Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування від 22.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. за реєстровим № 4812, щодо квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] стало відомо, що від її імені, її сином [PERSON] , було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] отримала у дарунок належну позивачу на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що 10.10.2007 в м. Дніпропетровськ позивач видала довіреність [PERSON] , якою уповноважувала його представляти її інтереси у відповідних органах, установах та організаціях незалежно від їх організаційно правової форми з питань пов`язаних з даруванням громадянці [PERSON] належної позивачу на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , на умовах які відомі йому як представникові із усного договору доручення укладеного між ними. Однак, громадянка [PERSON] не є тією людиною, якій позивач мала намір подарувати зазначену квартиру, та не є тією особою, на користь якої вищевказаною довіреністю позивач уповноважила [PERSON] здійснити дарування квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2020 було відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та позов визнав в повному обсязі. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позов, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем порушено спір про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. за реєстровим № 4812. Відповідно до договору дарування від 22.10.2007 [PERSON] діючи від імені позивача подарував [PERSON] належну [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з п. 2 договору дарування відчужувана квартира загальною площею 124,10 кв.м., складається з чотирьох жилих кімнат, жила площа яких становить 75,20 кв.м. В пункті 3 договору дарування зазначена, що відчужувана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. від 14.09.2007 за реєстровим № 4350, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21.09.2007 у реєстрову книгу № д.1910/82 за реєстровим № 6419. Позивач видавала довіреність 10.10.2007 в м. Дніпропетровськ, якою уповноважувала його представляти її інтереси у відповідних органах, установах та організаціях незалежно від їх організаційно правової форми з питань пов`язаних з даруванням громадянці [PERSON] належної позивачу на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , на умовах які відомі йому як представникові із усного договору доручення укладеного між ними. Оформляючи довіреність від 10.10.2007 позивач мала намір подарувати вказану квартиру [PERSON] , що на той час мешкала в цій самій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з вказаних документів обдаровувана [PERSON] , зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , тобто є іншою особою, та позивач не мала наміру дарувати останній свою квартиру. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно статті 717 та ч.2 ст.719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1, 3 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Положеннями ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може гуртуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 236 ЦК України встановлено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2020 клопотання [PERSON] про відстрочення сплати судового збору - задовольнити. Відстрочити позивачу [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду [PERSON] судовий збір не сплачувала у зв`язку з відстроченням сплати судового збору, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для стягнення з позивача 50 відсотків судового збору, не сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved