Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із цивільним позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про припинення права відповідачки на 7/80 часток у спільному майні, а саме в будинку [ADDRESS], стягнення на користь відповідачки суми грошової компенсації вартості частки у спільному майні та визнання права власності. Позов мотивувала тим, що відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 10.01.2011 року, встановлено наступні ідеальні частки співвласників в будинку [ADDRESS]: за [PERSON] визнано право власності на 82,5 % будинку, за [PERSON] визнано право власності на 8,75 % будинку, за [PERSON] визнано право власності на 8,75 % будинку. Сторони перебувають у напружених і конфліктних особистих стосунках, що унеможливлює спільне користування та володіння майном. Зокрема, з 1997 року між сторонами ведуться судові спори щодо права власності та порядку користування спільним майном, відбуваються численні звернення до квартального комітету та правоохоронних органів з даного приводу. Позивачка аргументує заявлений нею позов також відсутністю технічної можливості виділення [PERSON] належної їй частки у натурі внаслідок її малого розміру. Крім того, вказує на ту обставину, що [PERSON] фактично проживає окремо за адресою [ADDRESS], а тому припинення її права власності на частку у спірному будинку не завдасть їй істотної шкоди. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги в частині визначення суми грошових коштів, які підлягають стягненню з неї на користь відповідачки [PERSON] відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14.01.2015 року, а саме просила стягнути з неї в якості компенсації вартості частки у спільному майні 91 594,00 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] за довіреністю [PERSON], яка також представляє інтереси третьої особи [PERSON], а також представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, мотивуючи обставинами, викладеними у позовній заяві та висновками судової будівельно-технічної експертизи № ОС-192 від 14.01.2015 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, надавши через свого представника за довіреністю [PERSON] заяву з проханням перенести судове засідання з підстав свого поганого самопочуття. В якості доказу представник відповідачки [PERSON] надав суду довідку ЦПМСД № 5, згідно якої [PERSON] зверталась 20.01.20015 року до сімейного лікаря, яким було встановлено у неї підвищений артеріальний тиск. Представник відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] покинув зал судових засідань, відмовившись приймати участь у судовому розгляді та представляти інтереси своєї довірительки, мотивуючи заявою [PERSON], згідно якої остання не дає йому дозволу представляти інтереси. Заслухавши думку присутніх в судовому засіданні представників позивачки та беручи до уваги повторність неявки відповідачки і поведінку її представника, який після початку судового засідання залишив зал судових засідань, суд ухвалив проводити судовий розгляд справи за їх відсутності. Зокрема, судом враховано ту обставину, що відповідачкою раніше вже було подано до суду заперечення на позовну заяву, копії документів в якості доказів тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Крім того, явка відповідачки не визнавалась судом обов'язковою; доказів припинення представництва за довіреністю на ім'я [PERSON], як того вимагають положення статей 248 та 249 Цивільного кодексу України, суду надано не було. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку про можливість продовження судового розгляду, оскільки відповідачка не скористалась наданими їй процесуальним законодавством правами та обов'язком доведення суду своїх заперечень проти позову. Дослідивши матеріали даної судової справи, справи Староміського районного суду м. Вінниці № 2-59/10 та інвентаризаційної справи № 5367 на спірне будинковолодіння, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, заслухавши думку присутніх в судовому засіданні сторін, суд прийшов до переконання про задоволення позову з наступних підстав. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 12.11.2010 року по справі № 2-59/10 задоволено зустрічний позов [PERSON] та визнано за нею право власності на 3,48 кв. м. житлової кімнати 2-5 у житловому будинку [ADDRESS], що становить 2,5 % ідеальної частки у будинковолодінні та право власності на 80 % цього ж будинковолодіння, що разом складає 82,5 % будинковолодіння [ADDRESS]. В задоволенні первісного позову [PERSON] було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10.01.2011 року внесено зміни до рішення суду першої інстанції від 12.11.2010 року та задоволено частково зустрічний позов [PERSON], визнано за нею в порядку спадкування за законом право власності на 8,75 % часток у будинку [ADDRESS]. Також визнано право власності на 8,75 % часток у цьому ж будинковолодінні за [PERSON] В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення суду апеляційної інстанції набуло законної сили та не було скасовано в касаційному порядку. Висновком експертного будівельно-технічного дослідження № ОС-61, проведеного 15.11.2011 року експертом Вінницької торгово-промислової палати, переведено частки, що виражені у відсотках, у прості арифметичні дроби, відповідно до якого частка [PERSON] у будинку [ADDRESS] складає 4/5 та 1/40 частки, а всього разом 66/80 часток, частки [PERSON] та [PERSON] складають по 7/80 часток у кожної (а. с. 92). Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 34851692, виданого 17.07.2012 року КП «ВМБТІ», [PERSON] зареєструвала за собою право власності на 33/40 частки будинковолодіння [ADDRESS] на підставі рішення суду по справі № 2-59/10 (а. с. 18). 19.12.2013 року [PERSON] зареєструвала за собою право власності на 7/80 часток у будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 19). Статтею 365 Цивільного кодексу України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачка вважає, що в даному випадку наявні всі зазначені у вказаній правовій нормі підстави для припинення за [PERSON] права на частку у спільному майні. Зокрема, відповідно до технічного плану на спірне будинковолодіння, всього будинок [ADDRESS] має 98,8 кв. м., з яких 63,9 кв. м. житлової площі. Таким чином, із врахуванням розміру ідеальної частки [PERSON] у спірному будинку, якій належить 7/80 часток, остання може претендувати на 8, 75 кв. м. загальної площі будинку, з яких лише 5,6 кв. м. житлової площі. Згідно експлікації приміщень до плану будинку, в ньому відсутні житлові кімнати чи інші приміщення, площа яких дорівнювала б площі, на яку може претендувати [PERSON] (а. с. 7). Висновком судової будівельно-технічної експертизи № ОС-192, складеної 14.01.2015 року експертом Вінницької торгово-промислової палати, надано висновок, згідно якого, враховуючи внутрішнє планування житлового будинку, функціональне використання приміщень, ідеальні частки співвласників в одиницях площі, експерт зазначає про неможливість виконати виділ в натурі 7/80 часток будинку [ADDRESS]. Таким чином, позивачкою доведено ту обставину, що спірна річ, а саме будинковолодіння за вказаною адресою, є неподільною, а частка [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі. В ході судового розгляду цивільної справи № 2-59/10 Староміським районним судом м. Вінниці встановлено, що між сторонами ще з 1997 року тривають судові спори щодо визнання права власності та встановлення порядку користування будинковолодінням [ADDRESS]. Дана обставина досліджена судом у описовій та мотивувальній частинах рішення суду від 12.11.2010 року (а. с. 11-16). Згідно довідки № 770, виданої 06.11.2014 року квартальним комітетом «Царина», [PERSON] неодноразово зверталась до квартального комітету з письмовими та усними заявами і скаргами щодо проживання у будинку [ADDRESS] співвласниці [PERSON], яка постійно конфліктує із заявницею [PERSON], ображає, погрожує й тероризує її (а. с. 47). З листа [PERSON] від 28.07.2010 року на ім'я начальника Староміського РВ УМВС України у Вінницькій області та відповіді на нього від 13.08.2010 року вбачається, що [PERSON] звертався до правоохоронних органів зі скаргами на неправомірні, на його думку, дії [PERSON] з приводу користування спільним будинком (а. с. 68-69). Таким чином, на переконання суду, наведені факти свідчать про існування між сторонами довготривалого конфлікту, що робить неможливим їх спільне користування та володіння спірним майном, а саме будинком за відповідною адресою. Згідно статті 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. 02.07.2014 року по справі № 6-68 судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України з підстав, передбачених статтею 355 ЦПК України, прийнято постанову, яка містить наступну правову позицію. Відповіднодо пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Отже, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, вирішальною та обов'язковою умовою задоволення позову про припинення права на частку у спільному майні є та умова, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. В даному випадку, [PERSON] має у власності крім частини спірного будинку, ще й частину будинковолодіння [ADDRESS], де вона проживала та була зареєстрована до того, як переселилась у спірне будинковолодіння [ADDRESS], що підтверджується наступними матеріалами справи, які були долучені саме за клопотанням самої відповідачки: · копією нотаріально засвідченого договору довічного утримання від 28.05.2003 року, в якому зазначено місце проживання [PERSON] саме в буд. [ADDRESS] (а. с. 59-60); · копією звернення до органів внутрішніх справ за підписом [PERSON] від 28.07.2010 року та відповіддю від 13.08.2010 року, де також вказана адреса по [ADDRESS] [PERSON] отримала право на ідеальних 7/80 часток у спірному будинку [ADDRESS] в порядку спадкування та на підставі судового рішення про визнання за нею права власності на відповідну частину. Отже, вказана частка у спірному будинку не є її єдиним житлом. Крім того, відповідно до технічного плану спірного будинку та експлікації його приміщень, [PERSON] не має можливості користуватись відокремлено будь-якою частиною будинку, враховуючи незначний розмір належної їй частки. Враховуючи наведені факти та обставини, суд приходить до переконання, що припинення за [PERSON] права на 7/80 ідеальних часток у будинку [ADDRESS] не завдасть їй істотної шкоди. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № ОС-192, складеної 14.01.2015 року експертом Вінницької торгово-промислової палати встановлено, що ринкова вартість 7/80 часток житлового будинковолодіння [ADDRESS] складає 91 594,00 грн. (а. с. 131). Згідно квитанції № ПН14650 від 16.01.2015 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 91 594,00 грн. в якості компенсації вартості 7/80 часток у будинку [ADDRESS]. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до переконання про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки частка [PERSON] у спірному будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, сам будинок є неподільною річчю, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права відповідачки [PERSON] на частку у спільному будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам. Судом враховано, що позивачка внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі, визначеному судовою експертизою, як компенсацію вартості частки відповідачки у спільному майні. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України, стягуючи з [PERSON] на користь позивачки всі понесені неї судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 159,60 грн. та вартості судової експертизи у розмірі 2 400,00 грн., а всього 3 559,60 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved