Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

В травні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Матеріальну допомогу відповідач не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років, а саме до [INFO] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі (а.с.100). Відповідач [PERSON] та його адвокат за ордером про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні; відповідач надав відзив на позов (а.с.17-88). Вислухавши сторону відповідача , ознайомившись з відзивом та наданими додатковими доказами, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4), від якого мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.5), який проживає разом з позивачкою (а.с.6,7) та знаходиться на її утриманні. На даний час подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що її малолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім`ї, коштів на утримання дитини та на її утримання не надає. При цьому, позивачка не працює та не має такої можливості, оскільки перебуває у декретній відпустці та здійснює догляд за малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] до досягнення трирічного віку. Судом встановлено, що відповідач постійно здійснював та здійснює грошове забезпечення дитини, як вбачається з наданих відповідачем копій квитанцій (а.с.25-59), 15 травня 2019 року відповідачем було здійснено переказ коштів в розмірі 2590,00 грн. на придбання дитячої коляски, в березні на придбання дитячого стільця для годування дитини 2166,00 грн., на придбання постільної білизни 2040,00 грн., на придбання особистих речей дитині: в червні 2019 року в розмірі 947,49 грн., в липні 2019 року в розмірі 302,00 грн., в серпні 2019 року в розмірі 2230,94 грн., в вересні 2019 року в розмірі 4411,44 грн., в жовтні 2019 року в розмірі 5712,55 грн., в листопаді 2019 року в розмірі 4626,80 грн., в грудні 2019 року в розмірі 5734,54 грн., в січні 2020 року в розмірі 4110,63 грн., в лютому 2020 року у розмірі 2500,07 грн., в березні 2020 року в розмірі 2304,64 грн., в квітні 2020 року в розмірі 5467,36 грн., в травні 2020 року в розмірі 4203,89 грн., в червні 2020 року в розмірі 4750,32 грн., в липні 2020 року у розмірі 5000,00 грн. Норми ст. 84 СК України та ст. 81 ЦПК України, вказують на обов`язок дружини, як стягувача аліментів, доведення можливості чоловіка надавати дружині таку матеріальну допомогу, однак позовна заява не містить обставин доведеності можливості відповідачем надання матеріальної допомоги дружині. Встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи та внаслідок недостатності грошових коштів для матеріального забезпечення дитини, [PERSON] оформив в банківській установі кредитні зобов`язання, які станом на 17 липня 2020 року продовжує самостійно сплачувати (а.с.79-84). Відсутність можливості надання матеріальної допомоги позивачці на її утримання, зумовлено, також сімейними обставинами відповідача, зокрема: наявність на утриманні у [PERSON] непрацездатних членів сім`ї з якими він спільно проживає та веде спільне господарство, за адресою: [ADDRESS] , батько [PERSON] [INFO] який є пенсіонером з 29.01.2008 року (а.с.61-62) та який хворіє на «гіпертонічну хворобу ІІ-ступнея. 3-ого ступеню ризику»; матір [PERSON] [INFO] яка є пенсіонеркою з 02.06.2020 року (а.с.63); бабуся [PERSON] [INFO] яка також є пенсіонером (а.с.68) та хворіє на «гіпертонічну хворобу II ступеня. 3-ого ступеня ризику». ЖВН ступінь ризику IV. Трофічна язва». Відповідач приймає участь у матеріальному забезпеченні його непрацездатних членів сім`ї (батьків та бабусі), що включають в себе, придбання ліків, сплата регулярних комунальних платежів (газопостачання, електропостачання). Внаслідок отриманих бабусею відповідача [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді перелому тазобедреного суглобу, в результаті якого півроку бабуся була в безпорадному стані, зумовленого неможливістю піднятись, на нижні кінцівки (ноги), [PERSON] звернувся за матеріальною допомогою до третіх осіб, для лікування та реабілітації бабусі. 04 травня 2020 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був складений Договір позики на суму 50000,00 грн. (а.с.85), з цільовим використанням, на лікування хворої бабусі. Статтею 84 СК України передбачено, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. До таких висновків прийшов і Верховний Суд в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17, провадження №61-28943св18. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з того, що позивачкою не надано доказів, що відповідач має можливість надавати кошти на утримання дружини, її посилання на те, що доходи відповідача дозволяють надавати їй матеріальну допомогу носять формальний характер, ґрунтуються на припущеннях, жодним доказом не підтверджені, натомість відповідач не визнає позовних вимог і зазначає, що добровільно сплачує на утримання сина грошові кошти на його утримання, окрім того, позивачка отримує державну допомогу на дитину, тому суд приходить до висновку, про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження можливості [PERSON] надавати матеріальну допомогу на утримання [PERSON] до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох років, а тому суд, виходячи з доказів наданих сторонами та надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір повинен бути віднесений за рахунок держави.

Outcome: dismissed