Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до ДП «Завод порошкової металургії» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Позивач зазначав, що з 03 липня 1972 року працює в ДП «Завод порошкової металургії» та на даний час обіймає посаду апаратника конверсії. Станом на 13.12.2017 р. відповідач має заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати в розмірі 16628,21 грн. Під час його роботи на посаді апаратника конверсії з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України та колективного договору. Також зазначення обставини щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути сплачені йому в обов'язковому порядку. Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 17942,37 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ДП «Завод порошкової металургії» не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що з 03 липня 1972 року позивач [PERSON] працює в ДП «Завод порошкової металургії», що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.7-8). Наказом (розпорядженням) №45 к від 25.12.2000 р. позивача [PERSON] з 01 грудня 2000 року переведено на посаду апаратника конверсії, яку він на даний час обіймає (а.с.9). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно колективного договору ДП «Завод порошкової металургії» на 2015 рік, схваленого на конференції трудового колективу 16 червня 2015 року, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Тобто строки виплати заробітної плати за першу половину місяця виплачуються в період з 16 по 22 число поточного місяця, а за другу половину місяця - з 1 по 7 число місяця, наступного за звітним. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні (а.с.3-5). Відповідно до довідки №49 від 27 лютого 2018 року, заборгованість з виплати заробітної плати позивачу [PERSON] за період з березня 2017 року по січень 2018 року складає 17942,37 грн. (а.с.17). Відповідно до абз.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної платні без обмеження будь-яким строком. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідачем ДП «Завод порошкової металургії» при здійсненні своєї діяльності було порушено чинні норми трудового законодавства. З огляду на викладене, стягненню із відповідача ДП «Завод порошкової металургії» на користь позивача [PERSON] підлягає заборгованість по заробітній платі у сумі 17942,37 грн. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд вважає за можливим стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. за задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати.

Outcome: approved