Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено наступне. Хворий [PERSON], 28.10.1966 р.н, який мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південе шосе, буд. 2 «а», кв. 16, є інвалідом І групи безстроково по психічному захворюванню. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2002 р. визнаний недієздатним. Розпорядженням Запорізької обласної ради голови Ленінської районної адміністрації від 13.05.2003 опікуном призначена мати - [PERSON]. Із анамнезу відомо, що знаходиться під наглядому лікаря-психіатра з 1974 року з діагнозом: «Важка розумова відсталість із порушеннями поведінки». У клінічній картині захворювання домінує інтелектуальне зниження й розладу поведінки з агресивними тенденціями. Багаторазово лікувався стаціонарно в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Остання виписка зі стаціонару 05.04.2017. Зі слів матері-опікуна [PERSON], психічний стан погіршився з 09.11.2017: порушився сон, агресивний, дратівливий, штовхає, б'є матір, йде з дому, ціпляється до перехожих на вулиці, «кидається на них», погрожує фізичною розправою матері. 13.11.2017 р. о 10.10 год. пацієнт у супроводі матері-опікуна доставлений бригадою швидкої медичної допомоги в приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР у зв'язку з погіршенням психічного стану. Оглянутий черговим лікарем, який кваліфікував стан, як загострення тяжкого хронічного психічного розладу, а також високу імовірність скоєння суспільно-небезпечного діяння, у зв'язку з чим був госпіталізований у примусовому порядку. 13.11.2017 р. о 10.40 год. оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: доступний формальному контакту, на запитання відповідає не завжди, багато питань залишає без відповіді, мова недорікувата. Тло настрою нестійке, дратівливий, злісний. Мислення конкретне. Дратується при згадуванні про матір, «я гуляв, курив цигарки,- бив мати палкою по руці, штовхав...». Інструкції виконує після багаторазових повторень, озлобляється. Галюцинаторно-маячної симптоматики не виявляє. Інтелектуально знижений. Неохайний. Критика до хвороби відсутня. Діагноз: «Важка розумова відсталість із порушеннями поведінки». Приймаючи до уваги погіршення психічного стану, високу вірогідність скоєння суспільно-небезпечного діяння по відношенню до матері-опікуна та оточуючих (агресія та погрози фізичної розправи на їх адресу), а також неспроможність задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність (не може самостійно готувати собі їжу, самостійно не вдягається, уходить з дому), примусова госпіталізація доцільна, лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] не зявилась, про час, дату та місце слухання була повідомлена належним чином. [PERSON] у судовому засіданні не надав пояснення, оскільки перебуває в тяжкому психічному стані. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 13.11.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжке психічне захворювання «Важка розумова відсталість із порушеннями поведінки». За психічним станом [PERSON] являє небезпеку для себе та оточуючих, неспроможний задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] з 1974 р. страждає на психічний розлад - «Важка розумова відсталість із порушеннями поведінки», на даний час психічний стан останнього погіршився, внаслідок чого він представляє небезпеку для себе та оточуючих, є висока вірогідність скоєння суспільно-небезпечного діяння по відношенню до матері (агресія на їх адресу), а також неспроможність задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність (не може самостійно готувати собі їжу, самостійно не одягається тощо), добровільно не бажає проходити лікування, в звязку з чим потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні для обстеження та лікування, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved