Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

В травні 2015 року позивачі звернулися до суду із вищезазначеним позовом, в якому просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], право власності в рівних частках на 1/3 частину земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 200 кв.м в межах, які визначені в мировій угоді, яка затверджена ухвалою суду в 2001 році, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень їх представника в судовому засіданні наступним. 16.11.2001 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину спадкового майна і розділу житлового будинку та за зустрічним позовом [PERSON] до позивачів про виділення належної йому частки із спадкового майна в даному будинку за адресою [ADDRESS] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, відповідне свідоцтво було отримано його сином - відповідачем у справі [PERSON] з урахуванням рішень судів на 1/2 частину будинку [ADDRESS] та 2/3 частини відповідної земельної ділянки площею 399 кв.м. Позивачі стверджують, що решта частина земельної ділянки по цій адресі площею 200 кв.м була успадкована ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Також представник позивачів додавав, що звернувшись до нотаріальної контори, вони отримали відмову на ті підставі, що видати відповідне свідоцтво можливості немає, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначену земельну ділянку, відтак виключно в судовому порядку можна отримати визнання свого права, окремо наполягаючи на задоволенні позову в редакції визнання права власності на земельну ділянку в межах, визначених саме в мировій угоді, що затверджена ухвалою суду в 2001 році (а.с.3-7, 135-136) Відповідач та його представник категорично заперечували проти задоволення позову, пояснюючи, що підстав для визнання права власності в порядку спадкування за законом саме в межах, визначених в мировій угоді в 2001 році взагалі немає, оскільки наявна вже дуже велика кількість рішень між сторонами стосовно цієї земельної ділянки, в яких суди чітко зазначили про відсутність правових підстав враховувати дану ухвалу суду про затвердження мирової угоди (а.с.71-75) Київська міська рада жодного разу свого представника в суд не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.34, 47, 129, 141, 145, 156) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З представлених суду документів вбачається, що 16 листопада 2001 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] досягнуто домовленість щодо вирішення спору між останніми про визнання права власності на спадкове майно і поділ житлового будинку та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ житлового будинку та земельної ділянки на певних умовах. Так, сторони визнали за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS] в наступних частках: за [PERSON] - ?, за [PERSON] - ?, за [PERSON] - ?. Також сторони домовилися зробити розділ даного житлового будинку із зазначенням конкретних приміщень, які переходять в особисту власність сторін (а.с.8-12) Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2001 року вищезазначену мирову угоду затверджено (а.с.13-14) Згідно реєстраційного посвідчення №003998 станом на 2002 рік ? частина жилого будинку [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON] на підставі вищезазначеної ухвали суду від 16.11.2011 (а.с.85) Згідно довідки-характеристики КМБТІ від 20.08.2002 року за [PERSON] зареєстровано ? частину жилого будинку [ADDRESS] на підставі вищезазначеної ухвали суду від 16.11.2011, а ? частина домовладіння, яка належить [PERSON] залишилася незареєстрованою (а.с.86) З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2001 [PERSON] склав заповіт, за яким заповів все своє майно [PERSON] - відповідачу у справі (а.с.83) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.84) Рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 20.10.2003 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, в задоволенні позову було відмовлено. При цьому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України суд достовірно встановив, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS] та 399 кв.м земельної ділянки. За наслідками проведеної експертизи у справі була спростована позиція [PERSON] у справі щодо неналежності підпису під текстом заповіту [PERSON] та відповідно на цій підставі відмовлено в позові (а.с.87-88) 18.03.2004 відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с.89) Згідно відповіді Головного управління земельних ресурсів від 24.06.2004 на адресу Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори земельна ділянка по [ADDRESS] відповідно до рішення Київської міської ради від 07.07.1998 №65 кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0599 га, передана у власність [PERSON], зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю (реєстраційний номер №72-2-00247 від 12.08.1999), який був отриманий власником земельної ділянки 17.08.1999 (а.с.91) Зважаючи на те, що між синами та батьком - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на той час не були визначені ідеальні долі на право володіння даною земельною ділянкою, так як земельна ділянка мала розмір 0,0599 га, то відповідач [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Так, заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2006 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування задоволені, визнано за відповідачем [PERSON] право власності на 2/3 частини, тобто 399 кв.м земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.92-93) Ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 04.12.2012 вищезазначене заочне рішення суду від 19.05.2006 року залишено без змін (а.с.95-96) 01.09.2006 відповідачу [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку - 2/3 від 0,0599 га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], до державного акту додано опис меж із конкретним їх зазначенням (а.с.100) Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2008 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ земельної ділянки в натурі, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаража, задоволені, виділено відповідачу [PERSON] в натурі 2/3 частини ділянки площею 399 кв.м за адресою [ADDRESS] відповідно до додатку №4 висновку №07/07 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 08.02.2007. Також суд вирішив, що 1/3 частина земельної ділянки площею 200 кв.м за адресою [ADDRESS] залишена в спільному користуванні позивачів у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зобов`язано останніх знести гараж під літерою «Е», розташований на земельній ділянці площею 399 кв.м по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], а в разі відмови - знести в примусовому порядку (а.с.104-105) Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2009 року вищезазначене рішення районного суду від 16.04.2008 року залишено без змін. При цьому, апеляційний суд надав оцінку доводам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо необхідності керуватися ухвалою суду від 16.11.2001, якою була затверджена мирова угода в частині прийняття тих умов, які на той час погодили сторони, в тому числі і щодо меж і розмірів ділянки, зазначивши, що районний суд 16.04.2008 правильно врахував висновок судової будівельно-технічної експертизи, оскільки резолютивна частина ухвали суду від 16.11.2001 року про затвердження мирової угоди не містить умов, за якими сторонами укладено мирову угоду, а тому ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2007 року правильно відмовлено у видачі виконавчого листа щодо примусового її виконання. Крім цього, колегія суддів звернула увагу на те, що предмет і підстави справи, яка розглянута судом 16.11.2001 року та справи, яка розглянута 16.04.2008 року, а також сторони є різними, а також те, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добровільно не виконали умови мирової угоди та категорично заперечували проти її виконання (а.с.107-108) Ухвалою Верховного Суду України від 06 квітня 2010 року вищезазначене рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2008 залишено без змін, а касаційна скарга [PERSON], [PERSON] та [PERSON] залишена без задоволення (а.с.115) Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.10.2012 в задоволенні заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо визначення та встановлення меж земельної ділянки по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, - відмовлено (а.с.97) Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2013 року вищенаведена ухвала суду від 05.10.2012 залишена без змін, при цьому, суд зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ земельної ділянки в натурі, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення гаража, вимоги задоволені та такий виділ зроблено. Суд знову акцентує увагу сторін на тому, що рішенням районного суду відповідачу [PERSON] було виділено в натурі 2/3 частини земельної ділянки (399 кв.м), яка згідно заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.05.2006 року визнана за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, та визначено відповідні її межі. Рішення набуло чинності. Також апеляційний суд вказав, що з матеріалів справи вбачалося, що на земельній ділянці по [ADDRESS] відновлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, що підтверджується актом від 08.09.2010 року та Абрисом прив`язок межових знаків поділу земельної ділянки (а.с.98-99) Згідно акту здачі - прийомки відновлених в натурі (на місцевості) меж поділу земельної ділянки на [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] (що відповідає належній на підставі державного акту від 01.09.2006 відповідачу [PERSON] земельній ділянці) поділ земельної ділянки на місцевості здійснено (а.с.109) Таким чином, право спільної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] припинено. Окремо відповідач [PERSON] є власником земельною ділянки на [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] площею 399 кв.м та окремо власниками іншої земельної ділянки за цією адресою є вже співвласники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] площею 200 кв.м. Долі останніх не визначені. Згідно Абрису прив`язок межових знаків - «І» земельна ділянка, яка залишається у власності [PERSON], квартира №1 - 2/3 - 399 кв.м., і «ІІ» - земельна ділянка для квартири №2 - 1/3 - 200 кв.м (а.с.109 на звороті) Таким чином, посилання позивачів на необхідність врахування під час ухвалення рішення у цій справі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2001 року про затвердження мирової угоди в частині меж суд вважає неспроможними. Щодо вимог про визнання за позивачами права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 200 кв.м в рівних частинах в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], то слід зазначити наступне. Сторони визнають, що померлий [PERSON] та відповідач [PERSON] були рідними братами та синами [PERSON] Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с.15) Згідно свідоцтва про народження [PERSON] батьками останнього є позивач [PERSON] та [PERSON] (а.с.16) Згідно свідоцтва про народження [PERSON] батьками останньої також є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17) [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.53) 01.04.2005 Дев`ятою Київською нотаріальною конторою заведена спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] (а.с.50) Як вбачається з матеріалів останньої із відповідними заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.55 на звороті) Згідно реєстраційного посвідчення КМБТІ ? частина жилого будинку [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с.56 на звороті) Згідно довідки - характеристики КМБТІ станом на 16 березня 2005 року право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2001 (а.с.63 на звороті) 19.04.2005 позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину на ? частину житлового будинку [ADDRESS] в рівних частках кожний (а.с.66-68) Згідно довідки про передачу у власність земельної ділянки по [ADDRESS] Головного управління земельних ресурсів від 16.10.2004 власником земельної ділянки по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.1998 №65 та державного акта на право приватної власності на землю від 12.08.1999 року №72-2-00247. Одночасно зазначено, що розпорядчий документ про передачу даної земельної ділянки у власність [PERSON] не приймався, державний акт не видавався (а.с.65 на звороті) Ухвалою ж Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2001 року про затвердження мирової угоди між сторонами, зокрема, [PERSON] було виділено земельну ділянку за вищезазначеної адресою площею 200 кв.м, що дорівнює 1/3 частині від всієї земельної ділянки (а.с.81). Зазначені обставини також знайшли своє підтвердження у всіх вищенаведених рішеннях між сторонами (а.с.92-93) 26.01.2016 нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої видати свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлого [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] позивачам у справі є неможливим, оскільки останніми не подано нотаріусу правовстановлюючих документів на неї (а.с.157) Також судовим розглядом встановлено, що за аналогічними підставами до суду для визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька тільки на підставі заповіту звертався і відповідач [PERSON] Відтак в цій частині, вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачами, проте отримати останнє вони не змогли через незалежні від них причини. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, але частково, без визначення меж згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою суду, що не позбавляє позивачів можливості звернутися до відповідних компетентних органів для вирішення цього питання безпосередньо на місцевості в натурі з урахуванням загальної площі належної їм на прві спільної часткової власності земельної ділянки площею 200 кв.м. На підставі викладеного та

Outcome: partial