Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради Харківської області, третя особа: [PERSON] про визнання права на право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 03 липня 2018 року ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області замінено первісного відповідача [PERSON] міської ради Харківської області належним відповідачем Левківською сільською радою Ізюмського району Харківської області, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Левківка, вул. Леніна, 25. Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.08.2018 року залучено до участі у справі за заявою [PERSON] до [PERSON] міської ради Харківської області про визнання права на право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом в якості третьої особи - [PERSON]. Просить з урахуванням уточненої позовної заяви визнати в порядку спадкування за законом право на право власності на земельну частку (пай) що перебуває у колективній власності ААП «Світанок» (с. Забавне Ізюмського району Харківської області), розміром 6,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка була надана [PERSON] на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації № 553 від 08 грудня 2000 року, відповідно до дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) серія PH № 888315, виданого [PERSON] районною адміністрацією 10 вересня 2001 року, після смерті [PERSON], померлої 31.01.1999 року. До судового засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просила розглядати справу без її присутності, її інтереси представляв її представник. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без участі представника сільської ради, проти позову не заперечують. Третя особа в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбні прізвища [PERSON], [PERSON]) [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІV-УР № 471093, видане Крамарівським сільським РАЦС Ізюмського району Харківської області 30.08.1961 р. (а.с.13). Відповідно до довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану кого районного управління юстиції Харківської області № 112/2- 22.10.2004 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 30 вересня 1980 року у Левківській сільській раді Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 13 та змінила прізвище з «Приймак» на «Сумець». (а.с.12). Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-ВЛ № 352540, виданого повторно [PERSON] міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 05 грудня 2017 року, [PERSON] зареєструвала шлюб 10 грудня 2010 року з [PERSON], актовий запис № 08 та змінила прізвище з «Сумець» на «Кравченко». (а.с.11). 31 січня 1999 року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть I-ВЛ № 180301, виданим Левківською сільською радою Ізюмського району Харківської 01.02.1999 року. (а.с.9). Після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельної частки, що перебуває у колективній власності ААП «Світанок» (с. Забавне Ізюмського району Харківської області), розміром 6,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка була надана на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації від 08 грудня 2000 року № 553, відповідно до дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія PH № 888315, виданого [PERSON] районною адміністрацією 10 березня 2001 року. (а.с.10). Позивач зазначає, що оригіналу правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок після смерті матері не знайшла, тому 10 вересня 2001 року отримала зазначений вище дублікат сертифікату, але і його втратила. [PERSON] державної нотаріальної контори № 880/02-17 від 29.03.2018 року позивачу повідомлено, що згідно п. 4.15 гл. 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України» спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ на нерухоме майно, належне померлому. Після смерті [PERSON], яка померла 31 січня 1999 року, вона в нотаріальну контору з заявою про прийняття не зверталася, спадкова справа не заведена. Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), розташовану на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, [PERSON] державна нотаріальна контора не має можливості, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вищезазначену земельну частку (пай). Але має право звернутися до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області для визнання права власності в порядку спадкування на вищевказану земельну частку (пай)». (а.с.14). Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, тому відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на майно мого померлого не може бути перешкодою в реалізації її права на спадщину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, узагальненої в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Таким чином суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved