Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

В червні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 3 липня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за яким позивач зобов`язався видати кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а [PERSON] зобов`язався повертати кредит протягом 30 днів після кожної трансакції та сплачувати проценти за користування ним. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань відповідач зобов`язався додатково сплатити пеню та штраф. 2 серпня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» видав відповідачу вказану кредитну картку. [PERSON] неодноразово знімав грошові кошти та розраховувався ними. Однак він не виконує грошові зобов`язання за кредитним договором. Тому у відповідача виник борг по поверненню кредиту в розмірі 4175 гривень 12 копійок, борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 13358 гривень 29 копійок, пеня в розмірі 4300 гривень 25 копійок та штраф в розмірі 1591 гривні 68 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором становить 23425 гривень 34 копійки. [PERSON] ухиляється від добровільного погашення вказаного боргу. Тому АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором в розмірі 23425 гривень 34 копійок. Представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився у судове засідання. Він подав клопотання про розгляд цивільної справи в його відсутності (а.с.25). [PERSON] та його представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що кредитна картка була видана до липня 2011 року. Ця обставина свідчить про те, що дія вказаної кредитної картки закінчилась 1 серпня 2014 року. З того дня розпочався строк позовної давності. Перебіг цього строку закінчився 1 серпня 2014 року. Однак АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов лише 8 червня 2018 року, тобто через 4 роки після закінчення строку позовної давності. Тому [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 3 липня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» уклав з відповідачем кредитний договір, за яким позивач зобов`язався видати кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а [PERSON] зобов`язався повертати кредит протягом 30 днів після кожної трансакції та сплачувати проценти за користування ним. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань відповідач зобов`язався додатково сплатити пеню та штраф. 2 серпня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» видав відповідачу вказану кредитну картку. Це підтверджується копією заяви (а.с.7), копією довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.8), а також умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.9-14). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.549 цього Кодексу у разі порушення зобов`язань боржник повинен сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню). Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Згідно з ч.1 ст.257, п.1 ч.2 ст.258 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Водночас, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.4 ст.267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз`яснив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 19 березня 2014 року у цивільній справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.4 ч.5 ст.12, п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] належним чином виконав грошові зобов`язання за кредитним договором. Тому у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 4175 гривень 12 копійок, борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 13358 гривень 29 копійок, пеня в розмірі 4300 гривень 25 копійок та штраф в розмірі 1591 гривні 68 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором становить 23425 гривень 34 копійки. Ці обставини підтверджуються письмовим розрахунком (а.с.4-6), приєднаним до позову. Однак із ксерокопій кредитної картки, виданої на ім`я [PERSON] (а.с.43, 49), вбачається, що строк дії вказаної кредитної картки визначений до липня 2011 року. Ця обставина свідчить про те, що дія кредитної картки припинилась 1 серпня 2011 року. З того ж дня розпочався строк позовної давності для стягнення боргу за кредитним договором. Перебіг цього строку закінчився 1 серпня 2014 року. Водночас, з інформації на конверті (а.с.22) вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов лише 29 травня 2018 року. Ця обставина переконливо свідчить про те, що АТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності. Підстави для поновлення цього строку відсутні. Зокрема, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12 грудня 2018 року (а.с.50), було визнано обов`язковою явку представника позивача у судове засідання для того, щоб з`ясувати, чи видавалась [PERSON] нова кредитна картка замість кредитної картки, строк дії якої закінчився 1 серпня 2011 року. З рекомендованих повідомлень про вручення судових повісток (а.с.58, 59, 62) вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» неодноразово був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи та обов`язкову участь його представника у судове засідання. Однак представник позивача так і не з`явився у судове засідання та не подав жодного доказу на підтвердження наведених вище обставин. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу за кредитним договором відсутні. Тому у задоволенні пред`явленого позову АТ КБ «Приватбанк» належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в розмірі 1762 гривень. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням (а.с.21). Однак у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed