Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

в січні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], у якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування позивача [PERSON] кімнату жилою площею 11,9 кв. м. та кімнату жилою площею 11, 4 кв. м., а у користування відповідача [PERSON] - кімнату жилою площею 18,1 кв.м. та лоджію, площею 1,7 кв.м.; місця загального користування позивач просить залишити у спільному користуванні сторін. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою [ADDRESS], в зв'язку з чим вважає за необхідне визначити порядок користування зазначеною квартирою, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, зазначили, що запропонований позивачем розподіл кімнат порушує ідеальну частку [PERSON] у власності на квартиру, крім того, в судовому засіданні 21.10.2013 року відповідачем подано письмові пояснення, в яких останній пояснив, що проживає у спірній квартирі понад 10 років разом зі своєю дружиною, яка є інвалідом, а також зазначив, що позивач забезпечений іншим житлом, спірним приміщенням не користується і має намір продати свою частку, оскільки останньому терміново необхідні грошові кошти. Також, відповідач [PERSON] зазначив, що оскільки він є науковим працівником, у відповідності до положень Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», останній має право на додаткову жилу площу. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Квартира складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири складає 70,0 кв.м., у тому числі кімнат жилою площею 18,1 кв.м., 11,9 кв.м., 11,4 кв.м., а також - кухні 8,7 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., коридору 14,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м. Квартира обладнана лоджією площею 1,7 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району 27.12.1999 року, сторонам у справі - позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності по ? частині спірної квартири [ADDRESS]. Ідеальна частка житлової площі, що припадає на кожного з співвласників квартири, становить 20,7 кв.м., [PERSON] просить виділити йому у користування кімнату жилою площею 11,9 кв. м. та кімнату жилою площею 11, 4 кв. м., залишивши у користуванні [PERSON] кімнату жилою площею 18,1 кв.м. та лоджію, площею 1,7 кв.м. Разом з тим, суд вважає, що при вказаному варіанті розподілу спірної квартири порушуються житлові та майнові права [PERSON], оскільки відбувається перевищення житлових метрів [PERSON] від ідеальної частки і зменшуються житлові метри [PERSON] від ідеальної частки, з чим не погоджуються відповідач. Крім того, слід зазначити, що з пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що сторони фактично не перешкоджають один одному в користуванні жилими кімнатами та допоміжними приміщеннями в квартирі, у зв'язку з чим суд не вбачає доведеним необхідність захисту порушених, на думку позивача, прав у користуванні спірною квартирою. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд керується наступним. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Як зазначено в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. №7 (із змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд має право за пред'явленим позовом визначити порядок користування окремими приміщеннями. В цьому випадку окремі підсобні приміщення (кухня, коридор та ін.) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення є відособленими та за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі. Так, ідеальна частка житлової площі, що припадає на кожного з співвласників квартири, становить 20,7 кв.м., позивач просить виділити йому в користування кімнату жилою площею 11,9 кв. м. та кімнату жилою площею 11, 4 кв. м., залишивши у користуванні відповідача кімнату жилою площею 18,1 кв.м. та лоджію, площею 1,7 кв.м. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки, сума загальної площі кімнат, які позивач просить виділити йому у користування, становить 23,3 кв. м. та на 2,6 кв. м. перевищує площу, що припадає на ідеальну частку [PERSON] у праві власності на квартиру, то виділення в користування позивачу кімнат загальною площею 23,3 кв. м. порушуватиме житлові та майнові права відповідача [PERSON], який є співвласником спірної квартири Враховуючи, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину. Отже, підстав для визначення порядку користування спірною квартирою за варіантом, який просить визначити позивач, не вбачається, оскільки житлова площа кімнат, яку останній просить надати йому в користування, перевищує розмір його частки у праві власності, а тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення вказаного ним порядку користування квартирою задоволенню не підлягають. Між тим, суд звертає увагу на наступне. Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» науковим працівникам, які мають науковий ступінь кандидата або доктора наук, для забезпечення умов для наукової діяльності надається в установленому законодавством порядку додаткова жила площа у вигляді кімнати (кабінету) або в розмірі до 20 кв. метрів. Оскільки відповідачем не доведено тієї обставини, що останньому надавалась додаткова жила площа у вигляді кімнати в розмірі 20 кв. м. для забезпечення умов наукової діяльності, як те передбачено положеннями вказаного вище Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] про наявність у нього права на додаткову жилу площу в спірній квартирі. Крім того, доводи відповідача про те, що у власності позивача є інше житло, в зв'язку з чим останній не користується спірною квартирою, а також доводи [PERSON] про те, що [PERSON] має намір продати свою частку у спірній квартирі, - суд також не приймає до уваги, оскільки предметом даного спору є встановлення порядку користування квартирою, що належить сторонам на праві спільної часткової власності у рівних долях, а тому стосовно даної квартири права усіх співвласників є рівними. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed