Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

В січні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визначення частки спадкодавця в спільному сумісному майні подружжя, посилаючись на те, що 30 січня 2008 року виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Новоселицького району згідно рішення від 16 січня 2008 року на праві спільної сумісної власності на ім'я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на власності на нерухоме майно (домоволодіння), яке розташоване по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на його частку у вказаному домоволодінні. Спадщину прийняли дружина спадкодавця [PERSON] та його син [PERSON], як спадкоємці за законом 1 черги. Однак, оскільки у свідоцтві про право власності на нерухоме майно не визначенні частки власників, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просили суд визначити частку спадкодавця [PERSON] в розмір 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя з [PERSON] на домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Новоселицького району згідно рішення від 16 січня 2008 року на праві спільної сумісної власності на ім'я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. З технічного паспорту вказаного домоволодіння вбачається, що воно було побудовано подружжям [PERSON] та [PERSON] з 1958 року по 1991 рік. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на його частку у вказаному домоволодінні. Спадщину своєчасно прийняли позивачі як спадкоємці за законом 1 черги, а саме дружина спадкодавця [PERSON] постійно проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини, а його син [PERSON] в межах шестимісячного терміну після смерті батька звернувся до нотаріуса із відповідною завою, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, оскільки у свідоцтві про право власності на нерухоме майно не були визначенні частки власників [PERSON] та [PERSON], 19 вересня 2013 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що за змістом ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (надалі КпШС) в редакції 1969 року, діючий на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час побудови житлових будинків та господарських споруд вказаного домоволодіння, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення щодо спільної сумісної власності подружжя та її поділу закріплені у ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України та ч.1 ст.357 ЦК України. Враховуючи ту обставину, що вказане домоволодіння належало подружжям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, то кожен з них мав рівні частки у вказаному майні. Таким чином, частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на домоволодіння становило 1/2. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи, що позивачам неможливо одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину на частку майна спадкодавця співвласника [PERSON], то вони мають право захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника через суд в обраний ними спосіб шляхом пред'явлення позову, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 22, 28 КпШС, ст.ст. 60,70 СК України, ст.ст. 16, 357, 1226, 1268 ЦК України, суд

Outcome: approved