Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

В червні 2013р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі по тексту - третя особа 1), в якому просила суд визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений третьою особою 1, 25 жовтня 2012р. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто Головне управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа 2). Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що [INFO]. померла її бабуся - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], грошові кошти на депозитному рахунку в АТ «БМ Банк». За життя померлою було складено заповіт, за яким вищезазначену квартиру, остання заповіла відповідачці, а грошові кошти заповіла сторонам, а саме відповідачці ? частин, а позивачці ? частину. На думку сторони позивача, вказаний заповіт повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки на час складання оспорюваного заповіту померла [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати,в силу призначених їй медичних препаратів та стану здоров'я, а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 1247, 1253 ЦК України позивачка просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представники заявлений позов підтримали, з підстав, зазначених в ньому, і просили суд його задовольнити, наголошували, що позивачка відноситься до спадкоємців за законом, оскільки її батько рідний син [PERSON] помер раніше за останню. Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що покійна [PERSON], не дивлячись, що приймала медичні препарати розуміла значення своїх дій та керувала ними, і свідомо склала заповіт, розподіливши належне їй майно. Треті особи 1, 2, про час та місце розгляду справи оповіщались в установленому законом порядку, надіслали на адресу суду свої письмові пояснення з проханням здійснювати розгляд справи у їх відсутність, при цьому третя особа 1 звертала увагу суду, що складання та посвідчення заповіту відбулось з дотриманням вимог закону. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона лікувала [PERSON] з 02 по 09 жовтня 2012 р., яка перебувала у палаті інтенсивної терапії неврологічного відділення з приводу повторних судомних нападів, які сталися у неї вдома, і була доставлена до лікарні швидкою допомогою. За час спостереження хвора була важкою: до свідомості вона повернулася, але хвора була загальмованою; продуктивному контакту була доступна частково, тобто деякі моменти свого життя вона пам'ятала, а деякі моменти не пам'ятала. До неї в реанімаційну палату неврологічного відділення, де вона перебувала, приходили двоє друзів. Свідок пояснила, що догляд за пацієнтом у реанімаційній палаті неврологічного відділення здійснює медичний персонал, а елементи певного догляду можуть виконувати рідні та знайомі у години для відвідувань хворих. Свідок спілкувалася з [PERSON], питала про її скарги, але прохань, щоб свідок зателефонувала онучці чи друзям, щоб ті прийшли, покійна свідку не висловлювала. [PERSON] чисто фізично висловити свої бажання могла. Також на питання свідка [PERSON] повідомила, що вона лікар-ветеринар. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона лікувала [PERSON] з 09 жовтня по 07 листопада 2012 р., померла була переведена з неврологічного відділення у зв'язку з наявністю онкологічного захворювання. За час її перебування у відділенні свідку невідомо про складання нею заповіту. За вищезазначений час [PERSON] чи хто-небудь інший про прихід нотаріуса не повідомляли, і нотаріуса свідок не бачила. 24, 25 жовтня 2012 р. свідок відвідувачів у [PERSON] не пам'ятає, а була лише її знайома, яка з нею сиділа. Пару разів свідок бачила онуку [PERSON], яка приходила; і більше свідок нікого не пам'ятає. Свідок пояснила, що померла якісь елементарні речі говорити могла. Також свідок повідомила, що померла лівою рукою могла користуватись, а права рука у неї майже не працювала, якісь окремі елементарні речі, елементарні висловлювання «так, ні» померла висловлювала, а також могла щось згадати. Іноді вона скаржилася на головний біль. Про складання заповіту свідку нічого невідомо. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона була знайома з [PERSON], оскільки остання була її керівником на роботі, вони разом працювали з 1986 р. і до виходу [PERSON] на пенсію. Після її виходу на пенсію, свідок з померлою зустрічалися рідко; час від часу [PERSON] приходила на роботу у «гості». Востаннє свідок бачилась з [PERSON] восени 2011 р., а після цього спілкувалися з нею виключно по телефону. 01 червня 2012р. [PERSON] вітала свідка з днем народження, і після цього свідок більше не спілкувалася з померлою, оскільки остання повідомила, що погано себе почуває. Свідку відомо, що [PERSON] дуже любила свою онуку, яка була для неї «сенсом життя». Також свідку відомо, що відповідачка часто приходила до [PERSON] на роботу. [PERSON] та відповідачка були сусідами по дачі; у них були дружньо-товариські відносини, не сильно дружні, тому що вони іноді лаялися. [PERSON] бувало проганяла відповідачку, казала, що відповідачка їй вже набридла. Свідку відомо, що відповідачка увесь час позичала гроші у [PERSON] У 2011 р. [PERSON] казала свідку, що їй непотрібно нічого оформлювати на позивачку, тому що онука - єдина спадкоємиця, усе залишається їй і так. Про обставини складання, підписання заповіту 25 жовтня 2012р. свідок нічого не могла пояснити, оскільки не була присутньою при госпіталізації [PERSON] і в лікарні її не відвідувала. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона знайома з [PERSON] з 1995 р., коли прийшла на роботу, а [PERSON] була її безпосереднім керівником, яка також фактично навчала її, а з часом свідок зайняла її місце завідуючої. З [PERSON] у свідка були дуже добрі стосунки, які не обмежувались виключно роботою. Після її звільнення, свідок з нею спілкувалася по телефону, цікавилась її сімейними відносинами. Свідку відомо, що [PERSON] мала онуку, яку вона обожнювала. За 3-4 місяці до смерті [PERSON], свідок припинила з нею спілкування. В судовому засіданні свідок повідомила, що в неї була розмова з [PERSON] про заповіт, і померла зазначала, що у неї є єдина онука, яка і є спадкоємицею, і складати заповіт немає сенсу. Свідок повідомила, що присутньою в лікарні у [PERSON] не була і не відвідувала її там. Про заповіт і про те, що вона хворіла, вона взнала вже після її смерті. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він був знайомий з [PERSON], протягом тридцяти років, перебував з нею у добрих дружніх відносинах. Свідок пам'ятає обставини складання заповіту, яке відбувалося восени 2012р., свідка запросили, щоб він приїхав до лікарні, в якій перебувала на лікуванні [PERSON] Після приїзду нотаріуса, [PERSON] посадовили у інвалідний візок і в холі приміщення лікарні, остання повідомила про свій намір скласти заповіт, з зазначенням всіх обставин заповіту, нотаріус запропонувала зібратись ще раз, на ранок наступного дня. Вранці наступного дня усі зібралися у тому ж самому місці. Більше нотаріус розмовляла з [PERSON], сама перевіряла її дієздатність, свідок вважає, щоб перестрахуватися. Коли [PERSON] ще лікувала свого сина, і був період, коли у неї не вистачало грошей, на питання свідка вона сказала, що донька та колишня дружина її сина їй не помагають. [PERSON] не скаржилася свідку на те, що вона не бажає складати заповіт, що вона це робить під примусом. Свідок особисто знав, що конкретно доглядає за нею тільки одна відповідачка. Після складання заповіту, було зачитано вголос текст заповіту. [PERSON] просила свідка підписати заповіт, і свідок не заперечував, оскільки у [PERSON] не працювали пальці на правій руці, і вона могла користуватись тільки лівою рукою. З приводу заповіту у свідка заперечень не виникало, при складанні та підписанні заповіту були присутні люди, яких знала особисто [PERSON] Свідок повідомив, що за життя [PERSON] по суті була людиною емоційною та комунікабельною, вона розуміла, на яку хворобу страждає, і повідомила свідку, що їй відомо чим закінчиться її лікування. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він товаришував з покійною [PERSON] з 50рр. минулого століття і по день її смерті. В той день, коли погіршився стан здоров'я [PERSON], свідок був разом з нею і викликав швидку допомогу, а також повідомив відповідачку про те, що [PERSON] забрали до лікарні. Після того, як [PERSON] було госпіталізовано, відповідачка фактично, здійснювала весь догляд за нею, готувала їсти, була присутня на всіх медичних процедурах і дослідженнях. Онука ніколи не відвідувала бабусю, хоча їй було відомо про стан здоров'я [PERSON], після покращення стану здоров'я остання була переведена до терапевтичного відділення, де 22 жовтня 2012р. просила викликати їй нотаріуса і виявила бажання скласти заповіт, нотаріус відвідував [PERSON] двічі: 24 та 25 жовтня 2012р., при цьому [PERSON] розмовляла і розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він добре знав покійну [PERSON], товаришував з її сином. Свідку відомо, що підписання заповіту відбувалося у лікарні 24, 25 жовтня 2012р., заповіт був підписаний 25-го числа. Свідок бував у [PERSON] у лікарні, ще до підписання заповіту, оскільки йому повідомив знайомий, що [PERSON] забрали до лікарні, тому свідок приїздив її відвідувати. Свідку відомо, що нотаріус був двічі, 2 дні: ввечері 24 та вранці 25 жовтня. Заповіт був підписаний вранці 25 жовтня. 24 жовтня не був підписаний заповіт, тому що вже було пізно, і поки присутні знайомилися, і поки були записані дані, пройшло досить тривалий час. Спілкування і складання заповіту відбувалося у холі. [PERSON] вивозили з палати. Коли свідок прийшов до лікарні, вона вже була у холі; це було 25 жовтня вранці. На момент складання заповіту свідок зазначив, що [PERSON] була «вменяєма», свідок спілкувався з померлою, вона просила не забувати могилу її [PERSON] (сина). Заповіт після складання, було оголошено вголос, з його змістом свідок був ознайомлений; і заповіт відповідає дійсності і волевиявленню [PERSON] Також свідок повідомив, що спілкувався також з [PERSON], вже і після складання заповіту, на її день народження - 27 жовтня 2012р., і тоді вона перебувала у нормальному стані, вона скаржилась, що онука до неї не приїздить, і не хоче спілкуватись, померла була дуже ображена на онуку, оскільки та не приділяла ніякої уваги ні своєму батьку, ні [PERSON] Свідок [PERSON] суду повідомила, що з [PERSON] вона познайомилася у лікарні, тому що вона лежала в одній палаті з жінкою, за якою вона доглядала. Свідок бачила її стан; знала, що вона - ветеринарний лікар. Свідок часто відвідувала лікарню, [PERSON] запрошувала свідка на свій день народження [INFO]. 25 жовтня 2012р. свідок відвідувала лікарню, і нічого неадекватного у поведінці [PERSON] не бачила. [PERSON] перебувала у терапевтичному відділенні лікарні на вул. Ризькій в м. Києві. Свідок бачила, що за [PERSON] доглядала відповідачка, і вона була єдиною, хто туди приходив. І ще іноді приходила її донька. Відповідачка добре доглядала за [PERSON], і та була дуже чистою, доглянутою, весь час помитою, нагодованою. При цьому була домовленість з медичним персоналом. У [PERSON] не працювала права рука, і свідок допомагала їй піднятися. Вона намагалася їсти лівою рукою і вона перебувала у нормальному стані. При відвідуванні лікарні, свідок часто спілкувалася з [PERSON], оскільки за фахом є лікарем. Крім відповідачки, інші родичі до [PERSON] не приходили, у тому числі онука, яку свідок не бачила. [PERSON] була адекватною. 24 жовтня 2012р. вранці свідок прийшла до лікарні (тоді померла її знайома), і [PERSON] висловила їй свої співчуття. 24 та 25 жовтня 2012р. свідок востаннє спілкувалася з [PERSON], і її стан тоді був звичайним; свідок не бачила ніякого погіршення здоров'я, [PERSON] нормально спілкувалась зі свідком. Свідок [PERSON] суду повідомила, що з [PERSON] вона спілкувалася протягом року; вона просила надати допомогу і консультації з питань нерухомості. Вона просила, щоб свідок була присутньою, коли хтось приходив дивитися її нерухомість. Свідок повідомила, що за фахом вона економіст, а останнім часом працює ріелтером. На прохання [PERSON] бути свідком при складанні заповіту, [PERSON] погодилася і прийшла вечором, оскільки нотаріус призначив на вечір (дату свідок не згадав), до терапевтичного відділення. Там були ще люди, які повинні були бути свідками: був товариш сина [PERSON], на ім'я [PERSON], який допоміг їй сісти у крісло та вивіз її до холу, де обговорювалися питання. Нотаріус задавав запитання [PERSON], що вона конкретно бажає, кому і скільки заповідати. Це обговорення тривало приблизно більше години, і вже було пізно, і нотаріус запропонував зустрітись наступного дня вранці. Вранці всі знову зібралися. При читанні вголос заповіту, [PERSON] уважно слухала, після чого були зібрані усі підписи. При складанні заповіту, в основному, говорив нотаріус і [PERSON] Атмосфера була звичайною, спокійною. [PERSON] нормально себе поводила, абсолютно адекватно сприймала події. Заповіт не був підписаний першого дня, оскільки нотаріус дуже прискіпливо розпитувала [PERSON] і, зокрема, розпитувала, чому конкретно цій людині заповідає, хоча є онука. Заповіт був підписаний свідками. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, про допит яких клопотали перед судом сторони, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO]. померла [PERSON] - бабуся позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на: квартиру [ADDRESS], грошові кошти на депозитному рахунку в АТ «БМ Банк». За життя [PERSON], 25 жовтня 2012р. було складено заповіт на користь сторін (а.с. 13), зі змісту заповіту вбачається, що він був складений у присутності трьох свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та підписаний ними, оскільки [PERSON] мала вади (слабкість рук). У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що під час складання заповітну, спадкодавець [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, в силу призначених їй медичних препаратів і проходження відповідного курсу лікування. За змістом ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 2. 3 ст. 1247 ЦК України). Частиною 2 ст. 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). У відповідності з ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови № 7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Згідно з висновками посмертної судово-психіатричної експертизи (акт судово-психіатричного експерта № 631 від 29 липня 2014р.), проведеної комісією експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, яка була призначена ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014р. за клопотанням сторони позивача, на час складання заповіту 25 жовтня 2012р. [PERSON] на стійкий хронічний психічний розлад, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство не страждала, а виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинного, метастатичного, інтоксаційного) ґенезу з інтелектуальними змінами, церебрастенічним синдромом, афатичними порушеннями (F07.8-згідно МКХ-10); на час складання заповіту 25 жовтня 2012р. [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними; прийом призначених медичних препаратів не спричинив хворобливого впливу на психічний стан [PERSON] на час складання заповіту 25 жовтня 2012р. Враховуючи все вищевикладене, а також беручи до уваги, висновок посмертної судово- психіатричної експертизи, оцінюючи в сукупності з показами допитаних в судовому засіданні свідків, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи в суді не знайшло свого підтвердження, що на час складання та посвідчення оспорюваного заповіту спадкодавець [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, внаслідок психічного розладу, або у зв'язку з вживанням медичних препаратів, відповідно до визначеного курсу лікування, при цьому судом враховано, що допитані в судовому засіданні свідки, за клопотанням сторін не підтвердили того факту, що померла [PERSON] за своїм станом здоров'я на час складання оспорюваного заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed