Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 30222,46 грн., інфляційних нарахувань у сумі 14246,72 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1898,95 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 05.12.2006 року відповідач набув у власність на підставі договору дарування 1/2 частку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У звязку з фактичним наданням послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем на імя відповідача було відкрито особовий рахунок, на якому обліковуються нарахування, здійснені оплати, наявна заборгованість та інша інформація. У період з 01.06.2010 року по 01.03.2017 року позивач надавав відповідачу вказані послуги на загальну суму 30222,46 грн. Відповідач свої зобовязання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не виконав, тому утворилася заборгованість у розмірі 30222,46 грн. За період з 01.06.2010 року по 01.03.2017 року інфляційні нарахування складають 14246,72 грн. та три відсотки річних складають 1898,95 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач причини неявки суду не повідомила. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82466914 від 15.03.2017 року 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна (б-р Дружби Народів), 41/13, на праві спільної часткової власності належить [PERSON]. Підставою виникнення права власності є договір дарування №1342, виданий 05.12.2006 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] Факт надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води підтверджується актами №0328 про включення теплоустановок у будинку 41 по вул. Леніна від 28.10.2014 року, 29.10.2015 року, 18.10.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 01.06.2010 року по 01.03.2017 року за [PERSON], що є власником ? частки квартири, розташованої за адресою: м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, 41/13 утворилася заборгованість у розмірі 30222,46 грн., інфляційні нарахування за сказаний період складають 14246,72 грн. та три відсотки річних - 1898,95 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 та п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Частиною. 1 та ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. Споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. У відповідності до зазначених норм закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі 221/515/15. Аналізуючи викладене вбачається, що за період з 01.06.2010 року по 01.03.2017 року позивачем за адресою: м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, 41/13 надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказані послуги відповідачем не оплачувалися в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі у розмірі 30222,46 грн., інфляційні нарахування за сказаний період складають 14246,72 грн. та три відсотки річних - 1898,95 грн. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що обставини, викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у звязку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №1113 від 03.04.2017 року про сплату судового збору в розмірі 1478,20 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1478,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved