Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму в розмірі 279 433,10 грн. в якості відшкодування шкоди в порядку регресу та судовий збір в розмірі 4191, 50 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що відповідач проходив службу в управлінні патрульної поліції ДПП. 06.04.2016 року [PERSON] під час патрулювання на службовому автомобілі «Toyota Prius», скоїв ДТП внаслідок якого автомобілі «Skoda» «Mitsubishi» отримали механічні пошкодження. 05.05.2016 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. вирішено питання про стягнення судового збору. 11.07.2017 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON], власниці автомобілю «Mitsubishi», задоволений частково. Стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 273\~113,37 грн. на відшкодування витрат з проведення автотехнічного дослідження 1300,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. витрати по сплаті судового збору 3019,73 грн., а разом 279\~433,10 грн. В іншій частині позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 року по даній справі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2017 року скасовано, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 273\~113,37 грн., на відшкодування витрат з проведення автотехнічного дослідження 1 300,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн., витрати по сплаті судового збору 3019,73 грн., а разом 279\~433,10 грн. 12.03.2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області на виконання вказаного рішення суду проведено списання грошових коштів в сумі 279\~433,10 грн. на користь [PERSON] З моменту виконання позивачем зобовязання, а саме з 12.03.2018 року, у ДПП виникло право зворотної вимоги до [PERSON] Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2018 року цивільна справа за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди (в порядку регресу) передана на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду від 16.10.2018 року дана позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. У строк визначений судом недоліки позовної заяви були усунуті. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2018 року провадження по даній цивільній справі було відкрито, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 11.12.2018 року. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила задовольнити. Крім того, в порядку ст. 43 ЦПК України, надала пояснення по справі відповідно до змісту яких зазначила, що з урахуванням відзиву на позов наданого відповідачем, де останній посилаючись на норми КЗпП України зазначає про неможливість покладення на нього повної матеріальної відповідальності за заподіяну внаслідок ДТП шкоду, звертає увагу на те, що на поліцейських, які проходять службу у Національній поліції України, положення Кодексу законів про працю України та іншого загального законодавства в сфері трудових правовідносин не поширюється. Чинне законодавство України не передбачає обмежень щодо матеріальної відповідальності поліцейського за шкоду нанесену третій особі, а не органу, в якому такий поліцейський проходить службу. Підставою даного позову є заподіяння шкоди не ДПП а третій особі, власнику транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП. Тому оскільки ДПП виконав обовязок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди, на підставі ЦК України, ДПП отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування. Законом, а саме ст. 1911 ЦК України, жодних обмежень щодо відшкодування позивачу відповідачем сплачених в рахунок виконання зобовязання з відшкодування шкоди грошових коштів не встановлено, отже відповідач має сплатити кошти в розмірі виплаченого відшкодування. Перебіг позовної давності за регресними зобовязаннями починається від дня виконання основного зобовязання, тобто з 12.03.2018 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимог не визнав в повному обсязі на підставах викладених у відзиві на позов. Відповідно до змісту якого зазначив, що під час ДТП, а саме 06.04.2016 року він знаходився у трудових відносинах з позивачем, курував належним позивачу транспортом, діяв в його інтересах. Тож вважає, що до правовідносин які склалися між сторонами необхідно застосовувати норми трудового законодавства України. Посилаючись на ч. 2 ст. 130, 132, 134 КЗпП України, зазначає, що з ним не укладався договір про повну матеріальну відповідальність. Отже в даному випадку з нього можливо стягнути лише спричинену шкоду в розмірі, який не перевищує розмір його середнього заробітку. Крім того, позивачем порушено річний строк позовної давності на право звернення до суду із позовом про відшкодування ним як працівником, підприємству спричиненої матеріальної шкоди, який встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України. ДТП сталася 06.04.2016 року, 05.05.2016 року він був визнаний винним у вчиненні ДТП. Отже з моменту спричинення шкоди до звернення позивача до суду з позовом пройшло більше одного року. Позивач не просить поновити пропущений строк позовної давності, у звязку з чим, відповідач просить застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 21.01.2016 року до 01.12.2016 року відповідач проходив службу на посаді інспектора роти № 5 батальйону № 3 в Управлінні патрульної поліції у м. Дніпропетровську. Звільнений відповідно до п. 7 (за власним бажанням) ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» наказом Департаменту патрульної поліції від 01.12.2016 року № 330 о/с. (а.с. 5,6) \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~17\~Закону України\~«Про Національну\~поліцію» поліцейським\~є громадянин\~України,\~який склав\~Присягу поліцейського,\~проходить службу\~на відповідних\~посадах у\~поліції і\~якому присвоєно\~спеціальне звання\~поліції.\~При цьому\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~59\~вищезазначеного Закону,\~служба в\~поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. 06.04.2016 року близько 18.05 год. [PERSON] перебуваючи у складі екіпажу № 503 на патрулюванні на службовому автомобілі «Toyota Prius», д/н 11 2353 у м. Дніпрі на Амурському мосту рухаючись з ввімкненими звуковими та світловими спеціальними сигналами, виконував розворот на мосту, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] який слідував у зустрічному напрямку. Після зіткнення автомобіль «Skoda» в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху і скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію») 05.05.2016 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/1945/16-п [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. та стягнуто судовий збір в сумі 275,60 грн. (а.с. 7) Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч. 2 ст. 1187 ЦК України) Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. (ч. 1 ст. 1172 ЦК України) 11.07.2017 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за позовом [PERSON], яка є власником «Mitsubishi» д/н [NUMBER], до [PERSON], Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, позов [PERSON] було задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 273\~113,37 грн. на відшкодування витрат з проведення авто технічного дослідження 1300,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. витрати по сплаті судового збору 3019,73 грн., а разом 279\~433,10 грн. В іншій частині позову відмовлено. (а.с. 8-11) Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2017 року скасовано, стягнуто з ДПП на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 273\~113,37 грн. на відшкодування витрат з проведення автотехнічного дослідження 1 300,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. витрати по сплаті судового збору 3019,73 грн., а разом 279\~433,10 грн. (а.с. 12,13) 23.02.2018 року та 12.03.2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області проведено повністю примусове списання коштів в сумі 233\~409,21 грн. та 46\~023, 89 грн. на виконання виконавчого листа Кіровського районного суду м. виданого 18.01.2018 року про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України коштів на користь [PERSON] в сумі 279\~433, 10 грн. (а.с. 14,15) Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~Регресна вимога\~носить похідний\~характер і\~виникає тільки\~на основі\~виконання якогось\~іншого зобов'язання,\~що стосовно\~регресного може\~бути названо\~основним.\~Регресне зобов'язання\~завжди є\~похідним від\~основного,\~оскільки коли\~припиняє дію\~основне,\~то виникає\~регресне зобов'язання. Позивач відшкодувавши шкоду, отримав право зворотної вимоги (регресу) до винної особи тобто до відповідача. Суд не погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування до даних правовідносин норм трудового законодавства, а саме ч. 2 ст. 130, 132, 134 КЗпП України, та на можливість стягнення з відповідача спричинену шкоду у розмірі, що не перевищує розмір його середнього заробітку. Законодавство про працю регулює трудові правовідносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором. з фізичними особами. (ч. 1 ст. 3 КЗпП України) Поліцейські не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу в лавах Національної поліції України. При цьому порядок проходження служби у Національній поліції України, урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, що перебувають на такій службі, додаткові обовязки і відповідальність. Крім того, відповідач обґрунтовуючи свою позицію посилається на ст. 132 КЗпП України, що за шкоду, спричинену підприємству,\~установі,\~організації при\~виконанні трудових\~обовязків працівники несуть відповідальність за пряму дійсну шкоду, але не більше свого середньомісячного заробітку. Також помилковим є посилання відповідача на ч. 3 ст. 233 КЗпП України, яка передбачає річний строк позовної давності на право звернення до суду із позовом щодо стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Підставою даного позову є заподіяння відповідачем шкоди не Департаменту патрульної поліції а третій особі власнику транспортного засобу [PERSON], внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій. У звязку з виконанням позивачем обовязку перед третіми особами, а саме [PERSON], щодо відшкодування заподіяної шкоди він отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування. Згідно з ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Таким чином, строк позовної давності необхідно обчислювати з 12.03.2018 року, з моменту виконання зобовязання. Позивач звернувся до суду з позовом 07.06.2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди. Враховуючи що законом не встановлені обмеження щодо відшкодування відповідачем сплачених в рахунок виконання зобовязання з відшкодування шкоди грошових коштів, останній має обовязок сплатити на користь позивача грошову суму в розмірі 279 433 грн. 10 коп., тобто у розмірі виплаченого відшкодування. Отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved