Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовними вимогами до [PERSON], третьої особи - Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Мотивує позов тим, що відповідач вселився в її помешкання 22 лютого 2006 року, а в кінці 2006 року зібрав речі та виїхав до Російської Федерації. Реєстрація відповідача в домогосподарстві, що належить їй на праві приватної власності призводить до нарахування зайвих коштів, вона не може в повній мірі використовувати права власника, чим порушуються її права. Враховуючи, що відповідач не проживає в будинку більше року, не оплачує плату за користування приміщеннями і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню та не приймає участі у спільному побуті, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась про час та день розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотань про розгляд справи лише з її участю до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав по електронній почті на адресу суду заяву , в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області в судове засідання не з'явився, просить справу розглянути без участі їхнього представника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних доказів у матеріалах справи, з постановленням заочного рішення суду. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 19 лютого 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №326, [PERSON] набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] Право власності на нерухоме майно зареєстроване Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 12 березня 1993 року (а.с.5-6). Виходячи з положень ст. ст. 71, 72 ЖК України та роз'яснень, даних, у п. 10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців. Внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки без поважних причин, суд має право визнати особу такою , що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі з 2005 року, тому на час розгляду справи в суді річний термін її відсутності сплив. Статтею 155 ЖК України визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків встановлених законодавством. Тобто, обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає необхідним застосувати примусове виселення відповідачки, оскільки це завдає шкоди майновим інтересам позивача. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов житлового будинку за адресою [ADDRESS], в зазначеному будинку, згідно домової книги для реєстрації громадян, зареєстровані: [PERSON], [INFO] - власник будинку, [PERSON], [INFO]. З розмови із сусідами встановлено, що [PERSON] з 2005 року не проживає в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Враховуючи, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає більше шести місяців, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов житлового будинку від 12 травня 2015 року; плату за комунальні послуги відповідач не здійснює, не несе інших витрат по утриманню та не приймає участі у спільному побуті, що перешкоджає позивачу здійснювати права і нести обов'язки передбачені ст.67 ЖК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою [ADDRESS], підлягають задоволенню.

Outcome: approved