Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою, а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вона є основним наймачем вказаної квартири, яка не є приватизованою. 12 липня 2013 року вона дала згоду на реєстрацію в квартирі [PERSON], оскільки їй потрібна була прописка для пошуку роботи. 02 липня 2014 року відповідачка зі своєю сім'єю виїхали з квартири забрав все своє мийно, так як придбали свій будинок по [ADDRESS]. З того часу вони в квартирі не проживають, участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту тощо - не беруть. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачкою житлової площі за період їх не проживання не існує. На даний момент відповідачка не проживає у вказаній квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за нею зберігається право на користування жилим приміщенням в квартирі. Таким чином, оскільки [PERSON] у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, вона не є членом сім'ї позивачки, а отже вважається такою, що втратила право користування житловою квартирою. Ухвалами суду до участі у дану справу був залучений відділ ведення та формування реєстру територіальних громад управління - реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в якості співвідповідача, а в подальшому був замінений на Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради. В судовому засіданні представники позивачки підтримали її позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та просили відмовити їй в повному обсязі. При цьому, сама відповідачка вказала, що вона дійсно виїхала зі спірної квартири та вивезла свої речі, оскільки їй створили такі умови, при яких вона не могла більше там проживати. Вказала, що реєстрація за даною адресою їй необхідна для працевлаштування. Також, зазначила, що проживати в належному їй будинку за адресою: [ADDRESS] вона не може, оскільки воно не придатне для проживання. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Ресенчук О.Ю. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилався, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника третьої особи згідно норм чинного законодавства та прийняти законне рішення. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Так, у 1967 році [PERSON], її чоловіку - [PERSON], сину - [PERSON] та доньці - [PERSON], була надана квартира [ADDRESS], на умовах житлового найму. У квітні 2011 року [PERSON] оселив у даній квартирі відповідачку - [PERSON], яка проживала там у якості квартирантки. [PERSON] [INFO] помер. Згідно довідки № 152 від 15.10.2013 року, [PERSON] 12 липня 2013 року зареєструвала місце свого проживання у [ADDRESS]. На даний час у вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачка [PERSON] та [PERSON] Вищевказані обставини встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року по цивільній справі № 204/7935/2014-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, зазначені обставини не потребують доказування, оскільки ці обставини встановлені судовим рішенням по вказаній цивільній справі, що набрало законної сили. Проте, [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з жовтня 2014 року, що підтверджується актом від 24.03.2016 року, який складений сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], чиї підписи завірені паспортистом Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради, і згідно з яким відповідачка в спірній квартирі не проживає з 02.10.2014 року та цього ж дня вона вивезла з квартири всі свої речі (а.с.38). Вищевказані обставини також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки та відповідачки по місцю їхньої реєстрації. Крім того, й сама відповідачка визнавала та не заперечувала той факт, що вона виїхала зі спірної квартири, забрала свої речі та проживає за іншою адресою. При цьому, вона вказала, що вона виїхала в серпні 2015 року, оскільки позивачка створила їй такі умови, при яких вона не могла залишатися проживати в квартирі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Разом з тим, відповідачкою не доведено суду належними доказами, що з боку позивачки їй чинились якісь перешкоди у проживанні в [ADDRESS]. У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, що відповідачка дійсно протягом тривалого часу, з власної ініціативи, не проживає у спірній квартирі, нею не користується та комунальні платежі не сплачує. Згідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим задовольнити даний позов та визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved