Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В січні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив та просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на його користь 985126,44 грн. страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту; 1773227,59 грн. пені за кожний день прострочення здійснення страхового відшкодування у відповідності до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 60285,62 грн. пені за кожний день прострочення здійснення страхового відшкодування за договором добровільного страхування; 12057,12 грн. 3% річних за період 28.11.12 р. по 26.04.13 р.; 3944,45 грн. інфляційних втрат за грудень 2012 р. та січень 2013 р. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 р. задоволені позовні вимоги [PERSON] (т.1 а.с.249-259). Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 15.01.2014 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.2 а.с.66-72). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 р. рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 р. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15.01.2014 р. скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд (т. а.с.121-124). В ході нового розгляду справи позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на його користь 985126,44 грн. страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. шляхом перерахування вказаної суми на рахунок позивача [NUMBER], відкритий ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №021029/0136/0000039; 28872051,00 грн. пені за кожний день прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. за період 23.10.2012 р. по 22.12.2014 р.; 357753,41 грн. пені за кожний день прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. за період 23.10.2012 р. по 22.12.2014 р.; 63950,48 грн. 3% річних за кожний день прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. за період 28.11.2012 р. по 22.12.2014 р.; 206876,56 грн. інфляційних втрат за прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. за період 2012 р. - січень 2013 р. та жовтень 2013 р. - листопад 2014 р. (т.4 а.с.121-124). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.11.2007 р. між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено кредитний договір №014/1647/74/95507 відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 140000,00 доларів США. Згідно п.11.3 кредитного договору [PERSON] зобов'язався здійснити на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» страхування життя (або страхування від нещасних випадків) на користь та на вимогу кредитора в сумі, не меншій за суму кредиту. Щорічно, до дати закінчення періоду, за який сплачено попередній страховий платіж, протягом всього строку дії кредитного договору позичальник зобов'язаний поновлювати дію договорів страхування. Протягом дії кредитного договору позивачем було укладено з відповідачем договори добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту. 01.12.2011 р. [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» уклали черговий договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039. В 2012 році позивач захворів, йому поставили діагноз: вегетативна полінейропатія з вираженим нижнім парапарезом, порушенням акту ходьби, поліартрична вегетативна дисфункція у вигляді вегето-судинної дистонії з нахилом до синкопальних станів, мігренеподібних цефалгій. 25.07.2012 р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. 26.07.2012 р. позивач письмово повідомив відповідача про встановлення групи інвалідності, подав заяву про настання страхового випадку та надав всі передбачені п.4.4. договору документи. 03.12.2012 р. позивач направив відповідачу лист з вимогою надати інформацію про прийняте рішення стосовно здійснення страхової виплати на підставі заяви про страховий випадок [PERSON] за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039. 06.12.2012 р. відповідач направив лист №4696, в якому вказав, що позивач повний комплект документів надав лише 28.09.2012 р., тому рішення буде прийнято до 21.12.2012 р. В листі від 20.12.2012 р. відповідач запропонував [PERSON] здійснити додаткове обстеження в Українському державному Інституті експертизи інвалідності у м. Дніпропетровськ для встановлення остаточного діагнозу за загальним захворюванням та встановленням групи інвалідності. Позивач вважає, що страховою компанією були порушені строки і порядок прийняття рішення по страховому випадку, вичерпані можливості врегулювання спору в добровільному порядку, тому за захистом своїх порушених прав та інтересів він звернувся до суду. 22.09.2014 р. третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулись до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», третя особа [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту, в якому просили стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на їх користь 1 218 230 грн. страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] (т.4 а.с.37-39). Ухвалою суду від 06.10.2014 р. позов [PERSON] та позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» об'єднані в одне провадження (т.4 а.с.83-84). 23.12.2014 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» уклали угоду про врегулювання випадку, згідно якої вони визнали подію, що відбулась з [PERSON], страховою. Домовились про зарахування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як Вигодонабувача за Договором страхування, суми 993 654,00 грн. (т.4 а.с.139). 29.12.2014 р. до суду надійшла заява представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про закриття провадження за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», третя особа [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту у зв'язку з добровільним врегулюванням спору (т.4 а.с.137). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 р. закрито провадження за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», третя особа [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту (т.4 а.с.142-143). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, подав письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем порушені вимоги Закону України «Про страхування», умови укладеного з ним Договору страхування. Вигодонабувачем за Договором є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», якому згідно угоди від 23.12.2014 р. ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» виплатила суму страхової виплати, включаючи пеню, всього в розмірі 993 654,00 грн., тому ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» вважає, що вони в повному обсязі виконали свої зобов'язання за Договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту, а ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку застосуванню не підлягає, тому в задоволенні позову просять відмовити. Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, вважала позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29 листопада 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» особі ХОД ПАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено кредитний договір №014/1647/74/95507 відповідно до умов якого позивачу надано кредит в сумі 140 000,00 доларів США. Відповідно до п.11.3 кредитного договору позивач зобов'язався здійснити на користь третьої особи страхування життя (або страхування від нещасних випадків) на користь та на вимогу кредитора, в сумі, не меншій за суму кредиту. Щорічно, до дати закінчення періоду, за який сплачено попередній страховий платіж, протягом всього строку дії Договору позичальник зобов'язаний поновлювати дію договорів страхування. Починаючи з 2007 р., протягом дії кредитного договору між позивачем та відповідачем укладались договори добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту. 01.12.2010 р. між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000018 строком дії з 01.12.2010 р. по 30.11.2011 р. 01.12.2011 р. між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» укладено черговий договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 строком дії з 02.12.11 р. по 01.12.12 р. Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України). Сторони погодили всі істотні умови договору. Згідно з ч.1 ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Позивач виконав свій обов'язок за договором страхування, сплативши страховий платіж. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно умов договору страховими випадками є стійка втрата Страхувальником (застрахованою особою) працездатності внаслідок нещасного випадку та хвороби (загальної хвороби), інвалідність І групи, інвалідність ІІ групи, смерть Страхувальника (застрахованої особи) внаслідок нещасного випадку та хвороби (загострення хвороби). У відповідності до п.1.1 договору страховими випадками визнаються передбачені договором наслідки нещасного випадку та хвороб, що сталися у строк та у місці дії договору, які підтверджені документами, виданими компетентними органами (медичними установами, правоохоронними органами тощо) у встановленому законом порядку. Згідно з п.1.5 договору смерть Страхувальника (застрахованої особи) або стійка втрата ним (нею) працездатності внаслідок хвороб, визнаються страховими випадками, якщо вони наступили упродовж 6 місяців з дати виникнення хвороби, зазначеної у договорі, та між хворобою і стійкою втратою працездатності або смертю Страхувальника (застрахованої особи) встановлений та документально підтверджений прямий причинний зв'язок. 25.07.2012 р. медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням вегетативна полінейропатія з вираженим нижнім парапарезом, порушенням акту ходьби, поліартрична вегетативна дисфункція у вигляді вегето-судинної дистонії з нахилом до синкопальних станів, мігренеподібних цефалгій, що підтверджується довідкою МСЕК №170644 від 25.07.2012 р. і відповідно до умов договору є страховим випадком (т.1 а.с.22). Згідно п.3.1. договору страхування застрахована особа повинна повідомити страховика протягом 14 робочих днів з дати прийняття відповідного рішення МСЕК. 28.07.2012 р. позивач письмово повідомив страхову компанію про встановлення групи інвалідності, надав всі передбачені п.4.4. договору документи, що підтверджується листом відповідача про відмову в проведені страхової виплати від 12.02.2013 №818/1 (т.1 а.с.211). Пунктом 4.5. Договору передбачається, що рішення про здійснення страхової виплати приймається Страховиком протягом 10 робочих днів з дати отримання всіх необхідних документів, передбачених пунктом 4.4. На підставі п.4.6 договору у виключних випадках Страховик має право подовжити цей строк до 60 робочих днів з моменту отримання всіх необхідних документів. Згідно п.4.7 договору виплата здійснюється Страховиком упродовж 5 робочих днів з дати прийняття відповідного рішення (оформлення страхового акту) способом, зазначеним її одержувачем у заяві на виплату - шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, поштовим переказом тощо. Таким чином, перебіг строку для прийняття рішення про здійснення страхової виплати розпочався 30.07.2012 р. Враховуючи вимоги п.4.6 договору, останнім днем для прийняття рішення про здійснення страхової виплати або відмову в її проведенні є 22.10.2012 р. В зазначений день відповідач рішення не прийняв, страхової виплати не здійснив, що є порушенням умов договору страхування, а саме пунктів 4.4, 4.5, 4.6, 6.3, враховуючи, що позивачем були надані відповідачу всі необхідні документи щодо обставин та причини страхового випадку. Так, п.4.4 договору сторони визначили перелік документів, які необхідні для підтвердження настання страхового випадку. Згідно висновку спеціаліста №592/12 відносно [PERSON], складеного за клопотанням начальника Департаменту врегулювання збитків з особистого страхування Грицай О.Ю. від 14.11.2012 р., крім передбачених договором, в розпорядженні відповідача були наявні копії медичних документів, а саме стимуляційна електронейроміографія №67 від 24.04.2012 р., довідка до акту огляду МСЕК (серія 10 ААБ), виписка з історії хвороби №3623, виписка з історії хвороби №613, виписка з історії хвороби №1144, виписка з історії хвороби стаціонарного хворого №3010, виписка із історії хвороби стаціонарного хворого №4393 (т.1 а.с.177-187). 20.12.2012 р. відповідач направив [PERSON] лист з пропозицією пройти медичне обстеження для підтвердження або спростування встановлення ІІ групи інвалідності в ДУ «Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України». Згідно листа ДУ «Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» від 08.02.2013 р. №03-02 відповідно до положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.09 №1317 та статуту ДУ «Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», позаштатна загальноінституцька медико-експертна комісія розглядає питання з приводу стану здоров'я громадян тільки в разі направлення хворого або його медико-експертної документації обласним центром медико-соціальної експертизи або відділом медико-соціальної експертизи МОЗ України (т.1 а.с.236). Тому відмову у проведені страхової виплати [PERSON] на підставі п.5.1 договору суд визнає необґрунтованою, оскільки відповідач пропонував пройти обстеження вже після спливу строків для прийняття рішення щодо страхової виплати, а саме через 110 днів з отримання документів, враховуючи, що установа, в якій пропонувалось пройти обстеження, проводить їх лише за направленням МСЕК, а не страхових компаній. Згідно довідки МСЕК Серія 10 ААБ №192379 [PERSON] пройшов повторний огляд і йому другу групу інвалідності залишено без змін (т.1 а.с.241). Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач мав достатньо часу та підстав для прийняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхової виплати у передбачений договором строк, однак своїм правом не скористався і пропозиції щодо проходження обстежень протягом 60 днів з дати надання документів відповідачу не надсилав. 21.12.2012 р. відповідач звернувся до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] щодо надання ним завідомо неправдивої інформації про стан свого здоров'я або симулювання ним хвороби з метою незаконного отримання страхового відшкодування. Заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201222540000667 та проведено досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. В ході проведення досудового розслідування 19.07.2013 р. слідчим була призначена судово-медична експертиза (т.1 а.с.196). Згідно з висновків комісійної судово-медичної експертизи №244-КЕ/2013 від 12.09.2013 р. захворювання, що встановлене у [PERSON] при визначенні йому групи інвалідності, підтверджується судово-медичними даними, отриманими в ході проведення комісійної судово-медичної експертизи (т.1 а.с.220-234). Група інвалідності позивачу встановлена за загальним захворюванням вегетативна полінейропатія з вираженим нижнім парапарезом, порушенням акту ходьби, поліартрична вегетативна дисфункція у вигляді вегето-судинної дистонії з нахилом до синкопальних станів, мігренеподібних цефалгій. Вперше цю хворобу діагностували 19.04.2012 р., тобто під час дії договору добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039. Згідно довідки МСЕК Серія 10 ААВ №633686 [PERSON] повторно встановлено другу групу інвалідності до 01.08.2015 р. (т.4 а.с.18). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. В договорі добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту сторони погодили перелік страхових випадків. Відповідно до п.4.1 при встановленні застрахованій особі інвалідності 2-ої групи внаслідок хвороби Страховик сплачує 80% суми страхової виплати. Відповідно до умов договору при настанні страхового випадку вигодонабувач набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку. Таким чином, виходячи з суми фактичної заборгованості позивача перед третьою особою, відповідач зобов'язаний був провести виплату в розмірі 80% від страхової суми на рахунок Вигодонабувача, за відсутності підстав для відмови у проведенні такої виплати. В ході розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для відмови в здійсненні страхової виплати, оскільки страховий випадок передбачений договором настав у період його дії, позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку в строк передбачений договором, а з боку позивача, третьої або інших осіб не було вчинено навмисних дій спрямованих на настання страхового випадку, злочину, що призвів до страхового випадку, також не встановлено факту подання неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт, причини і обставини настання страхового випадку або інших обставин, які б могли бути підставою для відмови у проведенні страхової виплати (п.5.1 договору). Таким чином, відповідач порушив права позивача, як споживача страхових послуг, не правомірно зволікаючи з прийняттям рішення про здійснення або відмову у проведенні страхової виплати, а після звернення [PERSON] до суду і прийняттям необґрунтованого рішення про відмову у здійсненні виплати. Згідно довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», станом на 25.07.2012 р. розмір заборгованості позивача перед третьою особою становить 154060,81 доларів США, що еквівалентно 1231408,05 грн. по курсу НБУ, який на день виникнення страхового випадку складав 7,993 за 1 долар США. Таким чином, розмір страхового відшкодування складає 80% від суми фактичної заборгованості, а саме 985126,44 грн. Згідно ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи,якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Зазначене положення міститься в ст.3 Закону України «Про страхування» - страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідно до ч.2 ст.636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. 22.09.2014 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», третя особа [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту, в якому просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на їх користь 1218230 грн. страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] (т.4 а.с.37-39). 23.12.2014 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» уклали угоду про врегулювання випадку, згідно якої вони визнали подію, що відбулась з [PERSON], страховою. Домовились про зарахування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як Вигодонабувача за Договором страхування, суми 993 654,00 грн. (т.4 а.с.139). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 р. закрито провадження за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», третя особа [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту (т.4 а.с.142-143). Таким чином, страхова виплата за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплачена вигодонабувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на його користь 985126,44 грн. страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. шляхом перерахування вказаної суми на рахунок позивача [NUMBER], відкритий ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №021029/0136/0000039 задоволенню не підлягають, тому в цій частині в задоволені позову [PERSON] суд відмовляє. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення пені на підставі договору, 3% річних та інфляційних за прострочення здійснення страхового відшкодування суд зазначає наступне. Статтею 20 Закону України «Про страхування», статтею 992 ЦК України передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пунктом 7.3 договору передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом сплати пені, що обчислюється, виходячи із суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки. Як вбачається з розрахунку, зробленого позивачем розмір пені за період з 23.10.2012 р. по 22.12.2014 р. складає 357 753,41 грн. Проти наданого позивачем розрахунку відповідач заперечень не надавав. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. справа №6-49цс12 про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних вказується, що зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України. Виходячи з цього, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 63950,48 грн. та 206876,56 грн. відповідно, підлягають задоволенню. Стосовно вимог [PERSON] про стягнення пені згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне. Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тому до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування. Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживача, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України). Проте, в Законі України «Про захист прав споживачів» закріплений інший спосіб захисту прав споживача, шляхом сплати йому пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), а не від суми невиконаного зобов'язання. Пунктом 7.2 договору страхування встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України. В Постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі №6-49цс12 про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, яку було прийнято в порядку перегляду ухвали касаційної інстанції, у зв'язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права, зазначено, що ціною договору про надання послуги страхування є - страхова сума. Таким чином, при розрахунку пені слід виходити саме з розміру страхової суми, яка є ціною послуги. Згідно ч.3 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Позивач [PERSON] уклав договір для особистих потреб. Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а норми Конституції є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретної справи мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. З огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Статтею 551 ЦК України сторонам надано право домовитися лише про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, однак при підписанні договору страхування сторонами не було обумовлено зменшення розміру пені, передбаченого ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері захисту прав споживачів, страхування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. З огляду на гарантування Конституцією України захисту прав споживачів, договором не може бути звужено можливість реалізації таких прав на захист, в тому числі і стосовно сплати пені за ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Пеня, передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», має іншу природу, ніж та яка направлена на забезпечення виконання грошових зобов'язань (ст.549 ЦК України), і тому її розмір визначається від ціни послуги, оскільки на меті є компенсувати нерівність та незахищеність споживачів як учасників цивільно-правових відносин і слабкої сторони договору, шляхом підвищення міри відповідальності надавачів послуг, зокрема, страхових компаній, банків тощо. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на користь позивача 28872051,00 грн. пені за кожний день прострочення здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №021029/0136/0000039 від 01.12.2011 р. за період 23.10.2012 р. по 22.12.2014 р. відповідно проведеного позивачем розрахунку. Згідно ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial