Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

До Богунского районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення авансу за невиконане зобовязання. В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона мала намір придбати квартиру за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON], відповідачці по справі. На підтвердження факту укладення домовленостей про продаж квартири вона, [PERSON] сплатила [PERSON] аванс в розмірі 13 000,00 грн. в рахунок наступного розрахунку за квартиру, про отримання якого [PERSON] видала відповідну розписку від 08.05.2017 р. Згідно домовленості та виданої розписки [PERSON] зобовязалася продати їй, [PERSON] свою квартиру за адресою [ADDRESS] до 30.06.2017 р. Проте, 30.06.2017 р. договір купівлі-продажу квартири [PERSON] не був укладений з її, [PERSON] вини. [PERSON] з 09 травня 2017 р. почала уникати будь-яких контактів з нею, аванс в сумі 13 000, 00 грн. [PERSON] не бажає повертати у добровільному порядку. З урахуванням вказаного просить стягнути з [PERSON] на її користь аванс за невиконане зобов'язання з продажу квартири в сумі 13 000 (тринадцять тисяч), 00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 000, 00 грн. та витрати, сплачені нею, [PERSON] за судовий збір в сумі 640, 00 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка її представник в судовому засіданні не заперечувала факту домовленності з позивачкою [PERSON] щодо продажу останній своєї квартири [ADDRESS]. На підтвердження наміру продати квартиру, вона, [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток у сумі 13000 грн. про що надала останній власноручно складену розписку. [PERSON] не заперечувала факту передачі вказаних коштів в рахунок купівлі квартири. За домовленістю, продаж квартири мав бути здійснений до 30 червня 2017 р. [PERSON] звернула увагу суду, що мала намір продати свою квартиру [PERSON] та одночасно домовилась про купівлю для себе іншої квартири у громадянина [PERSON] та передала йому в якості завдатку гроші, отримані від [PERSON] Про серйозність намірів [PERSON] щодо продажу квартири [PERSON] свідчить також те, що в травні 2017 р., вона оформила всі необхідні документи: довідку про право власності на квартиру, звіт про оцінку квартири, зняття з реєстрації у квартирі та отримання талону про зняття з реєстрації. 02 травня 2017 р. [PERSON] та [PERSON] зі своїми представниками зустрілися у приватного нотаріуса [PERSON] для укладання угоди купівлі-продажу квартири але угода не відбулася у зв'язку з відсутністю співвласника квартири, колишнього чоловіка [PERSON], який, зі слів останьої перебував за кордоном. На її, [PERSON] та її представника думку, купівля квартири не відбулася у зв'язку з тим, що у [PERSON] не було достатньо коштів для придбання квартири. [PERSON] та її представник наполягали та тому, що 13000 грн. отримані [PERSON] від [PERSON] є завдатком, порушення зобов'язання сталося з вини [PERSON] тому завдаток має лишитися у [PERSON] \~ \~ \~ \~ Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює рієлтором і громадянка [PERSON] попросила її допомогти найти покупця для продажу її квартири за адресою: [ADDRESS]. Коли попередньо були підготовлені всі необхідні документи, за домовленістю сторін, вони підішли до нотаріуса для укладення угоди купівлі-продажу вказаної квартири. Коли нотаріус переглянув документи то з'ясувалося, що для укладання угоди необхідно погодження минулого чоловіка [PERSON], який на час укладання знаходився за кордоном у зв'язку з чим в той день угода не уклалася. (а. с. 74). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює приватним нотаріусом. Точної дати не пам'ятає але факт, коли до нього звернулися клієнти для укладання угоди купівлі-продажу квартири він пам'ятає. Коли він детально вивчив документи, з'ясувалося що для укладання угоди необхідно погодження минулого чоловіка однієї з сторін угоди, який на час укладання знаходився за кордоном у зв'язку з чим в той день угода не уклалася. (а. с. 91-92) Суд, допитавши позивача, відповідача іх представників, дослідивши матеріали справив встановив. Позивачка, [PERSON], 03.05.1984 р. н. (а. с. 5-6) мала намір придбати квартиру за адресою [ADDRESS], що належить відповідачці по справі, [PERSON], 29.11.1958 р. н. (а. с. 65-67) на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.1995 р. (а. с. 68-69). На підтвердження факту укладення домовленостей про продаж квартири [PERSON] сплатила [PERSON] аванс в розмірі 13 000,00 грн. в рахунок наступного розрахунку за квартиру, про отримання якого [PERSON] видала відповідну розписку від 08.05.2017 р. Згідно домовленості та виданої розписки [PERSON] зобовязалася продати їй, [PERSON] свою квартиру за адресою [ADDRESS] до 30.06.2017 р. (а. с. 7). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. У випадку якщо між сторонами існують відносини і одна особа зобовязана передати кошти або передати товар на суму, яка перевищує у двадцять і більше разів (розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) то такі відносини мають бути оформлені шляхом укладання письмового правочину як варіант складання розписки, в якій зазначається, хто та кому передає кошти в якій сумі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі відповідно до (ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. За змістом п.12 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показаннями свідків виконання зобовязань, що виникли з правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Під час розгляду справи відповідачкою та її представником неодноразово зверталася увага на те, що між позивачкою [PERSON] та [PERSON] при укладанні договору купівлі - продажу квартири був укладений саме договір завдатку а не внесено аванс позивачкою, як гарантійна сума у попередньому купівлі нею квартири. З цього приводу судом зроблено відповідний аналіз з якого свідчить що покупець-позивачка [PERSON] передала продавцю-відповідачці [PERSON] завдаток в розмірі грошової суми 13 000 (тринадцять тисяч грн.), в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], як доказ складання в подальшому договору на відчуження квартири між сторонами. Правова природа завдатку визначена ст. 570 ЦК України, згідно положень якої завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є задатком, вона вважається авансом. \~ \~ \~ \~ З аналізу даної норми можна виділити дві істотні умови, які характеризують завдаток: - завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке виникло на підставі укладених договорів; - завдаток одночасно є формою підтвердження зобов'язання та засобом забезпечення його виконання тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою та ін. Таким чином, аванс буде мати повністю протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Виключенням є окрема категорія платежів (авансу) «попередня оплата товару», яка визначена ст. 693 ЦК України; аванс не виконує забезпечувальну функцію тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. З практичної точки зору аванс залишиться авансом, навіть якщо в відповідному документі буде зазначено, що це завдаток. На практиці дуже часто зустрічаються документи (наприклад, розписки, попередні договори, договори завдатку та ін.), за якими в рахунок забезпечення укладання у майбутньому основного договору клієнт дає продавцю або виконавцю послуг певну суму коштів і називає це завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Зрозуміло, що у випадку порушення зобовязання за таким документом, яке сталось з вини кредитора, боржник вимагає від нього повернення завдатку у подвійному розмірі, проте ВС України притримується іншої думки. Відповідно до Рішення ВС України від 18.02.2009 р., у справі № 6-23108св08 де суд зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із вже укладеного договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, то не дивлячись на укладений між сторонами договір завдатку передана Позивачем Відповідачу сума є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню Позивачу в однократному розмірі. З матеріалів справи, показів сторін, свідків свідчить, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не було укладено так як на той момент були відсутні правові підстави а саме був відсутній колишній чоловік [PERSON] і від нього не було будь якого документа, який би підтверджував його позицію щодо укладання даної угоди. Суд звертає увагу, що судова практика, на день розгляду справи, йде по шляху визнання завдатком виключно суми, яка була сплачена після укладення договору з обов'язковим дотриманням його форми. «У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються у тому розмірі, в якому вони надавалися» (ухвала судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 26.02.2004 р.; ухвала судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 21.06.2006 р). Аналогічна правова позиція міститься й у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 р. у справі за № 6-176цс/12, де суд звернув увагу на те, що «…внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню…». Таким чином, виходячи з наведених вище норм закону та судової практики, зважаючи на те, що позивач та відповідач, укладаючи договір завдатку, таким чином, домовились у майбутньому укласти договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, сплачена за договором завдатку від 08.05.2017 р. сума завдатку в розмірі 13 000,00 (тринадцять тисяч грн.) є авансом і підлягає поверненню позивачу [PERSON] Суд звертає увагу, що відповідачкою та її представником під час слухання справи неодноразово заявлялися клопотання щодо виклику свідків [PERSON], [PERSON] на підтвердження що останні позичали [PERSON] кошти на придбання вказаної квартири. (а. с. 102). Судом вказані клопотання не були задоволені так як ця обставина не являлася предметом позову. Разом з тим, з пояснень сторін, свідка [PERSON] свідчить, що сторони були готові на укладення угоди купівлі-продажу квартири але відсутність минулого чоловіка [PERSON], який на час укладання угоди знаходився за кордоном, неуможливлювала вчинити відповідну нотаріальну дію. Мови про недостатність або відсутність коштів у сторони не йшлося. З урахуванням викладеного суд, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансу за невиконане зобовязання, підлягають задоволенню а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аванс за невиконане зобовязання в cyмi 13 000 (тринадцять тисяч грн.), 3 000 (три тисячі грн.) в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та 640 (шістсот сорок грн.) 00 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Outcome: approved