Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

В червні 2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні № 2» до [PERSON] , третя особа - міське фінансове управління Білоцерківської міської ради, про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину мотивуючи тим, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілою [PERSON] , у зазначеній кримінальній справі, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 01.03.2019 року по 25.03.2019 рік в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 15 647,52 грн., проведено на лікуванні 24 ліжко-дні. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені КНП БМР «Білоцерківською міською лікарнею №2» на стаціонарне лікування потерпілою [PERSON] від злочину в розмірі 15 647,52 грн. В судовому засіданні представник позивача - заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Самборук О.С. позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача - Білоцерківської міської ради Київської області, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. В судове засідання представник позивача - Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні № 2», у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. В судове засідання представник третьої особи - міського фінансового управління Білоцерківської міської ради Київської області, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки. З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2019 року близько 23 години 40 хвилини, [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВМW 523і» д.з.н. [NUMBER] порушив правила дорожнього руху України, в результаті чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] , перебувала з 01.03.2019 року по 25.03.2019 рік в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». на стаціонарному лікуванні. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 15 647,52 грн., проведено на лікуванні 24 ліжко-дні, що підтверджується довідкою від 29.04.2020 року № 03-05/901 Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пункт 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Отже, враховуючи вищевикладене, а також враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку, що витрати, понесені КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на лікування потерпілого підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] , а тому, суд, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved