Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON], в особі представника - адвоката Ромашко Л.Г., звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частки доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що він, з 20 квітня 2016 року по 30 березня 2018 року працював на посаді аналітика комп'ютерних систем представництва ПАТ «Азот» в м. Києві, з якого був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте, в день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, не виплатив заборгованість по заробітній платі, що утворилася за період січень - квітень 2018 року. Відповідно до даних бухгалтерського обліку на ПАТ «Азот», перед позивачем утворилася заборгованість за наступні періоди та в наступних розмірах: січень 2018 року - 9 491,48 грн., лютий 2018 року - 8 550,03 грн., березень 2018 року - 14 683,08, квітень 2018 року - 1 443,21 грн., загальний розмір заборгованості становить 33 167,80 грн. Однак, станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем не виплачена, що і стало підставою для звернення позивача до суду для захисту своїх прав. В лютому 2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що 07 березня 2017 року відбулася повна зупинка виробництва, лише після відновлення Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі України дії антимонопольних заходів щодо імпорту в Україну азотних добрив походженням з Російської Федерації, відповідач отримав можливість розпочати виробництво продукції. Ці обставини призвели до поглиблення скрутного фінансового становища відповідача, який є бюджетоутворюючим підприємством м. Черкаси і може спричинити зупинку виробництва відповідача, що безумовно матиме негативні наслідки для його працівників, які залишаться без роботи, та їх сімей. З червня 2017 року ПАТ «Азот» почало відновлювати свою роботу, проте наслідком майже піврічного простою є гостра нестача оборотних коштів. 29 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ винесено постанову про арешт майна боржника ПАТ «Азот», якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів - 611 872 475,30 грн. Оскільки грошові кошти є рухомим майном, вказана постанова про арешт всього рухомого і нерухомого майна боржника від 29 травня 2017 року стосується також і грошових коштів ПАТ «Азот», які містяться на рахунках в банківських установах. Крім того, зазначає, що навіть у разі задоволення позову судом, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, яка ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Вказує на те, що наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби та арешт усього майна, в тому числі всіх рахунків ПАТ «Азот» дають підстави вважати, що затримка здійснення розрахунку при звільненні позивача у період з 29 травня 2017 року сталася не з вини та не через чергові навмисні дії або бездіяльність підприємства, а через відсутність об'єктивних можливостей здійснити таку виплату. До того ж, звертає увагу суду, що розмір суми середнього заробітку значно більший розміру самої заборгованості по заробітній платі, а тому компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в будь-якому випадку підлягає істотному зменшенню для збереження принципу співмірності. Крім того, позивач просить стягнути з ПАТ «Азот» компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 2 000,00 грн., проте, відповідно до п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а тому сума компенсації нарахована позивачем завчасно та безпідставно. В лютому 2019 року представник позивача - адвоката Ромашко Л.Г. подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 177 КЗпП України. Оскільки відповідачем до розгляду справи так і не проведено остаточний розрахунок з позивачем, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню по день ухвалення рішення судом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 34 167,80 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 2 000,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 214 975,72 грн. та судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Статтею 43 Конституції України гарантується, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти на життя працею, яку він добровільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працею захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] 20 квітня 2016 року прийнятий на посаду аналітика комп'ютерних систем представництва ПАТ «Азот» в м. Києві та звільнений із займаної посади 30 березня 2018 року за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с. 14-22). Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Довідкою № 955 від 14 грудня 2018 року, виданою за підписом керівника та головного бухгалтера ПАТ «Азот» (м. Черкаси), вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 12 грудня 2018 року складає: за січень 2018 року - 9 491,48 грн., за лютий 2018 року - 8 550,03 грн., за березень 2018 року - 14 683,08, за квітень 2018 року - 1 443,21 грн., загальний розмір заборгованості становить 33 167,80 грн. (а.с. 24). Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». За змістом ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових коштів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений в коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з яким пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна рахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових котів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Згідно розрахунку позивача, за період лютий - листопад 2018 року, розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивачу станом на 01 січня 2019 року становить 2 000,00 грн. Суд погоджується з наданим розрахунком компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період з січня по квітень 2018 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З довідки про доходи, виданої ПАТ «Азот», середньоденна заробітна плата позивача становить 899,48 грн., а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 214 975,72 грн. (899,48 грн.*239 робочих днів), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, виходячи зі змісту положень ст. 117 КЗпП України, останнім днем затримки виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід вважати 15 березня 2019 року, а тому період затримки виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 239 робочих днів, а саме з 01 квітня 2018 року по 15 березня 2019 року. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо посилання представника відповідача на ту обставину, що на грошові кошти відповідача накладено арешт то суд зазначає наступне. Аналогічні позиції викладені в Постанові Верхового суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-64цс13, а тому слід зазначити, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 177 КЗпП України. Саме такі правові висновки викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року та від 15 серпня 2012 року. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку що позов [PERSON] до ПАТ «Азот» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частки доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 511,42 грн. судового збору.

Outcome: approved