Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «Грінко-Дніпро» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилається на те, що він з 18 травня 2015 року працював у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів згідно з наказом № 83-к від 18.05.2015 року. За час роботи у відповідача заробітна плата виплачувалась нерегулярно та частинами. Наказом № 135-к від 22.10.2015 року позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.1.ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На день звільнення відповідач заборгував позивачу заробітну плату в сумі 12\~316,51 грн. за період з 01.08.2015 по 22.10.2015 року. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити заборгованість по заробітній платі. За період з 16.11.2015 року по 01.12.2015 року відповідач частинами сплатив позивачу заборгованість за серпень 2015 року у загальному розмірі 2605,73 грн. (16.11.2015 року 1105,73 грн., 17.11.2015 500,00 грн., 24.11.2015 500,00 грн., 01.12.2015 500,00 грн.) Станом на день складання позову заборгованість по заробітній платі становить 9710,78 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 9710,78 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2028,84 грн., суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 15856,34 грн. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності представника підприємства та письмових заперечень на позов не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Установлено, що позивач по справі з 18 травня 2015 року перебував у трудових відносинах із відповідачем на підставі наказу № 83-к від 18.05.2015 року, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Наказом № 135-к від 22.10.2015 року позивач звільнений з посади за угодою сторін на підставі п.1. ст.36 КЗпП України, з 22.10.2015 року. Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідачем не надано заперечень та відповідних доказів, які б спростовували доводи позивача, що з ним не було проведено розрахунку на день звільнення та не виплачено компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Таким чином, судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, право позивача на отримання компенсації за невикористану відпустку порушено відповідачем, а тому підлягає захисту. Суд погоджується з вимогами позивача про стягнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 9710,78 грн., виходячи з наведеного позивачем розрахунку, довідки відповідача про доходи позивача та наданих позивачем даних про виплачені частково суми заробітної плати у листопаді-грудні 2015 року. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Позивачем надано до суду розрахунок, згідно з яким кількість відпрацьованих у відповідача днів становить 158 днів, виходячи з чого розмір компенсації за невикористану відпустку становить 2028,84 грн. Відповідачем не спростовано розрахунок позивача, та не надано доказів в підтвердження того, що ним були виплачені вищеназвані суми. У відповідності до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення, а згідно\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинні сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника. Судом встановлено, що два останніх повних місяці роботи позивача є серпень та вересень 2015 року. Як зазначалось вище, оклад позивачки у вересні 2015р. становив 5192 грн. і у жовтні 2015 р. 4393,73 грн. а отже середній заробіток становив 4792,86 грн/міс. З урахуванням розміру середньомісячного заробітку в 4792,86 грн./міс. та затримки розрахунку в 15 місяців (по день розгляду справи в суді), розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становитиме 67100,04 грн. (4792,86 х 14 кількість місяців затримки розрахунку). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 рку №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спору та визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку суду необхідно ураховувати розмір спірної суми, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та іншими конкретними обставинами. Оскільки станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено належні позивачеві при звільненні суми заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2015 року ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved