Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

До Вінницького міського суду звернулася [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], з позовом до [PERSON] про припинення права власності та визнання права власності. Позов мотивовано тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На сьогоднішній день у зазначеній квартирі проживає один із співвласників - [PERSON]. Позивач, а також інші співвласники спірної квартири не можуть дійти згоди щодо користування вищезазначеною квартирою, оскільки відповідач регулярно затоплюючи квартиру псує майно, яке також належить на праві приватної власності позивачу. Зазначене не дає можливості здійснювати гарантоване законодавством право власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послалася й на те, що відповідач порушує правила добросусідства затоплюючи сусідню квартиру, яка знаходиться поверхом нижче та приміщення призначені для загального користування. Дії відповідача, на думку позивача, ставлять співвласників у край невигідне матеріальне становище, оскільки виникає обов'язок брати участь у витратах пов'язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна, сплачувати податки, збори (обов'язкові платежі), а також відповідати перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Квартира є неподільною, а припинення права власності відповідача на частку у цій квартирі не завдасть його інтересам істотної шкоди, тому позивач вважає за можливе припинити право власності відповідача на частку у спірній квартирі і передати йому у власність рівноцінне житло, а саме кімнату у гуртожитку по пров. Гонти у м. Вінниці, 14, яка належить позивачу на праві власності Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про: припинення права власності [PERSON] на ј частку квартири [ADDRESS] зареєстровану на ім'я [PERSON]; визнання за [PERSON] права власності на ј частку квартири [ADDRESS]; припинення права власності [PERSON] на кімнату в гуртожитку [ADDRESS] визнання за [PERSON] права власності на кімнату в гуртожитку [ADDRESS] 02.08.2018 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та вирішено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено [PERSON] та [PERSON] і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк визначений вищевказаним судовим рішенням від відповідача відзив не надійшов. Докази, заяви та клопотання від відповідача на адресу суду також не надходили. У строк, встановлений ухвалою суду від 02.08.2018, 14.08.2018 судом отримано від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача письмові пояснення, де вони вказали про підтримання ними позовних вимог позивача. Ухвалою суду від 06.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено судову справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, в судове засідання повторно не з'явилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Однак, в матеріалах справи містяться заяви від [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи у їх відсутність. Тому суд прийшов до висновку, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин. Враховуючи вищенаведене, думку позивача та її представника, а також положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Кожному із співвласників належить по ј частці зазначеної квартири, згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1993 року. (а.с. 6) Згідно витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну імені від 31.10.2018, [PERSON] зміни прізвище на «[PERSON]» 14.08.2013. (а.с. 114) У вищевказані квартирі наразі проживає один із співвласників - [PERSON], що підтверджується актом № 9439 від 09 липня 2018 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS], посвідченим директором ТОВ «ЖЕО». (а.с. 9) Згідно акту № 9439/1 від 09.07.2018, складеним і посвідченим вищевказаними особами, [PERSON], починаючи із 2013 року по теперішній час порушує правила добросусідства, а саме: здійснює залиття квартири водою в якій проживає, що призводить до пошкодження стін, покрівлі, меблів квартир, які розміщені поверхом нижче та спільного під'їзду будинку, чим погіршується стан стін та конструкцій міжповерхового перекриття та сходових клітин, що в подальшому може призвести їх у аварійний стан, а також здійснює засмічення квартири, в якій проживає, чим створює антисанітарні умови в усьому будинку. (а.с. 10) Із наданих на запит адвоката ТОВ «ЖЕО» 11.07.2018 копій звернень вбачається наступне. (а.с. 11-17) 01.04.2016 до ТОВ «ЖЕО» звернулася [PERSON], яка проживає в квартирі [ADDRESS] із заявою про складення акту затоплення її кухні [PERSON], яке має місце вже втретє. Також, [PERSON] просила обстежити квартиру [PERSON] (а.с. 12) 07.04.2016 комісією ТОВ «ЖЕО» було складено акт за результатами візуального обстеження квартири [PERSON], з якого вбачається, що: в квартирі наявні сухі жовті плями на шпалерах та в окремих місцях з'єднання оздоблювальних плит на стелі; ймовірно причиною виникнення цих плям є потрапляння вологи з квартири [ADDRESS] доступу до свого приміщення не надає, тому причину виникнення існуючих плям встановити не вдалось; загальнобудинкові інженерні мережі перебувають у технічно справному стані, витоки з них відсутні. (а.с. 13) 21.09.2016 до ТОВ «ЖЕО» звернулася [PERSON] із заявою про необхідність проведення перевірки пічної вентиляції, оскільки «проживаючий у квартирі 12 психічно хворий вчора вечором розбивав вентиляцію на кухні», «у квартирі у нього повна антисанітарія». (а.с. 15) На вищевказане звернення ТОВ «ЖЕО» повідомило [PERSON] проте, що у в квартирі [ADDRESS] роботи по позаплановому обслуговуванню димовивідних та вентиляційних каналів проведено у вересні 2016 року. (а.с. 14) 02.12.2016 диспетчеру «Цілодобова варта» ВМР надійшло повідомлення від [PERSON] про наявність незначної течії з квартири зверху, наявність постійних затоплень. (а.с. 16-17) Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2018, [PERSON] є власницею кімнати [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2018. (а.с. 19-20) Відповідно до висновку спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» від 25.06.2018, вартість вищевказаної кімнати у гуртожитку на дату оцінки становить 175 140, 00 гривень. (а.с. 23-35) Згідно висновку спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» від 25.06.2018, вартість квартири [ADDRESS] на дату оцінки становить 630 630, 00 гривень. (а.с. 36-47) Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14. Судом встановлено, що відповідачу належить на праві власності ј частка квартири [ADDRESS], в якій він проживає. Доказів того, що відповідач має інше житло суду не надано. Посилання позивача, як на підставу звернення до суду, зокрема на те, що відповідач ставить інших співвласників квартири у вкрай невигідне матеріальне становище, не підтверджене належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Акт № 9439/1 від 09.07.2018, заяви [PERSON] від 01.04.2016 та від 21.09.2016 до ТОВ «ЖЕО», акт про залиття від 07.04.2016, дзвінок 02.12.2016 [PERSON] диспетчеру «Цілодобова варта» ВМР, не підтверджують факт завдання шкоди майну третіх осіб саме [PERSON] У випадку порушення права власника майна, зокрема іншим співвласником, ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, зокрема, передбачено право на відшкодування майнової шкоди. Доказів понесення додаткових витрат позивачем на утримання та збереження майна, що перебуває у спільній частковій власності, а також понесення відповідальності перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, суду не надано. Належних та допустимих доказів того, що позивач позбавлена права в повному обсязі користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, як те зазначено нею у позові, суду не надано. Положення ч. 2 ст. 365 ЦК України визначає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитних рахунок суду. Вищевказана норма є однозначною і не передбачає передачу у власність іншого майна в якості компенсації. Відповідач не надавав згоду на обмін, а позивачем не було виконано вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Суд прийшов до висновку, що у разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Тому з врахуванням встановлених обставин справи припинення права власності відповідача на ј частку спірної квартири може завдати істотної шкоди її інтересам. Вищевказана позиція узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом 15.03.2018 у справі № 345/2723/17, 30.05.2018 у справі № 760/8958/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів, про проведення експертиз до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений повноважень на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в припиненні права власності [PERSON] на ј частку квартири [ADDRESS], визнанні права власності на дану частку в квартирі за [PERSON], припиненні права власності [PERSON] на кімнату [ADDRESS] та визнанні права власності на цю кімнату у гуртожитку за [PERSON] Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed