Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні з 07.12.2017 року. Тривалий час страждає на параноїдну шизофренію. В клінічній картині афективна, галюцинаторно-маячна, кататонічна симптоматика, що супроводжується агресивними тенденціями на адресу рідних. Захворювання має безперервний перебіг. Сформований дефект особистості. Є інвалідом другої групи безстроково. В періоди загострень захворювання б'є посуд, ламає меблі, рубає дерева, погрожує батькам фізичною розправою, вважає їх не рідними, виганяє їх з будинку, душе, б'є. Згідно з рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2013 року та 28.05.2014 року до [PERSON] застосовувалася примусова госпіталізація. Останнє стаціонарне лікування проходив з 18.08.2016 року по 04.11.2016 рік з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїдний синдром, дефект змішаного типу». Теперішня госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану на протязі місяця: не спить, поводиться неадекватно, викидає запаси їжі з холодильнику та льоху собакам, не дає опалювати будинок, забороняє матері годувати паралізованого батька, якого вважає сепаратистом. Б'є його, погрожує матері розправою, хапається за кочергу. [PERSON] доставлений до приймального відділення 07.12.2017 року у супроводі співробітників поліції та матері, в стані психомоторного збудження, за направленням районного психіатра. Відмовився від добровільної госпіталізації. Госпіталізований у примусовому порядку як особа, що страждає на тяжкий психічний розлад та являє небезпеку для себе та оточуючих. 07.12.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу. За психічним станом являє небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 07.12.2017 року, [PERSON], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу. За психічним станом являє небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved