Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про зняття арешту з належного їй майна. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що при отриманні відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна 110088824 від 09.01.2018 року їй стало відомо про наявність заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Запис про арешт №1717145 від 25.02.2005 року накладений на підставі постанови б/н від 20.04.2001 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції. Арешт з невідомих їй причин та обставин накладено на майно у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] , яка за відомостями начебто належить [PERSON] . Від представника позивача - адвоката Петренка В.П. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Судом встановлено, що арешт в межах виконавчого провадження, що перебувало на виконанні Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції накладено на квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] в межах виконавчого провадження відносно [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації житла ПТРЗ 05.04.1994 року (а.с.7), вказана квартира на праві приватної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] серед власників квартири не значиться. За умови відсутності у [PERSON] права власності на частину квартири, підстав для накладення (існування) арешту не має. Запис про арешт №1717145 від 25.02.2005 року вчинено приватним нотаріусом Лазоренко О.В. Будь-які відомості щодо підстав внесення вказаного запису відсутні. Окрім того, в провадженні Ленінського районного суду м.Полтава перебувала цивільна справа №2-15/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Де [PERSON] мав статус відповідача у справі за первісним позовом та статус позивача за зустрічним позовом. Аналіз матеріалів та документів вказаної цивільної справи, зокрема паспорту виданого на ім`я [PERSON] , вказує на ту обставину, що [PERSON] навіть не був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Судові повістки, які направлялися у вказаній цивільній справі, направлялися за адресами, які вказувала сама особа, в даному випадку [PERSON] обґрунтованих доказів того, що [PERSON] має відношення до квартири на яку накладено арешт в матеріалах справи відсутні. В даному випадку суд приходить до висновку, що [PERSON] користувався правом вільного вибору тимчасового місця проживання без зміни місця реєстрації. Будь-які відомості про будь-яке право [PERSON] на квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] у суду відсутні. Згідно ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження, однак у суду відсутні докази того, що відносно власників квартири розташованої за адресою [ADDRESS] є судові рішення які підлягають до виконання. В тому числі, суду не відомо про обставини існування будь-яких виконавчих проваджень відкритих відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. На підставі викладеного та

Outcome: approved