Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відмову у вчиненні нотаріальної дії в порядку ст. 49 Закону України «Про нотаріат», в якому просив ухвалити рішення, яким визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати Дніпровську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області винести відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за його, [PERSON] заявами від 14.12.2015 року, 13.06.2016 року та 23.04.2018 року. Позивач в прохальній частині позову просив здійснити розгляд справи за його відсутності в порядку спрощеного провадження. Державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кобрусєва Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Вислухавши державного нотаріуса, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами спадкової справи №103/2014 (а.с.62-221), суд прийшов до наступного. Встановлено, що [INFO] у віці 76 років помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 лютого 2014 року виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.118), який на момент смерті залишив заповіт (а.с.115) посвідчений 17 серпня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гула М.К. та зареєстрований в реєстрі за №2635 на ім'я своїх дітей [PERSON] та [PERSON] (позивач по справі). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS]. 14 березня 2014 року до Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову долю звернулася дружина спадкодавця [PERSON] (а.с.63) та донька спадкодавця (спадкоємиця за заповітом) [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.65), внаслідок чого державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кобрусєвою Л.В. було заведено спадкову справу №103/2014 (а.с.91). 24 березня 2015 року до Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надійшла у простій письмовій формі заява позивача [PERSON] про прийняття спадщини на підставі п. 2 ст. 1272 року (а.с.95), на яку 25 березня 2015 року державним нотаріусом на ім'я позивача була надіслана відповідь №784/02-14, в якій [PERSON] роз'яснено про те, що якщо він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, то за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини або звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини, повідомивши про це нотаріальну контору (а.с.93). 04 квітня 2015 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині на 1/8 частку спадкового майна: житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 64,5 кв.м. (а.с.163); свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині на 1/8 частку спадкового майна: земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1000 кв.м. (а.с.165); свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині на 1/8 частку спадкового майна: земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1680 кв.м. (а.с.167). 04 квітня 2015 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/16 часток спадкового майна: житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 64,5 кв.м. (а.с.169); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/16 часток спадкового майна: земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1000 кв.м. (а.с.171); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/16 часток спадкового майна: земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1680 кв.м. (а.с.173). 15 квітня 2015 року [PERSON] своїм листом від 07 квітня 2015 року, повідомив відповідача про звернення до суду з позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини (а.с.175). Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року, [PERSON] був визначений додатковий строк достатній для прийняття спадщини після смерті батька терміном 3 місяці з дня набрання чинності рішення суду (а.с.201-203). 17 грудня 2015 року до Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надійшла нотаріально посвідчена заява [PERSON] про прийняття спадщини (а.с.188), на яку 23 грудня 2015 року державним нотаріусом на ім'я позивача була надіслана довідка №3757/02-14 та відповідь №3758/02-14, в якій [PERSON] було роз'яснено процедуру прийняття спадщини, обсяг спадщини, вказано на перелік необхідних документів та повідомлено про необхідність обов'язкової особистої явки до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.193-200). 12 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.204). Внаслідок чого, 12 лютого 2016 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/16 часток спадкового майна: житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 64,5 кв.м. (а.с.216); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/16 часток спадкового майна: земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1000 кв.м. (а.с.220); свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/16 часток спадкового майна: земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1680 кв.м. (а.с.218). 22 березня 2016 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою (а.с.229), в якій просив повернути оригінали: Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], та зробити відмітки на оригіналах вищевказаних документів про перехід права власності на 7/16 частин майна до [PERSON] За результатами розгляду заяви позивача, 23 березня 2016 року державний нотаріус направила заявнику письмову відповідь №826/02-14 (а.с.228), у якій роз'яснила, що документи на підставі яких вчинено нотаріальну дію та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва, тощо, які залишаються у справах нотаріуса; та звернула увагу на те, що Земельним кодексом України чітко визначений перелік документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, одним з яких є свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. 22 червня 2016 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій на підставі ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» (а.с.231), в якій просив винести та надіслати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення 12.02.2015 року спадщини за законом (на обов'язкову частку у спадщині) та видачі свідоцтва відповідно до Заяви про прийняття спадщини за законом від 14.12.2015 року, відмову в поверненні оригіналів документів відповідно до заяви від 14.03.2016 року та повернути безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 1790,24 грн. за вчинення 12.02.2016 року нотаріальні дії. За результатами розгляду заяви позивача, 25 червня 2016 року державний нотаріус направила заявнику письмову відповідь №1786/02-14 (а.с.233), у якій роз'яснила, що постанови про відмову видаються нотаріусом щодо вчинення нотаріальних дій, а повернення оригіналів документів не є нотаріальною дією, тому таку постанову видати не можливо; мотивовано чинним законодавством України підстави вилучення оригіналів правовстановлюючих документів і роз'яснено за які саме послуги позивачем було сплачено кошти. 16 травня 2018 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою (а.с.223), в якій просив в установлений законом термін винести та надіслати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення 12.02.2016 року спадщини за законом (на обов'язкову частку у спадщині) та видачу свідоцтва відповідно до Заяви про прийняття спадщини за законом від 14 грудня 2015 року. За результатами розгляду заяви позивача, 16 травня 2018 року державний нотаріус направила заявнику письмову відповідь №1136/01-16 (а.с.226), у якій зазначила наступне: право на обов'язкову частку у спадщині виникає у спадкоємців передбачених ст. 1241 ЦК України, а саме: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкодавця, але тільки у тому разі, якщо вони не є спадкоємцями за заповітом; [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, тому і свідоцтва про право на спадщину позивачу були видані за заповітом та повідомлено [PERSON], що видати постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині не є можливим, так як позивач вже отримав на своє ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а до спадщини за законом на обов'язкову частку позивач не закликався. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним. Аналогічні положення містяться у ч. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів. Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. З матеріалів справи вбачається, що спір щодо спадкового майна відсутній, свідоцтва про право на спадщину видано всім трьом спадкоємцям, предметом розгляду у справі є дії нотаріуса не пов'язані з оформленням спадкових прав. Доводи позову про те, що відповідач відмовив у вчиненні саме нотаріальної дії не знайшли об'єктивного підтвердження під час судового розгляду, тому позов по суті є безпідставним, а предмет оскарження відсутній. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідача ґрунтується на законі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Водночас, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і в частині визнання дій відповідача протиправними, оскільки зазначений спосіб захисту не є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed