Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та уточнив і просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Представник відповідача в судовому засіданні при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Виконкому Орджонікідзевської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області №480 від 22.12.1992 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , та зареєстровано Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за [PERSON] і записано в реєстрову книгу за №1-15 (а.с.6). Відповідно Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виданого на [PERSON] , зареєстрованого КП «Нікопольське міжміським бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа №27675 (а.с.7). Згідно довідки від 15.06.2020 року, виданої начальником КП «НМБТІ», [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Частка 1/1. Підстава виникнення права власності Свідоцтво про право власності від 22.12.1992 року (Виконком Орджонікідзевської міської ради) (а.с.10). Згідно довідки №4 від 08.09.2020 року, виданої ОСББ «Злагода», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.12). З метою проведення належної державної реєстрації його права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , 20.02.2020 року позивач подав заяву до Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, реєстраційний №38558296. Але 26.02.2020 року отримав від державного реєстратора прав на нерухоме майно Нестреляй О.М. рішення «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» №51338434, відповідно до якого під час розгляду поданих нею документів державним реєстратором було встановлено, що у правовстановлюючому документі (Свідоцтві від 22.12.1992р.) відсутній номер будинку, в якому знаходиться квартира [ADDRESS] , що унеможливлює процес встановлення набутого права й відповідно його реєстрацію. Зазначає, що саме адреса об`єкта нерухомого майна використовується для ідентифікації такого об`єкта (а.с.13). Дійсно, на першій сторінці цього Свідоцтва від 22.12.1992р. не зазначений номер будинку, а вказано [ADDRESS] . Однак, на другій сторінці цього ж документа вказаний номер будинку - «13». Також у Свідоцтві вказано, що ця квартира [ADDRESS] зареєстрована за позивачем в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації по праву приватної власності в реєстраційній книзі за №1-15. Позивач не може зареєструвати в органі державній реєстрації своє право власності на майно (квартиру [ADDRESS] ), так як у Свідоцтві від 22.12.1992р. не зазначений номер будинку, що порушує його особисті майнові права. Водночас, він не може бути позбавлений його особистих майнових прав на зазначену квартиру лише тільки тому, що при заповненні Свідоцтва від 22.12.1992р. якась особа помилково не вказала на його першій сторінці номер будинку, в якому знаходиться його квартира, адже відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до Висновку з незалежної оцінки вартості нерухомого майна від 05.10.2020 року ринкова (оціночна) вартість квартири [ADDRESS] становить 203130,00 грн. (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до змісту ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна. У відповідності до цивільного законодавства України, однієї з умов виникнення прав і обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Згідно ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Відповідно до статей 256, 257 та 261 ЦК України встановлено, що позивач має право звернутись до суду протягом перебігу строку позовної давності, який становить три роки і обчислюється від дня, коли він довідався або міг би довідатись про порушення його прав. У даному випадку про неможливість реєстрації його права приватної власності на належне йому майно через наявність неточності в документах (відсутності на першій сторінці Свідоцтва від 22.12.1992р. згадки про номер будинку, в якому знаходиться його квартира), він дізнався тільки в лютому місяці 2020 року, коли отримав відмову державного реєстратора №51338434. До цього моменту (з дня отримання Свідоцтва у 1992 році і до дня отримання рішення державного реєстратора №51338434) він не звертав увагу на відсутність номеру будинку на першій сторінці Свідоцтва від 22.12.1992р., та й жодна з державних чи комунальних структур, які видавали йому документи (в тому числі довідку КП «Нікопольське МБТІ» від 15.06.2020 року та технічний паспорт КП «Нікопольське МБТІ» від 03.12.2019 року), надавали йому комунальні послуги та отримували оплату за них, також не вважали цю помилку такою, що позбавляє його законних майнових прав на його майно. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність позов [PERSON] задовольнити та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved