Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В уточненому позові позивач просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 15.03.2005р. нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстровані в реєстрі за № 1388, [NUMBER], згідно яких [PERSON] є спадкоємцем всього майна [PERSON], яка померла [INFO] р., зокрема будинку [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,376 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Русанівської сільської ради народних депутатів, з якої - 0,250 га - для обслуговування житлового будинку; 0,126 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Русанів Броварського району Київської області, (свідоцтво [NUMBER]); а також свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15.03.2005р. нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстроване в реєстрі за № 1395 щодо майна: п.2- грошового вкладу в ощадному банку № [NUMBER] у с. Русанів Броварського району Київської області на рахунку № [NUMBER], і п.3 - права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Русанівське», розміром 2,41 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON], померлому [INFO] р., на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого у 1997 році Броварської районною державною адміністрацією, зареєстрованого 20.01.1998 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай [NUMBER], спадкоємцем якого була [PERSON] Позовні вимоги вмотивовані тим, що [INFO]. померла його мати [PERSON], якій за життя належав на підставі права власності житловий будинок [ADDRESS], земельна ділянка 0,250га для обслуговування даного будинку і 0,126га для ведення підсобного господарства, а також права на земельну частку (пай) 2,41 умовних га в землі КСП «Русанівське». Він був зареєстрований та постійно проживав разом з матір,ю у будинку за вказаною адресою, після смерті матері залишився проживати у будинку, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому в силу положень ст. 529 та ст. 549 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, вважається таким, що спадщину прийняв. Тривалий час він проживав і проживає у даному будинку, але не звертався до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. 17.11.2016р. він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право спадщини на успадковане після матері майно, маючи на меті скласти заповіт, але з відповіді нотаріуса Падучак - Коваль Л.Л. від 17.11.2016р., який йому у видачі свідоцтв відмовив, дізнався, що свідоцтва про право на спадщину за законом після матері на її майно (будинок, земельну ділянку, грошові кошти і на земельний пай) були видані 15.03.2005р. його братові [PERSON]. В тій же відповіді нотаріус його повідомив, що 15.03.2005р. до нотконтори нібито від нього, позивача, надійшла заява за вх. № 299 і заява за вх..№300, в яких він відмовився від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь брата [PERSON], і що він не претендує на спадщину після смерті матері [PERSON] та не заперечує проти видачі свідоцтв про право на спадщину за законом його брату [PERSON] Проте жодних заяв про відмову від спадщини як після батька, так і після матері, і про те, що відсутність заперечень щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після матері братові він нотаріусу не подавав ні протягом шести місяців після смерті спадкодавця, і не подавав таких заяв у подальшому, в тому числі і у березні 2015року; про наявність нібито підписаних ним заяв він дізнався лише з відповіді нотаріуса в листопаді 2016 року. Крім того, просив врахувати, що вказані заяви, яких він не писав і не подавав нотаріусу, датовані з пропуском строку подання такої заяви - зі спливом понад два роки після відкриття спадщини, тому вказані заяви нотаріусом у будь якому разі не повинні були прийматись нотаріусом, оскільки подання такої заяви згідно ст.553 ЦК УРСР можливе лише протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, тобто до 20 травня 2003 року, і подання такої заяви у подальшому законом не передбачене. Даний позов початково було пред'явлено до [PERSON]. Позов було залишено без руху як пред'явлений до померлої особи для з,ясування і уточнення належного відповідача. Після того позивач уточнив позовні вимоги, пред'явив позов до [PERSON]- яка прийняла спадщину після її чоловіка - [PERSON] Позов до [PERSON] пред'явлений з тих самих підстав і з тими самими обгрунтуваннями. Додаткових позовних вимог до [PERSON] з приводу визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину , виданого їй після чоловіка, позивач в межах даної цивільної справи не пред,явив. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, наполягав на визнання вказаних свідоцтв недійсними з тих підстав, що не враховані спадкові права позивача, який спадщину прийняв, оскільки він проживав разом з батьками, після смерті батька і матері він залишився проживати у спадковому буднику, від спадщини не відмовлявся, не подавав у шестимісячний строк заяви про відмови від спадщини; заява про відмову від спадщини від його імені написана не ним, він таку заяву не підписував і нотаріусу не подавав, крім того, вона не може бути врахована, як подана після збігу шестимісячного строку на її подання, передбаченого законом; просив визнати свідоцтва про право на спадщину, видані його братові, недійсними в повному обсязі, оскільки оспорює спадкові права брата, який не проживав з батьками, спадщину після батьків не прийняв, зокрема, заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері не подавав, таку заяву подала його дружина, хоча законом передбачено подання заяви особисто спадкоємцем. Вважає, що він є єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину після матері, тому свідоцтва мають бути визнані недійсними в цілому. До даного часу проживає в успадкованому будинку, і завжди вважав себе власником будинку, тому раніше до суду не звертався, а про видані брату [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після матері дізнався лише восени 2016 року, тому вважає, що не пропустив строк позовної давності, а у разі, якщо суд дійде висновку про інше обрахування перебігу строку, просив його поновити як пропущений з поважних причин. Відповідачка позов не визнала, подала письмові заперечення, за змістом яких зазначила, що вона та її покійний чоловік і брат позивача [PERSON] доглядали за батьками позивача і її покійного чоловіка [PERSON] і [PERSON], позивач жив разом з батьками, ніде не працював, вживав спиртні напої, тому всі обов'язки по утриманню батьків виконували вона та [PERSON], зокрема оплачували комунальні послуги, купували продукти харчування. Після смерті батьків вона з чоловіком оплатили їх поховання. Після смерті чоловіка допомогла позивачу оформити інвалідність, оплатила лікування зубів, відвідувала його, оплачувала витрати на стаціонарне лікування і витрати на дорогу. Оскільки вона відмовилась купувати позивачу горілку, він сказав, що не хоче її більше бачити. Крім того, згідно документів позивач не є сином [PERSON]. Також просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову. Вважає, що строк позивач пропустив без поважних причин, оскільки підписуючи заяву про відмову від спадщини достовірно знав про прийняття і оформлення спадщини на його брата і був з цим згоден, а на даний час , коли вона відмовилась носити йому горілку, він звернувся до суду, маючи намір переписати будинок на інших осіб, які його підбурюють. Вони з чоловіком допомагали батькам, користувались городом, підтримували стан будинку, вона особисто допомагала позивачу оформити інвалідність, вважає, що чоловік спадщину прийняв законно, і відсутні підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину, виданих чоловікові, недійсними. Представник відповідача також проти позову заперечував, просив врахувати, що позивач відмовився від спадщини на користь його брата, тому чоловік відповідачки отримав свідоцтва про право на спадщину законно прийняв спадщину у спосіб і у строки, встанвлен6і законом, подавши заяву про прийняття спадщини; закон станом на час відкриття спадщини не передбачав особистого звернення спадкоємця до нотаріуса, тому порушень з приводу того, що заяви нотаріусу були подані дружиною [PERSON], не є порушенням. Вважає, що позивач не спростував факту підписання ним заяв про відмову від спадщини, а такий обвоязок покладається саме на позивача, тмоу суд повинен прийняти до уваги вказані заяви позивача. Також просив врахувати, що позивач не встановлював родинних стосунків з померлим [PERSON], враховуючи, що в нього у свідоцтві про народження батьком записаний [PERSON], натомість чоловік відповідачки встановив у судовому порядку даний факт. Також просив застосувати позовну давність і відмовити у позові з причини пропуску позивачем строку позовної давності, вважає, що про прийняття спадщини після матері [PERSON] позивач дізнався і міг дізнатись одразу, коли підписував заяву про відмову. Третя особа просила розглянути справу без участі уповноваженого представника. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO].н., є батько [PERSON] і мати [PERSON]. З посвідки про шлюб [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб в 1946 році. Згідно свідоцтва про смерть [INFO]. помер [PERSON]. З довідки Русанівської сільської ради Броварського району Київської області встановлено, що [PERSON] по день смерті [INFO] р. проживав та був прописаний у належному йому будинку [ADDRESS], на день його смерті у будинку проживали і були прописані [PERSON] (з 1969р. і по день смерті [INFO].) і [PERSON] (з 1969р. і по даний час). Згідно свідоцтва про смерть [INFO]. померла [PERSON]. З довідки виконкому Русанівської сільської ради встановлено, що [PERSON] по день смерті [INFO] р. постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на день її смерті в будинку постійно проживав та був зареєстрований син - [PERSON]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2004 р., яке набрало законної сили 21.10.2004 р., за заявою [PERSON] у справі, що розглядалась в окремому провадженні, було встановлений факт родинних стосунків заявника з батьком, а саме, що [PERSON], який помер [INFO]. є батьком [PERSON] і чоловіком [PERSON], померлої [INFO] р. Також даним рішенням встановлений факт належності [PERSON], який помер [INFO] р., державного акту на право приватної власності на землю, виданого 05.10.1998р. Русанівською сільською радою Броварського району Київської області на ім'я [PERSON]. З спадкової справи до майна померлої [INFO] р. [PERSON] встановлено, що 16.05.2003р. до Броварської районної державної нотаріальної контори звернулася із заявою [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], про видачу свідоцтв про право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], та яке складається з сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] грошового вкладу з відповідними процентами, що зберігаються в ощадному банку № [NUMBER] с. Русанів на рахунку [NUMBER], житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, земельної ділянки площею 0,376га, що знаходяться в с. Русанів Броварського району Київської області, сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серія [NUMBER], грошового вкладу з відповідними процентами, що зберігається в ощадному банку № [NUMBER] с. Русанів на рахунку № [NUMBER], що належали [PERSON], померлому [INFO]., спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але спадкових прав не оформила. В матеріалах спадкової справи також містяться: - рукописна заява вх. № 300 від 15.03.2005р. від імені [PERSON], дана заява адресована Броварській районній державній нотаріальній конторі, за змістом якої зазначено, що [PERSON] відомо про відкриття спадщини до майна померлої [PERSON], що він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини і не хотів ставити питання продовження через судові органи, що на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], як за законом так і за заповітом він не претендує і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] і що даною заявою він відмовляється від всього спадкового майна; - рукописна заява вх. № 299 від 15.03.2005р. від імені [PERSON], дана заява адресована Броварській районній державній нотаріальній конторі, за змістом якої зазначено, що він, [PERSON], відмовляється від спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]., на користь брата [PERSON]. 15 березня 2005 року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] р., №1388, на житловий будинок [ADDRESS], що належав [PERSON], померлому [INFO] р., на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.2004 р., спадкоємцем якого була [PERSON], дружина, яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав. 15 березня 2005 року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] р., [NUMBER], на земельну ділянку площею 0,376 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Русанівської сільської ради народних депутатів, з якої - 0,250 га - для обслуговування житлового будинку, 0,126 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Русанів Броварського району Київської області, що належала [PERSON], померлому [INFO] р., на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER]., спадкоємцем якого була [PERSON], дружина, яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав. 15 березня 2005 р. [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]., №1395, на: 1) право на земельну частку (пай) із земель, що перебувають у колективній власності КСП «Русанівське», розміром 2,41 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі сертифікату [NUMBER] від 17.12.1997 р.; 2) грошовий вклад в ощадному банку № [NUMBER] с. Русанів Брвоарськог району на рахунку № [NUMBER], з відповідними процентами та компенсаційними виплатами, на грошовий вклад в ощадному банку № [NUMBER] у с. Русанів Броварського району Київської області на рахунку № [NUMBER], з відповідними процентами та компенсаційними виплатами; 3) право на земельну частку (пай) із земель, що перебувають у колективній власності КСП «Русанівське», розміром 2,41 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON], померлому [INFO] р., на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого у 1997 році Броварської районною державною адміністрацією, зареєстрованого 20.01.1998 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай [NUMBER], спадкоємцем якого була [PERSON]; 4) на грошовий вклад в ощадному банку № [NUMBER] с. Русанів Брвоарськог району на рахунку [NUMBER], з відповідними процентами та компенсаційними виплатами, що належали на підставі ощадної книжки, виданої вищезазначеним ощадним банком [PERSON], чоловіку померлої, який [INFO] р., спадкоємцем якого була [PERSON], дружина, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх прав. Дані правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця. Згідно ст.524 ЦК УРСР - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.525 ЦКУРСР - часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст.526 ЦКУРСР - місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ст.527 ЦКУРСР Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст.528 ЦКУРСР- не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку. Згідно ст.529 ЦКУРСР - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти , дружина і батьки померлого. Згідно ст.533 ЦКУРСР предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Згідно ст.548 ЦКУРСР - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦКУРСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.553 ЦКУРСР- спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно ст.560 ЦКУРСР- спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст.561 ЦКУРСР - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.562 ЦК УРСР- поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Спадкоємці є рівними у їх правах. Згідно ст.564 ЦК УРСР - порядок розпорядження на випадок смерті вкладами в державних ощадних касах і Державному банку СРСР за спеціальними вказівками вкладників визначається статутами названих кредитних установ і виданими в установленому порядку правилами. Якщо вкладник не зробив розпорядження ощадній касі або банку, то в разі смерті вкладника його вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах за правилами цього розділу. З 01.01.2004р. введено в дію новий ЦК України., яким фактично аналогічно врегульовані питання щодо черговості спадкування, відмови від спадщини. (ст.1268, ст.1269, ст.1273). Згідно Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, п.4 - даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П. 5 - правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З аналізу норм Цивільного кодексу УРСР, що регулював спадкові правовідносини на день відкриття спадщини, (і в даній частині дані положення закону не змінились станом на день видачі чоловікові відповідачки свідоцтв про право на спадщину), а також з урахуванням наданих доказів і встановлених фактів, суд дійшов таких висновків: Станом на день смерті [PERSON] - після її смерті спадщину прийняли її двоє синів: позивач і чоловік відповідачки [PERSON], які є спадкоємцями першої черги, згідно ст.529 ЦКУРСР; причому позивач спадщину прийняв у спосіб, передбачений у п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки залишився проживати в успадкованому будинку, і оскільки протягом шести місяців після відкриття спадщини він не подав до нотаріальної контори або до уповноваженої особи сільської ради заяву про відмову від спадщини. Таким чином, він вважається таким, що спадщину після матері прийняв; другий спадкоємець [PERSON], який не проживав у будинку і не вселився до будинку після смерті матері, спадщину прийняв у спосіб, встановлений у п. 2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, подавши державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після матері протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкодавець не залишив заповіту. Спадкоємці рівні в своїх спадкових правах. Тому суд встановив, що спадщину після [PERSON] прийняли двоє її спадкоємців першої черги - сини - у рівних частках, тобто кожен по 1\\2. Посилання відповідача на те, що позивач відмовився від прийняття спадщини після матері, є такими, що не відповідають вимогам закону і сукупності наданих доказів. Статтями 553 та 549 ЦК УРСР передбачено, що заяву про відмову від спадщини спадкоємець може подати протягом 6 місяців після відкриття спадщини, і законом не передбачено можливості поновлення даного строку чи подання заяви про відмову від спадщини після закінчення такого строку, в тому числі не передбачено права спадкоємця відмовитись від вже прийнятої спадщини на користь іншого спадкоємця по закінченню даного шестимісячного строку. Виходячи зі змісту норм закону, що регулюють дані правовідносини, прийняття спадщини є безумовним, і даний правовий акт відбувається (безповоротно) протягом шести місяців після відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавця. Новий закон (ЦК України), що регулює спадкові правовідносини, не передбачив можливості і права спадкоємця відмовитись від вже прийнятої спадщини або подати заяву про відмову від спадщини по закінченню строку, відведеного на подання такої заяви. Тому заява, на яку посилається відповідач, не може бути прийнята до уваги як доказ відмови позивача від прийняття спадщини (яку він вже прийняв) і як доказ відмови від вже прийнятої спадщини на користь іншого спадкоємця. У такому випадку спадкоємець, який прийняв спадщину і своєчасно від неї не відмовився, по закінченню шестимісячного строку, визначеного законом, у подальшому має право розпорядитись належним йому (в порядку спадкування) майном у інший спосіб, зокрема, шляхом укладення відповідного правочину по відчуженню успадкованого майна. Жодна з двох заяв, на які посилається відповідач, не є таким правочином ні за формою, ні за змістом. Крім того, дані заяви (про відмову від спадщини після матері і після батька та про не заперечення проти видачі свідоцтва на спадщину братові) не були подані позивачем нотаріусу, а були надані нотаріусу представником другого спадкоємця - [PERSON] - його дружиною, відповідачкою у справі. Відповідачка не заперечує того факту, що текст заяв писала вона, а позивач лише підписав їх у присутності працівника сільради, і що це було в березні 2005 року, а не раніше, і що після цього вказані заяви вона сама, без позивача, відвезла нотаріусу, не маючи при цьому від нього довіреності. Ті обставини, про які повідомила відповідачка: що позивач схильний до зловживання спиртними напоями, майже не міг ходити за станом здоров,я, у стані «між випивками» його на машині привезли до сільради, де вона написала вказані заяви, а позивач, сидячи в машині їх підписав, - дані обставини не підтверджують факту відмови позивач від спадщини у встановлений законом належний спосіб. Позивач стверджує, що не відмовлявся від прийняття спадщини і спадщину прийняв, і дані обставини повністю підтверджені наявними доказами, зокрема довідками про зареєстроване і дійсне постійне проживання в успадкованому будинку, і ця обставина відповідачем не оспорюється. Для даного висновку не має значення написання чи підписання позивачем заяв у подальшому, оскільки такі заяви не мають ніякого правового змісту і не тягнуть за собою ніяких правових наслідків як для даного спадкоємця, так і для інших осіб, і по суті не змінили вже виниклих правовідносин і прав. Тому посилання відповідача на те, що позивач не спростував факту підписання ним вказаних заяв, не мають жодного значення для розгляду даної справи. Той факт, що позивач не подав позову про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, також не має значення для висновків суду з цього приводу, оскільки в дійсності такої відмови у встановлений законом строк не відбулось взагалі, і позивач спадщину прийняв у спосіб, встановлений законом. Посилання відповідача на те, що позивач веде антиморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, і дані заходи були зроблені для того, щоб зберегти майно, яке позивач міг би втратити (пропити), що відповідачка з чоловіком при житті батьків постійно їм допомагали, і після смерті допомагали позивачу в утриманні будинку, користувались городом, витрачали свої кошти, - значення для розгляду даної справи не мають, і не є підставою для усунення позивача від спадщини. Підстав, передбачених ст.528 ЦК УРСР для усунення спадкоємця від спадщини, не встановлено, і відповідного позову не заявлено. Той факт, що [PERSON] протягом тривалого часу не звертався до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину після матері, не має наслідком втрати права на спадщину, яку він прийняв. Таким чином, позивач [PERSON], як спадкоємець, що прийняв спадщину, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину - в межах належної йому частки, нарівні з другим спадкоємцем [PERSON]. Відповідно другий спадкоємець [PERSON] мав право на отримання свідоцтва про право на спадщину після матері на успадковане ним майно, тобто на 1\\2 частку спадкового майна, нарівні з позивачем, і тому він не набув права на прийняття всієї спадщини і на отримання свідоцтв про право на спадщину на все спадкове майно, що лишилось від матері. Тому такі свідоцтва видані йому (в частині прав другого спадкоємця) без законних підстав. Згідно ч.1ст.1296 ЦКУ (який діяв на час видачі свідоцтв про право на спадщину, оспорюваних позивачем), - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.2 - якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно ч. 3 - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦКУ - якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно ст.1298 ЦКУ - Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1301 ЦКУ - Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Видані [PERSON] 15.03.2005р. три свідоцтва про право на спадщину - в частині 1\\2 частки спадкового майна, належного позивачу, - мають бути визнані недійсними згідно ст.1301 ЦК України, що діяв на час видачі свідоцтва і діє на даний час, оскільки такі свідоцтва (які є правовстановлюючими документами), порушують спадкові і майнові права позивача як такі, що видані іншій особі на частину майна, яке за законом належить іншій особі - позивачу. Згідно ст. 1300 ЦКУ - ч.1 - за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. ( Частина перша статті 1300 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1709-VII від 20.10.2014). Згідно ч. 2 - на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 3 - у випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи що таких позовних вимог не заявлено, а також враховуючи, що в оспорюваних свідоцтвах взагалі відсутня інформація про другого спадкоємця [PERSON], який спадщину прийняв, а також підстави, з яких суд визнає вказані свідоцтва в частині такими, що не відповідають закону, - то суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування ст.1300 ЦК України - щодо внесення змін до свідоцтв, і є підстави для застосування ст.1301 ЦКУ щодо визнання свідоцтв недійсними - в частині порушення прав другого спадкоємця - позивача. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання вказаного свідоцтва недійсним повністю, оскільки даний спадкоємець ([PERSON]) прийняв спадщину після матері в розмірі половини спадкового майна, нарівні з іншим спадкоємцем першої черги - позивачем та набув право власності на половину такого майна в порядку спадкування, і тому мав право на отримання свідоцтв про право на спадщину щодо успадкованого ним майна (1\\2 його частки). Посилання позивача (його представника) на те, що [PERSON] взагалі не прийняв спадщину, оскільки особисто він не подав заяву нотаріусу про її прийняття, є таким, що суперечить встановленим обставинам, враховуючи, що така заява ним через його представника була подана у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини; заява подана нотаріусу; подання заяви через представника не є порушенням закону, що регулював дані правовідносини станом на день подання такої заяви. Так само не є порушенням видання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, який діє через представника за довіреністю. Довіреність від [PERSON] на ім.,я його дружини [PERSON] є дійсною, не скасована і не оспорюється. Тому встановлено (і інше не доведено позивачем), що [PERSON] прийняв спадщину після матері нарівні з позивачем, тобто у розмірі 1\\2 частки спадкового майна. Таким чином, відсутні підстави для визнання повністю недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих [PERSON] Позов в цій частині необгрунтований і задоволенню не підлягає. Визначаючи частку, в якій свідоцтво має бути визнане недійсним, суд виходить з рівності часток у спадщині щодо спадкоємців за законом одної (першої) черги, які допущені до спадкування після смерті [PERSON]. Суд, в межах даної справи, не знаходить підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину в більшій частці, виходячи з наступного: Дійсно, в документах, наявних у даній справі, є інформація з приводу того, що будинок, який увійшов до спадкової маси, набутий подружжям у шлюбі, і що після смерті [PERSON] так само відкривалась спадщина, яка приймалась певними спадкоємцями. Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначив, що за життя матері на підставі права власності належав будинок за [ADDRESS]. За змістом позовної заяви позивач в межах даного позову претендує на спадщину, що відкрилась після матері і не оспорює того факту, що даний будинок на день смерті матері належав їй, так само як і інше майно, на яке видані оспорювані свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, не є предметом спору у даній справі спадщина (і її прийняття та поділ), яка залишилась після [PERSON]. Тому дані питання є поза межами позовних вимог і поза межами розгляду даної справи. Суд при розгляді даної справи не вирішує питання щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Суд також враховує, що у свідоцтві про народження позивача батьком вказана особа з іншим іменем, і що позивач не встановлював факт родинних стосунків між ним і вказаною особою, а з наданих документів однозначно це не встановлено, і при цьому в даній справі суд не вправі робити такі висновки, що було б виходом за межі позовних вимог. Надане відповідачем рішення про встановлення факту родинних стосунків між її чоловіком [PERSON] і померлим [PERSON], та між [PERSON] і її чоловіком [PERSON], відсутні прямі висновки щодо родинних стосунків «батько-син» між вказаним спадкодавцем і позивачем. Так само в інших документах, зокрема поданих довідках- відсутні прямі відомості щодо відносин «син-батько» між вказаними особами. Тому, враховуючи, що: 1) не встановлено однозначно факт родинних стосунків між позивачем і першим спадкодавцем [PERSON], 2) не заявлено позовних вимог з приводу прийняття спадщини позивачем після вказаної особи чи оспорювання прав інших спадкоємців в цій частині; 3) у позовній заяві позивач не оспорює обставини, що стосувались прийняття спадщини після [PERSON], і сам зазначає, що станом на день смерті матері вказане майно належало їй повністю, - то при сукупності таких обставин суд не може робити висновки щодо прийняття спадщини після [PERSON], (ким із спадкоємців і у яких частках) що було б виходом за межі позовних вимог. Дані питання спадкоємці можуть вирішити шляхом звернення до нотаріуса, а у разі спору позивач не позбавлений права на доведення своїх прав (чи прав на більшу частку з урахуванням іншої спадщини) шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Також, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, згідно яких суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, то - що стосується свідоцтва про право на спадщину №1395 - суд не вбачає підстав для визнання його недійсним в частині майна, зазначеного у пункті 1 даного свідоцтва - а саме щодо прав на земельну частку (пай) у землі у колективній власності КСП «Русанівське» 2,41 га в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER] від 17.12.1997р., - оскільки таких позовних вимог не заявлено, а суд не вправі вийти за межі та збільшити позовні вимоги. Відповідач подав заяву про застосування позовної давності, пропущеної позивачем, виходячи з дати видачі свідоцтв, і враховуючи, що позов подано до суду 16.12.2016р. При з'ясуванні даного питання, суд дійшов таких висновків: Згідно ст.257 ЦК України встановлюється позовна давність три роки. Згідно ст.261 ЦКУ - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.4 ст.267 ЦКУ - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦКУ - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач зазначає, що про наявність вказаних свідоцтв, які були видані його брату на все майно, що залишилось після матері, він дізнався лише в листопаді 2016 року, коли звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва на прийняту ним спадщину, коли мав намір скласти заповіт. Відповідачка не заперечувала того факту, що ні вона, ні чоловік, не казали і тим більше не показували позивачу отримані свідоцтва про право на спадщину. Будь -яких інших обставин, які б вказували на обізнаність позивача з даного приводу, не встановлено. Сам той факт, що він не звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину протягом тривалого часу, не є порушенням закону, не було обов'язковим для спадкоємця, оскільки набуття права на спадщину не пов'язане з моментом видачі свідоцтва. Позивач весь цей час проживав постійно у вказаному будинку (спадкове майно), відповідач не створював ніяких перешкод для позивача, і не вчиняв будь-яких дій, через які позивач мав би занепокоїтись з приводу порушення його спадкових прав. Відповідач посилається на ту обставину, що оскільки позивач підписав заяви про відмову від спадщини на користь його брата, то тим самим він дізнався про видані братові свідоцтва,- але навіть і у разі підписання заяв, тим більше при тих обставинах, про які повідомила відповідачка, і у тому стані, в якої міг бути позивач, - це не може доказувати того факту, що позивач дізнався про те, що вказані свідоцтва видані його братові, і що вони видані на все спадкове майно. При таких обставинах суд не вбачає підстав для відмови у позові з причини пропуск строку позовної давності; даний строк має бути відновлений і позов розглянутий по суті, та порушені права позивача підлягають відновленню і захисту . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial