Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

В травні 2018 позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача зняти арешт на нерухоме майно, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу та стягнути судовий збір. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29.05.2009 за договором купівлі-продажу позивач придбала нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Продавцем квартири був [PERSON] . В березні 2018 позивач вирішила подарувати зазначену квартиру і під час оформлення договору дарування дізналася, що квартира знаходиться під арештом. Позивачем був укладений договір купівлі-продажу 29.05.2009, державна реєстрація обтяження - арешт нерухомого майна, Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, здійснив 01.06.2009, вже після укладання позивачем договору купівлі-продажу з продавцем квартири [PERSON] . Тому позивач просить суд скасувати арешт на належну позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою 158/5 від 29.05.2009 про арешт майна боржника винесеної відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 8764993 від 01.06.2009; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2018, відкрито провадження по справі; розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату суду від 06.09.2018 № 2181 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 10.09.2018 року, вказана цивільна справа розподілена судді Новаку А.В. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2018, прийнято до провадження цивільну справу; призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Розпорядженням керівника апарату суду від 12.02.2019 року № 444 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із відстороненням судді від посади, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 14.02.2019 року, вказана цивільна справа розподілена судді Мазуру Ю.Ю. Протокольною ухвалою суду від 05.06.2019, до участі в розгляді справи залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву до суду, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату то час судового розгляду належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату то час судового розгляду належним чином повідомлений належним чином, шляхом оприлюднення оголошення на сайті «Судова влада України». Будь-яких заяв не надав. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.05.2009, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Адамська О.М., номер у реєстрі нотаріальних дій 1969. Під час укладання договору купівлі-продажу від 29.05.2009 і це зазначено в самому договорі «1. Предмет договору та інші загальні положення» п. 1.6. «Під забороною (арештом) відчуження згідно з Єдиним реєстром заборони відчуження об`єктів нерухомого майна квартира, що відчужується не перебуває», була здійснена перевірка, яка вказала про відсутність заборони та арешту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Адамська О.М. в день укладання договору купівлі-продажу була здійснена державна реєстрація в Державному реєстрі правочинів 29.05.2009 о 18 год. 48 хв. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, міститься інформація про арешт нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , накладений постановою 158/5 від 29.05.2009 про арешт майна боржника, винесеної відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про стягнення на користь ЗАТ «ОТП Банк», реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 8764993 від 01.06.2009. Також, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що станом на 01.06.2009 власником зазначеної квартири є [PERSON] . На звернення позивача, відповідачем 19.04.2018, була надана відповідь, що згідно наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби та наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження роботи з документами в проваджень, переданих на зберігання становить три роки. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Отже, згідно ст. 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини». Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був укладений договір купівлі-продажу 29.05.2009, державна реєстрація обтяження - арешт нерухомого майна, Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, здійснив 01.06.2009 вже після укладання позивачем договору купівлі-продажу з продавцем квартири [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Суд, вважає також в порядку ст. 141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved