Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 9056 грн. 89 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2007 року він мав судові тяжби з покійним братом [PERSON], а після його смерті з відповідачем [PERSON] з приводу поділу будинку. Останнє рішення було винесено апеляційним судом Чернігівської області 22.07.2013 року. В зв'язку з судовими справами ним були затрачені значні кошти на юридичні консультації, а саме: сплачено адвокату [PERSON] в 2007 році 900 грн., в 2008 році 900 грн., адвокату [PERSON] в 2008 році 500 грн., адвокату [PERSON] в 2010 році 200 грн.; за подачу скарг про скасування судових рішень: 750 грн. в 2012 році за подачу касаційної скарги, в 2007 році 25 грн. держмито та 30 грн. ІТЗ; утримання з пенсії по скасованому судовому рішенню в сумі 751 грн. 39 коп. Крім того, просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн, мотивуючи тим, що в зв'язку з розглядом справ у судах він був змушений не лікуватись, а ходити по судах та писати скарги протягом 6 років, що призвело до загострення хвороб і він був змушений лікуватись як стаціонарно в 2009, 2012, 2013 роках так і амбулаторно. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач, його представник позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, оскільки заявлені вимоги позивача фактично стосуються судових витрат і не можуть бути майновою шкодою в розумінні ст..1166 ЦК України, також наполягали на застосуванні строків позовної давності. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що в провадженні Чернігівського районного суду перебувала справа за позовом [PERSON], який помер [INFO] і правонаступником якого є [PERSON], до [PERSON], Чернігівської районної державної адміністрації, Киїнської сільської ради про поділ жилого будинку з господарськими спорудами, визначення порядку користування земельною ділянкою та визнання частково недійсним державного акту про право власності на землю. Вказана справа розглядалась неодноразово з 2007 по 2013 рік, рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22.07.2013 року ( а.с.4-7) позов задоволено частково. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що ним при розгляді вказаної справи в судах були понесені судові витрати, в тому числі за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] ( а.с.14), адвокатом [PERSON] в розмірі 500 грн., які були сплачені в 2008 році, адвокатом [PERSON] в розмірі 200 грн., що сплачені в 2010 році та оплату судового збору. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Види судових витрат (до яких віднесено витрати на правову допомогу - ст. 84 ЦПК) визначені у ст. 79 Цивільного Кодексу, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом (статті 88, 89 ЦПК). Крім цього, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК). У разі невирішення питання про судові витрати суд, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК. Таким чином, види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження ухвал суду з цього питання у цивільному судочинстві регулюються та підпорядковані нормам ЦПК. Згідно зі змістом зазначених положень ЦПК вирішення судом питання про судові витрати відбувається лише в порядку, визначеному відповідними нормами вказаних процесуальних законів. Отже, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката витрати, понесені особою у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справ у порядку цивільного судочинства, сплата судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу процесуальним законом віднесено до судових витрат. Вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК і не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про відшкодування шкоди. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає необхідним в даній частині позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог в цій частині та в суді не доведено.

Outcome: dismissed