Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що остання знаходиться на стаціонарному лікуванні з 28.02.2017 року. З дитинства страждає на розумову відсталість,є інвалідом 2 групи. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2012 року визнана недієздатною. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2013 року опікуном призначена сестра хворої [PERSON] Кожні 6 місяців оглядалась на ЛКК в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР для отримання медичного висновку про необхідність постійного стороннього догляду з діагнозом: « тяжка розумова відсталість». Теперішня госпіталізація повязана з неможливістю опікуном здійснювати догляд за хворою з причин хвороби та вирішення питання про її оформлення до психоневрологічного інтернату. Госпіталізована за заявою опікуна, як страждаюча на тяжкий психічний розлад, нездатна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Дала добровільну згоду на госпіталізацію. 01.03.2017 року оглянута комісією лікарі-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбецильність). За психічним станом нездатна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. За період знаходження у стаціонарі увесь час проводить у межах палати, ні з ким не спілкується. Гігієнічні процедури виконує за допомогою медичного персоналу. Потребує постійного стороннього догляду. Опікун хворої померла, підготовлена медична документація для оформлення пацієнтки до психоневрологічного інтернату, очікується путівка. 18.08.2017 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі помірної розумуовох відсталості (неглибока імбецильність). За психічним станом не здатна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні пояснень не надала. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 18.08.2017 року [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO] страждає на тяжкий психічний розлад у формі помірної розумуовох відсталості (неглибока імбецильність). За психічним станом не здатна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved