Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Моторне (транспортне) страхове бюро України з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.03.2016, близько 12 год. 30 хв., на автомобільній дорозі Кременець-Біла Церква 174 км + 145 м в Чуднівському районі с. Лихосілка з вини [PERSON] , який керував автомобілем «Камаз», д.н.з. [NUMBER] з причепом марки «ГКБ 8350», д.н.з. [NUMBER] , була скоєна ДТП. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Вина відповідача підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2016. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ЗАЗ Ланос», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] і за кермом якого вона знаходилася. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/6745110, укладеного із ТДВ «СК «Київ Ре», строк дії якого з 28.01.2016 по 27.01.2017. Розмір завданих збитків власнику автомобіля «ЗАЗ Ланос», д.н.з. [NUMBER] , згідно звіту від 06.04.2016 становить 16 166, 62 гривень. 12.03.2016 потерпіла подала до МТСБУ повідомлення та відповідну заяву про отримання відшкодування. Винуватцем шкода відшкодована потерпілій не була. 25.10.2016 позивач здійснив виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 13 385, 64 гривень. Також позивачем було понесено витрати на послуги експерта в розмірі 525, 80 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду представника позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суми страхового відшкодування в розмірі 13 385, 64 гривень, витрат на послуги експерта в розмірі 525, 80 гривень та судового збору в сумі 1 921, 00 гривень. Ухвалою суду від 17.07.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 17.07.2019 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені неодноразово відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Тому, було опубліковано оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 17.07.2019, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2016, яка набрала законної сили 26.04.2016, було встановлено наступне. 05.03.2016 о 12 год. 30 хв. на автомобільній дорозі Кременець-Біла Церква 174 км + 145 м в Чуднівському районі с. Лихосілка водій [PERSON] , в порушення вимог п. 10.1, п. 11.3 ПДР України, керуючи автомобілем «Камаз», д.н.з. [NUMBER] з причепом марки «ГКБ 8350», д.н.з. [NUMBER] , за наявності суцільної лінії горизонтальної розмітки 1.1, здійснив її перетин, проїжджаючи повз перехрестя з другорядною дорогою з лівого боку, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаного причепа з автомобілем «ЗАЗ Ланос», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка виїжджала з другорядної дороги на головну, здійснюючи поворот праворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вищевказаним судовим рішенням [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. (а.с. 13) Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту № 32145/16 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеним ТОВ «СОС Сервис Україна» 06.04.2016, розмір завданих збитків власнику автомобіля «ЗАЗ Ланос», д.н.з. [NUMBER] у зв`язку із його пошкодженням становить 16 166, 62 гривень. (а.с. 18-40) 12.03.2016 [PERSON] повідомила МТСБУ про ДТП, що сталася 05.03.2016. (а.с. 8) 16.03.2016 позивачем було отримано заяву [PERSON] від 12.03.2016 про здійснення їй відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті вищевказаної ДТП. (а.с. 9) 25.10.2016, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем на підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 8221 від 24.10.2016 було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у зв`язку з настанням страхового випадку в розмірі 13 385, 64 гривень, що підтверджується платіжним дорученням платіжним дорученням № 8221рв. (а.с. 43-44) Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. На підставі акту надання послуг № 838 від 18.04.2016 та рахунку, позивачем було сплачено ТОВ «СОС Сервіс Україна» 525, 80 гривень за послуги аварійного комісара. (а.с. 14-17) У ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом «Камаз», д.н.з. [NUMBER] з причепом марки «ГКБ 8350», д.н.з. [NUMBER] , за участю якого було спричинено ДТП з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була. Доказів того, що відповідач відноситься до осіб, визначених п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріали справи не містять. Таким чином, позивач правомірно звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 17.07.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Однак, жодна із сторін по справі не скористалась своїми процесуальними правами. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суми страхового відшкодування в розмірі 13 385, 64 гривень та витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 525, 80 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 921, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 2537 від 16.05.2019. (а.с. 1) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved