Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 04.06.2019 р. надійшов зазначений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості з вимогою стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором від 07.03.2014 р. № б/н у загальному розмірі 18 059,56 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 07.03.2014 р. № б/н Відповідач отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит у встановленому договором розмірі. Проте Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобов`язань. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 20.05.2019 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 18 059,56 грн., що складається з такого: - 9 223,27 грн. - заборгованість за «тілом» кредиту; - 7 000,12 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 500 грн. - заборгованість за пенею на комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 836,17 грн. - штраф (процентна складова). Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 13.06.2019 р. ухвалою суду від 29.07.2019 р. відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено сторонам право і строк на подання клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 61-63). За статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду спливає 27.09.2019 р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи у іншому порядку. Відповідач, отримавши згадану ухвалу суду від 29.07.2019 р. та копії позовної заяви з додатками 08.08.2019 р., що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с. 65), проте протягом встановленого судом строку відзиву на позовну заяву, а так само клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подала. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що 07.03.2014 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач, банк) та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримала платіжну карту із встановленим кредитним лімітом, що підтверджено доданою до позовної заяви копією цієї анкети-заяви Відповідача (а.с. 6, 59). При цьому особу Позивача - [PERSON] , [INFO] , встановлено згідно з її паспортом громадянина України (а.с. 32-34). Протягом часу користування платіжною карткою розмір встановленого Відповідачеві кредитного ліміту змінювався: спочатку шляхом збільшення, в останнє - 05.04.2018 р. до 9 000 грн., потім - 01.07.2019 р. шляхом зменшення до 8 170 грн., що підтверджено Позивачем наданою суду довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 52). Відповідач користувалася кредитними коштами Позивача зі свого карткового рахунку, зокрема шляхом зняття готівкових коштів, розрахунку за придбання товарів тощо, про що свідчить надана суду виписка здійснених Відповідачем за кредитною картою операцій (а.с. 53-58) та доданий до позовної заяви Розрахунок заборгованості (а.с. 4-5). Отже, Позивач на виконання умов укладеного з Відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши Відповідачеві можливість користуватися кредитними коштами, проте останнім не виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів і сплати складових кредитного договору. Тому за станом на 20.05.2019 р. Відповідач має перед Позивачем, як зазначено в позовній заяві, заборгованість, зокрема за «тілом» кредиту в розмірі 9 223,27 грн., а загальна заборгованість складає 18 059,56 грн. Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушила умови кредитного договору (банківського обслуговування) від 07.03.2014 р. № б/н, укладеного нею з Позивачем, та не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання. Тому суд вважає, що з Відповідача на користь Позивача слід стягнути заборгованість за кредитом («тілом» кредиту), але в розмірі, доведеному Позивачем належними і допустимим доказами, що дорівнює максимальному розміру встановленого Відповідачеві кредитного ліміту - 9 000 грн. (а.с. 1, 52). Адже жодних інших доказів на підтвердження іншого розміру наданого Відповідачеві кредитного ліміту, що перевищував би вказані 9 000 грн., та, відповідно, підтверджували б заявлений до стягнення розмір цієї заборгованості (9 223,27 грн., що перевищує вказані 9 000 грн.), суду Позивачем надано не було. При цьому на наведену суперечність судом було вказано Позивачеві в ухвалі суду від 13.06.2019 р. про залишення позовної заяви без руху (а.с. 48). Відтак, суд також вважає недоведеними розмір заявлених до стягнення процентів за користування кредитом, оскільки через неправильне зазначення розміру заборгованості за «тілом» кредиту неможливо встановити правильність здійснених розрахунків цих процентів. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 62 Конституції України, стаття 81 ЦПК України). Як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати визначеному статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Зважаючи на усе наведене вище, суд вважає доведеним наявність у Відповідача перед Позивачем заборгованості за договором («тілом» кредиту) у зменшеному порівняно із заявленим до стягнення розмірі, що відповідає максимальному розміру встановленого Відповідачу кредитному ліміту, при цьому правильність нарахованого розміру процентів за користування кредитом та неустойки суд вважає таким, що не доведена Позивачем належними, допустимими і достовірними доказами. Тому суд дійшов до висновку, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача доведеного розміру заборгованості за «тілом» кредиту у розмірі 9 000 грн., в іншій частині у задоволені позову слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 616, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial