Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача на її користь 34500 грн. заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач року була прийнята на посаду адміністратора ФОП [PERSON] на 0,5 ставки на невизначений строк. 11.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був украдений трудовий договір, який посвідчений Правобережним Центром Зайнятості населення міста Запоріжжя. До трудової книжки було зроблено відповідний запис про прийняття на роботу та посвідчено печаткою роботодавця. За домовленістю сторін роботодавцем було визначено оклад, час роботи, вихідні дні та інші суттєві умови договору. Трудові обовязки позивач виконувала у медичному кабінеті «Евелін», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, буд. 6. Починаючи з 01.01.2010 року на підставі заяви та згідно наказу №2 від 01.01.2010 року по підприємству позивач була переведена на ставку починаючи з 02.01.2010 року. За домовленістю сторін з цього часу позивач повинна була знаходитись на робочому місці повний робочий день у якості адміністратора, з 8-00 до 17-00 та повинна була виконувати прибирання приміщення та прилеглої території, із заробітною платою у розмірі 1500 грн. Позивачу надано для ознайомлення копію наказу про підвищення окладу, на якому остання поставила свій підпис про ознайомлення та повернула роботодавцю, на що [PERSON] пообіцяла., що внесе самостійно зміни до договору, копія якого знаходиться на зберіганні в центрі зайнятості. Заробітну плату позивач спочатку отримувала безпосередньо від [PERSON], про що ставила підпис в відомості на отримання заробітної плати. Починаючи з липня 2013 року до теперішнього часу роботодавець, не виконує своїх зобовязань та не сплачує позивачу заробітної плати, при цьому позивач продовжує виконувати свої трудові обовязки. Розмір невиплаченої заробітної плати склав 34500 грн. У травні 2015 року позивач отримала лист із копією наказу №1-пр від 15.04.2015 року «Про скорочення працівника» згідно якого посада адміністратора була скорочена, а позивача було звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, та запропоновано 22.06.2015 року прибути до Правобережного Центру Зайнятості населення. При зверненні до суду в позовній заяві не вірно вказано прізвище позивача та по-батькові відповідача, зазначені відомості були уточненні позивачем. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду не заперечила. Відповідач до суду не зявилась, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечила, хоча про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заперечень на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без здійснення фіксації судового процесу. Зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що згідно Наказу №1 від 11.02.2008 року «про прийняття на роботу» (а.с.7), на підставі заяви, [PERSON] була прийнята фізичною особою-підприємцем [PERSON] на посаду адміністратора на 0,5 ставки на невизначений строк, починаючи з 11.02.2008 року. Місце роботи: медичний кабінет «Евелін», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, буд.6 (а.с.6). Трудовий договір між працівником і фізичною особою 11.02.2008 року посвідчений Правобережним міським центром зайнятості за №08590800283 (а.с.10). Пунктом 3 зазначеного договору сторонами було визначено оплату праці Працівника у розмірі 257,50грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. До трудової книжки позивача було внесено відповідний запис про прийняття на роботу (а.с.12). Починаючи з 01.01.2010 року за заявою позивача на підставі наказу №2 від 01.01.2010 року позивача переведено на повну ставку починаючи з 02.01.2010 року (а.с.8). З липня 2013 року роботодавець не виконує своїх зобовязань та не сплачує заробітної плати, яка є обовязковою умовою договору. Позивач досі продовжує виконувати свої зобовязання, прибираю приміщення та прилягаючу територію, виконувати функції адміністратора, згідно трудового договору. Згідно повідомлення відповідача від 15.04.2015 року (а.с.6) причиною невиконання умов укладеного трудового договору є те, що відповідач немає доступу до нерухомого майна, а саме медичного кабінету «Евелін» через його захоплення її колишнім чоловіком [PERSON] Згідно Закону України «Про оплату праці» (ст.1,3) визначено, що «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною [PERSON] України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки відповідач безпідставно не виконує умов трудового договору, позовні вимоги по стягненню заробітної плати підлягають задоволенню за період з липня 2013 року по червень 2015 року, що складає 23 місяця. Доказів погодженого сторонами розміру заробітної плати в 1500 грн. позивачем не надано, а тому суд приймає розмір заробітної плати із розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої законодавством. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати у 2013 році - у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень; Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати на 2014 рік у місячному розмірі - 1218 гривень;\~ Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати у 2015 році - у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень. Таким чином, розмір заробітної плати, що підлягає стягненню з липня 2013 року по грудень 2013 року виходячи з мінімального розміру заробітної плати в 1147 грн. скрадає 4588 грн. (4 місяця х 1147 грн.). Розмір заробітної плати, що підлягає стягненню з грудня 2013 року по липень 2015 року виходячи з мінімального розміру заробітної плати в 1218 грн. скрадає 23142 грн. (19 місяців х 1218 грн.). Загальна сума заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з відповідача складає 27730 грн. Розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в межах встановлених розмірів мінімальної заробітної плати за відповідний період. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі\~Закону України «Про судовий збір» в редакції закону, що діяла на момент звернення до суду, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню сума судового збору 243,6 грн.

Outcome: partial