Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON], яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON], з позовом до промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позов мотивований тим, що 18.09.2013 року близько 6 години, водій [PERSON] керував технічно справним автопоїздом у складі тягача «SCANIA G 380» реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись автодорозі Київ - Чоп у напрямку м. Чоп, на 80-му км + 800 м поблизу с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області, в порушення вимог пунктів 2.3.б та 10.1 Правил дорожнього руху України, будучи неуважним, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху праворуч, що призвело до виїзду керованого ним автопоїзду на праве узбіччя. Рухаючись по правому узбіччю [PERSON] вчинив зіткнення з нерухомими автомобілями «MERCEDES SPRINTER 311 CDI» р.н. [NUMBER], «IVECO - 35 C 11» р.н. [NUMBER] та «MAN 18.264» р.н. [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної події чоловік позивача [PERSON], який знаходився в автомобілі «MERCEDES SPRINTER 311 CDI» р.н. [NUMBER], отримав численні тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв'язку із його смертю. Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 12.06.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки. Вирок набув законної сили 07.10.2014 року. Внаслідок трагічної загибелі чоловіка [PERSON], батька її дітей [PERSON] та [PERSON] спричинено моральну шкоду. В свої 25 років [PERSON] стала вдовою втративши свого чоловіка. Винятковість такого теперішнього стану позивача полягає у тому, що за правилами життя чоловіки у мирний, не воєнний час, не покидають цей світ на 29 році свого життя, а жінки проти природи не можуть ставати вдовами у віці 25 років. Діти таких молодих чоловіків не можуть ставати сиротами у трирічному та тримісячному віці. Із загибеллю чоловіка позивач втратила щасливе життя в якому була любов, турбота, сімейне щастя, радість спільного відкриття цього світу, радість від дітей, турбота і відповідальність за них, плани на майбутнє. Тепер позивач вимушена сама виховувати, доглядати, забезпечувати, надавати освіту дітям. Позивач самостійно вимушена заробляти на життя, вести домашнє господарство і займатись хатньою роботою, виконувати ту чоловічу роботу, яку або ніколи не виконувала, або виконувала дуже рідко. Отже, в житті позивача настали вимушені зміни. На завжди знищені звичайні життєві зв'язки із самою близькою людиною. Цю втрату не можливо поновити або замінити. Внаслідок загибелі чоловіка погіршилися стосунки із знайомими, друзями, сусідами, із оточуючими людьми. У позивача немає святкових, радісних, ювілейних днів, позивач нікуди не ходить, майже ні з ким не спілкується, оскільки у неї лишилися надто важкі будні суму і особистого горя. Внаслідок пережитого стресу погіршився психічний стан здоров'я позивача, вона стала відлюдною, неврівноваженою, що призвело до тривалої депресії, втрати сну і апетиту. Позивач втратила сенс свого життя. Внаслідок загибелі чоловіка у позивача залишились їх діти, які були дуже очікувані в родині і народженні у любові. Діти втратили саму рідну й дорогу їм людину у всьому світі. Мати ніколи не зможе замінити їм батька, надати їм повноцінне виховання, повноцінний розвиток, утримання та забезпечення, навчити тому, чому міг навчити їх батько. Вже тепер діти відчувають брак тої не отриманої ласки і турботи, яку мають їх ровесники. Старший син задає питання на які позивач невзмозі відповісти. Такий стан сина пригнічує, який часто згадує батька, діти страждають. Отже, у житті як [PERSON] так і її малолітніх дітей настали вимушені зміни, докорінно змінився звичайний спосіб життя. Зазначене свідчить про очевидність спричиненої моральних страждань. Наслідки перенесеної психотравми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін. Немає в світі ціни, критеріїв, немає ніяких вимірів аби оцінити таке горе. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 150 000, 00 гривень і на користь малолітніх [PERSON] та [PERSON] - по 75 000, 00 гривень кожному. Ухвалами суду від 10.03.2015 року та від 16.04.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідача було залучено [PERSON] та Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна». В судовому засіданні позивач, яка діє в своїх інтересах та є законним представником [PERSON] та [PERSON], і її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві і просили позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала і просила суд відмовити в їх задоволенні. Надала суду письмові заперечення. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] та ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» в судове засідання повторно не з'явились, хоча у відповідності до ст. 74 ЦПК України були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. По справі встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 24.09.2013 року, [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 2466. Місце смерті: Житомирська область, Радомишльський район, на 80 км поблизу с. Кочерів. (а.с. 21) В судовому засіданні судом було оглянуто і досліджено матеріали кримінального провадження № 289/149/14-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 12.06.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки. Стягнуто з промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь [PERSON] 23 272, 18 гривень матеріальної шкоди та 150 000, 00 моральної шкоди. Стягнуто з промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь [PERSON] та [PERSON] по 75 000, 00 моральної шкоди. Стягнуто з засудженого [PERSON] на користь держави в особі Житомирської обласної клінічної лікарні ім. Гербачевського О.Ф. витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 12 200, 00 гривень. (а.с. 6-9) Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 07.10.2014 року вище вказаний вирок суду було змінено в частині стягнення з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] понесених ними процесуальних витрат на отримання правової допомоги під час розгляду кримінального провадження, а в решті вирок - залишено без змін. (а.с. 40-43) Так, вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 12.06.2014 року, зокрема, було встановлено, що обвинувачений [PERSON], [INFO] біля 06 години, керуючи технічно справним автопоїздом «SCANIA G 380» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по проїзній частині автодороги Київ - Чоп у напрямку м. Чоп, на 80-му км + 800 м поблизу с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області, в порушення вимог пунктів 2.3б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху праворуч, що призвело до виїзду керованого ним автомобіля на праве узбіччя, де він скоїв зіткнення з нерухомими автомобілями «MERCEDES SPRINTER 311 CDI» р.н. [NUMBER], «IVECO - 35 C 11» р.н. [NUMBER] та «MAN 18.264» р.н. [NUMBER]. В результаті даної дорожньо-транспортної події водій автомобіля «MERCEDES SPRINTER 311 CDI» р.н. [NUMBER], отримав тілесні ушкодження у вигляді: двох синьо-фіолетових синців навколо обох очей; сім неправильно- прямокутних та лінійних саден вкритих червоно- коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри на лобі в центрі та зліва, міжбрівній ділянці, на переніссі в центрі, на спинці носа зліва;щілиноподібних та прямокутних ран на лобі зліва, біля внутрішнього кута правого ока, в ділянці носогубного трикутника зліва з нерівними краями, з заокругленими кінцями, пологими стінками та дном виповненими підлеглими м'якими тканинами; чотирьох подібних вищеописаним саден неправильно-прямокутної та півмісяцевої форми на шиї по передній та лівій боковій поверхнях; неправильно-прямокутної рани у верхній частині лівої вушної раковини дном якої являються м'які тканини та хрящі; рана вшита вузловими швами, в лобно-скроневій ділянці довжиною 9,5 см; півмісяцевої лаптикоподібної східної з вищеописаними рана в потиличній ділянці зліва дном якої являються м'які тканини та потилична кістка; подібного;вищеописаним садна на лівій сідниці; двох щілиноподібних аналогічних вищеописаним ранам в нижній частині лівого передпліччя; дванадцяти неправильно-овальних, прямокутних та трикутних саден подібних вищеописаним в проекції лівого ліктьового суглобу по зовнішній поверхні, в нижній третині лівого передпліччя по задній поверхні, в нижній третині правого плеча по задній поверхні, в нижній третині правого передпліччя по зовнішній поверхні, на тильній поверхні обох кистей, в проекції правого ліктьового суглобу по внутрішній поверхні; семи неправильно- прямокутних аналогічних саден в середній третині правого стегна по передній поверхні, в проекції обох колінних суглобів по передніх поверхнях, в проекції правого гомілко-ступневого суглобу по передній поверхні; трьох неправильно- овальних синьо-фіолетових синців в проекції правого ліктьового суглобу по внутрішній поверхні, в проекції правого променево-зап'ясного суглобу з переходом на долонну поверхню правої кисті, на середній та нігтьовій фаланзі правого вказівного пальця, тильній поверхні правої ступні; темно-червоних: крововиливів на м'яких тканинах голови з їх внутрішньої поверхні, в лівій лобно- тім'яно-скронево-потиличній ділянці; багатоуламкового вдавленого неправильно- прямокутного перелому в лівій лобно-тімяно-скроневій ділянці, лінії від нижньої частини якого переходять на кістки основи черепа в межах середньої та середньої черепних ямок з утворенням чисельних не підлягаючих підрахунку кісткових уламків та вогнищем руйнації головного мозку в місці вдавленого перелому кісток черепа зліва у вигляді суміші мозкового детриту та згортків крові; Г-подібного розриву твердої мозкової оболонки в місці здавленого перелому кісток черепа зліва; темно-червоних крововиливів під м'які мозкові оболонки в лівій лобно-тім'яно- скронево-потиличній ділянці, що переходять на основу головного мозку в межах передньої та середньої черепних ямок; темно-червоних крововиливів під м'які мозкові оболонки в правій тім'яно-скроневій ділянці; темно-червоних крововиливів під м'які мозкові оболонки на базальній поверхні мозочку; субдуральної гематоми в лівій тім'яно-скроневій ділянці у вигляді рідкої крові та рихлих згортків об'ємом до 50 мл; темно-червоних крововиливів в шлуночки головного мозку об'ємом до 15мл; перелому правої гілки нижньої щелепи з темно- червоними крововиливами в місці перелому; переломів 3,4,5,6,7 ребер по правій середньо-ключичній лінії та 3,4,5,6,7,8 ребер по лівій середньо-ключичній лінії з незначними темно-червоними крововиливами в місцях переломів; темно-червоних крововиливів в ділянці коренів легень зліва та справа; темно- червоних крововиливів в навколо-ниркову клітковину; субкапсулярного розриву правої долі печінки; темно-червоних крововиливів в брижу попереково-ободової кишки; розриву селезінки біля воріт; гемоперитонеуму у вигляді наявності в черевній порожнині 350мл темно-червоної рідкої крові, які згідно висновку судово-медичної експертизи №8957 від 30.10.2013 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю, яка настала від крововиливів під оболонки в речовину та шлуночки головного мозку, переломів кісток основи та склепіння черепа в результаті відкритої черепно-мозкової травми, що підтверджується даними судового-медичної експертизи трупа, даними судового-гістологічного дослідження: висновки - субарахноїдальні крововиливи в головному мозку та в мозочку з незначною кількістю лейкоцитів, набряк головного мозку та легенів, нерівномірне кровонаповнення та малокрів'я внутрішніх органів. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв'язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 895, [PERSON] дійсно [INFO] внаслідок ДТП з участю обвинуваченого отримав тілесні ушкодження,від яких загинув на місті ДТП. Як встановлено в судовому засіданні, автопоїзд «SCANIA G 380» реєстраційний номер [NUMBER], на якому обвинувачений [PERSON] скоїв ДТП, належить Промислово-технічній компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» з якою [PERSON] знаходиться в трудових відносинах. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 12.06.2014 року встановлено, що автопоїзд «SCANIA G 380» реєстраційний номер [NUMBER], на якому обвинувачений [PERSON] скоїв ДТП, належить Промислово-технічній компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» з якою [PERSON] знаходиться в трудових відносинах. Зокрема, дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах даної цивільної справи доказами й визнані сторонами по справі. (а.с. 10-16) Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. 3 і ч. 4 ст. 1187ЦК України). З матеріалів даної цивільної справи та кримінального провадження № 289/149/14-к, яке було досліджено в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом. Судом не встановлено неправомірне заволодіння [PERSON] транспортним засобом - автопоїздом «SCANIA G 380» реєстраційний номер [NUMBER], не встановлено недбалість власника транспортного засобу, що сприяла неправомірному заволодінню, а тому підстави нести спільну відповідальність (власнику транспортного засобу і особі, що керувала ним) згідно із положеннями ч. 4 ст. 1187 ЦК України, відсутні. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу на те, що не впливають на виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов'язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. Приймаючи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду з вини його працівника [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася [INFO]. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 04.03.2013 року між ПАТ «АСК «Інго Україна» та промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ «Агромат» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1118134. Відповідно до даного полісу була застрахована цивільно-правова відповідальності особи, яка керує транспортним засобом автопоїздом «SCANIA G 380» реєстраційний номер [NUMBER] на законних підставах (а.с. 48). Оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Судом встановлено відсутність повідомлення про настання страхового випадку та звернення до страховика із вимогою про здійснення страхового відшкодування, відповідно відсутня й відмова страховика від прийняття документів на отримання страхового відшкодування. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 Постанови Пленуму № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до ст. 985 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про страхування» договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 18 Постанови Пленуму № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» звернув увагу на те, що при розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей ст.ст. 636, 985 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. Судом враховані положення ст.ст. 636, 985 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про страхування», і встановлено, що вигодонабувач позову до страховика не пред'являв, однак сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, тому позивачі по справі, не позбавлені права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), атакож особам, які проживали з нею однією сім'єю. Отже, враховуючи те, що [PERSON] була дружиною загиблого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 20.01.2010 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, а [PERSON] і [PERSON] - діти загиблого, що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 05.08.2010 року та відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 29.05.2013 року, відповідно дані особи мають право на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю [PERSON] (а.с. 18-20) Враховуючи те, що судом встановлено перебування [PERSON] на час скоєння ДТП в трудових відносинах із промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ «Агромат» і скоєння ДТП саме під час виконання [PERSON] своїх трудових обов'язків, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ «Агромат». Враховуючи вище зазначене заперечення представника відповідача, висловлені усно в судовому засіданні й викладені в письмових запереченнях, не заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом було роз'яснено сторонам по справі право заявити клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи. Однак, сторони своїм процесуальним правом не скористались. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Судом встановлено наявність спричинення працівником відповідача - [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов'язків моральної шкоди [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в тому числі наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача, позивачем зазначено в чому саме полягає ця шкода, і зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди. Судом враховано характер моральних страждань [PERSON], [PERSON] та [PERSON], глибина їх психічних страждань, істотність вимушених змін у житті, тривалість негативних наслідків (страждань). Судом прийнято до уваги, що ситуація, яка досліджується за справою є психотравмувальною як для [PERSON], так і для її малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] Смерть чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] обумовила тривалі негативні зміни фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування особистості кожного з позивачів. Суд вважає, що будь-яка компенсація шкоди, завдана смертю близької людини, не буде адекватною дійсним стражданням. Судом враховано, що кожен випадок, зокрема сприйняття кожного з позивачів трагедії окремо, має свої відмінні риси. Людина - істота біопсихосоціальна, порушення функціонування однієї зі складових її організму тягне за собою погіршення (або порушення) функціонування всього організму. Зазначені вище обставини на переконання суду призвели до спричинення позивачам моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вони зазнали в зв'язку із заподіянням шкоди винними діями [PERSON] Судом прийнято до уваги необхідність вимушених змін у виробничих та життєвих стосунках [PERSON], те, що вона залишилась сама з двома малолітніми дітьми, яким на час смерті батька виповнилось: [PERSON] - три роки, а [PERSON] - лише три повних місяці від дня народження. Тому, прийнято до увагу й розуміння [PERSON], яка в свої двадцять п'ять років стала вдовою, необхідність самостійно утримувати і виховувати дітей, які ніколи не відчують батьківської турботи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, спричиненої малолітнім дітям, судом прийнято до уваги їх вік на момент трагедії. Оскільки, на час смерті батька [PERSON] було лише три повних місяці від дня її народження, тому суд вважає, що вона внаслідок розумової незрілості, тобто свого віку, не могла усвідомлювати трагедію, відчути психоемоційні зміни, страждання. Однак, суд вважає, що дитина, в будь-якому випадку, відчула нестачу саме батьківського тепла, якого позбавилась на все життя. Суд вважає, що [PERSON], на час трагедії вже розумів втрату батька, хоча й не усвідомлював до кінця даної трагедії. Переніс певні страждання, відчув відсутність піклування про нього батька. Також, судом прийнято до уваги, що [PERSON] та [PERSON] вже ніколи не зможуть відчути піклування свого рідного батька про їх фізичний та духовний розвиток, його участь в підготовці їх до самостійного життя, не зможуть відчути інтерес до свого внутрішнього світу свого батька. Діти ніколи вже не відчують ні піклування, ні любові, ні розуміння свого батька. Твердження представника відповідача, що суд має врахувати виплату підприємством моральної шкоди батькам загиблого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], а також дружині потерпілого [PERSON] - [PERSON], не заслуговують на увагу, оскільки кожна людина сприймає дану трагедію по своєму і відшкодування шкоди даним особам жодним чином не впливає на розмір моральної шкоди, спричинений позивачці та її малолітнім дітям. Також, суд не приймає й до уваги посилання представника відповідача на скрутний фінансовий стан підприємства і велике фінансове навантаження. По-перше: дані твердження жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. По-друге: дані обставини, в будь-якому разі, не звільняють відповідача від відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Крім того, дана шкода спричинена, внаслідок вчинення злочину. Тому, беручи до уваги ступінь вини [PERSON], характер моральних страждань кожного з позивачів, які вони перенесли, відношення відповідача до даних обставин, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди з відповідача на їх користь підлягають частковому задоволенню. Таким чином, враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку про стягнення з Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка - [PERSON], в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок; на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої смертю його батька - [PERSON], в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок; на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої смертю її батька - [PERSON], в розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» моральної шкоди на користь [PERSON] в сумі 50 000, 00 гривень, на користь [PERSON] - 25 000, 00 гривень та на користь [PERSON] - 50 000, 00 гривень - відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі при зверненні до суду були звільнені від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, враховуючи положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 750, 00 гривень, пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Судом встановлено, що 25.02.2015 року між [PERSON] та адвокатом Мосіним М.І. було укладено договір про надання правової допомоги б/н та угоду № 2 по на представлення інтересів клієнта по справі за позовом до ТОВ «Агромат», згідно угоди сума гонорару встановлена - 5 000, 00 гривень (а.с. 23) Адвокатом Мосіним М.І. 25.02.2015 року була видана [PERSON] квитанція № 2 про оплату останньою гонорару за ведення цивільної справи в сумі 5 000, 00 гривень. (а.с. 24) В судовому засіданні встановлено, що Мосін Микола Іванович є адвокатом, згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 20.01.1995 року. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом прийнято до уваги, що договір про надання правової допомоги б/н та угода № 2 від 25.02.2015 року, укладені між [PERSON] та адвокатом Мосіним М.І. є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України. Позивачем суду надано акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги адвокатом Мосіним М.І., з якого вбачається, яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено, що відповідно, надало можливість суду встановити відповідність заявленої вартості правової допомоги, оскільки укладення договору не є фактом його виконання. (а.с. 83-84) Судом проведено розрахунок затрат часу роботи адвоката у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», враховуючи акт виконаних робіт, наданий позивачем, і встановлено відповідність і обґрунтованість суми витрат на правову допомогу, сплачену позивачем адвокату. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в сумі 2 916, 50 гривень (58,33 %), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту витрат на правову допомогу, а саме 2 083, 50 гривень слід залишити за позивачем [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial