Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з вказаним позовом, згідно з яким просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь 12 024,00 грн., з яких: 7024,00 грн. - відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 5 000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.09.2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ауді», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля марки «Nissan Almera», державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Згідно з постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 06.11.2018 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «Ауді», державний номерний знак [NUMBER] , - [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». При цьому, відповідно до акту виконаних робіт, проведених Автоцентром «Nissan», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Almera», державний номерний знак [NUMBER] , складає 7024,00 грн. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , ліквідована, позивач просить стягнути вищенаведену суму матеріальної шкоди з відповідача. Також, позивач зазначає, що внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, які він переніс під час ДТП, порушеннях звичного режиму життя та погіршенні здоров`я. Таким чином, позивач, окрім відшкодування матеріальних збитків, просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5 000 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.09.2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою від 30.01.2019 року було відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач та його представник щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 13.09.2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ауді», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля марки «Nissan Almera», державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 06.11.2018 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «Ауді», державний номерний знак [NUMBER] , - [PERSON] . Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Nissan Almera», державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності, були завдані механічні пошкодження. При цьому, відповідно до акту виконаних робіт, проведених Автоцентром «Nissan», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Almera», державний номерний знак [NUMBER] , складає 7024,00 грн., які позивача оплатила вказаному автоцентру 31.10.2018 року Разом з тим, відповідно до положень ст.ст.22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27. 03. 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім того, підставами для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди є наявність складу цивільного правопорушення, а саме: факт наявності майнової шкоди; вина особи; неправомірність дій особи; безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між майновою шкодою та протиправними діями особи. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач в обґрунтування стягнення з відповідача суми завданого матеріального збитку вказував, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , ліквідована. Так, дійсно, згідно зі ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових прав інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, зокрема полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, які б підтверджували факт того, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», так і факт того, що вона ліквідована у відповідності до вимог чинного законодавства. В свою чергу, незважаючи на вищенаведене, враховуючи вищезазначені норми закону, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що в даному випадку позивачем вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення на його користь суми завданих матеріальних збитків у розмірі 7 024,00 грн. з винуватця ДТП - [PERSON] Разом з тим, щодо позовних вимог стосовно стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. слід зазначити, що відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння моральної шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди та протиправності дій відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача. Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial