Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

В червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності та зняття арешту, в якому [PERSON] просив суд визнати за ним, [PERSON] право власності на автомобіль марки «ВАЗ 21099», тип легковий-седан-В, об`єм двигуна 1500 куб.см., 2002 року випуску, колір «зелена перлина», кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Павлоградським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області; зняти арешт з транспортного засобу - автомобілю марки «ВАЗ 21099», тип легковий-седан-В, об`єм двигуна 1500 куб.см., 2002 року випуску, колір «зелена перлина», кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Павлоградським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат Ужва К.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні від 29.10.2019 року позовні вимоги визнала, в подальшому у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.102). Представник третьої особи Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за довіреністю Ващинська М.М. позовні вимоги не визнала, в обґрунтування правової позиції надала суду відзив на позов (а.с.74-75). Вислухавши пояснення позивача та його адвоката, представника третьої особи та свідка [PERSON] , повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов та наданими сторонами доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Павлоградським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 26.06.2006 року (а.с.9) автомобіль марки «ВАЗ 21099», тип легковий-седан-В, об`єм двигуна 1500 куб.см., 2002 року випуску, колір «зелена перлина», кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] . 27 липня 2006 року [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність без обмеження строку, посвідчену приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник А.М., з правом користуватися та розпоряджатися від її імені належним їй автомобілем марки «ВАЗ 21099», тип легковий-седан-В, об`єм двигуна 1500 куб.см., 2002 року випуску, колір «зелена перлина», кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Павлоградським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.19). На виконанні у Дніпровському районному відділі Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 18 вересня 2018 року перебував виконавчий лист №2-185/5130/16 від 02.08.2018 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Асоціації Об`єднань співвласників багатоквартирних будинків «Олімпік-2» у розмірі 24392,02 грн. Державним виконавцем шляхом проведення виконавчих дій, у боржника було виявлено рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення.Так, постановою від 10.10.2018 року було оголошено в розшук рухоме майно боржника [PERSON] . Згідно повідомлення ГУ НПУ в Дніпропетровській області автомобіль затримано та поміщено на майданчик для зберігання транспортних засобів (а.с.81). 24 жовтня 2018 року державним виконавцем було проведено опис та арешт автомобіля марки ВАЗ 21099, 2002 р.в., колір «зелена перлина», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 24.10.2018 року (а.с.14). Майно боржника було оцінено та передано заявку до ДФ ДП «СЕТАМ» з метою проведення електронних торгів та продажу арештованого майна. Так, 18 червня 2019 року автомобіль марки ВАЗ 21099, 2002 р.в., колір «зелена перлина», реєстраційний номер [NUMBER] було реалізовано, тобто державною виконавчою службою в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», звернуто стягнення на майно боржника (а.с.82). Переможець торгів за придбане майно розрахувався в повному обсязі. Кошти розподілені в порядку ст. 44, 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» та перераховані стягувачу та на рахунки призначенні для зарахування виконавчого збору та витрат. Судом встановлено, що 27 липня 2006 року [PERSON] видала [PERSON] розписку у простій письмовій формі про отримання від останнього суми грошових коштів у розмірі 25000 грн. в рахунок оплати [PERSON] грошових коштів за купівлю автомобіля марки «ВАЗ 21099», 2002 року випуску, колір «зелена перлина», кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8). Наявність вищевказаної розписки виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] та наявність довіреності від імені [PERSON] від 27 липня 2006 року на ім`я [PERSON] , на думку позивача підтверджує факт правомірності набуття ним права власності на спірний автомобіль. Однак, такі доводи позивача суд вважає неспроможними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Документи, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, перелічені у п. 8 Правил, і серед них відсутні розписка про передавання грошей за автомобіль та довіреність. За зазначеними Правилами перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку сервісним центром МВС України. За діючим (на час виникнення правовідносин) законодавством угоди купівлі-продажу транспортних засобів мають здійснюватися у відповідності до вимог Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, які затверджені Наказом №228 від 31.07.2002 року із наступними змінами. Згідно з цими Правилами, автомобілі можуть бути продані при знятті їх з обліку та відносно яких є відомості експертної установи про відповідність їх ідентифікаційних номерів характеристикам та записам, зазначеним в реєстраційних документах транспортного засобу. Після укладання письмового договору купівлі-продажу, новий власник автомобіля зобов`язаний зареєструвати його органах ДАІ МВС. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Суду не було надано доказів про те, що автомобіль знятий з реєстраційного обліку та його ідентифікаційні номери перевірені експертною установою (експертом). Посилання позивача на отримання довіреності від [PERSON] , суд до уваги не приймає, оскільки ці правовідносини регулюються Главою 17 ЦК України та на підставі довіреності у [PERSON] не створюються, не змінюються і не припиняються права та обов`язки власника. Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. Згідно з п. 41 зазначеного вище Порядку, забороняється перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 683/2694/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 116 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із п. 5 Постанови ПВССУ № 5 від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ст. 210 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що між сторонами не був укладений, відповідно до вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу транспортного засобу, а тому і підстави для визнання за позивачем права власності за ст. 328 ЦК України, відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги К омського М.Л. про визнання права власності та зняття арешту задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідачів і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed