Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

В червні 2019 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме - житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі дублікату договору дарування від 03.03.2000 року, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою, реєстр №1-725, право власності зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 10.07.2003 року: номер запису 14837, стр. 149, кн.141. Відповідач [PERSON] є сином його колишньої дружини, шлюб з якою був розірваний рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 року (справа № 520/16307/15-ц). Відповідач не проживає в будинку позивача, тобто за місцем своєї реєстрації, з 2014 року. Речей відповідача в оселі не має, проте він залишається зареєстрованим в житловому будинку, що призводить до порушення прав позивача, у зв`язку з чим він і вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. За вказаною позовною заявою провадження у справі відкрито ухвалою судді від 26.06.2019 року. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи з встановленням строку вчинення процесуальних дій. У визначений судом строк з боку відповідача не було вчинено будь-яких процесуальних дій. З урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі дублікату договору дарування від 22.05.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори в м. Одесі Волковою Л.В. за реєстром №4-4552, виданий державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Пучковою І.А. замість загубленого, примірник договору знаходиться у справах нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі №1-725. На дублікаті договору дарування проставлена печатка КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності за №14837, стр. 149 кн. 141 від 10 липня 2003 року. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1836499151101; об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами; адреса: [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: дублікат договору дарування, серія та номер: 1-125, виданий 03.03.2000, видавник Третя одеська державна нотаріальна контора; форма власності: приватна; власник: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Актом про не проживання від 31.05.2019 року, за підписами [PERSON] та [PERSON] , скріпленого печаткою та підписом голови ОСОН «ДМИТРІЇВКА» Воробйовим В.А. підтверджено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , в будинку [ADDRESS] не проживає з 2014 року по теперішній час, речей його за даною адресою не знаходиться. Довідкою № 299 від 31.05.2019 р., виданою адміністрацією ОСОН «ДМИТРІЇВКА» підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим з 25.07.2007 року за адресою: [ADDRESS] , в графі родинне відношення значиться запис: син колишньої дружини. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 року (справа № 520/16307/15-ц, ухвала суду від 15.01.2016 року про виправлення описки) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи не можуть бути підставою для обмеження прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. З наведених підстав позивач просить захистити його право вільно володіти своїм майном та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування. У статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до абзацу 6 статті 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи в житлі за певною адресою. Згідно зі статтею 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При викладених обставинах суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved