Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, якою просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він, відповідно до укладеного договору від 28 червня 2006 року, надав відповідачу кредит в розмірі 2167,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. Однак відповідач, в порушення норм цивільного законодавства та умов договору, свої обов'язки не виконав, у зв'язку з чим виникла вищезазначена заборгованість. 29 січня 2009 року Калінінським районним судом м. Донецька було видано судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 7960,63 грн. з відповідача, однак відповідачем зобов'язання виконано не було у зв'язку із чим виникла заборгованість в розмірі 29781,38 грн. Представник позивача, який діє по довіреності - Панько Н.С., у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав заяву, відповідно до якої, просив суд, розглянути справу у його відсутність та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав. У зв'язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного процесуального кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 629, 638 Цивільного кодексу України встановлено що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від його здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено зобов'язання підлягають виконанню у вказаний в договорі строк, а якщо строк визначений моментом вимоги, то протягом семи днів з моменту отримання вимоги кредитора. Згідно змісту ч.3 ст.531 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із матеріалів, долучених до поданої до суду заяви вбачається, що 28 червня 2006 року року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2167,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія заяви № DNH4KP99690394. Крім того позивач був ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)), про що свідчить його особистий підпис. Згідно умов договору, відповідач зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви. Сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно умов договору, відповідач зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви. Сплатити відсотки за користування кредитом. Пунктом 5.1. умов визначено, що банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки платежу. Згідно з пунктом 5.3. умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гри. + 5% від суми заборгованості. Судом встановлено, що відповідно до наказу Калінінського районного суду м. Донецька від 29 січня 2009 року, з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором № DNH4KP99690394 від 28 червня 2006 року в розмірі 7960,63 грн. Як вбачається судом із розрахунку позивача, заборгованість, яка виникла через невиконання відповідачем своїх зобов'язань, станом на 13.12.2013 року становила: 29781,38 грн., що складається з: заборгованості за відсоткам за користування кредитом - 7948,92 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 19938,11 грн.; а також: штрафу (фіксована частина) у розмірі - 500 грн.; штрафу (процентна складова) у розмірі - 1394,35 грн. Аналіз фактично встановлених обставин справи та вимог цивільного законодавства дозволяє суду зробити висновок про те, що позивач надав суду безспірні докази щодо наявності непогашеної відповідачами заборгованості за кредитним договором. Під час ухвалення рішення по справі суд виходи також з того, що незважаючи на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № DNH4KP99690394 від 28 червня 2006 року в розмірі 7960,63 грн. відповідно до наказу Калінінського районного суду м. Донецька від 29 січня 2009 року, фактично грошове зобов'язання відповідачем перед банком виконано не було. Однак, у даному випадку, суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки

Outcome: partial