Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 2000 грн. та витрати на оплату судового збору. В обґрунтування позову вказував, що 19.03.2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 04.05.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст. 122-А, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК 7897641 відповідальність позивача застрахована в страховій компанії «СК ВУСО». Розмір матеріального збитку становить 3 051,84 грн. Відповідно до полісу, страхове відшкодування дорівнює 1 051,84 грн. за вирахуванням франшизи, яку він отримав від страхової компанії. Відповідач пообіцяв сплатити решту суми франшизи в розмірі 2 000 грн., однак в даний час відмовляється її відшкодувати, тому він звернувся до суду з даним позовом. 21.05.2018 року згідно протоколу атоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 11.07.2018 року судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Учасники справи в судове засідання не зявились. Позивач 06.09.2018 року звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглядати у його відсутності,\~ позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач 17.09.2018 року звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 001920 власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], являється [PERSON]. 19.03.2018 року в м.Біла Церква по вул. Вернадського сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] та автомобілем «FORD TRANSIT», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням [PERSON], що вбачається з копії довідки № 3018079456730670 про дорожньо-транспортну пригоду видану 21.03.2018 року Білоцерківським відділом поліції ГУНП в Київській області. З наявної в матеріалах справи постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2018 року вбачається, що 19.03.2018 року о 02 год. 45 хв. [PERSON] залишив свій автомобіль «FORD TRANSIT», державний номерний знак [NUMBER], не вживши всіх заходів та допустив його самовільний рух, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завданого матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 15.12 Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача була забезпечена полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності СК «ВУСО» за даним полісом становить 100 000 грн. Відповідно до заяви про узгодження розміру страхового відшкодування та виписки по надходженням по картці/рахунку [PERSON] проведено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 1 051,84 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи той факт, що винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, який позов визнав в повному обсязі, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану в позовній заяві суму матеріальної шкоди в розмірі 2 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352,40 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved