Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

В травні 2016 року від представника позивача [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява, з проханням звернути стягнення на предмет іпотеки - науковий виробничо-технічний комплекс (1 черга), який розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Лісова, 14-А, та земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський районн, Гірська сільська рада, с. Гора, кадастровий номер 3220883200:03:002:2566, площею 1,2125 га. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав в борг від позивача 3112500 гривень без нарахування процентів, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, строком до 12.00 години 25 вересня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобовязання, в цей же день між сторонами було укладено договір іпотеки наукового виробничо-технічного комплексу (1 черга), який розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Лісова, 14-А, та земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гірська сільська рада, с. Гора, кадастровий номер 3220883200:03:002:2566, площею 1,2125 га. У встановлений договором строк відповідач позику не повернув. У звязку з цим, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав в борг від позивача 3112500 гривень без нарахування процентів, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, строком до 12.00 години ранку 25 вересня 2015 року (а.с.7). Підтвердженням передачі позики є квитанція №26 від 26 серпня 2015 року з відміткою банку про перерахування суми позики на рахунок позичальника (а.с.8). Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики, в цей же день, а саме 25 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.9-12). Відповідно до п.2.1 цього договору предметом іпотеки є науковий виробничо-технічний комплекс (1 черга), який розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Лісова, 14-А, та земельна ділянка, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гірська сільська рада, с. Гора, кадастровий номер 3220883200:03:002:2566, площею 1,2125 га. У відповідності до положення ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З матеріалів справи вбачається, що строком повернення позики між позивачем та відповідач визначено 25 вересня 2015 року, проте у зазначений строк відповідач позику не повернув, на прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ч.1 ст.590 ЦК України та ст.39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] повернув позивачу борг за договором позики у розмірі 3112500 гривень. У відповідності до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як вбачається з п.2.3 договору іпотеки від 25 серпня 2015 року, укладеного між сторонами по справі, згідно звіту про оцінку майна, складеним ТОВ «Альянс-Оцінка», ринкова вартість комплексу станом на дату оцінки 20 серпня 2015 року складає 2579000 гривень, а згідно з висновком про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеним ТОВ Експертно-правове підприємство «Асессор-ЕМ», ринкова вартість земельної ділянки станом на 20 серпня 2015 року складає 533500 гривень. Тому, суд вважає, що в рахунок погашення заборгованості за договором позики допустимо звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: науковий виробничо-технічний комплекс (1 черга), який розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Лісова, 14-А, та земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гірська сільська рада, с. Гора, з кадастровим номером 3220883200:03:002:2566, площею 1,2125 га, з цільовим призначенням під будівництво офісно-складського комплексу, склад угідь землі, які використовуються в комерційних цілях. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 30 травня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 6890 гривень. Предявлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 6890 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved