Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 04 жовтня 2012 року відповідач став клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 28 травня 2013 року переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та ознайомлено відповідача з відповідними тарифами. Оскільки відповідачем не виконуються умови повернення кредиту, станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 28656,15 гривень, яка складається з: 18291,67 гривень заборгованість за кредитом, 8127,77 гривень заборгованість про процентам за користування кредитом, 395,94 гривень - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1 340,77 гривень штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором б/н від 28 травня 2013 року станом на 30 листопада 2014 року в розмірі 26 815,38 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення під час розгляду справи норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не встановлено факт отримання ним кредитної картки «Gold», в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо укладення у письмовій формі кредитного договору в травні 2013 року, заява на отримання кредитної картки «Gold» чи переоформлення картки «Універсальна», документи, які б вказували на отримання ним кредитної картки «Gold» та відповідали постанові НБУ від 20 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів»; висновок суду про те, що довідка про доходи та довідка про рух грошових коштів свідчать про отримання ним кредитної картки «Gold» зроблено без урахування ст. 59 ЦПК України. В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та комісії, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення умов договору зобовязання передбачені договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2014 року виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (штрафів), суд виходив з того, що [PERSON] зареєстрований у м. Костянтинівка, яке включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, а Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», заборонено нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року на час проведення антитерористичної операції громадянам, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог. Висновки суду, в частині, що оскаржується, є вірними та ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Судом першої інстанції встановлено, що 04 жовтня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, отримав кредитну картку «Універсальна» строком дії до червня 2016 (а.с.8-34 т.1, а.с. 53 т.2). Ця заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. 28.05.2013 відповідачу перевипущено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold», відповідно до тарифів якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом (а.с.53 т. 2). Сторони погодили розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 50 гривень, у строк до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем станом на 30 листопада 2014 року рахується заборгованість у розмірі 28656,15 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 18291,67 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 8127,77 гривень, заборгованість з комісії за користування кредитом в сумі 395,94 гривень, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500 гривень - фіксована частина, та 1340,77 гривень - процентна складова (а.с.5-7 т.1). Відповідно до п. 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків і про проведені операції по картрахункам. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (п.2.1.1.2.3 Умов). На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов, Банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті httр://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків. Пунктом 2.1.1.12.6 Умов передбачено, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов клієнт зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Умов, клієнт доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Пунктом 1.1.2.4 Умов передбачено, що за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Клієнт зобов'язався інформувати Банк, а також правоохоронні органи по факту втрати … сім-карти мобільного телефону (п. 1.1.2.11 Умов). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентам і комісії, правильно виходив з обґрунтованості позовних вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин між сторонами на підставі договору про надання банківських послуг та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобовязань, що підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом належними та допустимими доказами: довідкою про рух коштів по кредитному рахунку відповідача, довідкою про видачу кредитних карток, фотографію [PERSON]В, а також розрахунком суми боргу (а.с.5-7 т. 1, а.с.53, 125,126-156 т.2). Так, відповідно до виписки про рух коштів за картою за період з 28 травня 2013 року (дата отримання) по 14 травня 2015 року вбачається, що картою активно користувались, здійснювалося зняття готівки, здійснення платежів, в тому числі на поповнення мобільних телефонів, які належать відповідачу [PERSON], зазначених самим [PERSON] при заповненні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ще 04 жовтня 2012 року ([NUMBER] 31.05.2013, [NUMBER] 09.12.2013, [NUMBER], [NUMBER] 20.01.2014), а також регулярне поповнення карткового рахунку. Так, за зазначений з рахунку період було використано 126906,85 гривень та поповнено рахунок на 91789,88 гривень. Суд також правильно зазначив, що заперечення [PERSON] щодо не отримання ним кредитної карту «Gold» за наявності наданих позивачем доказів активного користування карткою, а також викрадання у нього телефону з номерами, не підтверджені певними засобами доказування відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, а саме: рішенням правоохоронних органів або суду. Доказів звернення відповідача до Банку з приводу закриття карткового рахунку суду не надано. Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом факту отримання відповідачем кредитної картки «Gold», відсутності в матеріалах справи заяви на отримання кредитної картки «Gold» чи переоформлення картки «Універсальна», а також помилкового висновку суду про підтвердження отримання ним вказаної картки довідкою про доходи та довідка про рух грошових коштів, спростовуються наявними в справі доказами та висновками суду першої інстанції, зробленими ним за результатами оцінки цих доказів. Між тим, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо укладення у письмовій формі кредитного договору в травні 2013 року, частково заслуговують на увагу суду з наступних підстав. Відповідно до п. 2.1.1.2.13 Умов, для перевипуску карти до спливу її строку дії, Клієнт зобовязаний звернутися до відділення Банку. Відповідно до п.1.1.7.42 Умов, сторони визнають, що дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку/вкладу Клієнта, відкритого в рамках договору або підпадає під дію договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, що 28 травня 2013 року [PERSON] за місцем роботи отримано довідку про доходи, яку ним надано ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 92). Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк», цієї ж дати (28 травня 2013 року), [PERSON] за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2012 року надано картку № 5168……..5759 строком дії до 04/17 та кредитну картку № 5363……..7991 строком дії до 05/15 (а.с. 53), якими користувався відповідач, що підтверджується банківською випискою (а.с. 54-63). Як вбачається з письмових пояснень ПАТ КБ «Приватбанк», 04 жовтня 2012 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», отримав кредитну картку «Універсальна». 28 травня 2013 року відповідачу перевипущено кредитну карту на престижну катку «Універсальна Gold». Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитними лімітом буде відображатися та враховуватися в т.ч. і на перевипущеній картці. Оскільки перевипуск карти не є укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не було необхідності, що не суперечить чинному законодавству України (а.с. 121-122). Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» строк дії картки «Універсальна», відкритої 04 жовтня 2012 року - 06/16 (а.с. 53). Перевипуск карти відповідачем підтверджується наявністю фото Клієнта в момент отримання кредитної карти «Універсальна Gold» (а.с. 98) та банківською випискою по картковому рахунку. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач звертався до Банку із письмовою заявою про закриття рахунку або розірвання договору. Таким чином, враховуючи положення Умов та правил надання банківських послуг, встановлені під час розгляду справи обставини справи, рішення суду в частині послання на договір № б/н від 28 травня 2013 року необхідно змінити, виключивши це посилання з резолютивної частини рішення. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Outcome: partial