Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

В червні 2018р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 13 ) до відповідача Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, в якому просила суд: - скасувати наказ відповідача від 13 лютого 2015р. № 762/л-1-1127 (далі по тексту - вимога № 1); - стягнути з відповідача 7887,0 грн. за не надане навчання, що передбачалося договором № 2013/л-1-1127 від 19 серпня 2013р. (далі по тексту - договір) та судовий збір (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 13 лютого 2015р. між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів позивачки здійснити навчання її сина [PERSON] , на медичному факультеті за спеціальністю « Лікувальна справа». 13 лютого 2015р. відповідачем було видано наказ № 762/л-1, яким студента [PERSON] було відраховано з університету з 02 лютого 2014р. за невиконання вимог навчального плану, графіку навчального процесу та індивідуального навчального плану. На думку сторони позивача зазначений наказ відповідача про відрахування її сина, є незаконним, оскільки відповідачем не було надано [PERSON] індивідуальний план навчання, а також академічна заборгованість відбулася у зв`язку з пропуском учбових занять з поважних причин. Також на думку сторони позивача мало місце некоректне виправлення оцінок студента, зокрема по предмету «Медицина надзвичайних ситуацій». Також на думку сторони позивача, оскільки відрахування відбулося з першого курсу студента (сина позивачки), то відповідач зобов`язаний повернути грошові кошти за оплату навчання в університеті за другий курс, які були здійсненні позивачкою. Проте, в досудовому порядку всі звернення сторони позивача відповідачем ігноруються, у зв`язку з чим сторона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2018р. було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 листопада 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відрахування сина позивачки з університету відбулося з дотриманням вимог діючого законодавства. Оскільки мала місце академічна заборгованість, з ряду предметів навчання, а також тривала відсутність на лекціях (120 ауд. год.) без зазначення поважності причин. Також, на думку сторони відповідача, в силу положень п. 4.4., укладеного між сторонами договору, не підлягають поверненню стороні позивача сплачені кошти за навчання. Крім того, на думку сторони відповідача стороною позивача при зверненні до суду з вказаним позовом були пропущені строки позовної давності, визначені ст. 257 ЦК України. 06 грудня 2018р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заперечила проти відзиву на позов, зазначивши, що згідно відомостей поштового відділення до суду з позовом строна позивача звернулася з дотриманням строків позовної давності. Також, правова позиція сторони відповідача щодо не повернення коштів за навчання за другий курс суперечить положенням законодавству та умовам договору, враховуючи те, що сторона відповідача відрахувала сина позивачки з першого курсу. Також в навчальному плані студента містяться розбіжності щодо його допуску до екзаменаційної сесії. 24 грудня 2018р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які за змістом є аналогічними відзиву на позов. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених у позові, відповіді на відзив. В судове засідання 05 жовтня 2021р. представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи сторона була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки свого представника до суду не повідомила. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 19 серпня 2013р. між сторонами було укладено договір, відповідно до п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів позивачки здійснити навчання її сина [PERSON] , [INFO] , на медичному факультеті за спеціальністю «Лікувальна справа». Відповідно до п. 2.2. договору, позивачка зобов`язувалась сплатити за весь час навчання (6 років, 12 учбових семестрів) 94644,0 грн. Після зарахування, вартість навчання за один семестр становить 7887,0 грн. У випадку відрахування студента з університету на підставах, викладених в підпунктах а), б), в), г) п. 2.1.6 даного договору сума, внесена замовником (позивачкою) за навчання не повертається, а в разі відрахування на основах викладених в підпунктах д), е) п. 2.1.6 та при академічній відпустці (п. 2.1.7) сума оплати вираховується пропорційно фактичному строку навчання в семестрі (п. 4.4. договору). За змістом п. 2.1.6 договору, університет має право відрахувати студента у випадках: а) невиконання навчального плану; б) пропусків занять без поважних причин; в) невиконання умов договору; г) за власним бажанням; д) за станом здоров`я, при виникненні медичних протипоказань до навчання за відповідною спеціальністю. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про вищу освіту» (тут і далі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Стаття 63 Закону України «Про вищу освіту» визначає обов`язки осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, зокрема, дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання. Підстави для відрахування здобувача вищої освіти передбачені ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», зокрема, такою є невиконання індивідуального навчального плану. Судом встановлено, що 13 лютого 2015р. відповідачем було видано наказ № 762/л-1, відповідно до якого відраховано з університету [PERSON] за невиконання вимог навчального плану, графіку навчального процесу та індивідуального плану з 02 лютого 2014р. Звертаючись до суду з вказаним позовом (вимога № 1) сторона позивача просила суд скасувати зазначений вище наказ. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача в порушення ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано суд жодного належного і допустимого доказу, яке право сторони позивача чи інтерес порушує зазначений наказ. При цьому, судом встановлено, що на час видачі зазначеного наказу відповідачем, як і на час звернення до суду з вказаним позовом, син позивачки був повнолітнім, і не уповноважував останню на представництво його інтересів в суді. До того ж, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, що під час навчання [PERSON] в університеті, останній не мав академічної заборгованості х певних предметів. З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги № 1. Судом встановлено, що студент [PERSON] був відрахований з університету з 02 лютого 2014р., згідно наказу відповідача від 13 лютого 2015р. № 762/л-1. Відповідно до квитанції № QS 23972728 Придніпровського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» позивачкою 11 лютого 2015р. було здійснена оплата за навчання в сумі 7887,0 грн., згідно з договором за другий курс навчання, а саме за весняно-літній семестр. Згідно графіка навчального процесу відповідача на 2104-2015рр. тривалість весняного семестру другого курсу медичного факультету триває з 02 лютого по 19 червня 2015р. Проте студента [PERSON] було відраховано з університету з 02 лютого 2014р. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так, згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1, 2 ст. 615 ЦК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення умов договору та час відрахування [PERSON] з університету суд приходить до висновку, що вимога № 2 підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial