overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатним, посилаючись на те, що він страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того представник інтернату в судовому засіданні пояснив, що вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 10 листопада 2004 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки психіатричної МСЕК серії 5 ЧК № 082204 від 24 січня 2006 року йому безстроково встановлена друга група інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта від 27 березня 2014 року він страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної з безперервно-прогресуючим типом перебігу, на пізньому етапі розвитку хворобливого процесу, з грубим декомпенсованим параноїдним дефектом особистості, що позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатним, посилаючись на те, що він страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того представник інтернату в судовому засіданні пояснив, що вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 27 листопада 2003 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки психіатричної МСЕК серії МСЕ № 177116 від 22 лютого 1996 року йому безстроково встановлена друга група інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 200 від 18 квітня 2014 року [PERSON] виявляє прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі помірної розумової відсталості з помірно вираженими емоційно-вольовими розладами, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Заявник в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 05 грудня 2007 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки психіатричної МСЕК серії 6ЧК № 111446 від 04 вересня 2007 року їй безтерміново встановлено першу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 377 від 25 липня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного психічного розладу, набутого внаслідок перенесених повторних порушень мозкового кровообігу та хронічної дисциркуляторної, гіпертонічної, атеросклеротичної енцефалопатії, з грубими (інтелектуально-мнестичними) емоційно-вольовими розладами, грубим порушенням критичних функцій, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Заявник в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 14 лютого 2003 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки психіатричної МСЕК серії МСЕ № 037947 від 26 червня 2002 року їй безтерміново встановлено другу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 378 від 25 липня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної, з безперервно-прогресуючим перебігом, частим загостренням параноідної симптоматики та вираженим апато-абулічним дефектом особистості, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 03 березня 1983 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки психіатричної МСЕК серії 5ЧК № 082177 від 19 січня 2006 року їй безтерміново встановлено другу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 376 від 25 липня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді легкої розумової відсталості в ступені вираженої дебільності, з різко-вираженими, некомпенсованими емоційно-вольовими розладами, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 05 лютого 2010 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки МСЕК серії ЧЕР № 015512 від 24 грудня 2009 року їй безтерміново встановлено першу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 384 від 01 серпня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного психічного розладу, обумовленого атеросклеротичним ураженням судин головного мозку, з грубими когнітивними розладами та галюцинаторними включеннями, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 12 лютого 1986 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки психіатричної МСЕК серії Д-68 № 149416 від 17 вересня 1970 року їй безтерміново встановлено другу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 361 від 18 липня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості, що враховуючи вираженість, глибину та тотальність недорозвитку вищих психічних функцій, значні порушення емоційно-вольової сфери, відсутність критики до свого стану - позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 13 жовтня 2010 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки МСЕК серії 10ААА № 248603 від 08 вересня 2010 року їй безтерміново встановлено першу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 385 від 01 серпня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді важкої судинної деменції, набутої внаслідок хронічної дисциркуляторної, атеросклеротичної енцефалопатії, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 15 грудня 2011 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки МСЕК серії 10ААА № 913773 від 02 листопада 2011 року їй безтерміново встановлено другу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 383 від 01 серпня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноідної, з безперервно-прогресуючим перебігом на пізньому етапі розвитку процесу, з грубим апато-абулічним дефектом особистості, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, але надав суду клопотання про підтримку вимог заявника, де також просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 21 липня 2012 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки МСЕК серії 10ААБ № 077431 від 27 червня 2012 року їй безтерміново встановлено першу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 394 від 08 серпня 2014 року [PERSON] виявляє прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції (недоумства), що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 06 листопада 2008 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки МСЕК серії 6ЧК №134851 від 25 вересня 2008 року їй безтерміново встановлено другу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 472 від 19 вересня 2014 року [PERSON] виявляє прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії параноїчної з безперервно-прогресуючим типом перебігу на пізньому етапі розвитку процесу з вираженим психопатоподібним дефектом особистості та маячними включеннями, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Директор Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона страждає психічною хворобою та не може в повному обсязі захищати свої права, вести господарство та обходити себе, крім того вирішення зазначеного питання необхідно для визначення в законному порядку інтернату опікуном вказаної особи з метою захисту її прав. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій подану заяву підтримав та просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 21 жовтня 2006 року, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, згідно довідки МСЕК серії КИО-І №079726 від 27 вересня 1999 року їй безтерміново встановлено другу групу інвалідності. Згідно з актом судово-психіатричного експерта № 471 від 19 вересня 2014 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості в ступені вираженої імбецильності, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оскільки факт наявності хвороби, яка впливає на можливість самостійно приймати адекватні рішення та в повній мірі обслуговувати себе, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, особу необхідно визнати недієздатною. На підставі наведеного, ст.ст. 39, 41 ЦК України та

Outcome: approved