Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним первісним позо-вом та обґрунтовувала його тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,1001 га з кадастровим номером 3220886203:03:005:0223 з цільовим призначенням для будів-ництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Позивач не може користуватись цією земельною ділянкою, оскільки на ній знаходяться залишки зруйнованого будинку, що на-лежав [PERSON] Будинок не придатний для використання за призначенням. Тому [PERSON] просила суд зобов'язати відповідача вивезти залишки будинку за межі її земельної ділянки. В ході розгляду цивільної справи позивач подала заяву про збільшення вимог та по-силається на те, що вона зазнала душевні страждання у зв'язку з ухиленням [PERSON] від добровільного вивезення залишків будинку за межі земельної ділянки. Тому [PERSON] просить суд додатково стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. [PERSON] пред'явила зустрічний позов та посилається на те, що 21 липня 2004 року вона уклала з [PERSON] договір дарування. За цим договором відповідач прийняла в дар жилий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. До неї перейшло право власності на частину земельної ділянки, яка була зайнята цими об'єктами нерухомого майна, та на частину земельної ділянки, яка була необхідною для їх обслуговування. Однак рішенням Ревненської сільської ради №215-18-5 від 12 листопада 2004 року була затверджена технічна документація по виго-товленню [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS]. 28 лютого 2007 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №649899. У такий спосіб він набув право власності на всю земельну ділянку площею 0,2501 га з кадастровим номером 3220886203:03:005:0010 по [ADDRESS]. 20 січня 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким він відчужив в її власність частину цієї земельної ділян-ки площею 0,1001 га. Однак право власності [PERSON] на набуті нею частини земельної ділянки у встановленому порядку не було припинено. [PERSON] не мав право приватизовувати всю земельну ділянку та відчужувати її частину у власність [PERSON] Тому [PERSON] просить суд визнати недійсним рішення Ревненської сіль-ської ради №215-18-5 від 12 листопада 2004 року в частині затвердження технічної доку-ментації по виготовленню [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS]; визнати не-дійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №649899, вида-ний 28 лютого 2007 року на ім'я [PERSON]; та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 20 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] підтримують первісний позов. Вони заперечують проти задоволення зустрічного позову та обґрунто-вують це тим, що будинок відповідача знищений та не придатний для користування за призначенням. [PERSON] не набула право користування земельною ділянкою. Тому представники позивача [PERSON], [PERSON] просять суд відмовити у задово-ленні зустрічного позову. [PERSON] та її представник [PERSON] заперечують проти задоволення первісного позову та просять суд задовольнити зустрічний позов. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що [PERSON] був власником земельної ділянки. Він мав право на власний розсуд розпоряджатись нею. [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку та продав її [PERSON] та [PERSON] Під час укладення договорів були дотримані вимоги закону. Тому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять суд задовольнити первісний позов та відмовити у задоволені зустрічного позову. Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання. Вони неодно-разово завчасно у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду ци-вільної справи. Вислухавши пояснення представників позивача [PERSON] та [PERSON], від-повідача [PERSON] та її представника [PERSON], третіх осіб, які не заяв-ляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до таких висновків. Встановлено, що 21 липня 2004 року [PERSON] уклав з [PERSON] дого-вір дарування (а.с.27), за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар жилий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді ци-вільних справ», до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст.377 ЦК України переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встанов-лених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка була зайнята житловим будинком, будів-лею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка була необхідною для її обслуго-вування. Встановлено, що в договорі дарування не був визначений розмір земельної ділянки, право власності на яку перейшло до [PERSON] З огляду на цю обставину суд вважає, що 21 липня 2004 року [PERSON] на-була право власності на частину земельної ділянки по [ADDRESS], яка була зайнята придбаним нею жилим будинком та надвірними будівлями, та на частину земельної ділянки, яка була необхідною для їх обслуговування. Рішенням Ревненської сільської ради №215-18-5 від 12 листопада 2004 року (а.с.39-41) була затверджена технічна документація по виготовленню [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS]. 28 лютого 2007 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право влас-ності на земельну ділянку серії ЯД №649899 (а.с.50). У такий спосіб він набув право влас-ності на всю земельну ділянку площею 0,2501 га з кадастровим номером 3220886203:03: 005:0010 по [ADDRESS]. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України в редакції, яка була чинною на той час, надання у власність земельної ділянки, що перебувала у власності фізичної чи юридичної особи, провадилось лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом. Встановлено, що право власності [PERSON] на її частини земельної ділян-ки по [ADDRESS] у встановленому порядку не було припинено. Ревненська сільська рада не мала права розпоряджатись ними та пере-давати їх у власність [PERSON] Ці обставини свідчать про те, що рішення Ревненської сільської ради №215-18-5 від 12 листопада 2004 року в оскаржуваній частині та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №649899, виданий 28 лютого 2007 року на ім'я [PERSON], суперечать ч.5 ст.116 ЗК України та ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права [PERSON] на землю належить визнати недійсним рішення Ревненської сільської ради №215-18-5 від 12 листопада 2004 року в частині затвердження технічної документації по виготов-ленню [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS], та визнати недійсним держав-ний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №649899, виданий на ім'я [PERSON] Встановлено, що 11 жовтня 2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №5311 (а.с.136). За цим договором [PERSON] відчужив у власність [PERSON] частину його земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жи-лого будинку по [ADDRESS]. 24 червня 2010 року [PERSON] уклав з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Борис-пільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №989 (а.с.135). За цим договором [PERSON] відчужив придбану ним земельну ділянку у спіль-ну власність [PERSON] та [PERSON] 20 січня 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] ще один договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нота-ріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №55 (а.с.6). За цим догово-ром [PERSON] відчужив у власність [PERSON] іншу частину його земельної ділянки площею 0,1001 га (0,2501 - 0,15) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені части-нами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За правилом ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що у зв'язку з недійсністю державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] вважається таким, що не набув право власності на земельну ділянку площею 0,2501 га з кадастровим номером 3220886203:03:005:0010 по [ADDRESS]. Тому він не мав право відчужувати части-ну цієї земельної ділянки у власність [PERSON] Ці обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладе-ний 20 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Тому суд вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 20 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], належить визнати недійсним. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим згідно з цим Кодексом, в межах заявле-них ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що [PERSON] не оспорює дійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 24 червня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тому суд не перевіряє дотримання вимог закону під час укладення цих договорів. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься висновок будівельно-технічного експертного дослідження №ЕД-1-1-137/14 від 6 жовтня 2014 року (а.с.173-179), з якого вбачається, що жилий будинок та надвірні будівлі по [ADDRESS] перебувають в зруйнованому стані та не можуть використовува-тись за призначенням. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що руйнування жилого будинку та надвірних споруд не є підставою для припинення права [PERSON] на землю. Ці обставини не стосуються предмета доказування. Суд критично оцінює висновок будівельно-технічного експертного дослід-ження та вважає цей доказ неналежним. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці пору-шення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Встановлено, що у зв'язку з недійсністю договору купівлі-продажу земельної ділян-ки [PERSON] вважається такою, що не набула право власності на земельну ділянку площею 0,1001 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS]. Тому вона не має права вимагати від [PERSON] вивезення нею залишків будинку та надвірних спо-руд за межі цієї земельної ділянки. Суд вважає, що у задоволенні первісного позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуєть-ся особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю спричинила позивачу моральну шкоду. Підстави для відшкодування її [PERSON] відсутні. У задоволенні первісного позову в части-ні цієї вимоги слід відмовити також. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що при пред'явленні зустрічного позову [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.22). Зустрічний позов задоволений в повному обсязі. З огляду на ці обставини суд вважає, що солідарно з Ревненської сільської ради, [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок. У задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі. Тому підстави для відшкодування [PERSON] судових витрат відсутні. Крім того, зі змісту п.6 ч.2 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик тільки відповідача. [PERSON] витратила грошові кошти в розмірі 462 гривень на публікацію в пресі оголошення про виклик [PERSON] Однак він був залучений до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, а не в якості відповідача. Тому підстави для від-шкодування [PERSON] цих витрат відсутні.

Outcome: approved