Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 90282,69 грн., а також понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 902,90 грн. та на оплату правничої допомоги в сумі 10000,00 грн. В поданому позові [PERSON] зазначає, що 28.11.2017 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 25000,00 грн., про що свідчить боргова розписка, написана відповідачем власноручно. Згідно даної розписки, відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити суму позики до 08.12.2017 року. Також 12.12.2017 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 2400,00 доларів США, про що свідчить боргова розписка, написана відповідачем власноручно. Згідно даної розписки, відповідач взяв на себе зобов`язання, сплатити суму позики до 22.12.2017 року. На момент звернення до суду відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики у сумі 90282,69 грн., яка складається з: - суми основного боргу по розписці від 28.11.2017 року в розмірі 25000,00 грн.; - суми основного боргу по розписці від 12.12.2017 року в розмірі 2400,00 доларів США, яка в гривневому еквіваленті дорівнює 56846,88 грн.; - суми інфляційних витрат в розмірі 3525,00 грн. по розписці від 28.11.2017 року, згідно якої відповідач брав на себе зобов`язання повернути 25000,00 грн.; - трьох процентів річних від 25000,00 грн. за два роки по розписці від 28.11.2017 року, які становлять 1500,00 грн.; - трьох процентів річних від 2400,00 доларів США за два роки по розписці від 12.12.2017 року, які становлять 144 долари США, які дорівнюють в гривневому еквіваленті 3410,81 грн. У судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Крикунов О.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин 1,3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За правилами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що відповідно до розписки [PERSON] від 28.11.2017 року, він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 25000,00 грн., та зобов`язався їх повернути до 08.12.2017 року (а.с.6). Відповідно до розписки [PERSON] від 12.12.2017 року, він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2400,00 доларів США, та зобов`язався їх повернути до 22.12.2017 року (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що в обумовлений строк відповідач повернув позивачу грошові кошти. Ця обставина свідчить про те, що у [PERSON] виникла основна сума боргу 25000,00 грн. та 2400,00 доларів США, яка в гривневому еквіваленті дорівнює 56846,88 грн. Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-369цс15 від 02.09.2015 р. та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, грошові кошти за договорами позики позивачу не повернув, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача окрім заборгованості за договорами позики, також і суми інфляційних витрат в розмірі 3525 грн.00 коп. по розписці від 28.11.2017 року, згідно якої відповідач брав на себе зобов`язання повернути 25000,00 грн.; трьох процентів річних від 25000,00 грн. за два роки по розписці від 28.11.2017 року, які становлять 1500,00 грн.; трьох процентів річних від 2400,00 доларів США за два роки по розписці від 12.12.2017 року, які становлять 144 долари США, які дорівнюють в гривневому еквіваленті 3410,81 грн. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Встановлено, що позивач [PERSON] на підставі укладеного з адвокатом Крикуновим О.В. поніс витрати щодо оплати професійної правничої допомоги у даній цивільній справі на зазначену суму 10000 гривень, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача. Окрім того, позивачем при пред`явлені позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 902,90 грн. (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на ці обставини суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 902,90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved