Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

в червні 2021 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона з 23 серпня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, [PERSON] , проте на даний час шлюбні відносини між подружжям фактично припинені. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач працює в ТДВ «Шахта «Білозерська». Домовленості між подружжям про надання допомоги на утримання позивачки до досягнення сином трирічного віку не досягнуто. Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду також не надходив. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі частини 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач не з`явився без поважних причин. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, яка не заперечувала проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 серпня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №172 (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьком є [PERSON] , тобто відповідач по справі, який не заперечує свого батьківства (а.с.6). Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту депутата Білозерської міської ради (а.с.7). [PERSON] працює в ТДВ «Шахта «Білозерська», його дохід за період з 01.10.2020 року по 31.03.2021 року склав 112883,03 грн. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 вищезазначеної статті зазначає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що спільна дитина сторін не досягла 3-х років та проживає разом з позивачем. У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Відтак суд, при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. А тому, суд вважає за можливезадовольнити заявлені позивачем вимоги в повному обсязі та стягувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Враховуючи, що позивач при подані позову була звільнена від сплати судового збору, у відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 908,00 грн. необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved