Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно одержаних коштів в сумі 13020,00 грн., що еквівалентно 600 доларам США. Позов обґрунтовується тим, що у квітні 2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 600 доларів США для сприяння у стягненні з страхової компанії «Гарант-Авто» страхового відшкодування. Однак всупереч досягнутій домовленості, [PERSON] будь-яких заходів, спрямованих на отримання позивачем страхового відшкодування, не вживав, а тому безпідставно отримав кошти в сумі 600 доларів США, які повертати відмовляється. В судовому засіданні [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав та пояснив, що у 2012 році його син [PERSON] на автомобілі, належному позивачу, потрапив у ДТП, в результаті якої автомобіль було пошкоджено. [PERSON] звернувся до свого знайомого [PERSON] з проханням допомогти у виконанні ремонту автомобіля та стягненні страхового відшкодування, на що [PERSON] погодився. Під час виконання цієї домовленості [PERSON] запропонував [PERSON] заплатити 600 доларів США для оплати у проведенні експертизи вартості відновлювального ремонту автомобіля, та пообіцяв, що розмір страхового відшкодування, який отримає [PERSON], складатиме більше 40000,00 грн. [PERSON] погодився та заплатив відповідачу окреслену суму. Проте, страхова компанія «Гарант-Авто» відшкодувала [PERSON] лише кошти в межах 17000,00 грн. З цих підстав [PERSON] вважає, що [PERSON] набув грошові кошти в сумі 600 доларів США без достатньої правової підстави, у звязку з чим просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав та пояснив, що будь-яких угод щодо одержання [PERSON] неправомірної вигоди він не укладав. Він підтвердив наведені позивачем обставини про те, що [PERSON] звернувся до нього за допомогою у ремонті автомобіля та отриманні страхового відшкодування. При цьому, як пояснив [PERSON], ним не оспорюється факт передачі [PERSON] [PERSON] коштів в сумі 600 доларів США під час виконання даної домовленості, проте ці кошти були отримані для оплати послуг фізичних осіб, які здійснювали ремонт автомобіля позивача, а також оплату послуг страхового експерта, яким проводилась оцінка розміру збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля. [PERSON] вважає, що всі свої зобовязання за усною угодою про надання послуг він виконав. Йому невідомо причини, з яких сума страхового відшкодування, повернута [PERSON], була зменшена страховою компанією до 17000,00 грн., а тому, на думку відповідача, відсутні підстави для стягнення з нього коштів в сумі 600 доларів США як безпідставно отриманих. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши інші докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. При цьому, як встановлено ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. З пояснень учасників процесу судом встановлено, що у 2012 році між [PERSON] та [PERSON] укладено усний безоплатний договір про надання послуг, за умовами якого [PERSON] зобовязався надати [PERSON] посередницькі послуги з пошуку субєктів підприємницької діяльності, які погодяться за плату ремонтувати автомобіль позивача, а також послуги з пошуку та підбору страхового експерта для проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного позивачу пошкодженням автомобіля під час ДТП. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що на виконання вищезазначеного усного безоплатного договору про надання послуг, [PERSON] передавались [PERSON] грошові кошти на оплату ремонту автомобіля та на сплату винагороди страховому експерту за проведення відповідного дослідження, у тому числі і кошти в сумі 600 доларів США. При цьому, доводи позивача про те, що кошти в сумі 600 доларів США передавались [PERSON] у оплату послуг страхового експерта за надання висновку про розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля [PERSON] в результаті пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП, з метою надання експертом висновку про вартість матеріального збитку від цього пошкодження у сумі, що перевищує 40000,00 грн., в судовому засіданні підтвердження не знайшли. Так, про існування такої домовленості та про саме таку мету передання [PERSON] коштів в сумі 600 доларів США у своїх показаннях вказували свідки [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, відповідно до ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За таких обставин у суду відсутні правові підстави для врахування показань свідків в обґрунтування укладення між [PERSON] та [PERSON] такого договору про надання послуг, за умовами якого [PERSON] сплачував би [PERSON] суму коштів в розмірі 600 доларів США з метою здійснення оцінки вартості пошкодження автомобіля під час ДТП, яка би перевищувала конкретно визначену суму 40000,00 грн. Крім того, відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, розмір витрат, які відшкодовуються власнику транспортного засобу у звязку з його пошкодженням під час ДТП, розраховується відповідно до вимог законодавства та має усталений характер, тобто є конкретно визначеним для кожного транспортного засобу з конкретним переліком пошкоджень, і не може залежати від розміру гонорару, сплаченого страховому експерту. Поданий суду у підтвердження укладення сторонами договору про надання послуг з такими умовами аркуш паперу, на думку суду, не спростовує висновків про недоведеність укладення між сторонами усного договору про надання послуг, за умовами якого [PERSON] взяв на себе зобовязання за плату в сумі 600 доларів США, що призначалась страховому експерту, отримати від нього висновок про вартість відновлювального ремонту транспортного засобу на суму, що перевищує 40000,00 грн., оскільки з дослідженого судом даного документу не вбачається досягнення сторонами усіх істотних умов договору про надання послуг послуги, яку необхідно надати, витрат на її надання, сторін договору, тощо. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З пояснень позивача та відповідача судом встановлено, що передбачені усним договором посередницькі послуги із сприяння у проведенні ремонту автомобіля позивача, а також проведення експертизи вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП автомобілю позивача, відповідачем [PERSON] виконані. На це вказує у своїх поясненнях і сам позивач, який зазначає, що автомобіль за допомогою залучених [PERSON] сил та засобів було відремонтовано за кошти позивача, а [PERSON] отримав від страхової компанії відповідне страхове відшкодування у звязку з настанням страхового випадку у розмірі, не меншому за 17000,00 грн. Будь-яких доказів введення в оману чи виконання умов договору під тиском позивачем [PERSON] суду не надано. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено у ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимогу про визнання укладеного між сторонами правочину недійсним [PERSON] не заявляв, передбачені ЦК України підстави вважати його нікчемним відсутні. Таким чином, суд вважає доведеним, що кошти в сумі 600 доларів США, про повернення яких заявлено вимогу, були сплачені [PERSON] на користь третіх осіб, залучених [PERSON] для проведення ремонту автомобіля позивача та організації проведення товарознавчого дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача в результаті ДТП. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Саме на цю норму Закону як на підставу вимоги про повернення коштів в сумі 600 доларів США посилається [PERSON] у позовній заяві. Разом з тим, приписи статті 1212 ЦК України (повернення безпідставно набутого майна) застосовуються лише за умови набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутності для цього правових підстав або якщо такі відпали. Оскільки сторонами у справі укладено усний безоплатний договір про надання посередницьких послуг, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано відповідачем як оплату витрат на виконання умов договору, такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed