Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

До Василівського районного суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області В позовній заяві позивач вказує, що 04 червня 2012 року помер його батько - [PERSON], а 27 лютого 2014 року померла його мати - [PERSON]. За життя батьків шлюб між ними було розірвано, внаслідок чого вони здійснили поділ належного їм майна. Відповідно до п. 10 розділу 2 Акту поділу майна від 17 травня 1990 року будинок №14 по вул. Почтова в селі Мала Білозерка після поділу майна залишився за його матір'ю - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося певне спадкове майно - домоволодіння, розташоване за адресою вул. Почтова б.14 с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, який складається з житлового будинку 1900 року побудови площею 85,6 кв.м. вартістю 31276 грн. (літера А на схематичному плані), веранди 1950 року побудови площею 12,2 кв.м. вартістю 3417 грн. (літера а на схематичному плані), навісу 1950 року побудови площею 15,2 кв.м. вартістю 1618 грн. (літера Б на схематичному плані), сараю 1950 року побудови 33,5 кв.м. вартістю 3124 грн. (літера В на схематичному плані), огорожі вартістю 1391 грн. (№ 1 на схематичному плані), колодязя вартістю 1150 грн. (№ 2 на схематичному плані). Загальна вартість будинку і господарських споруд складає 41976 грн. Після смерті матері [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до нотаріальної контори з метою переоформлення спадщини. Василівська нотаріальна контора Запорізької області видала йому постанову №715/02 31 від 21 жовтня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В червні 2014 року позивач отримав з Запорізького державного архіву виписку зі списку житлових будинків с. Мала Білозерка, що знаходяться на території колгоспу ім. Чапаева [PERSON] сільської ради, в якому за №285 зазначено, що будинок №14 по вул. Поштова належав [PERSON] (батькові позивача). Зазначений список є додатком №9 до рішення виконкому Василівської районної ради народних депутатів від 17 жовтня 1990 року №196 «Про реєстрацію житлового фонду», в п. 1 та 2 якого зазначено, що Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації було зобов'язане видати громадянам свідоцтва про право власності на будинки, що внесені до доданих до цього рішення списків. Втім, з невідомих причин таке свідоцтво батькам позивача видане не було. Отже, житловий будинок ніколи не був зареєстрований в органах РБТІ і в реєстраційній службі. А тому немає правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на житловий будинок. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради №1057 від 07 травня 2014 року [PERSON] проживала та була зареєстрована в [INFO] з 1979 року по день смерті, тобто до 27 лютого 2014 року. Відповідно до Акту поділу майна між батьками позивача від 17 травня 1990 року будинок №14 по вул. Поштова в селі Мала Білозерка фактично залишився в розпорядженні і користуванні [PERSON] При цьому, відповідно до п.285 списку в додатку № 9 до рішення виконкому Василівської районної ради народних депутатів від 17 жовтня 1990 року №196 «Про реєстрацію житлового фонду» зазначено, що головою колгоспного двору був батько позивача - [PERSON]. Втім, хронологічні розбіжності між даними акту про поділ майна та рішенням Василівської районної ради пов'язані з тим, що рішення від 17 жовтня 1990 року було прийняте після формування всіх списків. При цьому після розподілу майна (після 17 травня 1990 року) батько позивача постійно проживав за іншою адресою в будинку №14 по вулиці Свердлова в селі Мала Білозерка. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок №14 по вул. Поштова в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області , в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 27 лютого 2014 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву із клопотанням розглянути справу за його відсутності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON], спадщину не приймала та звертатися в нотаріальну контору не буде, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 04 червня 2012 року помер батько позивача - [PERSON], а 27 лютого 2014 року померла його мати - [PERSON]. За життя батьків шлюб між ними було розірвано, внаслідок чого вони здійснили поділ належного їм майна. Відповідно до п. 10 розділу 2 Акту поділу майна від 17 травня 1990 року будинок №14 по вул. Почтова в селі Мала Білозерка після поділу майна залишився за матір'ю позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - домоволодіння, розташоване за адресою вул. Почтова б.14 с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області. Позивач є спадкоємцем за законом. Його рідна сестра [PERSON] відмовилася від спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Після смерті матері [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до нотаріальної контори з метою переоформлення спадщини. Василівська нотаріальна контора Запорізької області видала йому постанову №715/02 31 від 21 жовтня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії постільки вказаний житловий будинок не зареєстрований. В червні 2014 року позивач отримав з Запорізького державного архіву виписку зі списку житлових будинків с. Мала Білозерка, що знаходяться на території колгоспу ім. Чапаева [PERSON] сільської ради, в якому за №285 зазначено, що будинок №14 по вул. Поштова належав [PERSON] (батькові позивача). Зазначений список є додатком №9 до рішення виконкому Василівської районної ради народних депутатів від 17 жовтня 1990 року №196 «Про реєстрацію житлового фонду», в п. 1 та 2 якого зазначено, що Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації було зобов'язане видати громадянам свідоцтва про право власності на будинки, що внесені до доданих до цього рішення списків. Однак батькам позивача не було видано правовстановлюючий документ на будинок. Отже, житловий будинок ніколи не був зареєстрований в органах РБТІ і в реєстраційній службі. А тому немає правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на житловий будинок. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради №1057 від 07 травня 2014 року [PERSON] проживала та була зареєстрована в [INFO] з 1979 року по день смерті, тобто до 27 лютого 2014 року. Відповідно до Акту поділу майна між батьками позивача від 17 травня 1990 року будинок №14 по вул. Поштова в селі Мала Білозерка фактично залишився в розпорядженні і користуванні [PERSON] Таким чином, враховуючи, що житловий будинок №14 по вул. Поштова в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області належав на праві власності спадкодавцю [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Поштова, будинок 14, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved