Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

До Василівського районного суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області. В позовній заяві позивачка вказує, що 29 січня 2012 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач є спадкоємцем за її заповітом від 20 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 696. Згідно заповіту, [PERSON] заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,03 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №118039 виданого 02 грудня 2005 року. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована одна та проживала у [INFO] з 1980 року по день смерті. [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори та 11 лютого 2012 року Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №35 за 2012 рік. Постановою державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області про відмову у вчиненні нотаріальної дії №262/02-31 від 15 квітня 2016 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, адже правовстановлюючий документ та інформація з Державного земельного кадастру не надані, тому вчинити нотаріальні дії неможливо. Згідно довідки №19-28-99,0-1008/2-16 від 23 березня 2016 року вбачається, що з архіву управління Держгеокадастру було надано копію другого примірника державного акту на право приватної власності на землю, завірений належним чином, на ім'я [PERSON]. Згідно довідки №1321/012-16 від 19 квітня 2016 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 7,03 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташована на території [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області складає - 272580,21 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку розміром 7,03 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташована на території [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просить задовольнити з підстав, що викладені у письмовій формі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просить задовольнити з підстав, що викладені у письмовій формі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області та відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 29 січня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №240410, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.6). Після смерті [PERSON] позивач є спадкоємцем за заповітом від 20 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 696. Згідно заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,03 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №118039, виданого 02 грудня 2005 року (а.с.8). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори та 11 лютого 2012 року Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №35 за 2012 рік. Постановою державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області про відмову у вчиненні нотаріальної дії №262/02-31 від 15 квітня 2016 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, постільки оригінал правовстановлюючого документу та інформація з Державного земельного кадастру не надані, тому вчинити нотаріальні дії неможливо (а.с.9). Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно довідки №19-28-99,0-1008/2-16 від 23 березня 2016 року вбачається, що з архіву управління Держгеокадастру було надано копію другого примірника Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №118039, виданого 02 грудня 2005 року, завірений належним чином, на ім'я [PERSON]. Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Мінюстом України №7/5 від 07 лютого 2002 року визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована одна та проживала у [INFO] з 1980 року по день смерті. Згідно довідки №1321/012-16 від 19 квітня 2016 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 7,03 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташована на території [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області складає - 272580,21 грн. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування вказаної земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved