Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В січні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «ІНГО Україна», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 3200,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 вересня 2015р., приблизно о 14:30 год. мало місце ДТП за участю автомобілів: [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «Opel Omega» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. Учасниками даної ДТП був складений європротокол, відповідно до якого винним в настанні ДТП є водій [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого, на час пригоди, була застрахована у відповідача відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АІ/3781073. 17 вересня 2015р. позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування, проте 21 жовтня 2015р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. ст. 33, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з посиланням на те, що позивач на час ДТП не був застрахованим. На думку позивача така відмова є незаконною, а тому він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, наголошував, що він є учасником бойових дій, і в силу положень ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він вважається застрахованим. Представник відповідача проти позову заперечила, зазначаючи, що стороною позивача необґрунтовано розмір страхового відшкодування, а також є помилковими твердження позивача що він, як учасник бойових дій є застрахованим. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч.1 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet Aveo» д.н. [NUMBER] була застрахована відповідно до договору (Полісу) №АІ/3781073 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким об'єктом страхування є цивільна відповідальність водія, який на законних підставах здійснює експлуатацію зазначеного вище транспортного засобу, і за яким страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). 15 вересня 2015р., приблизно о приблизно о 14:30 год. по вул. Тельмана, 4 у м. Києві, мало місце ДТП за участю автомобілів: [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «Opel Omega» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача, зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Учасниками зазначеної ДТП самостійно було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), відповідно до якого зазначена ДТП мала місце з вини водія автомобіля [NUMBER]. 17 вересня 2015р. позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування 21 жовтня 2015р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. ст. 33, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з посиланням на те, що позивач на час ДТП не був застрахованим. На думку позивача така відмова є незаконною, а тому він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. У відповідності з п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Пунктом 33.2 ст. 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки керований ним транспортний засіб є забезпеченим, в розумінні положень ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, суд не погоджується з зазначеними твердженнями сторони позивача, виходячи з наступного. Категорії громадян, передбачені п. 13.1 ст. 13 вищезазначеного Закону (учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності) звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим зазначені особи у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди не мають права оформлювати таку пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції відповідно до п. 33.2 ст. 33 цього Закону. В судовому засіданні позивач визнав, що оформлення пригоди було проведено без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції, оскільки водії учасники пригоди вирішили скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у виплаті стразового відшкодування на підставі ст. ст. 33 (п. 33.2), ст. 37 (п. 37.1.3) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», діяв правомірно, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed