Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення котів, в обґрунтування якого вказала, що 31.07.2017 року відповідач позичив у неї грошові кошти у сумі 1400 доларів США, про що написав відповідну розписку та зобовязувався повернути вищевказані грошові кошти у строк до 01.12.2017 року. На її неодноразові прохання повернути борг [PERSON] не реагував, постійно змінював свій номер телефону і їй доводилось через знайомих шукати його новий номер, щоб не втратити звязок з ним. По сьогоднішній день [PERSON] грошові кошти не повернув, тому зважаючи на його несумлінну поведінку, вона звернулась до суду та просить стягнути з відповідача на її користь 1400 доларів США, що еквівалентно 39660,33 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що позивач позичила відповідачу кошти в розмірі 1400 доларів США, який останній зобовязувався повернути в строк до 01.12.2017 року, однак до теперішнього часу кошти не повернуті, тому просить позов задоволити та стягнути з відповідача 36660,33 грн., що еквівалентно 1400 доларів США. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] взяв в борг 1400 доларів США в [PERSON], які зобовязався повернути до 01.12.2017 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується письмовою розпискою від 20.11.2017 року. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу згідно розписки від 20.11.2017 року та після звернення позивача до суду з позовом про стягнення коштів в січні 2018 року, [PERSON] не повернув позивачу кошти. Вказані обставини підтверджуються: письмовою розпискою [PERSON] від 20.11.2017 року. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~за\~договором\~позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші\~речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1\~ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі » згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 20.11.2017 року в сумі 36764 грн., що еквівалентно станом на 05.04.2018 року 1400 доларів США по курсу 26,26 грн. за 1 долар США.В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 653,35 грн. (39660,33/100=396,60; 36764/396,60=92,70%; 704,80/100х92,70=653,35). На підставі викладеного та

Outcome: partial