Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

В травні 2017 року заступник прокурора м.Києва звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва в інтересах Київської міської ради з позовом до [PERSON] про зобов`язання повернути земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 1000,16 кв.м. територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення від розміщених на ній будівель та споруд, у тому числі житлового будинку площею 36,8 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прокуратурою міста Києва встановлено факт порушення права територіальної громади міста Києва на розпорядження та користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01.02.2016 року частково задоволено позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та визнано за [PERSON] , право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 36,8 кв.м та житловою площею 15,0 кв.м. На підставі зазначеного рішення за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинок. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2016 право власності на будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.01.2017 року задоволено апеляційну скаргу прокуратури міста Києва, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01.02.2016 року скасовано в частині визнання за [PERSON] , права власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що земельна ділянка, на якій збудовано вказане нерухоме майно, що зареєстровано за відповідачем у справі, підлягає поверненню територіальній громаді міста Києва шляхом звільнення від розміщених на ній будівель та споруд, власником яких є відповідач, оскільки він самовільно її займає, Київською міською радою, як власником земельної ділянки, не приймалось рішення про передачу у власність або користування вказаної земельної ділянки, відсутній план її зонування та детальний план території. Крім того, в обґрунтування позову заступник прокурора посилається на те, що Київською міською радою в порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування», незважаючи на неодноразові повідомлення щодо необхідності вжиття заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на поновлення прав територіальної громади м.Києва на земельну ділянку, будь-яких дій не вчинялось, в зв`язку з чим на підставі положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру» з даним позовом звернувся заступник прокурора м.Києва. Представник прокуратури м.Києва в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у справі. На підставі ст.280 ЦПК України за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наданих доказів. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01.02.2016 року частково задоволено позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та визнано за [PERSON] , право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 36,8 кв.м та житловою площею 15,0 кв.м. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] зареєстрував право власності на будинок по [ADDRESS] на підставі зазначеного рішення Солом`янського районного суду м.Києва. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2016, зареєстровано в реєстрі № 3039 право власності на будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.01.2017 року задоволено апеляційну скаргу прокуратури міста Києва, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01.02.2016 року скасовано в частині визнання за [PERSON] , права власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Апеляційним судом м.Києва було встановлено, що рішення Київської міської ради щодо виділення земельної ділянки у власність за адресою: [ADDRESS] не приймалось, а також [PERSON] , не були надані докази на підтвердження того, що він є законним землекористувачем зазначеної земельної ділянки. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 11.02.2019 залишено без задоволення касаційну скаргу [PERSON] , а рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017 залишено без змін. Приймаючи таке рішення, Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції та зазначив, що позивачі не є власниками спірних земельних ділянок, у тому числі ділянки по [ADDRESS] . При цьому, Верховний Суд відхилив посилання скаржника на витяги з Державного земельного кадастру по спірних ділянках, оскільки в них відсутні відомості про їх власника. В силу положень ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. В силу положень ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель в м. Києві відповідно до рішення Київської міської ради від 29.09.2003 №16/890 «Про Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві» покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Формування земельних ділянок здійснюється відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України. Відповідно до зазначеної вище статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Підстави для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера передбачені ст. 21 зазначеного закону. З огляду на наведені судом норми чинного законодавства, єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. В ході судового розгляду встановлено, що таке рішення щодо виділення у власність або користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] радою не приймалось. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки -будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільну зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. З огляду на встановлені судом обставини відповідач у справі не є законним користувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а отже вона підлягає поверненню Київській міській раді у придатному для використання стані, шляхом звільнення від розміщених на ній будівель і споруд. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, їх доведеність, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved