Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.08.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Враховуючи те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 31.01.2017 року має заборгованість 63060,95 грн., яка складається з наступного: 4950,14 грн. - заборгованість за кредитом; 51017,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3614,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2979,09 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 63060 грн. 95 коп. за кредитним договором №б/н від 30.08.2010 року та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за довіреністю Сафір Ф.О. (а.с.39), наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та зазначив у позові п.3(а.с.4 на звороті) у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі на 26.06.2017 року та на 13.07.2017 року, надавши до суду письмові заперечення та заяву про застосування строку позовної давності (а.с.61-63), де зазначив, що дійсно 30.08.2010 року він отримав від позивача кредитну картку із кредитним лімітом, який згодом було збільшено до 5000,00 грн. Так, у жовтні 2013 року ним вносилися кошти на погашення заборгованості в сумі 340,00 грн., у подальшому будь-яке погашення шляхом внесення ним коштів не здійснювалося. Із розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви вбачається здійснення погашення сумами 0,06 грн. (26.04.2015 року) та 35.28 грн. (05.11.2015 року), однак ним такі суми не вносились. На підставі чого, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також розглянути справу у його відсутність (а.с.64). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.6-7) вбачається, що відповідач станом на 31.01.2017 року має заборгованість 63060,95 грн., яка складається з наступного: 4950,14 грн. - заборгованість за кредитом; 51017,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3614,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2979,09 грн. - штраф (процентна складова). Останній платіж за кредитом відповідачем здійснено 05.11.2015 року (а.с.7). - Із копії заяви позичальника №б/н від 30.08.2010 року (а.с.9) вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.8). Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.10) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в селі Зміївка Бериславського району Херсонської області, зареєстрований та проживає в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Високопільської селищної ради Високопільського району Херсонської області (а.с.43). - Із копії витягу користування кредитною карткою за період 2010-2017 роки (а.с.72-74, 78-79, 99-100) з'ясовано, що [PERSON] починаючи з дати отримання кредитної картки «Універсальна» періодично знімав кошти, а також вносив кошти на погашення заборгованості по кредитній картці, а також відповідно до умов договору, здійснювалося списання коштів з інших карт клієнта, на погашення заборгованості за кредитним договором. - Із копії листа (а.с.89) вбачається, що [PERSON] відкрито послугу Банку «Копилка», а також карта для виплат «рахунок [NUMBER]», з якого з'ясовано рух коштів по даних рахунках (а.с.89 на звороті). - Із копії довідки (а.с.101) вбачається, що [PERSON] 14.03.2013 року отримав кредитну картку зі строком дії до 01/17, що підтверджується копією фотознімків відповідача в момент отримання картки (а.с.101 на звороті, 102). Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України, ч.1. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. ч.2. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України, ч.1. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. ч.2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, дослідивши в судовому засіданні, матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, але частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач, відповідно до поданої заяви №б/н від 30.08.2010 року (а.с.9) отримав від позивача кредит в розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.8). Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» (а.с.11-35), складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 06.12.2016 року має заборгованість 63060,95 грн., яка складається з наступного: 4950,14 грн. - заборгованість за кредитом; 51017,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3614,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2979,09 грн. - штраф (процентна складова). Отже заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості становить 63060,95 грн. (а.с.6-7). Крім того, відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись при цьому на те, що позивач пропустив строк позовної давності за основною вимогою так і за вимогами про стягнення пені та штрафів, оскільки він самостійно сплатив заборгованість в розмірі 340,00 грн. у жовтні 2013 року, після чого жодних коштів на погашення заборгованості за кредитним договором не вносив, а позивач звернувся до суду 09.03.2017 року з пропуском строку позовної давності.На, що суд виходить із такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14. Разом з тим, твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності, спростовуються наданими позивачем належними доказами, а саме: копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача (а.с.9) та випискою з кредитного рахунку (а.с.72-74, 78-79, 99-100) з якої вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, шляхом знімання коштів та відповідно внесення коштів на погашення кредитної заборгованості. Крім того, що стосується спірної сплати коштів в розмірі 35,28 грн. (05.11.2015 року) то відповідно до зазначеної виписки з рахунку, дані кошти були автоматично направлені на погашення кредитної заборгованості з іншого рахунку відповідача, а саме з послуги «Копилка», що в свою чергу узгоджується п.2.1.1.12.3 Договору. А тому, згідно зазначених доказів вбачається, що відповідач отримав кредитну картку, користувався нею в період з 2010 року до 05.11.2015 року, чим фактично підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.11-35), складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.9). Також, як вбачається із довідки (а.с.8, 88 на звороті, 101) відповідачу було видано кредитну картку зі строком дії до 01/17, а позивач звернувся до суду з позовом 09.03.2017 року, тобто без порушення строків позовної давності. В зв'язку з чим, суд не може застосувати строки позовної давності, як загальну так і спеціальну, оскільки такі строки позивачем не пропущено. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідач двічі отримував кредитну картку, про що свідчать надані позивачем фотокопії відповідача в момент отримання кредитної картки (а.с.101 на звороті, 102). Таким чином, оскільки відповідач, внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, порушив виконання умов кредитного договору №б/н від 30.08.2010 року та норми діючого законодавства, суд вважає за можливим вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом в розмірі 63060,95 грн. задовольнити в повному обсязі. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. при подачі позовної заяви, що підтверджується платіжним документом (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 252-255, 256, 258, 261, 266, 267, 1050 ЦК України та

Outcome: approved