Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

В червні 2018р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 93-98) та письмових пояснень представника позивачки (а.с. 148): - стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] за період з 17 жовтня 2013р. по 30 квітня 2018р., у розмірі 754 018,09 грн.; - стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання позивачки за період з 17 жовтня 2013р. по 30 квітня 2018р., у розмірі 208 370,87 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015р., скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015р. по справі №752/15694/13-ц, та винесено нове, яким: з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2013р. і до досягнення дитиною повноліття; та аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з 17 жовтня 2013р. року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] . В касаційному перегляді рішення суду відповідачу було відмовлено. Виконавчі листи по вказаній справі були направлені до Російської Федерації в межах міжнародної правової допомоги, оскільки відповідач там проживав. Рішенням суду Російської Федерації було допущено до виконання на території Російської Федерації в частині стягнення аліментів на утримання дитини, в частині стягнення аліментів на утримання позивачки було відмовлено. Позивачка зазначає, що за період часу з 17 жовтня 2013р. по 30 квітня 2018р. нею не було отримано від відповідача жодної оплати по аліментам, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовче засідання. 07 листопада 2018р. відповідачем подано відзив на позовну заяву. 28 січня 2019р. позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог. 14 травня 2019р. відповідачем подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що позовні вимоги є незаконними та не відповідають дійсності, оскільки відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості та розмір пені не відповідає вимогам ст. 196 СК України та правовим висновкам Верховного Суду. 20 травня 2019р. позивачкою подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач був обізнаним про рішення суду, а тому мав обов`язок щодо сплати аліментів та розрахунок пені є вірним. 11 вересня 2019р. відповідачем подано заперечення на відповідь. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015р. по цивільній справі № 752/15694/13-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2013р. і до досягнення дитиною повноліття; та аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з 17 жовтня 2013р. року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016р. було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києві від 09 квітня 2015р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2016р. було відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016р. Судом встановлено, що виконавчі листи №752/15694/13-ц були направлені, в порядку міжнародно-правової допомоги до Російської Федерації за місцем проживання відповідача. Ухвалою Московського міського суду Російської Федерації від 14 березня 2017р. було допущено до виконання на території Російської Федерації рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015р. в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO]. На території Російської Федерації було відкрито виконавче провадження на підставі ухвали Московського міського суду від 14 березня 2017р. та згідно постанови Управління Федеральної служби судових приставів у м. Москві, заборгованість [PERSON] по аліментам на 01 квітня 2018р. склала 510 050,89 рублів. Ухвалою Московського міського суду від 10 липня 2018р., яка була залишена без змін ухвалою апеляційної інстанції по справам Московського міського суду від 24 жовтня 2018р., було відмовлено в допущенні до виконання на території Російської Федерації рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015р. в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] , оскільки боржник [PERSON] на території Російської Федерації не проживає. Постановою Управління Федеральної служби судових приставів у м. Москві від 09 вересня 2019р. закінчено виконавче провадження з примусового стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO]. Згідно довідки про розрахунок заборгованості, складаної головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03 вересня 2019р. сума заборгованості зі сплати аліментів на утримання [PERSON] з 17 жовтня 2013р. по [INFO]. складає 15 827,88 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. В судовому засіданні стороною відповідача не було спростовано відомості про наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006р., передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Суд критично ставиться до доводів відповідача, щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості, оскільки він з кінця 2015р. не проживав та не працював на території Російської Федерації і йому не було відомо про відкритті виконавчі провадження з примусового виконання вказаного рішення суду, однак як вбачається з рішень суддів України, відповідач був обізнаний про рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015р. по цивільній справі № 752/15694/13-ц щодо стягнення з нього аліментів на користь позивачки, та оскаржував вказане рішення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а тому не міг не знати про його обов`язок за рішенням суду щодо сплати аліментів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду наведені в постанові від 25 квітня 2018р. по справі № 572/1762/15-ц, беручи до уваги матеріальний стан відповідача, перевіривши наданий стороною позивача розрахунок пені, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня у розмірі 15 827,88 грн. по заборгованості по сплаті аліментів на утримання позивачки та у розмірі 111 383,66 грн. по заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини за період часу з 17 жовтня 2013р. по 30 квітня 2018р., оскільки розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 272,11 грн.

Outcome: partial