Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

В червні 2019 року позивач ТОВ «ЛЮДМИЛА-ФАРМ» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики від 23.03.2015 (далі по тексту - договір позики) в розмірі 20 961 грн. 24 коп., яка складається: з основної заборгованості в розмірі 11400 грн. 00 коп., штрафу в розмірі 570 грн. 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 133 грн. 89 коп., процентів у розмірі 3 857 грн. 34 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.03.2015 між позивачем та відповідачем, який на той час працював у ТОВ «ЛЮДМИЛА-ФАРМ» 13.03.2015 було укладено договір безпроцентної позики №23/03/15-1. Згідно п. 1.1 та п. 2.1. договору позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався їх повернути позивачу. У відповідності до п. 4.1. договору строк повернення позики становить 8 (вісім) календарних місяців з моменту надання суми позики. Згідно п.5.1. договору позивач зобов`язався повернути суму позики щомісячними рівними платежами в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. були отримані відповідачем через касу, про що свідчить його власноручний підпис на видатковому касовому ордері від 25.03.2015 року № 93. Але на протязі зазначеного строку відповідачем була повернута лише частина грошових коштів у розмірі 8 600 (вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. через касу ТОВ «ЛЮДМИЛА-ФАРМ». 04.12.2015 сторони уклали додаткову угоду (далі - додаткова угода), якою доповнили Договір п. 4.2 договору позики наступного змісту «Строк повернення залишку позики у розмірі 11 400 грн. 00 коп. становить 10 календарних місяців з моменту звільнення позичальника. П. 2 додаткової угоди, сторони затвердили графік погашення позики. Але після звільнення відповідач припинив погашати заборгованість за договором позики. Пунктом 6.1 договору передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) відповідач сплачує штраф у розмірі 5% від неповерненої суми позики. У відповідності до п. 6.2 Договору при простроченні повернення позики (її частини) відповідач додатково до штрафу, передбаченого п.6.1 Договору, сплачує проценти в розмірі 10% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позов у повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2019 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання представник позивача подав на адресу суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23.03.2015 між позивачем та відповідачем, який на той час працював у ТОВ «ЛЮДМИЛА-ФАРМ» 13.03.2015 було укладено договір безпроцентної позики №23/03/15-1. Згідно п. 1.1 та п. 2.1. договору позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався їх повернути позивачу. У відповідності до п. 4.1. договору строк повернення позики становить 8 (вісім) календарних місяців з моменту надання суми позики. Згідно п.5.1. договору позивач зобов`язався повернути суму позики щомісячними рівними платежами в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. були отримані відповідачем через касу, про що свідчить його власноручний підпис на видатковому касовому ордері ) від 25.03.2015 року № 93. Але на протязі зазначеного строку відповідачем була повернута лише частина грошових коштів у розмірі 8 600 (вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. через касу ТОВ «ЛЮДМИЛА-ФАРМ». 04.12.2015 сторони уклали додаткову угоду (далі - додаткова угода), якою доповнили Договір п. 4.2 договору позики наступного змісту «Строк повернення залишку позики у розмірі 11 400 грн. 00 коп. становить 10 календарних місяців з моменту звільнення позичальника. П. 2 додаткової угоди, сторони затвердили графік погашення позики. Але після звільнення відповідач припинив погашати заборгованість за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Встановлено, що відповідач зобов`язання щодо повернення позики не виконав, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка складається з суми позики 11 400 грн. 00 коп. Пунктом 6.1 договору передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) відповідач сплачує штраф у розмірі 5% від неповерненої суми позики. У відповідності до п. 6.2 Договору при простроченні повернення позики (її частини) відповідач додатково до штрафу, передбаченого п.6.1 Договору, сплачує проценти в розмірі 10% річних від неповерненої суми за весь строк прострочення. Згідно розрахунку наданого позивачем, залишок позики складає 11 400 грн. 00 коп., штраф за невиконання умов договору становить 570 грн. 00 коп., інфляційні втрати - 5 133 грн. 89 коп., проценти за період з 11.01.2016 по 30.05.2019 становлять 3 857 грн. 34 коп. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст.76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на те, що відповідачем вимоги позову не спростовані, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі і стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 20 961 грн. 24 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп.

Outcome: approved