Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулось АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору К2U4AK01730055 від 15.12.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 12175,92 (Долар США) на термін до 14.12.2012 року, та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договорм. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у розмірі 12175,92 доларів США. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 09.12.2019 року має заборгованість -77827,27 доларів США,яка складається з наступного: 5444,33 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 17439, 30 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1260,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 53682,88 доларів США - пеня за несвоєсачність виконання зобов`язань за договором. Позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 5444.33 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). В забезпечення виконання зобов`язання за договором К2U4AK01730055 від 15.12.2005 року року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором К2U4AK01730055, але вимога щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. Просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати. 11 червня 2020 року заочним рішенням Березанського міського суду Київської області позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5444,33 доларів США, що становить 144819 (сто сорок чотири тисячі вісімсот дев`ятнадцять) гривень 18 коп. та судові витрати в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок. Ухвалами Березанського міського суду Київської області від 01.03.2021 року та 04.03.2021 року вказане вище заочне судове рішення було скасовано за заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] про перегляд заочного рішення та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача Андрійченко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві. Зазначив, що позовні вимоги банку належним чином доведені. Наголосив, що укладені з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договори поруки на даний час ніким не оспорені. Просив позовні вимоги, у вигляді, викладеному в позовній заяві, задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Чередніченко Н.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, свою позицію обґрунтовуючи тим, що з п. 12 договорів поруки від 15.12.2005 року, укладених між її довірительками та позивачем, вбачається, що порука за цими договорами припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту. Згідно з матеріалами справи, погашення заборгованості за договором припинилось у 2010 році, а з позовом банк звернувся до суду у 2019 році. Отже, в силу приписів ст. 559 ЦК України договір поруки вже є припиненим. З урахуванням викладеного вище, просила у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. З врахуванням норм, встановлених ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності [PERSON] , з огляду на її належне повідомлення та неявку в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин неявки. Заслухавши представника позивача, представника відповідачів, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 15.12.2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № К2U4AK01730055, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 12175,92 доларів США на термін до 14.12.2012 року. Відповідно до вказаного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банком зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, натомість відповідач [PERSON] свої зобв`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15.12.2005 року № К2U4AK01730055, між АТ КБ «ПриватБанк» в особі керівника відділення № 40 Новікової Ж.М. та [PERSON] 15 грудня 2005 року за № к2u4AK01730055/1 укладено договір поруки. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] 18.09.2010 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: [PERSON] . Також, 15 грудня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15.12.2005 року № К2U4AK01730055 між АТ КБ «ПриватБанк» в особі керівника відділення № 40 Новікової Ж.М. та [PERSON] укладено договір поруки № к2u4AK01730055/2. Згідно вказаних вище договорів поруки [PERSON] , [PERSON] виступили поручителями [PERSON] і взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях, що виникають з умов кредитного договору. Відповідно до пункту 2 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 4 договорів поруки). У відповідності до розрахунку заборгованості за договором № К2U4AK01730055 від 15.12.2005 року, у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 5444,33 доларів США (загальний залишок заборгованості за тілом кредиту), що за курсом НБУ станом на 09.12.2019 року складає 129139,51 грн. Відповідачам направлялися повідомлення з вимогою про погашення заборгованості від 04.11.2019 року. Відомостей про виконання вказаних вимог матеріали справи не містять. Як встановлено, відповідач [PERSON] в добровільному порядку заборгованість за укладеним кредитним договором не погашає. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу приписів ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Тобто, порука є одним із видів акцесорного зобов`язання. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки. Так, частиною 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У редакції, чинній на момент звернення позивачем до суду, частина 4 ст. 559 ЦК України була викладена наступним чином: порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, якою встановлено правила визначення строку та терміну, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Проте, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора. Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов п.1.1. кредитного договору від 15.12.2005 року, строк його дії встановлено до 14.12.2012 року. Відповідно до п. 12 договору поруки від 15 грудня 2005 року з№ к2u4AK01730055/1 та договору поруки № № к2u4AK01730055/2 від 15 грудня 2005 року, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Отже, можна зробити висновок, що наведеним пунктом договорів поруки визначено, що сторони дійшли згоди про припинення поруки після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто, після 14.12.2012 року. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у січні 2020 року (20.01.2020 року - дата проставлення вхідного штампу канцелярією суду, конверт з позовною заявою був зданий до служби доставки 15.01.2020 року), тобто після припинення поруки. Таким чином, суд приходить до висновку про пропущення позивачем строку пред`явлення вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] . Відтак, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанку» в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у зв`язку з припиненням договорів поруки. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обставина, на яку посилається позивач щодо невиконання [PERSON] належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження, а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача відповідачем [PERSON] суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Отже, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 15.12.2005 року № К2U4AK01730055, а саме стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 5444,33 доларів США, що становить 129 139 (сто двадцять дев`ять тисяч сто тридцять дев`ять ) гривень 51 копійка за курсом, встановленим НБУ станом на 09.12.2019 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наведених вище обставин, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь позивача 2102,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial