Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

В червні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати Кредитний договорів № 8/2007/840-К/1617-Н від 19 листопада 2007 року, укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», не дійсним з моменту укладення; визнати недійсним Договір іпотеки від 19 листопада 2007 року, укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1613; та визнати недійсним Договір поруки № 1617-Н, укладений 19 листопада 2007 року, укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра». В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 19 листопада 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-К/1617-Н, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 74277,50 доларів США, строком до 10 вересня 2017 року, з відсотковою ставкою у розмірі 12,29 % на рік. Окрім того, 19 листопада 2007 року між сторонами Кредитного договору також було укладено Договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1613. Забезпеченням виконання зобовязань по Кредитному договору, згідно договору іпотеки, виступає: квартиру № 36, що розташована в с. Дослідне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області по вул. Наукова. Також, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 19 листопада 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки, за умовами якого остання поручилась перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають з Кредитного договору. При підписанні оскаржуваного Кредитного договору, Банком було порушено законні права позивачки. Так, Кредитний договір № 8/2007/840-К/1617-Н від 19 листопада 2007 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі [PERSON], порушує її права та законні інтереси. Пункт 1.1. суперечить ч. 1 ст. 524 ЦК України, в якій зазначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Тобто, порушено істотну умову договору, що стосується його Предмету. Договори, які передбачають отримання позичальником суми кредиту в іноземній валюті є такими, що суперечать закону навіть в тому разі, якщо в них визначений еквівалент в національній валюті. Отже, позичальник, який отримав споживчий кредит в іноземній валюті, має право звернутися до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним. Таким чином, Банк скористався юридичною необізнаністю позичальника. Працівники банку повинні нести всю повноту відповідальності за допущення вищезазначених порушень діючих законів України. Зазначене порушення вимог Цивільного кодексу України, має своїм наслідком недійсність Договору в цілому, так як п. 1.1. є суттєвою умовою договору, його предметом. Зміст оскаржуваного Кредитного договору суперечить також і частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням Договору, ні протягом його дії, Банк не повідомив позивачку у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон. Позивачці з боку Банку не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачкою продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Фактично, ще в момент підписання Договору, позивачку поставлено в невигідне та таке, що порушує її права становище. Крім того, спірний Договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання Банком умов Договору, що є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ), через що Договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Ухвалами суду третю особу по справі було уточнено з «Зарубіної Наталії Павлівни» на «Карнаух Наталію Павлівну», а також залучено її до участі у справу у якості співвідповідачки та вилучено її з кола третіх осіб по справі. Ухвалою суду були обєднані в одне провадження позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на тимчасову адміністрацію [PERSON], третя особа: [PERSON] про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним Ухвалою суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було виділено в самостійне провадження. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в повному обсязі. При цьому, вказав, що позивачкою пропущений строк звернення до суду з даними вимогами. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги позивачки та просила розглянути справу без її участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-К/1617-Н, згідно з умовами якого Банк надав позивачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 74277,50 доларів США, з виплатою процентної ставки в розмірі 12,29 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10.09.2017 року (а.с.23-27). В забезпечення виконання зобовязань позивачкою перед відповідачем за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року було укладено наступні договори: -19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON] а.с.10) [PERSON] був укладений Договір поруки № 1617-Н, відповідно до п. п. 1.1.-1.5. якого сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком по борговим зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року (а.с.28-29); -19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 8/2007/840-К/1617-Н//1, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] в м. Дніпропетровському районі Дніпропетровської області. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1613 (а.с.41-42). Банк свої зобов'язання за вищевказаним Кредитним договором № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року виконав в повному обсязі, надавши позивачці кредитні кошти, які остання використала на придбання квартири [ADDRESS] в м. Дніпропетровському районі Дніпропетровської області. Вищевказані обставини не оспорювалися та були визнані сторонами у справі. А тому, доказуванню вищевказані обставини не підлягають на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка вважає, що вищевказаний договір таким, що суперечить чинному законодавству, а саме те, що пункт 1.1. суперечить ч. 1 ст. 524 ЦК України, в якій зазначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, а також відповідачем при укладанні спірного договору не було надано позивачці (позичальнику) в письмовій формі інформації про умови кредитування, а також, орієнтовну сукупну вартість кредиту, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, тощо. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України. Суд прийшов до висновку, що між Банком та позивачкою укладено кредитний договір у письмовій формі, відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Кредитний договір № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року був особисто підписаний позивачкою і цього факту вона та її представник не заперечували. Пунктом 1.2. розділу 1 цього договору передбачено, що Банк надає кредит позивачці для придбання квартири [ADDRESS] в м. Дніпропетровському районі Дніпропетровської області. Судом також встановлено і не ким не оспорюється, що банк перерахував на позичковий рахунок позивачки обумовлену в кредитному договорі грошову суму. Розділ 1 Кредитного договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року містить істотні умови договору, підписаний сторонами та скріплений печаткою Банка. Таким чином, Позичальник була належним чином ознайомлена з умовами підписання кредитного договору та погодилася на такі умови, про що свідчить підпис [PERSON] на кожному аркуші спірного договору. Посилання позивачки та її представника на те, що Банк зобов'язаний перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», який на час укладання спірного Кредитного договору 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року - такої вимоги не мав. Тому, посилання на дані вимоги є необґрунтованими, оскільки Закон не має зворотної сили в часі. Крім того, доводи позивачки та її представника, що відповідачем не надана інформація про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки та перелік і розмір всіх комісій, не відповідає матеріалам справи, оскільки додаток до договору у вигляді графіку платежів визначено щомісячний платіж за кредитним договором, суму погашення основної суми кредиту та суму процентів за користування кредитом щомісяця. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. А згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 9 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія). Відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На цей час законодавчо не встановлені межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція надання банком кредиту в іноземній валюті не потребувала індивідуальної ліцензії. Так, Банк має наступні документи на проведення валютно-кредитних операцій з іноземною валютою: Банківську ліцензію № 21 від 23.08.2002 (а.с.43), Дозвіл № 21-2 від 04.11.2005 року та додаток до Дозволу (а.с.44-46). Таким чином, твердження позивачки щодо порушення Банком її законних прав і інтересів при укладанні спірного кредитного договору, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки Банк на час надання кредиту в іноземній валюті мав і на цей час має відповідну ліцензію на здійснення кредитування в іноземній валюті, а тому укладення кредитного договору в іноземній валюті і здійснення розрахунків в іноземній валюті на день укладення кредитного договору не суперечило діючому на той час законодавству і Цивільному кодексу України. Тому, суд вважає, що на момент укладення договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов. Крім того, на протязі тривалого часу [PERSON] сплачувала всі передбачені договором платежі, що свідчить про те, що вона була знайома з усіма умовами цих договорів і добровільно погодилися їх виконувати, у звязку з чим сплачувала передбачені суми коштів. Подальші послідовні та узгоджені дії [PERSON], яка отримала кредит ще у листопаді 2007 року, а до суду звернулася лише в червні 2015 року, свідчать про визнання нею кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та її волевиявленню. Оскільки відсутні обставини для визнання недійсними Кредитного договору, судом також не вбачається підстав й для визнання недійсними Договору іпотеки та Договору поруки. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed