Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, Мукачівський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації та виселення з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вказаний будинок належить їй на праві приватної власності. В спірному будинку зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак останнім часом проживання з відповідачами стало нестерпне, оскільки вони нищать та руйнують квартиру, постійно чинять сварки та бійки, погрожують фізичною розправою, ображають нецензурною лайкою, за, що останній піддавались адміністративним покаранням у вигляд штрафу. Також через реєстрацію відповідачів, змушена сплачувати більшу суму грошей за комунальні послуги. Тому враховуючи той факт, що відповідачі створюють перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своєю власністю, просить усунути перешкоди у користуванні належній їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS] шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку та виселення. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з наведених в ньому підстав. Додатково [PERSON] пояснила, що в спірній квартирі на даний час не проживає. Крім того, постійно виникає заборгованість зі сплати комунальних послуг за користування квартирою, яку відповідачі не сплачують. Відповідачі [PERSON], [PERSON], яка також діє як законний представник відповідача [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають позов безпідставним, необґрунтованим та жодним чином не підтвердженим, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Додаткового пояснили що, вселилися в квартиру на законних підставах зі згоди позивача, правила співжиття вони не порушують, а спір виник виключно з підстав відсутності домовленостей щодо оплати комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також вказав, що не порушує правила співжиття, проте не заперечує проти його виселення. Представник третьої особи Мукачівського міського відділу ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляду справи в його відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Мукачівського міського виконавчого комітету в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 17.07.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Екенбергер Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № ІІІ-2119, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS]. Таким чином встановлено, що позивач [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS], що також стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8034255 від 11.05.2005 року та довідкою, виданою «Мукачівським МБТІ та ЕО» від 20.07.2001 року № 1727. Як пояснила в судовому засіданні позивач, відповідачі вселилися в квартиру [ADDRESS] з її згоди у 2006 році як члени сім'ї її сина [PERSON], зокрема, відповідач [PERSON] як дружина сина позивача, відповідач [PERSON] як донька дружини сина від попереднього шлюбу, малолітній [PERSON] як син [PERSON] та [PERSON] На даний час шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано відповідно до рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07.07.2010 року. Факт реєстрації відповідачів в квартирі [ADDRESS] підтверджується листом Мукачівського МВ ГУДМС України в Закарпатській області № 383 від 04.02.2014 року. Відповідно до ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі вселилися в квартиру зі згоди власниці квартири [PERSON] та відповідно до ст. 64 ЖК України та ст. 405 ЦК України зберігають за собою право на проживання в спірній квартирі, оскільки вселилися туди на законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Предметом позову є усунення перешкод в користуванні власним майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідачів та виселення. Однак жодним доказом не доведено, що відповідачі чинять позивачу яких-небудь перешкод в користуванні належній їй квартирі. Більше того, згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.. Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового Кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивачем не надано належних та допустимих доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК України), які б свідчили про те, що відповідачі систематично вчиняють дії, які відповідно до ст. 116 ЖК України, є підставою для їх виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення та доказів того, що до відповідачів вживалися заходи громадського впливу у зв'язку з їх неправомірною поведінкою. Більше того, в судовому засіданні позивач пояснила, що в спірній квартирі на даний час не проживає та не має наміру там проживати. Надані позивачем документи на підтвердження вчинення дій, які відповідно до ст. 116 ЖК України, є підставою для виселення відповідачів з квартири, суд не приймає як належні та допустимі докази, оскільки такі не є офіційними документами та ніким не завірені, на, що судом зверталася увага позивачу та її представнику. Інших доказів подано не було. Як передбачено п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв. Суд за діючим законодавством позбавлений права самостійно витребувати докази та визначатися за сторін з доказами, які мають значення для розгляду справи. Таким чином, позивач в судовому засіданні не довела факту систематичного порушення відповідачами правил співжиття або триваючої антигромадської поведінки, передбачених ст. 116 ЖК України. В той же час, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 12.01.2012 року. Предметом позову є усунення перешкод в користуванні власним майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідачів та їх виселення. Вирішення такої вимоги можливе в поєднанні з вирішенням питання про відсутність у відповідачів права користування в квартирою [ADDRESS]. З врахуванням вищенаведеного, враховуючи те, що в судовому засіданні не доведено факту вчинення відповідачами дій, які відповідно до ст. 116 ЖК України, є підставою для їх виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення та доказів того, що до відповідачів вживалися заходи громадського впливу у зв'язку з їх неправомірною поведінкою, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації та виселення слід відмовити.

Outcome: dismissed