Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру під [ADDRESS] яка належала матері позивача на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Роздорожною Л.В., державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-933. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 10.03.1998 року Роздорожною Л.В., державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-935. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом із спадкодавцем та прийняла спадщину після смерті матері, що встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2014 року у справі № 127/25649/14-ц. З метою оформлення права на спадщину в установленому законом порядку позивач звернулась до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, в якій їй надали перелік документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до довідки КП «ВМБТІ», адресованій державному нотаріусу Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. на її запит № 158/02-14 ВІД 19.01.2015 року, було надано інформацію, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 58609 на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року за [PERSON], [PERSON] зареєстровано право власності в цілому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року, виданого адміністрацією підприємства «Аероприлад» згідно наказу від 19.12.1995 року № 149. Таким чином, після переходу права власності до матері позивача відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.1998 року право власності за нею на ? частку у квартирі зареєстровано не було. 04.02.2015 року [PERSON], державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії № 426/02-31. В даній постанові вказано, що оскільки на свідоцтві про право на спадщину за законом від 10.03.1998 року відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначену частку квартири, свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно на ім'я [PERSON] нотаріальна контора не може видати в зв'язку з тим, що державна реєстрація права власності на вище наведе майно не проведена. Таким чином, виникла ситуація, при якій через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 35, 0 кв.м, житловою - 18, 9 кв.м, що складається з 1 кімнати 18, 9 кв. м, кухні 7, 1 кв. м, вбиральні (поєднаної) 2, 8 кв.м, коридору 5, 1 кв. м, вбудованої шафи 1,1 кв. м. Судові витрати позивач просила залишити за нею. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просили суд вимоги задовольнити. Представник відповідача при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 03.02.2015 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 6) Судом встановлено, що після реєстрації шлюбу із [PERSON], [PERSON] зміна прізвище на «[PERSON]». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці, про що в Книзі реєстрації смертей 09.03.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 747. (а.с. 5) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 190/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON]. (а.с. 58-103) З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] було складено заповіт. Згідно заповіту серії НВ № 0892203 від 10.03.1998 року, [PERSON], заповіла своїй дочці [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. (а.с. 92) Згідно матеріалів спадкової справи № 190/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась [PERSON] (а.с. 59) 04.02.2015 року [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під [ADDRESS] належного її матері [PERSON], померлій [INFO], оскільки відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначену частку квартири. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2014 року по справі № 127/25649/14-ц, яке набрало законної сили 30.12.2014 року, встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом з її матір'ю спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою [ADDRESS]. (а.с. 60) Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені вище вказаним судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню. Отже, позивач прийняла спадщину у складі якої є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року, посвідченого адміністрацією «Аерогеоприлад», квартира за адресою: [ADDRESS], що складається з 63/1000 частин житлового будинку № [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] без визначення часток. 21.12.1995 року КП «ВООБТІ» за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану квартиру, про що зроблено запис № 308/22791 в реєстрову книгу № 256. (а.с. 8) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.03.1998 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Роздорожною Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-933, [PERSON] від [PERSON] перейшло в спадок ? частина квартири під [ADDRESS] враховуючи відмову на її користь дочки померлого - [PERSON] (а.с. 9) Таким чином, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Роздорожною Л.В., при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.1998 року, було визначено частки в майні, що перебувало у спільній сумісній власності, а саме в квартирі під [ADDRESS] визначивши, що частка померлого 02.09.1997 року [PERSON] становила ?, і відповідно, частка [PERSON] - ?. Як встановлено судом, [PERSON] не було проведено державну реєстрацію на успадковану ? частину квартири під [ADDRESS] до моменту її смерті [INFO], а інша ? частина квартири під [ADDRESS] належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року, посвідченого адміністрацією «Аерогеоприлад». Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на час спадкування [PERSON] майна після смерті [PERSON], громадянин, зокрема, набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Судом прийнято до уваги, що на час прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності не залежало від державної реєстрації. Державна реєстрація означає, що держава визнала за суб'єктом наявність його прав на об'єкт нерухомості. Коли визнано існування права, то для зацікавлених осіб значення має не сам факт реєстрації, а власне наявність права, що породжує певні юридичні наслідки. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в м. Вінниці, на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 35, 0 кв. м. Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за нею, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved