Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача , в якому просив встановити факт ухиляння [PERSON], від виконання обов'язку щодо утримання матері та усунути [PERSON] від отримання права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили про задоволення позовних вимог в повному обсязі з викладених підстав. Суду пояснили, що [PERSON] через свій похилий вік потребувала сторонньої допомоги, отримувала низьку пенсію, а відповідач жодної допомоги не надавав, навіть не сплачував аліменти, які були з нього стягнуті за рішенням суду. Крім того, відповідач мав з матір'ю неприязнені стосунки , мати неодноразово скаржилася на нього та його дружину до правоохоронних органів, неодноразово була побита відповідачем. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Суду пояснив, що є інвалідом 3-ї групи, непрацездатний, отже має право на обов'язкову частку у спадщині. Сплачував аліменти на утримання матері у розмірі 100 грн. на місяць, як було ухвалено судом, що на той час складало 1\\4 частку від його пенсії по інвалідності. Згодом, після підвищення розміру пенсії за домовленістю з матір'ю сплачував їй особисто по 450 грн. на місяць вже без відповідного рішення суду. Дійсно, оскільки в нього були напружені стосунки з матір'ю, він не надавав їй, крім матеріальної, іншої допомоги, проте вона сама відмовлялася від такої допомоги. Був інвалідом другої групи, на теперішній час є інвалідом 3-ї групи, пересувається з палицею, не може працювати, проживає лише на свою пенсію, власного житла не має, тому вимушений проживати на дачі в с. Лимани. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. [INFO] в м. Миколаєві померла [PERSON], яка була матір'ю позивача та відповідача по справі. По день смерті матері позивач був зареєстрований разом з матір'ю за адресою [ADDRESS] . 13 жовтня 2012 року [PERSON] склала заповіт, відповідно якого на випадок своєї смерті розпорядилася усім належним їй майном, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, а також всіма іншими майновими правами на користь [PERSON] Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шаталюк В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 770. З першого та останнього абзаців спірного заповіту слідує, що він складений заповідачем яка розуміла значення своїх дій, добровільно і без будь-якого примусу. При цьому, особу і дієздатність [PERSON] були перевірені нотаріусом. Як свідчать матеріали спадкової справи за отриманням спадщини до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Шаталюк В.М. з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] - 10 червня 2015 року та [PERSON] - 30 червня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи , [PERSON] зверталася до органів прокуратури та суду з заявами про протиправність вселення до її будинку відповідача з дружиною в 2004-2005 р. та про їх виселення, завдання їй матеріальної шкоди. В 2005-2006 роках [PERSON], зверталася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення аліментів , та рішенням суду на її користь з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання матері по 100 грн. щомісячно. Як підтверджується матеріалами справи, протягом 2007-2008 років , відповідач сплачував на користь [PERSON] аліменти щомісячно у розмірі по 100 грн. При цьому розмір його пенсії по інвалідності становив 466 грн. 93 коп. Як пояснила допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є колишньою дружиною відповідача, відповідач за домовленістю з матір'ю передавав їй кожні три місяці по 1300 грн. регулярно. Оскільки [PERSON] сам є інвалідом, допомагати матері нічим, окрім грошей, не мав можливості. До того ж через неприязнені стосунки з братом взагалі не мав можливості приходити до будинку матері. Як пояснила допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою померлої, [PERSON] була її подругою і завжди скаржилася на те, що старший син [PERSON] не надає їй жодної допомоги , років 12 взагалі її не відвідував. Рішенням від 18 травня 2016 року Центрального районного суду міста Миколаєва відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, відшкодування моральної шкоди. З огляду на вищенаведене , суд приходить до висновку , що належних доказів на підтвердження того, що померла [PERSON] при наявності допомоги з боку позивача, який стверджує, що проживав разом з матір'ю і здійснював за нею належний догляд, потребувала додаткової допомоги від іншого сина [PERSON] і останній ухилявся від надання такої допомоги , в тому числі сплати аліментів , матеріали справи не містять. Сам факт похилого віку [PERSON] не може вважатись перебуванням її у безпорадному стані в розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Адже матеріалами справи і показами свідків не підтверджується факт потребування померлою постійного стороннього догляду та неможливості фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, пересуватися. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами статті 214 ЦПК повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні таких обставин , а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Таким чином, позивач не довів як того, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, так і того, що відповідач усвідомлював свій обов'язок та ухилявся від його виконання щодо надання необхідної допомоги, а аткож мав можливість надавати таку допомогу. Взаємовідносини, які склались між сторонами за життя спадкодавиці, а саме міцність родинних відносин, характер та ступень спілкування, моральні зобов'язання є етичними нормами, які виходять за межі спірних правовідносин. Недоведеність сукупності всіх умов для усунення від права на спадкування, передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України, є підставою для відмови в позові про усунення відповідача від права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed