Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

В січні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 30% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача ? частину з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано ( а.с.5), від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 30 квітня 2013 року, сторони від спільного шлюбу мають неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] (а.с.2), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвам про народження серії [NUMBER] виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції від 06 грудня 2010 року, а також неповнолітню доньку -[PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом РАЦС Полтавського міського управління юстиції 25 серпня 2006 року ( а.с.3,4). В судовому засіданні позивачка зазначила, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Поряд з цим, відповідачем не заперечувались вище наведені факти та обставини встановлені судом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO], він зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем по справі фактично не заперечувався обов'язок утримання дітей шляхом сплати аліментів та приймаючи до уваги його майновий стан та наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе стягнення аліментів в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved