Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

В травні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа: Славутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просив суд: - виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження: заборона відчуження, обтяжувач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 38750239), дата реєстрації обтяження - 25 травня 2020р. за № 27801652. Свою позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що згідно протоколу електронних торгів № 469279 від 10 березня 2020р. його було визнано переможцем електронних торгів з реалізації лота № 408330, а саме зазначеного вище автомобіля. Факт придбання позивачем вказаного автомобіля підтверджується актом про проведення електронних торгів від 25 березня 2020р., складеним старшим державним виконавцем Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Кошти за придбане майно внесені переможцем торгів у повному обсязі. Однак, при зверненні позивача до сервісного центру МВС з метою проведення реєстрації придбаного автомобіля, йому було відмовлено у зв`язку з наявністю обтяження транспортного засобу, а саме: приватного обтяження, застави рухомого майна, зареєстрованого 25 травня 2020 року за № 27801652. Водночас позивач зазначає, що на час набуття ним права власності на спірний транспортний засіб у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні будь-які відомості про обтяження цього рухомого майна. Наявне обтяження не дозволяє позивачу, як законному власнику, здійснити реєстрацію придбаного автомобіля та створює перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні придбаним на електронних торгах рухомим майном, вирішити спір в досудовому порядку не вбачається за можливе, у зв`язку з чим, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалю судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Також представник позивача подала до суду заяву про розподіл судових витрат та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,0 грн. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки до суду не повідомили. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, згідно протоколу № 469279 від 10 березня 2020р. про проведення електронних торгів ДП «Сетам», [PERSON] був визнаний переможцем даних торгів по лоту № 408330, на яких проводилася реалізація автомобіля легкового марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до акту про проведення електронних торгів від 25 березня 2020р., складеного старшим державним виконавцем Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) при примусовому виконанні виконавчого провадження № 61642806 про стягнення коштів з [PERSON] на користь юридичних осіб та держави, автомобіль легковий марки «RENAULT KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] придбано позивачем. За змістом даного акту кошти за придбане майно внесені переможцем торгів у повному обсязі на рахунок Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) згідно виписки Державної Казначейської Служби України від 23 березня 2020р. Вказана обставина також підтверджується дублікатом квитанції про оплату від 30 березня 2020р. №0.0.1656601656.1. 13 травня 2020р. актом видачі майна переможцю електронних торгів ДП «Сетам», в особі директора Житомирської філії Костюка О.А., було засвідчено факт передачі транспортного засобу «RENAULT KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] позивачу. Реєстраційні документи на транспортний засіб відсутні. Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 25 травня 2020р. за № 27801652 реєстратором Цілепа Є.М., Регіональна філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи», Київська область, зареєстровано обтяження транспортного засобу «RENAULT KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , а саме: приватне обтяження, застава рухомого майна, обтяжувач: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», код ЄДРПОУ 38750239. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що наявність вказаного обтяження у вигляді застави об`єктивно позбавляє його можливості здійснити реєстрацію належного йому автомобіля. Вжиті заходу досудового врегулювання спору результату не дали. Водночас, та обставина, що на час придбання позивачем спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, свідчить про те, що він є добросовісним набувачем. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. П.П. 8, 9 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, зареєстрованим в МЮ України 30 вересня 2016р. за № 1301/29431, передбачено, що акт про проведений електронний аукціон є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У разі придбання рухомого майна акт про проведений електронний аукціон є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно. Отже, з огляду на викладене вбачається, що [PERSON] набув правомірно право власності на автомобіль «RENAULT KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Як визначено ст. 572 ЦК України та статтею 1 Закону України «Про заставу», застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014р. у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019р. у справі № 463/3582/17 і від 18 грудня 2019р. у справі № 619/4033/18, від 18 березня 2020р. у справі №202/5584/18. З урахуванням вказаного, позивач вважається добросовісним набувачем спірного автомобіля «RENAULT KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який набув право власності на це рухоме майно без обтяжень, оскільки на час придбання позивачем автомобіля, тобто станом на 10 березня 2020р., у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, натомість, відповідний запис про обтяження було внесено лише 25 травня 2020р. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є добросовісним набувачем автомобіля «RENAULT KANGOO», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , а тому відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з поданим стороною позивача клопотанням про розподіл судових витрат, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,0 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з наступних підстав. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що 11 травня 2021р. між позивачем та адвокатом Вітківською Ю.М. було укладено договір про надання правової допомоги, та додаткову угоду № 1 до даного договору, 15 листопада 2021р. - додаткову угоду № 2 до даного договору. 03 грудня 2021р. між позивачем та адвокатом Вітківською Ю.М. було підписано Акт приймання-передачі наданих послуг № 1. Кошти за надану правову допомогу були позивачем фактично сплачені адвокату Вітківській Ю.М. згідно квитанцій від 13 травня 2021р. № 0.0.2121266271.1 та від 03 грудня 2021р. № 0.0.2364570820.1. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,0 грн. за договором про надання правової допомоги від 11 травня 2021 р., підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано витяг з договору про надання правової допомоги від 11 травня 2021р.; додаткову угоду № 1 від 11 травня 2021р.; додаткову угоду № 2 від 15 листопада 2021р.; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 03 грудня 2021р.; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 03 грудня 2021р., квитанції про оплату послуг адвоката. Судом встановлено, що позивачем фактично сплачено кошти за надані послуги з правничої допомоги. Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 137 ЦПК України, а результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019р. у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019р. у справі № 910/906/18. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання, при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Outcome: approved