Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом та з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 18 000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5 600,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача інфляційну складову боргу в розмірі 774,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог зазначав наступне. 01.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Фірма «Авіаінвест» (далі - ПАТ «Фірма «Авіаінвест», позивач) та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) житлового приміщення №67 щодо строкового платного користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS], власником якого є позивач. За умовами договору розмір орендної плати становить 2 000,00 грн. щомісячно. Однак, відповідач взяті на себе обов?язки по сплаті орендної плати не виконує внаслідок чого станом на 20.04.2017 утворилася заборгованість в розмірі 18 000,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також штраф в розмірі 5 600,00 грн. передбачений умовами укладеного сторонами договору та інфляційну складову боргу. На цій підставі просив позов задовольнити в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з?явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.. 74 ЦПК України. (а.с.46-47) Разом з тим, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.48) Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. (ч. 3 ст. 61 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, серед яких можуть бути договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України) Судовим розглядом встановлено, що ПАТ «Фірма «Авіаінвест» є власником гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.1994 (а.с.20-24) 01.09.2016 між ПАТ «Фірма «Авіаінвест» та [PERSON] було укладено договір №67 найму (оренди) житлового приміщення, за умовами якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування для проживання житлове приміщення, а саме кімнату №34 загальною площею 18,3 кв.м. в гуртожитку для проживання одиноких громадян розташованого за адресою: [ADDRESS], а відповідач в свою чергу зобов?язувався своєчасно вносити орендну плату за користування житловим приміщенням. Розмір орендної плати був визначений в сумі 2 000,00 грн. на місяць (а.с.7-8) На виконання умов укладеного договору (п.1.2) 01.09.2016 сторонами було складено та підписано акт прийому-передачі житлового приміщення, а саме кімнати №34 загальною площею 18,3 кв.м. в гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с.9) Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла (ч.1 ст.820 ЦК України) Враховуючи невиконання відповідачем в добровільному порядку взятих на себе обов?язків по сплаті орендної плати, що призвели до виникнення заборгованості станом на 20.04.2017 в розмірі 18 000,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення штрафу та інфляційних витрат. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 3.4 укладеного між сторонами договору встановлено, що у випадку прострочення виконання зобов?язання щодо внесення орендної плати у строки та в розмірі, передбаченому договором, більше, ніж на 30 (тридцять) календарних дні, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від простроченої суми за кожні 30 (тридцять) календарних днів прострочення платежу починаючи з першого дня прострочення платежу. Згідно правового висновоку ВСУ у справі №6-2759цс15 постанова від 20.01.2016 року, відповідно до ст.. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов?язання та поширює свою дію на всі види зобов?язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов?язань. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов?язання слід з?ясувати: чи існує зобов?язання між сторонами, чи це зобов?язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов?язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованість із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. На підставі вищевикладеного, суд погоджується з представником позивача щодо права позивача на стягнення з відповідача інфляційної складової боргу та штрафу в результаті порушення відповідачем положень п.3.4 договору №67 найму (оренди) житлового приміщення від 01.09.2016, в розмірах визначених в позовній заяві. В свою чергу, суд зважає на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та їх слід задовольнити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору. Враховуючи викладене, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved