Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який в грудні 2013 року уточнила та просила постановити рішення, яким поділити спільне майно подружжя в рівних частках, а саме: квартиру № 348, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Добровольців, буд. 6 та незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Перемоги, буд. 107; визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 348, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Добровольців, буд. 6; визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Перемоги, буд. 107; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 348, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Добровольців, буд. 6; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Перемоги, буд. 107; визнати за нею, [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль [NUMBER]; виділити [PERSON] наступні транспортні засоби: автомобіль [NUMBER], автомобіль [NUMBER], та визнати за ним право власності на автомобілі; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у розмірі 155 946,11 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що разом з [PERSON] під час шлюбу (укладений 24.09.1994 року) за спільні кошти було набуто наступне майно: квартиру [ADDRESS], автомобіль [NUMBER], автомобіль [NUMBER], автомобіль [NUMBER], незавершений будівництвом житловий будинок № 107 по вул. Перемоги в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Зазначене майно є об'єктом права спільної сумісної власності її, [PERSON] та [PERSON] Вказала, що при вирішенні питання щодо поділу жилих об'єктів нерухомості - квартири та незавершеного будівництвом житлового будинку, виходячи з вартості майна та інтересів сторін, з огляду на ч. 1 ст. 70 СК України, частки подружжя складають у розмірі 1/2 частини за кожним, оскільки домовленості щодо відступлення від принципу рівності часток не має. В уточненому позові вказала, що автомобіль [NUMBER] є її особистою приватною власністю, оскільки він хоча і набутий нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, які вона запозичила у своєї матері. Вартість автомобіля складає 71805 грн., тобто частка автомобіля, що відповідає вартості 65500 грн., є її особистою власністю у розумінні ст. 57 СК України, а відповідно, частка автомобіля, що відповідає вартості 15052,78 грн., придбана на їх з [PERSON] спільні кошти, і є їх спільною сумісною власністю. Виходячи із положень ч. 1 ст. 70 СК України із спільної власності подружжя кожен із подружжя має право на 1/2 частину ТЗ: автомобіль [NUMBER], автомобіль [NUMBER]. Враховуючи порядок користування автомобілями, що склався між сторонами та той факт, що автомобіль є річчю неподільною, просила зазначені автомобілі виділити [PERSON], стягнувши з нього грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілів на її користь. Таким чином, її частка майна складає: 140141 грн. + 23331,50 грн. та за мінусом 7526,39 грн. (1/2 частина спільних сумісних коштів від частки автомобіля [NUMBER] у розмірі 15052,78 грн.), а всього 155946,11 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який в березні 2016 року уточнив та просив постановити рішення, яким визнати обєктами спільної сумісної власності його, [PERSON] та [PERSON] спільно нажите майно: квартиру [ADDRESS], незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Перемоги, 107, автомобіль «HYUNDAI ACCENT», державний номер [NUMBER], автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», державний номер [NUMBER], автомобіль «FORD TRANSIT», державний номер [NUMBER]; припинити право спільної сумісної власності його, [PERSON] та [PERSON] на вищевказане майно; визнати право приватної власності за [PERSON] та виділити їй квартиру [ADDRESS], вартістю 969319 грн., автомобіль «HYUNDAI ACCENT», державний номер [NUMBER], вартість 142839,97 грн., автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», державний номер [NUMBER], ринкова вартість 442435,75 грн., автомобіль «FORD TRANSIT», державний номер [NUMBER], вартість 78097,23 грн. а всього на суму 1 989 740 грн.; визнати право приватної власності за ним, [PERSON] та виділити йому незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Перемоги, 107, вартістю 2346788 грн., всього на суму 2\~346 788 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 вересня 1994 року по 10 жовтня 2013 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За період спільного з відповідачкою життя ними придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: квартира [ADDRESS], незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Перемоги, 107, автомобіль «HYUNDAI ACCENT», державний номер [NUMBER], автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», державний номер [NUMBER], автомобіль «FORD TRANSIT», державний номер [NUMBER], всього вартість спільного нажитого майна складає 3 979 480 ГРН., що встановлено Висновком № 775/776-15 судової будівельно-технічної експертизи від 28 грудня 2015 року та Висновком судового експерта авто-товарознавця по визначенню ринкової вартості КТЗ № 777-15. На даний момент між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного розподілу майна, яке є їх спільною сумісною власністю. Вказав, що поділ спільно нажитого майна в натурі є доцільним та таким, що повністю відповідає інтересам сторін, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року вищевказані позови обєднано в одне провадження та присвоєно справі єдиний номер 2-175/3095/14-ц (том № 3 а.с.39). [PERSON] та його адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Позовні вимоги [PERSON] не визнали, та просили відмовити в їх задоволенні. В останнє судове засідання 20.04.2016 року адвокат [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] не визнала (неодноразово просила відкласти розгляд справи для вирішення спору мирним шляхом, однак домовленості між сторонами не досягнуто). В останнє судове засідання 20.04.2016 року представник [PERSON] надала суду заяву про відкладення слухання справи, однак суд визнав неявку представника не поважною. Суд, вислухавши в попередніх судових засіданнях пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що з 24 вересня 1994 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року було розірвано (том №3 а.с.6). Під час сімейно-шлюбних відносин у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] (том №3 а.с.7) та [PERSON], [INFO] (том №3 а.с.7). Під час шлюбу, за спільні кошти подружжям було придбане майно, яке є спільною сумісною власністю сторін, а саме: квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09.07.1997 року вартістю 969319 грн. (том №3 а.с.18); незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Перемоги, буд. 107, що підтверджується Рішенням постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 18.10.2007 року, зареєстрованого Дніпропетровським районним КП «БТІ» вартістю 2346788 грн. (том №3 а.с.20); автомобіль «HYUNDAI ACCENT», державний номер [NUMBER], придбаний на підставі довідки-рахунку № ДДР616118 від 25.11.2009 року вартістю 142839,97 грн. (том №3 а.с.8,9); автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», державний номер [NUMBER], що підтверджується Договором купівлі-продажу автомобіля № 2008/0685 від 19.09.2008 року вартістю 442435,75 грн. (том №3 а.с.10); автомобіль «FORD TRANSIT», державний номер [NUMBER], вартістю 78097,23 грн., а всього вартість спільно нажитого майна складає 3979480 грн., що встановлено Висновком № 775/776-15 судової будівельно-технічної експертизи від 28.12.2015 року (том №3 а.с.137-166) та Висновком судового експерта авто-товарознавця по визначенню ринкової вартості КТЗ № 777-15 (том №3 а.с.115-126). Відповідно до ст.ст. 68, 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. \~\~ Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). Встановлено, що [PERSON] у своєму позові просить визнати за нею та за [PERSON] по 1/2 на кожний обєкт нерухомості. Однак, суд прийшов до висновку, що вказані вимоги суперечать життєвому укладу сторін, шлюб між якими розірвано, і кожний має своє життя і має право на свій особистий простір. Тим більше, що [PERSON] створено іншу сімю, в якій народилася дитина, [PERSON], [INFO] коло спільно нажитого майна, вбачається, що воно є подільним, більше того, його поділ є доцільним та відповідає інтересам сторін, адже неподільною річчю, виходячи з п. 2 ст. 71 СК України, є річ, яка у разі її фізичного поділу втрачає цінність та призначення. Такою річчю, зокрема, є автомобілі. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею право особистої приватної власності на автомобіль «HYUNDAI ACCENT», державний номер [NUMBER], суд прийшов до висновку, що жодних доказів, що вказаний автомобіль було придбано саме за грошові кошти, подаровані їй матірю згідно Договору дарування грошових коштів від 20.11.2009 року, не надано. За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне розділити між подружжям спільне сумісне майно, набуте під час їх шлюбу, визнавши за [PERSON] право власності на [ADDRESS], автомобіль [NUMBER], автомобіль [NUMBER], автомобіль [NUMBER], загальною вартістю 1\~989\~740 грн. та визнавши за [PERSON] право власності на незавершений будівництвом житловий будинок № 107 по вул. Перемоги в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області вартістю 2\~346\~788 грн., припинивши право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на вищевказане майно, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за різницю вартості майна у розмірі 357\~048 грн. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, зокрема витрат повязаних з проведенням експертиз. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину судових витрат повязаних з проведенням судових експертиз в розмірі 3070,08 грн., оскільки [PERSON] було одноособово сплачено вартість проведення судових експертиз.

Outcome: partial