Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути ПАТ «Укрінбанк» вклад в сумі 3506.21 дол. США; визнати недійсними договори строкового банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року та 05 листопада 2014 року, укладені між ним та ПАТ «Укрінбанк»; стягнути з ПАТ «Укрінбанк» пеню станом на 12 січня 2015 року в сумі 1426.88 дол. США та неодержані доходи станом на 12 січня 2015 року в сумі 277.25 дол. США; у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 серпня 2014 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 10-1280773 , згідно з яким він вніс на рахунок банку 9300 дол. США зі сплатою річної процентної ставки 10%, строком до 29 вересня 2014 року. 29 вересня 2014 року відповідач відмовився повернути суму вкладу в розмірі 9300 дол. США та нараховані проценти в розмірі 67.13 дол. США і в цей же день, без його згоди, перерахував грошові кошти на іншій валютний рахунок під 0.5 % річних. Він 30 вересня 2014 року звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, але відповіді не отримав. В подальшому 08 жовтня 2014 року йому було повернуто лише 400 долю. США і в цей же день відповідач примусив укласти договір банківського вкладу № 10-1291057 на суму 8967.24 дол. США зі сплатою річної процентної ставки 7%, строком на 14 днів. 22 жовтня 2014 року видати суму вкладу та нараховані відсотки у зв»язку із заявою від 30 вересня 2014 року відповідач відмовився та повідомив, що договір банківського вкладу автоматично пролонговано до 5 листопада 2014 року. В подальшому 05 листопада 2014 року відповіді на свою заяву від 30 вересня 2014 року він не отримав, а від працівників банківської установи дізнався, що 05 листопада 2014 року знову, без його згоди, відповідач перерахував його вклад в сумі 8967.24 дол. США та нараховані проценти в сумі 39.76 дол. США на валютний рахунок « на вимогу» під 0.5% річних. За таких обставин він був змушений 05 листопада 2014 року укласти з відповідачем договір банківського вкладу № 10-1299089 на суму 6077.77 дол. США, зі сплатою річної процентної ставки 7 %, строк на 14 днів; частина вкладу у розмірі 3000 дол. США була йому повернута : 05 листопада 2014 року - 1000 дол. США, 06 листопада 2014 року - 1000 дол. США, 10 листопада 2014 року - 500 дол. США, 14 листопада 2014 року - 500 дол. США. В подальшому 19 листопада 2014 року відповідно до його заяви від 30 вересня 2014 року грошові кошти в сумі 6077.77 дол. США відповідач не повернув та повідомив, що договір автоматично пролонговано до 03 грудня 2014 року. 03 грудня 2014 року він знову подав заяву про видачу суми вкладу та нарахованих процентів, але від працівників банку він дізнався, що його вклад у розмірі 6077.77 дол. США та проценти за вкладом у розмірі 26.64 дол. США перераховані на валютний рахунок під 0.5% річних. В подальшому банківська установа готівкою видала йому 04 грудня 2014 року 500 дол. США, 26 грудня 2014 року - 500 дол. США, 29 грудня 204 року - 500 дол. США, 30 грудня 2014 року - 530 дол. США, 31 грудня 2014 року - 500 дол. США. Залишок неповернутих коштів за договором банківського вкладу становить 3506.21 дол. США. Договори строкового банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року та від 05 листопада 2014 року є недійсними, оскільки мало місце незаконне утримання та користування його коштами та введення його в оману стосовно строків повернення цих коштів, тобто мала місце нечесна підприємницька діяльність з боку відповідача. Вказані договори банківського вкладу є недійсними також у зв»язку з тим, що мало місце перерахування без його згоди суми вкладу на валютний рахунок під 0.5% річних з метою спонукати укласти нові депозитні договори і це є встановленням відповідачем обтяжливих або непропорційних договірних перешкод для здійсненним ним, як споживачем, своїх прав за договором а така діяльність відповідача є агресивною. За порушення строків повернення суми вкладу та нарахованих процентів він, як платник банку та як отримувач банку, має право на отримання від банківської установи пені в загальній сумі 1426.88 дол. США. У зв»язку з тим, що сума вкладу та нараховані проценти не були йому повернуті своєчасно з відповідача мають бути стягнуті неодержані ним, позивачем, доходи в розмірі 277.25 дол. США, виходячи із річної ставки 15%. Такі дії відповідача спричини моральні страждання, які він оцінює в 40 000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Укрінбанк» про стягнення вкладу в сумі 3506.21 дол. США та неодержаних доходів в сумі 277.25 дол. США, з урахуванням приписів ч.5 ст. 207 ЦПК України, залишені без розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені частково: визнані недійсними договори банківського вкладу № 10-1291057 від 08 жовтня 2014 року та № 10-1299089 від 05 листопада 2014 року, укладені між [PERSON] та ПАТ «Укрінбанк»; стягнуто з ПАТ «Укрінбанк» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. та пеню в сумі 630.36 дол. США. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення змінити, стягнувши на його користь у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., пеню в сумі 1329.79 дол. США та у відшкодування витрат на правову допомогу 8769.6 грн. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. Апелянт посилається на те, що суд стягнув з відповідача лише пеню за порушення банком, що обслуговує отримувача, строків здійснення переказу, а мав також стягнути пеню за порушення банком, що обслуговує платника, строків виконання доручення. Апелянт вказує на те, що розмір морального відшкодування визначений судом без урахування практики Європейського Суду з прав людини. Апелянт зазначає, що суд безпідставно зменшив розмір витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. В апеляційній скарзі ПАТ «Укрінбанк» просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким стягнути з банківської установи на користь позивача пеню в сумі 173.39 дол. США та відмовити у задоволенні інших позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. Апелянт посилається на те, що факт укладання договорів банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року та 05 листопада 2014 року внаслідок здійснення банківською установою нечесної підприємницької практики, як є агресивною, примус позивача до укладання цих договорів не підтверджено доказами по справі. Апелянт вказує на те, що в судовому рішення відсутнє посилання на те, чому укладання договору банківського вкладу під 7% річних є невигідними умовами для позивача. Апелянт зазначає, що постановою НБУ № 758 від 01 грудня 2014 року було обмежена видача готівкових коштів в іноземній валюті в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за курсом НБУ, але вказаним обставинам суд не дав належної правової оцінки. Апелянт посилається на те, що договірні відносини між сторонами існували до 04 грудня 2014 року , а тому розмір пені слід рахувати саме з цієї дати і цей розмір становить 173.39 дол. США. Апелянт вказує на те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Апелянт зазначає, що відповідач не заявляв клопотань про відшкодування витрат на правову допомогу; представник позивача ухвалою суду до участі у справі як особа, що надає правову допомогу, не допускалась; відсутні фінансові документи про понесені позивачем витрати на правову допомогу. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 28 серпня 2014 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу № 10-1280773, згідно з яким [PERSON] вніс на депозитний рахунок 9300 дол. США строком до 29 вересня 2014 року, зі сплатою за користування коштами 10% річних. 29 вересня 2014 року банківською установою на ім.»я [PERSON] був відкритий депозитний рахунок «на вимогу» під 0.5% річних. 29 вересня 2014 року відповідач без згоди позивача перерахував вклад в сумі 9300 дол. США та нараховані проценти в сумі 67.13 дол. США на депозитний рахунок « на вимогу» під 0.5% річних. 30 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, але його заява була залишена без відповіді, а грошові кошти повернуті не були. 08 жовтня 2014 року відповідач частково повернув позивачу вклад у розмірі 400 дол. США. 08 жовтня 2014 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу № 10-1291057, згідно з яким [PERSON] вніс на депозитний рахунок 8967.24 дол. США строком до 22 жовтня 2014 року, зі сплатою за користування коштами 7% річних; укладений договір передбачав автоматичну пролонгацію на 12 повних періодів. Відповідач частково повернув позивачу вклад 05 листопада 2014 року - 1000 дол. США, 06 листопада 2014 року - 1000 дол. США, 10 та 14 листопада 2014 року - по 500 дол. США. 05 листопада 2014 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу № 10-1299089, згідно з яким [PERSON] вніс на депозитний рахунок 6007.77 дол. США строком до 19 листопада 2014 року, зі сплатою за користування коштами 7% річних; укладений договір передбачав автоматичну пролонгацію на 12 повних періодів. 03 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів. В період з 04 грудня 2014 року по 22 січня 2015 року сума банківського вкладу була повернута позивачу. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що договори банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року та 05 листопада 2014 року є недійсними, оскільки укладені внаслідок нечесної підприємницької практики, яка є агресивною, оскільки позивач був позбавлений можливості отримати готівкою належні кошти, тобто відповідач примусив до укладання цих договорів на невигідних умовах; порушення прав позивача, як споживача банківських послуг, є підставою для відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн.; відповідач, як банк, що обслуговує отримувача, порушив приписи законодавства щодо строків проведення переказу, а тому з відповідача на користь позивача за період з 29 вересня 2014 року по 12 січня 2015 року слід стягнути пеню в розмірі 630.36 дол. США. Проте, з таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. За змістом ст.. 19 Закону України « Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою є будь-яка діяльність, що є агресивною. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбаної продукції При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу до уваги береться встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або змінити продукцію. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Як вбачається з матеріалів, після закінчення договору строкового банківського вкладу № 10-1280773 від 28 серпня 2014 року грошові кошти позивачу за його заявою не були повернуті, а відповідач з власної ініціативи перерахував грошові кошти на депозитний рахунок « на вимогу» під 0.5% річних. 08 жовтня 2014 року відповідач повернув позивачу лише частину вкладу у розмірі 400 дол. США, а решта вкладу знаходилась на депозитному рахунку « на вимогу» під 0.5% річних, що змусило позивача укласти договір строкового банківського вкладу № 10-1291057 від 08 жовтня 2014 року. В період з 05 по 14 листопада 2014 року відповідач повернув позивачу лише частину вкладу у розмірі 3000 дол. США, а решта вкладу знаходилась на депозитному рахунку « на вимогу» під 0.5% річних, що примусило позивача укласти договір строкового банківського вкладу № 10-1299089 від 05 листопада 2014 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою про рух коштів, зокрема тим, що за листопад 2014 року позивачу нараховувались проценти за те, що сума вкладу знаходилась на депозитному рахунку « на вимогу» під 0.5% річних ( а.с. 27). Крім того, в ході розгляду справи представник відповідача пояснював, що у зв»язку з відсутністю доларів США позивачу пропонувалось отримати вклад у національній валюті, але останній відмовився. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд знаходить, що договори строкового банківського вкладу № 10-1291057 від 08 жовтня 2014 року та № 10-1299089 від 05 листопада 2014 року укладені позивачем внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, яка є агресивною, оскільки саме відповідачем були встановлені обтяжливі позадоговірні перешкоди для отримання позивачем суму вкладу, і з урахуванням приписів законодавства такі правочини є недійсними. Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрінбанк» про те, що факт укладання договорів банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року та 05 листопада 2014 року внаслідок здійснення банківською установою нечесної підприємницької практики, як є агресивною, примус позивача до укладання цих договорів не підтверджено доказами по справі, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи не узгоджуються з доказами по справі. Укладені між сторонами договори строкового банківського вкладу № 10-1280773 від 28 серпня 2014 року, № 10-1291057 від 08 жовтня 2014 року та № 10-1299089 від 05 листопада 2014 року не передбачають стягнення моральної шкоди, не передбачають такої відповідальності й приписи ст..ст. 1058-1076 ЦК України. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. слід скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що розмір морального відшкодування визначений судом без урахування практики Європейського Суду з прав людини, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи не узгоджуються з умовами укладених договорів банківського вкладу та приписами законодавства. Відповідно до Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором є особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошових коштів шляхом формування або подання відповідного документа на переказ. Отримувачем є особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Платником є особа, з рахунку якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання або формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Ініціатор та отримувач може бути однією і тією ж особою. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв»язку з визнанням договорів строкового банківського вкладу № 10-1291057 від 08 жовтня 2014 року та № 10-1299089 від 05 листопада 2014 року недійсними, відповідач порушив приписи законодавства щодо строків проведення переказу, що є підставою для нарахування пені за період з 29 вересня 2014 року по 12 січня 2015 року в розмірі 630.36 дол. США. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що суд стягнув з відповідача лише пеню за порушення банком, що обслуговує отримувача, строків здійснення переказу, а мав також стягнути пеню за порушення банком, що обслуговує платника, строків виконання доручення, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки у спірних правовідносинах саме відповідач є платником, а позивач є отримувачем грошових коштів і такі доводи не ґрунтуються на законі. Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрінбанк» про те, що постановою НБУ № 758 від 01 грудня 2014 року було обмежена видача готівкових коштів в іноземній валюті в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за курсом НБУ, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи не узгоджуються з приписами ст.. 1060 ЦК України. Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрінбанк» про те, що договірні відносини між сторонами існували до 04 грудня 2014 року , а тому розмір пені слід рахувати саме з цієї дати і цей розмір становить 173.39 дол. США., апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки у зв»язку з визнанням договорів строкового банківського вкладу № 10-1291057 від 08 жовтня 2014 року та № 10-1299089 від 05 листопада 2014 року недійсними, розмір пені слід рахувати за період з 29 вересня 2014 року по 12 січня 2015 року і її розмір становить 630.36 дол. США. Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрінбанк» про те, що відповідач не заявляв клопотань про відшкодування витрат на правову допомогу; представник позивача ухвалою суду до участі у справі як особа, що надає правову допомогу, не допускалась; відсутні фінансові документи про понесені позивачем витрати на правову допомогу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи є договір про надання правової допомоги від 05 січня 2015 року, укладений між позивачем і адвокатом, та квитанція до прибуткового касового ордеру про оплату витрат на правову допомогу ( а.с.14, 15), що з урахуванням приписів ст.. 88 ЦПК України є підставою для розподілу судових витрат. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що суд безпідставно зменшив розмір витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки Законом України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлений саме граничний розмір цієї компенсації, а тому суд першої інстанції , з урахуванням складності справи, обґрунтовано зменшив розмір такої компенсації. Крім того, ст.. 30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає, що при встановленні гонорару має враховуватися складність справи і гонорар має бути розумним.

Outcome: partial