Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

В серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Також, у вищезазначеному житловому будинку, зареєстровані відповідачі, які з 2006 року в будинку не проживають, власних речей не мають, житлом не користується, комунальні послуги не сплачують. Наявна реєстрація відповідачів призводить до додаткових матеріальних витрат по комунальному обслуговуванню будинку. У зв`язку із чим просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її присутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглядати справу без його присутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] від 22 серпня 1994 року, виданого Маріупольським міським відділом комунального господарства, позивачу на праві особистої приватної власності належить житловий будинок по тупику [ADDRESS] . Також право приватної власності зареєстроване за позивачем у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за №39376 від 22.08.1994 року, що підтверджується відповідним записом на зворотньому боці свідоцтва. Відповідно до інформації про кількість зареєстрованих у житловому приміщені/ будинку осіб за адресою [ADDRESS] , виданої Департаментом адміністративним послуг, зазначено загальна кількість зареєстрованих осіб у будинку 5 осіб, в тому числі значиться зареєстрованою в будинку відповідачі [PERSON] з 16.03.2006 року та [PERSON] з 21.01.2003 року. Згідно з довідкою, виданою головою КСН селище «Каменськ» від 28 липня 2021 року, на підставі показів сусідів відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 2006 року по теперішній час. Відповідач [PERSON] надіслав, заяву, в якій позовні вимоги визнав, тому відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України, суд вважає їх доведеними та такими, що не містять сумніви щодо достовірності та добровільності їх визнання відповідачем, а тому такі обставини звільняються від додаткового доказування іншими доказами. Вказані докази у своїй сукупності свідчать, що відповідачі більше року не проживають за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі більше року не проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved