Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В червні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, 13 зі зняттям її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що йому на підставі договору дарування від 01.03.1996 року належить 126/900 частини жилого будинку, розташованого по вул. Маліновського, 13 у м. Харкові. Інша частина жилого будинку належить третім особам [PERSON] та [PERSON] На даний час в належній позивачу частині будинку зареєстрований він та його донька [PERSON], [INFO]. 04.11.2015 року рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та [PERSON], матірю відповідачки було розірвано. Відповідачка не проживає в будинку з 2011 року. З будинку вона виїхала зі своєю матірю добровільно, ніяких перешкод в користуванні і проживанні в будинку позивач не чинив. Ніяких, належних відповідачці, особистих речей та майна в будинку не має. Також відповідачка не цікавиться будинком та за комунальні послуги не сплачує. Позивач [PERSON] направив суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідачка про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином через оголошення у пресі відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, на неодноразові виклики до суду не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що спірними є 126/900 частин будинку № 13 по вулиці Малинівській в м. Харкові. Згідно з Договором дарування від 01 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори, копія якого знаходиться в матеріалах справи, позивачу на праві власності належить 126/900 частин жилого будинку з прибудовою та відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у м. Харкові, вул. Маліновська, буд. № 13 (а.с. 4). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 13 вулиця Малинівська м. Харків, виготовленого 21.12.2006 р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що [PERSON] належить 126/900 часток зазначеного будинку (а.с. 5-9). З довідки вуличного комітету № 1 Московського району м. Харкова від 16.06.2017 р., вбачається, що в спірному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] (а.с. 10). З акту, складеного мешканцями будинку № 13 по вулиці Малинівській в м. Харкові вбачається, що [PERSON] не мешкає в будинку № 13 по вулиці Малинівській в м. Харкові з 2011 року. Ніяких сварок з приводу її проживання не відбувалося, ніхто їй у проживанні у будинку не перешкоджав. У 2011 році остання поїхала з матірю до Росії (а.с. 16). Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» розяснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] відсутня в спірному жилому будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним. Факту порушення позивачем права відповідача на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. З зустрічною позовною заявою про поновлення її порушеного права відповідачка не звернулася. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, вул. Малинівська, буд. № 13, зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Outcome: approved