд судові витрати з відповідача не стягувати. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2007 р. У шлюбі у сторін народились діти: [INFO] - [PERSON] та [INFO] - [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин з січня 2013 р., при цьому вони намагались зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу прізвище сторін незмінне - «Киян».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

В травні 2014 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначено, що 18.10.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 567. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, збереження сім'ї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Просила після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання надала заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності без фіксування судового процесу технічними засобами, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, позов визнав в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що визнання відповідачкою позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

В травні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною своєї бабусі [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] Страждає на хронічні захворювання, в звязку з якими не в змозі самостійно приймати ліки, купувати та готувати собі їжу, самостійно користуватись речами домашнього вжитку, не може орієнтуватись в простих життєвих ситуаціях. [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги. Всі обовязки по утриманню та догляду за бабусею виконує заявник [PERSON] Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд визнати [PERSON], [INFO], недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Опікунської ради при департаменті праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є онуком [PERSON]. [PERSON] Постанови ЛКК КЗ МР ЦПМСД № 1 від 15.04.2015 р. [PERSON], 1925р.н., страждає на захворювання ІБС: атеросклеротичний кардіосклероз з АТ ІІ-І, церебральний атеросклероз ДОА, поліартроз н/кінцівок, НФС ІІ; потребує постійного стороннього догляду пожиттєво. Як вбачається з матеріалів справи, догляд за [PERSON] здійснює її онук - [PERSON] Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. [PERSON] № 334 судово-психіатричної експертизи від 01.07.2015 р., [PERSON], [INFO], «страдает органическим расстройством личности вследствие поражения головного мозга с выраженным снижением когнитивных функций. По своему психическому состоянию она не может понимать значение своих действий и руководить ими». Відповідно до ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклування чи опікуна. Відповідно до Подання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради за вих. № 1460/020201-22/09/4/15 від 01.07.2015 р., [PERSON] запропоновано призначити опікуном над [PERSON], [INFO], в разі визнання її недієздатною. Дослідивши матеріали справи, [PERSON] судово-психіатричної експертизи та інші докази в сукупності суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 39, 41 ЦК України,

Outcome: approved