Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

В червні 2020 року представник позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 59574,49 грн. за Офертою на укладення угоди про надання кредиту/кредитний договір № 484020596 від 15.02.2018 року. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 15.02.2018 року було укладено Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 484020596, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50000,00 грн., у строк на 12 місяців. Однак, всупереч вимогам зазначеного договору відповідач порушує зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості в терміни, встановлені кредитним договором, у зв`язку з чим з боку відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 13.05.2020 року складає суму в розмірі 59574,49 грн., з яких: 44735,42 грн. - сума заборгованості за кредитом, 04,07 грн. - сума заборгованості за відсотками, 12635,00 грн. - комісія за обслуговування кредиту, 2200,00 грн. - штраф за прострочку платежів. З огляду на викладене, а також неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. В матеріалах справи міститься письмове клопотання, відповідно до якого відповідач вказує на сплату нею за договором суми боргу в розмірі 28688,00 грн. Інші клопотання зі сторони відповідача до суду не надходили. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Судом встановлено, що 15.02.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання кредиту № 484020596, відповідно до умов якої банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кошти в сумі 50000,00 грн. Відповідно до протоколу № 2/2018 від 26 квітня 2018 року річних загальних зборів акціонерів ПАТ «Альфа-Банк» на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» було змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне та найменування акціонерного товариства на акціонерне товариство «Альфа-Банк». Позивачем виконано умови Договору № 484020596 та видано відповідачу грошові кошти на загальну суму 50000,00 грн., що не спростовано відповідачем, зокрема, шляхом подачі до суду письмового відзиву на позовну заяву. Позивач вказує, що всупереч вимог зазначеного договору відповідач порушує зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості в терміни, встановлені кредитним договором, у зв`язку з чим з боку відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 13.05.2020 року складає суму в розмірі 59574,49 грн., з яких: 44735,42 грн. - сума заборгованості за кредитом, 04,07 грн. - сума заборгованості за відсотками, 12635,00 грн. - комісія за обслуговування кредиту, 2200,00 грн. - штраф за прострочку платежів, що підтверджується розрахунком заборгованості від 13.05.2020 року. Однак, судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем 10.08.2020 року в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором було перераховано позивачу суму в розмірі 28688,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 3782684 від 10.08.2020 р. Після сплати відповідачем вказаних коштів, та переходом від розгляду даної справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, - жодних заяв та/або клопотань з боку сторони позивача, зокрема, про зменшення розміру позовних вимог, - до суду не надходило. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог позову, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України ). За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 13.05.2020 року виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості склала суму в розмірі 59574,49 грн., з яких: 44735,42 грн. - сума заборгованості за кредитом, 04,07 грн. - сума заборгованості за відсотками, 12635,00 грн. - комісія за обслуговування кредиту, 2200,00 грн. - штраф за прострочку платежів. Однак, відповідачем в період перебування справи в провадженні суду було сплачено позивачу суму в розмірі 28688,00 грн., та стороною позивача розрахунок боргу та позовні вимоги в цій частині, з урахуванням вказаного платежу уточнено не було, а відтак суд вважає, що загальна заборгованість відповідача за кредитним договором станом на день розгляду даного спору становить суму в розмірі 30886,49 грн. (59574,49 грн. - 28688,00 грн.). Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, умов договору належним чином не виконала та не погасила в добровільному порядку заборгованість за даним договором у повному обсязі, частково сплативши заборгованість за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial