Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

В червні 2018 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини мотивуючи свої вимоги тим, що 11.10.2002 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Тривалий час сторони проживають окремо, відповідач не надає будь-якої допомоги на утримання дитини. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти за минулий період з 31.01.2017 р. по 01.06.2018 р. у сумі 67245,00 грн., тобто у формі 1/3 частки від суми 201 735,29 грн, що є сумою усіх видів заробітку (доходу) за зазначений період часу відповідача, а також у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до настання повноліття дитини. В жовтні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач має компенсувати кошти на утримання і виховання сина позивачем за період з 13.12.2014 р. по 03.10.2016 р., а тому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частини доходу, на утримання та виховання неповнолітнього сина з 13.12.2014 р. по 03.10.2016 р. В судовому засіданні позивачка та її представник первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві, відмовивши в задоволені зустрічного позову; відповідач та його представник первісний позов визнали частково, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у позові. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 11.10.2002 р. сторони зареєстрували шлюбу (а.с. 5). Від спільного шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (а.с. 6). Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як наголошує ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З пояснень відповідача та допитаних у судовому засіданні свідків вбачається, що неповнолітній син проживає зі своєю матір'ю - позивачкою по справі, інколи за адресою проживання відповідача; відповідач [PERSON] з 2017 р. надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, купує речі, продукти харчування, футбольну форму та сплачує внески за відвідування футбольного клубу, їздить з дитиною на збори, подарував мобільний телефон. З наданих відповідачем квитанцій та платіжних доручень за період з 01.06.2018 р. по 02.09.2018 р. вбачається, що [PERSON] перераховував [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1507,54 грн. Згідно довідки про доходи від 24.10.2018 р. відповідач [PERSON] дійсно працює на посаді державного соціального інспектора-головний УПСЗН Дніпровського району м. Києва загальна сума доходу за період з 01.01.2018 р. по 01.10.2018 р. становить 139821,40 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, наявність інформації про його на даний час постійний стабільний щомісячний дохід, склад сім'ї, його стан здоров'я, на утриманні має батька пенсіонера, хвору дружину, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, суд вважає необхідним, первісний позов задовольнити частково. Стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів, щомісяця, на користь позивачки [PERSON] з 05.06.2018 року - дня подачі позову до суду і до його повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей такого віку (дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивачка в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 741 грн. 20 коп. судового збору. Оскільки позивач по зустрічному позову недовів обставин постійного проживання дитини з ним в період з 13.12.2014 р. по 03.10.2016 р., а судом встановлено, що таке проживання з батьком було періодичним, тому в розумінні ст. 141 СК України в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, оскільки це бул обов'язком батька утримувати свого неповнолітнього сина в період такого тимчасового проживання.

Outcome: partial