Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про повернення депозитного вкладу та захист прав споживача фінансових послуг. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву № 331832/185884/3-14 про банківський строковий вкладу на суму 2 957, 39 доларів США, строком на 3 місяці, до 22.12.2014р., відсоткова ставка за депозитом - 11, 75 % річних. Крім того, 01.10.2014р. між сторонами було укладено Договір-заяву № 331832/193224/5-14 про банківський строковий вклад на суму 5 577, 84 доларів США, строком на 5 місяців, до 01.03.2015р., відсоткова ставка - 12, 60 % річних. Після закінчення строків договорів-заяв, відповідач кошти по депозитному вкладу в повному обсязі позивачу не повернув і продовжує користуватись його коштами. Його усні та письмові звернення залишаються поза увагою. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договорів-заяв, норми чинного законодавства та його права як споживача. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за Договором-заявою від 22.09.2014р. в розмірі 1431, 23 долари США, відсотки 11, 75 % річних від простроченої суми Внеску понад строк дії Договору в сумі 84, 80 доларів США, 3 % річних в розмірі 21, 54 долари США та індекс інфляції - 531, 42 долари США у відповідності до ст. 625 ЦК України. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за Договором-заявою від 01.10.2014р. в розмірі 5577, 84 доларів США, відсотки 12, 60 % річних за час дії Договору-заяви в розмірі 242, 42 долари США, відсотки в розмірі 12, 60 % від простроченої суми внеску понад строк дії Договору-заяви в розмірі 172, 76 долари США, 3 % річних в розмірі 41, 13 доларів США, індекс інфляції в розмірі 1531, 16 долар США та зобов'язати відповідача видати вказані кошти готівкою у валюті вкладу одноразовою операцією через касу відділення Банку у м. Черкаси або безготівково - у валюті вкладу одноразово перерахувати на валютний рахунок позивача у Сбербанку Росії. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги, просив стягнути на свою користь, крім основної суми боргу та нарахованих відсотків за Договором-заявою від 22.09.2014р., відсотки 11, 75 % річних за користування депозитними коштами за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 107, 90 доларів США, 3 % річних в розмірі 27, 54 долари США, індекс інфляції в розмірі 582, 62 долари США відповідно до ст. 625 ЦК України, а всього 2149, 29 доларів США, стягнути на свою користь, крім основної суми боргу та нарахованих відсотків за Договором-заявою від 01.10.2014р. відсотки 12,6 % річних від простроченої суми внеску понад строк дії Договору в розмірі 275. 21 доларів США, 3 % річних в розмірі 65, 52 долари США, індекс інфляції в розмірі 1722, 92 долари США відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 22 вересня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву № 331832/185884/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті (далі по тексту - Договір-заява від 22.09.2014р.), відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок № 2630.2.057573.002 у сумі 2957, 39 доларів США, на строк з 22 вересня 2014р. по 22 грудня 2014р., відсоткова ставка 11, 75 % річних, у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві (п.п.1,2 Договору-заяви) (а.с. 10). Відповідно до п. 3 Договору-заяви від 22.09.2014р., виплата процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється Банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п 4.2., 4.3.1 Основних умов, одночасно з поверненням суми Вкладу. Положеннями п.п. 4.2., 4.3.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - Основні умови) визначено, що виплаті підлягають проценти, нараховані Банком на Вклад згідно з вимогами п. 4.1 Основних умов та умовами, викладеними у Договорі-заяві. Якщо Вклад розміщено на умовах виплати процентів в кінці строку, на який розміщено Строковий вклад, то виплат суми нарахованих Вкладнику процентів здійснюється Банком у день закінчення строку Договору, визначеного Договором-заявою. Пунктом 6 Договору-заяви визначено, що після закінчення, строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, викладених у п. 5.2 Основних умов. Відповідно до п. 5.2 Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний-карктовий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. Як вбачається з матеріалів справи, Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Згідно з положеннями п. 10 Договору-заяви від 22.09.2014р., цей Договір-заява набуває чинності після його підписання Вкладником та Банком з дня надходження коштів на Вкладний рахунок і до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за договором банківського вкладу. Позивач виконав свої зобов'язання за Договором-заявою від 22.09.2014р., вніс на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 2 957, 39 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 322 від 22.09.2014р. (а.с. 11), але відповідач свої зобов'язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Судом встановлено, що позивач 06.01.2015р., 22.01.2015р., 07.03.2015р., 18.04.2015р. звертався до відповідача із заявою про повернення суми вкладу (а.с. 25, 27-28, 31, 33-34), але кошти за його заявою відповідачем повернуті не були. В судовому засіданні також встановлено, що 01 жовтня 2014 року між сторонами було укладено Договір-заяву № 331832/193224/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті (далі по тексту - Договір-заява від 01.10.2014р.) (а.с. 12). Відповідно до умов вказаного Договору-заяви (п.п.1,2), позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок № 2630.1.057573.003 в розмірі 5577, 84 доларів США, на строк з 01.10.2014р. по 01.03.2015р., відсоткова ставка 12, 60 % річних, у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві. Положення щодо порядку нарахування та повернення відсотків та вкладу аналогічні за змістом положенням Договору-заяви від 22.09.2014р. Позивач виконав свої зобов'язання за Договором-заявою від 01.10.2014р., вніс на рахунок відповідача грошові коштів в розмірі 5 577, 84 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 01.10.2014р., але відповідач свої зобов'язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Позивач 07.03.2015р., 18.04.2015р. звертався до відповідача із заявою про повернення суми вкладу (а.с. 31, 33-34), але кошти за його заявою відповідачем повернуті не були. Судом встановлено, що позивачу часткового було повернуто суму вкладу за Договором-заявою від 22.09.2014р. в розмірі 1600 доларів США (а.с. 22). Залишок коштів на депозитному рахунку становить 1 431, 23 долари США (а.с. 23). На рахунку 2620.0.370629 за Договором-заявою від 01.10.2014р. знаходяться грошові кошти в розмірі 5 819, 26 доларів США (а.с. 24). Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладу, тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами позивачу, а тому сума внеску по вказаному договору підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу та нарахованих відсотків за Договором-заявою від 22.09.2014р. в розмірі 1431, 23 долари США, відсотки 11, 75 % річних за користування депозитними коштами за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 107, 90 доларів США, 3 % річних в розмірі 27, 54 долари США, індекс інфляції в розмірі 582, 62 долари США відповідно до ст. 625 ЦК України, а всього 2149, 29 доларів США, стягнути на свою користь за Договором-заявою від 01.10.2014р. суму боргу в розмірі 5577, 84 доларів США, відсотки 12, 60 % річних за час дії Договору-заяви в розмірі 242, 42 долари США, відсотки 12,6 % річних від простроченої суми внеску понад строк дії Договору в розмірі 275, 21 доларів США, 3 % річних в розмірі 65, 52 долари США, індекс інфляції в розмірі 1722, 92 долари США відповідно до ст. 625 ЦК України та зобов'язати відповідача видати вказані кошти готівкою у валюті вкладу одноразовою операцією через касу відділення Банку у м. Черкаси або безготівково - у валюті вкладу одноразово перерахувати на валютний рахунок позивача у Сбербанку Росії. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів шляхом видачі готівки з каси банку, чим допустив порушення його прав як вкладника. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-39 цс13 від 29.05.2013 року банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами у строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. Крім того, згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зважаючи на те, що позивач просив суд стягнути грошові кошти по курсу доллару США до гривні станом на день винесення рішення, тому суд приймає до уваги офіційний курс гривні до долару США, що станом на 09.09.2015р. становить: 1 дол. США - 22, 4169 грн. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по Договору-заяві від 22.09.2014р. та Договору-заяві від 01.10.2014р. і не повертає позивачу належні йому кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, а саме заборгованість за Договором-заявою від 22.09.2014р. з урахуванням нарахованих відсотків у розмірі 1431, 23 долари США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2015р. - 32 083, 73 грн., відсотки за користування депозитними коштами після закінчення строку дії Договору-заяви за ставкою 11, 75 % річних в розмірі 107, 90 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ - 2418, 78 грн., 3 % річних в розмірі 27, 54 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ - 617, 36 грн., заборгованість за Договором-заявою від 01.10.2014р. в розмірі 5577, 84 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ - 125 037, 88 грн., нараховані відсотки в розмірі 242, 42 долари США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ - 5434, 30 грн., відсотки за користування депозитними коштами після закінчення строку дії Договору-заяви за ставкою 12, 60 відсотків річних в розмірі 275, 21 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ - 6169, 35 грн., та 3 % річних в розмірі 65, 52 долари США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ - 1468, 75 грн., а всього 173 230, 15 грн. Позивач, зокрема просить стягнути на його користь інфляційне збільшення суми боргу за прострочення повернення вкладу в розмірі 582, 62 долари США за Договором-заявою від 22.09.2014р. та 1722, 92 долари США за Договором-заявою від 01.10.2014р. Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Крім того, суд не вбачає підстав для зобов'язання Банка видати або перерахувати грошові кошти по вкладу одноразовою операцією, оскільки відносини сторін врегульовано ст.ст. 1068, 1073 ЦК України, та умовами договору. Між тим, ані нормами матеріального права, ані умовами договору не передбачено порядок видачі коштів одноразовою операцією або одноразового перерахування грошових коштів на відповідний рахунок. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 1 732, 30 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial