Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

В червні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому, після збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.08.2020 та до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що з березня 2015 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З липня 2018 року стосунки було припинено з ініціативи відповідача, а [INFO] в неї народився син - [PERSON] , батьком якого є відповідач. З самого початку вагітності, вона повідомила відповідача про свою вагітність та про його батьківство відносно дитини. В серпні 2020 року відповідач звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства, який був нею визнано. Рішенням суду від 11.02.20214 позов задоволено, визнано відповідача батьком [PERSON] та внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини. З моменту народження сина відповідач не надає допомогу на утримання дитини, аліменти в добровільному порядку не сплачує, незважаючи на те, що сам ініціював звернення до суду за встановленням батьківства. Починаючи з дня народження сина, вона намагалась домовитись з відповідачем щодо утримання дитини, наполягала на реєстрації його батьком, але у відповідь отримувала відмову. За такого, вважає, що має право на отримання аліментів за минулий час, тобто з часу звернення відповідача до суду з позовом про встановлення батьківства. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково та просить стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісяця. Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що він постійно працює та отримує заробітну плату в іноземній валюті є невірним. На теперішній час він ніде не працює, стабільного заробітку не має, тому з вимогами позивача про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. він не згоден. Проте, він згоден сплачувати позивачу аліменти на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 1200,00 грн. на місяць. Крім того, зазначає, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів, а позивач також є працездатною та за станом здоров`я здатна надавати матеріальну допомогу сину на його утримання. Позивач у відповіді на відзив вказала, що вона самостійно з моменту народження дитини утримує сина, а відповідач жодним чином не приймає в цьому участі. Відповідач є працездатним, здоровим та здатним працювати й сплачувати аліменти у розмірі достатньому для належного забезпечення дитини та її розвитку. Останні 5 років він працює в іноземній компанії і отримує дохід більше 30000,00 грн. За такого, вважає, що її позовні вимоги є обґрунтованими. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.07.2021 заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву на уточнену позовну заяву. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.02.2021по цивільній справі №489/3800/20 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Інгульський районний у м. Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства - задоволено, визнано [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . 23.04.2021 Інгульським районним у м. Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого зазначені: [PERSON] - батько, [PERSON] - матір. Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина проживає разом з позивачем, що не заперечувалось та спростовано відповідачем. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За положеннями частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абзацом першим пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» в 2021 році в Україні прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2021 - 2395,00 грн., з 01.07.2021 - 2510,00 грн., з 01.12.2021- 2618,00 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, в свою чергу, ним не надано суду доказів його непрацездатності або наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітню дитину, та зважаючи на часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів підлягає до задоволення частково. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку. Суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, суду не надано. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2900,00 грн., щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме її потребам, при цьому не порушить права відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів за час, що передує пред`явленню позову, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах визначеного законом строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша стаття 77 ЦПК України). За положеннями статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вживання позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухиленням останнього від їх сплати. Суд не приймає до уваги надану позивачем до позовної заяви копію листа, адресованого відповідачу, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення його відповідачу та отримання його останнім. Таким чином, стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами ухилення відповідача від надання допомоги на утримання дитини, яке можливе лише в разі його обізнаності про наявність такої вимоги. З огляду на викладене, суд вважає, що визначені законом підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час відсутні через недоведеність цих позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 526,64 грн.

Outcome: partial