Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

В серпні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 26, 27) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову (а.с. 71): - стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики від 28 лютого 2017р. у розмірі 1000000,0 дол. США, пеню в розмірі 285559900,56 грн., судовий збір. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що 28 лютого 2017р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 1000000,0 дол. США, а відповідач зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, тобто до 01 липня 2017р. В строк визначений договором позики, відповідач не повернув отримані ним грошові кошти. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 23 вересня 2019р. на адресу суду від сторони позивача, в особі повноважного представника надійшла заява, в якій сторона позивача просила суд розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 28 лютого 2017р. між сторонами було укладено договір позики (а.с. 4, 5), відповідно до п. 1 якого позикодавець (позивач) передає позичальнику (відповідачу) грошові кошти в сумі 1000000,0 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою (п. 2 договору позики). Згідно п. 3, 5, 6 договору позики, позика за цим договором є безпроцентною. Позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 01 липня 2017р. В разі прострочення повернення позики позикодавець має право вимагати сплатити пеню в розмірі 2,0 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Крім того, на другій сторінці договору рукописним текстом стороною відповідача було зазначено: «Я [PERSON] получил 27 миллионов гривен (1 млн. долларов США. 28.02.2017» та проставлено особистий підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою всіє суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою в повному обсязі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи положення ст. ст. 16, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню не повернута сума позики у розмірі 1000000,0 дол. США. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір нарахованої неустойки значно перевищує розмір суми позики, тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача до розміру фактичних збитків позивача - 24432618,0 грн., враховуючи офіційний курс валют НБУ, станом на дату ухвалення рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9162,4 грн.

Outcome: partial