Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області суду надійшов позов [PERSON] до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (надалі за текстом - ПрАТ «ЗЗРК»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління держпраці у Запорізькій області, Василівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, про скасування акту розслідування та зобов'язання вчинити певні дії. Позов мотивовано наступним. [PERSON] за наказом №3088 від 10.11.1999 працює водієм автотранспортних засобів 1-го класу автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК». 16.04.2018, приблизно з 6 годин 30 хвилин на території стоянки автотранспорту у м. Дніпрорудне за адресою вулиця Східна 81 [PERSON] підготував автомобіль до зміни, пройшов щозмінний передрейсовий медичний огляд, отримав подорожній лист №610604 16.04.2018 та дозвіл медичного працівника на керування транспортним засобом. Після перевірки технічного стану його автомобіля КрАЗ-6510, реєстраційний номер [NUMBER], контролером технічного стану, йому був дозволений виїзд з території стоянки. Після приїзду на територію автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК», [PERSON] вилазив із кабіни автомобіля КрАЗ-6510, яка знаходиться на висоті 0,985 м. від поверхні землі і у нього підвернулась нога, в результаті чого він отримав травму лівого колінного суглоба. Внаслідок нещасного випадку, який відбувся 16 квітня 2018 року під час виконання [PERSON] виробничого завдання приблизно о 7 годині 45 хвилин на території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК», розташованого селі Мала Білозірка, вул. Веселівське шосе 7, в результаті отриманої травми [PERSON] тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні в комунальній установі «Дніпрорудненська міська лікарня» Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (далі за текстом - КУ «Дніпрорудненська міська лікарня») з діагнозом «Тріада о'Донека лівого колінного суглоба». Згідно акту про нещасний випадок форми Н-5 від 17.05.2018 вказано, що комісією нещасний випадок з водієм автотранспортних засобів автоколони №2 автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» [PERSON] не визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. 15.08.2018 [PERSON] звернувся із заявою до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, про проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі та про скасування висновку попередньої спеціальної комісії за актом Н-5 від 17.05.2018. Головним управління Держпраці у Запорізькій області 16.08.2018 на ПрАТ «ЗЗРК» направлено припис №1-08 від про проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 18.09.2018 Головне управління Держпраці у Запорізькій області повідомило, що комісією ПрАТ «ЗЗРК», утвореної наказом №531 від 23.08.2018, проведено повторне розслідування нещасного випадку і за результатами розслідування складено і затверджено акт форми №-5 від 04.09.2018, згідно якого нещасний випадок з [PERSON] не визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Позивач не погоджується з висновками комісії про розслідування нещасного випадку, що стався з ним та вважав, що акт форми Н-5 від 04.09.2018 не відтворює фактичні обставини події, яка відбувалася з ним 16 квітня 2018 року та не відповідає вимогам діючого законодавства, виходячи з наступного. [PERSON] вказав, що за змістом розділу 3 акту від 04.09.2018 вказано, що комісія встановила наступне: 1. відповідно до карти працівника, що підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду від 19.09.2017, [PERSON] пройшов періодичний медичний огляд 19.09.2017 і був визнаний придатним за професією «водій автотранспортних засобів»; 2. під час передрейсового медичного огляду в [PERSON] скарг на стан здоров'я не було, що підтверджується його підписом в «Журналі щозмінного, передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв», тому протипоказань для відсторонення [PERSON] від керування автотранспортним засобом не було; 3. під час керування автомобілем 16.04.2018 від м. Дніпрорудне до автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК», [PERSON] скарг на стан свого здоров'я не висловлював, що підтверджує у своїй пояснювальній записці [PERSON]; 4. стан місця, де стався нещасний випадок з [PERSON] 16.04.2018, відповідає нормативним вимогам. В поясненні [PERSON] свідчить, що забруднень території не було; 5. згідно з пояснень контролера технічного стану автотранспортних засобів [PERSON] під час перевірки автомобіль знаходився в технічно справному стані, про що свідчить його підпис в «Подорожньому листі №610604» від 16.04.2018; 5. факт травмування та вплив шкідливих і небезпечних виробничих факторів, які могли привести до погіршення стану здоров'я [PERSON] під час знаходження 16.04.2018 на території стоянки автотранспорту на вул. Східна 81. м. Дніпрорудне ПрАТ «ЗЗРК» і території Автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» не встановлено. Позивач вказав, що комісія ПрАТ «ЗЗРК» з розслідування нещасного випадку правильно встановила обставини та хронологію подій, однак помилково відмовилися визнавати той факт, що травмування [PERSON] сталося в результаті фізичної дії, так як при виході з кабіни автомобіля в результаті перенавантаження маси тіла тільки на ліву ногу, був отриманий розрив заднього рогу медіального меніска лівого колінного суглоба. Посилання ж комісії на відсутність факторів, які могли вплинути на погіршення стану здоров'я позивача, є безпідставним, оскільки нещасний випадок, що стався з [PERSON] пов'язаний не з впливом виробничих факторів, а з отримання [PERSON] фізичної травми під час виконання виробничих завдань. З огляду на викладене, позивач просив суд: акт проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався з ним 16 квітня 2018 року на ПрАТ «ЗЗРК» за формою Н-5 визнати недійсним та скасувати; зобов'язати відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з ним 16 квітня 2018 року на території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» та скласти акт за формою Н-1, відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 2-6). Відповідачем надано відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до наступного. На думку відповідача, складений комісією з розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 16 квітня 2018 року, акт форми Н-5 від 04 вересня 2018 року відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки комісією зазначено, що факт травмування та вплив шкідливих і небезпечних виробничих факторів, які могли привести до погіршення стану здоров'я [PERSON] під час знаходження 16.04.2018 на території стоянки автотранспорту на вул. Східна 81, м. Дніпрорудне ПрАТ «ЗЗРК» і території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК», не встановлено; технічних, організаційних та психофізіологічних причин, які могли призвести до настання нещасного випадку з водієм автотранспортних засобів автоколони №2 автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» [PERSON] 16.04.2018, не встановлено; осіб, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, немає. Крім того, на думку відповідача, фізична дія, що призвела до травмування [PERSON], жодним чином не пов'язана з виконанням [PERSON] його трудових обов'язків та не залежала від шкідливих виробничих факторів, оскільки це була особиста необережність позивача. Додатково ПрАТ «ЗЗРК» зазначає, що ним здійснено повторне розслідування нещасного випадку (погіршення) стану здоров'я позивача на підставі припису ГУ Держпраці у Запорізькій області, а чинне законодавство не передбачає повторного повторного розслідування нещасного випадку, що свідчить про необґрунтованість заявлених позивачем вимог. Відповідач зазначає, що розмір судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, заявлений позивачем, є необґрунтованим, оскільки, в порушення вимог ст.. 137 ЦПК України, позивачем не долучено належних доказів понесення відповідних витрат. З огляду на викладене, в задоволенні позову відповідач просив суд відмовити (а.с. 65-70). Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області надано пояснення на позов, зміст яких зводиться до слідуючого. На думку третьої особи, позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем на надано доказів на підтвердження позовних вимог, а акт повторного розслідування нещасного випадку, що стався 16.04.2018 з [PERSON], відповідає вимогам діючого законодавства (а.с.94-96). Головне управління держпраці у Запорізькій області надало суду письмові пояснення, зміст яких зводиться до повторення фактичних обставин у справі (а.с. 102-105). Позивачем в особі представника надано відповідь на відзив (а.с. 88-91). Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. 125-126). Інших заяв по суті до суду не надходило. В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, представник відповідача просила відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат. В судове засідання представники третіх осіб не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що він працює завідуючим хірургічним відділенням КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» та він був у складі ЛКК вказаного медичного закладу, якою здійснювалося медичне обстеження [PERSON] та в подальшому складався відповідний висновок про стан здоров'я [PERSON] Вказаний висновок ним підписувався, оскільки на той час він виконував обов'язки головного лікаря по медичній частині. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює медичною сестрою ПрАТ «ЗЗРК» та їй відомо, що 16 квітня 2018 року вона проводила передрейсовий медичний огляд водія [PERSON] Того дня [PERSON] проблем зі здоров'ям не мав, скарг не подавав, в зв'язку з чим був допущений до керування службовим транспортним засобом. Подорожній лист [PERSON] отримав о 06 год. 50 хв. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює контролером технічного стану автотранспортних засобів ПрАТ «ЗЗРК» та йому відомо, що 16 квітня 2018 року [PERSON] з'явився на роботі, як звичайно. Пройшов медичний огляд. Він підписав йому подорожній лист та приблизно о 06 год. 50 хв. [PERSON] на службовому авто «КрАЗ» здійснив виїзд з території автостоянки в місті Дніпрорудне. Автомобіль був в технічно справному стані. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює начальником автоколони № 2 автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» та йому відомо, що 16 квітня 2018 року, приблизно о 07 год. 50 хв. йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що через стан свого здоров'я він не може керувати транспортним засобом. При цьому [PERSON] пояснив свідку, що коли він був на стоянці транспортних засобів у нього раніше - дослівно: «что-то хрустнуло» (мовою оригіналу). В якому коліні [PERSON] відчув вказаний дискомфорт свідку не говорив. Потім він та інші робітники підприємства доставили [PERSON] в медичний заклад - КУ «Дніпрорудненська міська лікарня». В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 16 квітня 2018 року він добирався із міста Дніпрорудне разом із [PERSON], який керував службовим автомобілем «КрАЗ», на роботу на ПрАТ «ЗЗРК». При цьому, [PERSON] на стан свого здоров'я не скаржився. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був головою комісії з розслідування нещасного випадку, який стався з [PERSON] В ході розслідування комісія дійшла до висновку, що нещасний випадок, який стався з [PERSON], не пов'язаний з виробництвом. В зв'язку з цим 04.09.2018 було складено акт за формою Н-5. 30 жовтня 2018 року позов надійшов до суду (а.с. 2). 05 листопада 2018 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено до розгляду на 29 листопада 2018 року (а.с.60). 29 листопада 2018 року судом винесено ухвалу про витребування доказів (а.с. 118). 17 грудня 2018 року судом винесено ухвалу про витребування доказів та про залучення третьої особи (а.с. 176,177). Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Предметом позову в справі є оспорювання позивачем акту форми Н-5 від 04 вересня 2018 року про визнання нещасного випадку таким, що не пов'язаний з виробництвом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що наказом № 3088 від 10 листопада 1999 року позивач [PERSON] прийнятий водієм на ПрАТ «ЗЗРК», що підтверджено копіями трудової книжки позивача та відповідним наказом (а.с. 36-38, 34). 16 квітня 2018 року, о 06 год. 50 хв. після прибуття на стоянку автотранспорту автотранспортного цеху у місті Дніпрорудне по вулиці Східній, 81, [PERSON] пройшов передрейсовий медичний огляд у медичної сестри [PERSON], якою зроблено відмітку в подорожньому листі № 610604 від 16 квітня 2018 року та в «Журналі щозмінного, передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв» про придатність [PERSON] до керування автотранспортним засобом. Контролером технічного стану автотранспортних засобів [PERSON] дозволено виїзд автомобіля «КрАЗ-6510», р/н [NUMBER]. Після цього, [PERSON] на вказаному автомобілі направився до автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК», який розташований в селі Мала Білозерка Василівського району. Під'їхавши до контрольно-диспетчерського пункту автотранспортного цеху, [PERSON] висадив із автомобіля [PERSON], який знаходився з ним в автомобілі, та проїхав на територію автотранспортного цеху. Приблизно о 07 год. 45 хв. [PERSON], виходячи з кабіни автомобіля, відчув больові відчуття в колінному суглобі лівої ноги, внаслідок чого він не міг рухатися та повернувся до кабіни автомобіля. Після цього, він зателефонував начальнику автоколони [PERSON] та повідомив про погіршення стану здоров'я. Після цього, [PERSON] та декілька інших співробітників доставили [PERSON] до КУ «Дніпрорудненська міська лікарня», де він проходив лікування. Вказані обставини підтверджені актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 16 квітня 2018 року форми Н-5 від 17 травня 2018 року (а.с. 12-15), журналом щозмінного, передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв (а.с. 26), подорожнім листом від 16 квітня 2018 року (а.с. 27) поясненнями позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнано сторонами. Наказом № 254 по ПрАТ «ЗЗРК» від 17 квітня 2018 року утворено комісію з розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON], якою 17 травня 2018 року складено акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 16 квітня 2018 року форми Н-5. Вказаним актом встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] не визнано таким, що пов'язаний з виробництвом у зв'язку з тим, що не встановлено факт травмування та вплив шкідливих і небезпечних факторів на [PERSON] під час знаходження на території стоянки автотранспорту по вулиці Східній, 81 в місті Дніпрорудне та території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК». Комісія встановила, що осіб, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, немає (а.с. 12-15). За заявою представника [PERSON] 16 серпня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області на ім'я керівника ПрАТ «ЗЗРК» складено і направлено припис форми Н-9 щодо необхідності проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] (а.с. 38,39,40,41). Наказом № 531 від 23 серпня 2018 року ПрАТ «ЗЗРК» утворено комісію з повторного розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] (а.с. 75). Вказаною комісією 04 вересня 2018 року складено акт проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 16 квітня 2018 року форми Н-5. Вказаним актом встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] не визнано таким, що пов'язаний з виробництвом у зв'язку з тим, що не встановлено факт травмування та вплив шкідливих і небезпечних факторів на [PERSON] під час знаходження на території стоянки автотранспорту по вулиці Східній, 81 в місті Дніпрорудне та території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК». Комісія встановила, що осіб, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, немає (а.с. 42-45). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані Кодексом законів про працю України (КЗпП України), Законом України «Про охорону праці», Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначено Порядком. Згідно положень пункту 7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше. Відповідно до пункту 14 Порядку, проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, а також вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У разі, коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов'язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5. Згідно з пунктом 15 Порядку, обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, серед іншого, виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу та ін. З копій медичних документів, які містяться у справі, підтверджено, що [PERSON] 16 квітня 2018 року звертався до медичної установи - КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» та знаходився на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі з 16 квітня по 11 червня 2018 року з діагнозом: «Тріада о'Донека лівого колінного суглобу». Згідно анамнезу хвороби, травма отримана 16 квітня 2018 року приблизно о 07 год. 30 хв. (а.с. 47,48, 49, 51, 53,72,77, 130-148, 184). Відповідачем визнавався факт отримання позивачем [PERSON] вищевказаної травми під час виконання останнім своїх службових обов'язків на ПрАТ «ЗЗРК». Враховуючи, що травму [PERSON] отримав в робочий час, під час перебування на робочому місці, при виконанні трудових обов'язків в інтересах підприємства, пов'язаних з керуванням службовим автотранспортним засобом, суд вважає, що нещасний випадок, що стався з позивачем є таким, що пов'язаний із виробництвом та приходить до висновку, що розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 16 квітня 2018 року, проведено з порушенням пункту 14 Порядку проведення розслідування, оскільки під час розслідування не з'ясовано обставини і причини нещасного випадку, не враховано первинну медичну документацію, що є підставою для визнання акту за формою Н-5 від 04 вересня 2018 року недійсним та його скасування. Доводи відповідача про те, що нещасний випадок, що стався з [PERSON] не пов'язаний з виробництвом, оскільки факт травмування та вплив шкідливих і небезпечних виробничих факторів, які могли привести до погіршення стану здоров'я [PERSON] під час знаходження 16.04.2018 на території стоянки автотранспорту на вул. Східна 81, м. Дніпрорудне ПрАТ «ЗЗРК» і території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК», не встановлено, як і не встановлено технічних, організаційних та психофізіологічних причин, які могли призвести до настання нещасного випадку з [PERSON] 16.04.2018 та осіб, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, є неспроможними, виходячи з наступного. Згідно з положенням підпункту 1 пункту 15 Порядку, нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, у випадку виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні. Судом встановлено, що 16 квітня 2018 року о 07 годині 45 хвилин водій автотранспортних засобів автоколони №2 автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» [PERSON] перебував на території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» тобто на своєму робочому місці та виконував трудові обов'язки, а отримана позивачем травма лівого колінного суглоба виникла не в результаті впливу шкідливих і небезпечних виробничих факторів підприємства-відповідача, а в результаті підвернення лівої ноги, що не оспорювалося відповідачем та доведено позивачем належними доказами. [PERSON] не заперечувався факт відсутності безпосереднього впливу на нього шкідливих і небезпечних виробничих факторів підприємства. Крім того, в ході судового розгляду не встановлено умислу позивача на нанесення собі травми чи отримання пошкодження в результаті необережності, як і не встановлено обставин, за яких нещасний випадок не визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, визначених пунктом 16 Порядку. Додатковим підтвердженням отримання травми позивачем на території автотранспортного цеху ПрАТ «ЗЗРК» є здійснення медичним співробітником відповідача передрейсового медичного огляду [PERSON] та допуском його до керування транспортним засобом в зв'язку із задовільним станом здоров'я. З огляду на викладене, безпідставним є й посилання відповідача на лист в.о. головного лікаря КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» від 31.08.2018 про те, що погіршення здоров'я не [PERSON], яке з ним трапилося 16 квітня 2018 року не пов'язано з виробничими факторами (а.с. 77). Крім того, суд звертає увагу на те, що за положеннями пункту 14 Порядку, вирішення питання про те, чи пов'язаний нещасний випадок з виробництвом належить не медичному закладу, а комісії з розслідування відповідного нещасного випадку. Таким чином суд приходить висновку, що [PERSON] виконував в інтересах ПрАТ «ЗЗРК» функції, що безпосередньо пов'язані з його трудовими (посадовими ) обов'язками на своєму робочому місці. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 242/3471/17 (провадження № 61-40058св18). Відповідно до Порядку, у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний із виробництвом, комісія зобов'язана скласти у п'яти примірниках акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1. Суд критично відноситься до посилань відповідача про те, що діючим законодавством не передбачено проведення повторного повторного розслідування нещасного випадку, а отже суд, у випадку задоволення позову, перебере на себе права та обов'язки комісії з розслідування нещасного випадку, є безпідставними та спростовується наступним. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці», пункту 10 Порядку, роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою. У разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, зі змістом акта за формою Н-5 або формою НПВ чи незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України в постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-29цс13 (постанова Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 242/3471/17 (провадження № 61-40058св18)). Позовні вимоги [PERSON] фактично зводилися до оспорювання рішення комісії з розслідування нещасного випадку, яке міститься в затвердженому акті за формою Н-5 від 04 вересня 2018 року, складеному за наслідками повторного розслідування нещасного випадку, що трапився з позивачем 16 квітня 2018 року, та зобов'язання роботодавця скласти акт за формою Н-1, а отже вимога про зобов'язання відповідача здійснити потворне розслідування нещасного випадку є похідною від вимоги про скасування акту форми Н-5 та підлягає розгляду в суді та може бути, у випадку її задоволення, ефективним засобом поновлення прав особи. Суд вважає, що заперечення відповідача на позов, викладені у відзиві, не спростовують встановлених обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами та на вирішення справи по суті не впливають. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача невизнанням відповідачем нещасного випадку, що стався 16 квітня 2018 року з [PERSON] таким, що пов'язаний з виробництвом та складенням в подальшому 04 вересня 2018 року акту за формою Н-5, порушені та підлягають судовому захисту шляхом визнання вказаного акту недійсним та його скасування, а також зобов'язання відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався 16 квітня 2018 року з [PERSON], та скласти акт за формою Н-1. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Відповідно до ст.. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2) ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3); розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4) ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5); обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6). При зверненні до суду позивачем сплачено 1 409 грн. 60 коп. за дві вимоги немайнового характеру (а.с. 1). Крім того, позивачем сплачено 12 700 грн. адвокату [PERSON] за надання професійної правничої допомоги, що підтверджено ордером адвоката [PERSON] на надання правової допомоги від 14 серпня 2018 року, угодою № 984 від 11 червня 2018 року та додатковою угодою від 11 червня 2018 року про надання правничої допомоги між адвокатом [PERSON] та [PERSON], актом виконаних робіт від 20 жовтня 2018 року, згідно якого адвокатом [PERSON] надано правничу допомогу позивачу на суму 12 702 грн. 90 коп. та отримано від позивача 12 700 грн. за виконану роботу (а.с. 7,9, 9 зв.,10). Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, витрати у вигляді судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне. Згідно відзиву на позовну заяву та усних пояснень представника відповідача в судовому засіданні, відповідач просив суд відмовити в задоволенні стягнення судових витрат, в тому числі і на правничу допомогу, у зв'язку із необґрунтованістю позовних вимоги та відмовою в позові по суті. При цьому, відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України та не доведено неспівмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України. Крім цього, суд зазначає, що частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України застосовуються у випадку у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності вказаних витрат. Однак, на думку суду, позивачем та його представником дотримано вимог ч.4 ст. 137ЦПК України та доведено належними доказами, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірними обставинам, визначеним положеннями ч.4 ст. 137ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 12 700 грн.

Outcome: approved