Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути в її користь з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 69285,52 грн. та солідарно стягнути в її користь з відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 22128,71 грн., заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків щодо забезпечення зберігання ввірених товарів. Свої вимоги мотивує тим, що 29 лютого 2012 року підприємець фізична особа [PERSON] прийняла на посаду продавця магазину [PERSON], з яким уклала договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. За наслідками інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей за період з 29 травня 2013 року по 20 січня 2014 року встановлена нестача товарів, які були ввірені [PERSON] на загальну суму 91414,23 грн., яку він в добровільному порядку не повернув. У зв'язку з виробничою необхідністю приватний підприємець [PERSON] 28 травня 2013 року прийняла на посаду помічника продавця [PERSON] терміном на три місяці, з яким договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, однак він виконував обовязки по забезпеченню зберігання ввірених матеріальних цінностей. За період роботи з 29 травня 2013 року по 03 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] допустили недостачу ввірених їм товарно-матеріальних цінностей на суму 22128,71 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з обох відповідачів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позов в повному розмірі. Будучи присутньою в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила суду про те, що відповідачі працювали в неї продавцями, з відповідачем [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до умов договору вона продавцям створила належні умови для роботи та забезпечення збереження ввірених товарно-матеріальних цінностей. За наслідками інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу, яку продавці в добровільному порядку не повернули. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, вказуючи при цьому про те, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідач [PERSON] не підписував, а з відповідачем [PERSON] договір про матеріальну відповідальність не укладався. Представник відповідачів [PERSON] не заперечує факту укладення трудового договору між підприємцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] а також факту фактичного виконання обовязків продавця відповідачем [PERSON] Позовні вимоги щодо проведення інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей представник відповідачів не заперечує. Будучи присутнім у судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині результатів інвентаризації не визнав та пояснив суду про те, що він не підписував актів наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Крім того, вказує відповідач [PERSON], що магазин знаходився в підвальному приміщенні і до нього під час ремонту був доступ з інших поверхів. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав письмові пояснення, долучені до справи. При цьому відповідач [PERSON] пояснив суду про те, що з наказом від 28 травня 2013 року про прийом його на роботу терміном на три місяці від не ознайомлювався і він не відповідає дійсності, оскільки він працював згідно договору з 06 вересня 2010 року по 27 січня 2012 року, а з 28 січня 2012 року по 03 вересня 2013 року він виконував обовязки продавця без письмового договору (неофіційно). Відповідач [PERSON] заперечує розрахунок результатів інвентаризації, наданий позивачем, та вказує, що на час його припинення роботи на посаді продавця (03 вересня 2013 року) виявлено недостачу товарів на суму 9982,06 грн., а не 22128,71 грн. як зазначив позивач. Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши та оцінивши докази, зясував наступні обставини. Позивач [PERSON] має статус фізичної особи-підприємця на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 417542 від 15.09.2000 р., виданого державним реєстратором Лановецької районної державної адміністрації. 29 лютого 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено трудовий договір, зареєстрований 29 лютого 2012 року в Лановецькому районному центрі зайнятості за № 19121200091, відповідно до якого відповідач зобовязався виконувати добросовісно функціональні обовязки продавця непродовольчих товарів. Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 29.02.2012 року працівник [PERSON] приймає на себе відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому матеріальних цінностей, а підприємець [PERSON] зобовязується створити працівнику належні умови для нормальної роботи та забезпечення повного збереження ввірених йому товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до актів наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу, а саме: за період з 29 травня 2013 року по 15 серпня 2013 року на суму 22128,71 грн.; за період з 15 серпня 2013 року по 3 вересня 2013 року на суму 9982,06 грн.; за період з 2 вересня 2013 року по 12 грудня 2013 року на суму 79827,80 грн.; за період з 12 грудня 2013 року по 20 січня 2014 року на суму 1604,37 грн. Згідно акта наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за період від 29 травня 2013 року по 20 січня 2014 року недостача товарів становить 91414,23 грн. Свідок [PERSON] пояснила суду про те, що вона, як головний бухгалтер підприємця [PERSON] складала акт наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, перевіряла цифри і виводила результати ревізії, яку проводили ревізори. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду про те, що вони проводили ревізію в господарському відділі магазину приватного підприємця [PERSON] Продавці були присутні при ревізії і писали розписки, що всі товари включені в інвентаризаційний опис і вони претензій до інвентаризаційної комісії не мають. По результатах ревізії виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей, її розмір визначався бухгалтером. Відповідно до вимог ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. За змістом ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 29 лютого 2012 року прийнятий на посаду продавця непродовольчих товарів підприємцем [PERSON] Дану обставину визнав у судовому засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] Посада продавця безпосередньо зв'язана із зберіганням, продажем (відпуском) переданих працівнику цінностей, а тому відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з продавцями може бути укладено письмові договори про повну матеріальну відповідальність. 29.02.2012 року між підприємцем [PERSON] та працівником [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого працівник [PERSON] приймає на себе відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому матеріальних цінностей, а підприємець [PERSON] зобовязується створити працівнику належні умови для нормальної роботи та забезпечення повного збереження ввірених йому товарно-матеріальних цінностей. Суд не приймає заперечення представника відповідача щодо підпису [PERSON] договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки вони суперечать матеріалам справи. Відповідач пояснив суду, що він підписував договір, але його не читав і на ньому відсутня дата. Суд двічі задовольнив клопотання представника відповідача при призначення судово-почеркознавчої експертизи, однак вимоги експерта ним не виконані і експертиза не проведена. Таким чином, суд вважає, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, наданий позивачем, укладений відповідно до вимог ст.135-1 КЗпП України. Суд приймає до уваги акти наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за період з 02.09.2013 р. до 12.12.2013 р. на суму недостачі 79827,80 грн. та за період з 12.12.2013 р. до 20.01.2014 р. на суму недостачі 1604,37 грн., з якими матеріально-відповідальна особа [PERSON] ознайомлений. В судовому засіданні встановлено, що з актом наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за період з 29.05.2013 р. до 15.08.2013 р., за період з 15.08.2013 р. до 03.09.2013 р. та за загальний період з 29.05.2013 р. до 20.01.2014 р. матеріально-відповідальна особа [PERSON] не ознайомлений, його підпис на вказаних актах відсутній. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що стягнення підлягає сума недостачі по актах наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, з якою матеріально-відповідальна особа [PERSON] ознайомлений, а саме на суму 79827,80 грн. та 1604,37 грн., загальна сума 81432,17 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення шкоди, заподіяної відповідачем [PERSON], суд зясував наступні обставини. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] має нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну нестачею товарів відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України, а саме майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Згідно наказу приватного підприємця [PERSON] від 28.05.2013 р. згідно п.3 ч.1 ст.23 КЗпП У, в зв'язку з виробничою необхідністю, на час виконання роботи помічника продавця прийняти на роботу [PERSON] з 29.05.2013 р. терміном на три місяці. З даним наказом [PERSON] не ознайомлений, оригіналу наказу чи книги наказів позивач та її представник суду не надали. Пояснення відповідача [PERSON] стверджуються матеріалами справи, а саме: копією трудової книжки на його імя та долученою позивачем копією трудового договору. Згідно даних матеріалів справи [PERSON] працював на посаді продавця з 06 вересня 2010 року по 27 січня 2012 року. Необґрунтованим є і розрахунок позивача щодо розміру завданої шкоди. Позивач просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду за період з 29 травня 2013 року по 03 вересня 2013 року в розмірі 22128,71 грн., заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків, однак вказує, що нестача товарів станом на 03 вересня 2013 року склала 9 982,06 грн. В порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позивач не довів зазначені в позовній заяві обставини, а саме те, що відповідачем [PERSON] було одержано майно та інші цінності під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної працівником [PERSON], задоволенню не підлягають. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження пояснення відповідача [PERSON] про те, що в магазині не були створені умови для зберігання товарно-матеріальних цінностей. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. В користь позивачки слід стягнути з відповідача [PERSON] 81432,17 грн. (79827,80 грн. +1604,37 грн.). Решта позовних вимог задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовною заявою майнового характеру на суму 91414,23 грн. Згідно Закону України «Про судовий збір» позивач повинен був сплатити 914,14 грн., однак згідно квитанції ним сплачено 500 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України цю суму слід стягнути в користь позивача з відповідача [PERSON] Несплачена суму судового збору становить 414,14 грн. При задоволенні позову на суму 81432,17 грн. з відповідача слід стягнути 814,32 грн., з яких 500 грн. в користь позивача, а різницю в сумі 314,32 грн. в користь держави. Решту суми судового збору, а саме 99,82 грн. слід стягнути в користь держави з позивача, оскільки при поданні позовної заяви ним не сплачено судовий збір в повній сумі.

Outcome: partial