Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 10.01.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частки земельної ділянки, в якій Позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частки земельної ділянки розміром 2,215 га, посвідченої Державним актом на право приватної власності на землю, серія [NUMBER], яка розташована на території Логвинської сільської ради Володарського району Київської області і на цей час нікому не належить. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначила, що вона є спадкоємцем за законом п'ятої черги після померлої [INFO] [PERSON], яка є її прабабою, на спадщину, що складається із земельної ділянки (паю) розміром 4,43 га, розташованої на території Логвинської сільської ради Володарського району Київської області. За життя [PERSON] склала заповіт від 26.06.2000 р., яким заповіла право на згадану земельну ділянку [PERSON] (батько Позивача) та [PERSON] (двоюрідний брат Позивача і чоловік Відповідача). [PERSON] фактично прийняв спадщину, використовував земельну ділянку, яку було виділено в натурі ще за життя [PERSON], оскільки проживав разом із спадкодавцем [PERSON] до її смерті. Після смерті [PERSON] [INFO] Позивач як його дочка і, відповідно, спадкоємець першої черги за законом отримала у власність 1/2 частку земельної ділянки, що належала [PERSON] і перейшла у власність [PERSON] за заповітом. Право власності на цю 1/2 частки земельної ділянки визнано за Позивачем заочним рішенням Володарського районного суду Київської області від 16.01.2014 р. [PERSON] ніяких кроків з прийняття спадщини за заповітом [PERSON] не робив, коштів на оформлення документації не надавав, спадщину не оформив. Після його смерті [INFO] [PERSON] заяву на отримання спадщини після чоловіка не подавала, тобто фактично не прийняла її. Тому на даний момент 1/2 частка земельної ділянки, що мала бути успадкована [PERSON] за заповітом [PERSON], фактично нікому не належить. Тому Позивач вважає, що має право на її успадкування і звертається зараз до суду з позовом про визнання за нею права власності на цю частку земельної ділянки як за спадкоємцем за законом п'ятої черги після померлої [PERSON] У судовому засіданні представник Позивача підтримала позовні вимоги, ствердила викладені в позовній заяві обставини та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні визнала позов та одночасно подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 78-79). Згідно з частиною четвертою статі 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав; якщо ж визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За станом на день проведення попереднього судового засідання 02.02.2017 р., під час якого Відповідач заявила про визнання нею позову, суд не отримав відповіді на запити до державного нотаріусу Володарської районної державної нотаріальної контори Київської області про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру стосовно спадкових справ після [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тому з метою з'ясування наявності законних підстав для прийняття судом визнання Відповідачем позову і ухвалення рішення про задоволення позову згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України ухвалою суду від 02.02.2017 р. було призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 28.02.2017 р. представник Позивача підтримала позовні вимоги, а також додатково просила долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про розірвання її шлюбу із [PERSON]. Це усне клопотання судом задоволено. Суд, зважаючи на подану Відповідачем у попередньому судовому засіданні письмову заяву про визнання позову (а.с. 78, 79), розглянувши позовну заяву, додані до неї та подані представником Позивача 26.01.2017 р. і 28.02.2017 р. (а.с. 50-65, 117) документи, інші матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). За положеннями статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини (пункт «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). Згідно з роз'ясненням, викладеним у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 7), спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 р. № 3425-XII «Про нотаріат», від 23.06.2005 р. № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом; у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (ЦК України). Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, загальною площею 4,43 га, розташована на території Логвинської сільської ради Володарського району Київської області та має цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого Логвинською сільською радою 16.01.2001 р. на підставі рішення цієї сільради від 02.08.2000 р. (а.с. 12). Статтею 534 ЦК УРСР, чинною на час смерті [PERSON], було передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого цього ж дня виконкомом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 22 (а.с. 13). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 26.06.2000 р. секретарем Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, копія якого додана до позовної заяви (а.с.29). Цим заповітом [PERSON] заповіла згадану земельну ділянку, площею 4,43 га, [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], як правильно зазначено в позовній заяві, фактично прийняв спадщину, використовував земельну ділянку, яку було виділено в натурі ще за життя [PERSON], оскільки проживав разом із спадкодавцем [PERSON] до її смерті. Після смерті [PERSON] [INFO] Позивач як його дочка і, відповідно, спадкоємець першої черги за законом отримала у власність 1/2 частку земельної ділянки, що належала [PERSON] і перейшла у власність [PERSON] за заповітом. Наведені обставини та право власності Позивача на вказану 1/2 частки земельної ділянки визнано та підтверджується заочним рішенням Володарського районного суду Київської області від 16.01.2014 р., ухваленим у цивільній справі № 364/1697/13-ц (провадження № 2/364/14/14) за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] (Позивач у справі, що зараз розглядається судом) до [PERSON] (Відповідач у поточній справі), копія заочного рішення суду додана до позовної заяви і надана представником Позивачем (а.с. 26-28, 61-63). Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Стосовно спадкування права власності іншої 1/2 частини земельної ділянки, яка за заповітом [PERSON] мала бути успадкована [PERSON] та з проханням про визнання за Позивачем права власності на яку подано даний позов, судом встановлено таке. Часом відкриття спадщини після [PERSON] є день її смерті [INFO] (стаття 525 ЦК УРСР). Відповідно до положень статей 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За правовим висновком Верховного Суду України щодо застосування цитованих норм ЦК УРСР, що має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права (частина перша статті 3601 ЦПК України), згідно з положеннями названих статей та статті 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 553 ЦК УРСР). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подання заяви до нотаріальної контори виражає свою незгоду прийняти спадщину. Якщо воля спадкоємця виражена в поданій до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини за законом і жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, не було вчинено, то виходячи зі змісту частини другої статті 553 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що відмовився від спадщини за заповітом (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.02.2013 р. у справі № 6-167цс12). У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 31), за життя вчинив дії, спрямовані на прийняття ним спірної 1/2 частки земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом [PERSON] Ця обставина - неприйняття спадщини [PERSON] після померлої [PERSON] - встановлена й рішенням Володарського районного суду Київської області від 23.04.2012 р. у цивільній справі № 2/1010/163/2012 за позовом [PERSON] (Відповідач у справі, що зараз розглядається судом) до Логвинської сільської ради Володарського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яким позов [PERSON] задоволено і визначено їй додатковий строк у шість місяців з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Копія цього судового рішення міститься у витребуваній судом спадковій справі № 52/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 94-96). Зважаючи на зазначене рішення Володарського районного суду Київської області від 23.04.2012 р., та обставина, що [PERSON] не було прийнято спірну 1/2 частки земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом [PERSON], є такою, що не підлягає доказуванню згідно частиною третьою статті 61 ЦПК України. Відповідно до положень частин першої, другої статті 1223, частини першої статті 1275 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України; якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Згідно з роз'ясненням пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ № 7 за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом; у разі ж неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. З огляду на це, суд вважає, що неприйнята [PERSON] як спадкоємцем за заповітом [PERSON] частка у спадщині (спірна 1/2 частка земельної ділянки) перейшла на підставі частини першої статті 1275 ЦК України до іншого спадкоємця за цим заповітом - до [PERSON] Відповідно до частин першої, третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму ВСУ № 7 отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України, частина друга статті 548 ЦК УРСР). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, виданого виконкомом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області 04.01.2007 р., актовий запис № 1 (а.с. 30). Після його смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить, зокрема, земельна ділянка, загальним розміром 4,43 га, а саме: 1/2 частка цієї земельної ділянки, успадкована [PERSON] за заповітом після смерті [PERSON] і в подальшому право власності на яку було визнано за Позивачем заочним рішення Володарського районного суду Київської області від 16.01.2014 р. (а.с. 26-28, 61-63); спірна 1/2 частка земельної ділянки, що перейшла до [PERSON] через неприйняття [PERSON] своєї частки у спадщині за заповітом після смерті [PERSON] (частина перша статті 1275 ЦК України). У матеріалах цивільної справи, а так само у спадковій справі [PERSON], витребуваної судом у порядку підготовки справи до розгляду, відсутні відомості щодо складення ним за життя заповіту. Відтак, усі права та обов'язки, що належали померлому [PERSON], в тому числі права на успадковане ним після смерті [PERSON] майно, включно із спірною 1/2 часткою земельної ділянки, переходять до його спадкоємців за законом. За приписами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Судом встановлено, що Позивач - [PERSON], [INFO], - є дочкою [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 07.10.1996 р. Логвинською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 6 (а.с. 42), а представник Позивача - [PERSON] - була дружиною [PERSON] до розірвання їх шлюбу згідно з виданим 12.09.2002 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Володарського районного управління юстиції Київської області свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 117), відомості про батьків [PERSON] у матеріалах справи відсутні. З огляду на це та беручи до уваги, що на день смерті [PERSON] [INFO] його шлюб з [PERSON] був розірваний 12.09.2002 р., суд дійшов висновку, що єдиною спадкоємицею [PERSON] за законом першої черги є його дочка - [PERSON] (Позивач у справі), яка відповідно має право на спадкування його майна, у тому числі на земельну ділянку, загальним розміром 4,43 га. Водночас право власності на 1/2 частки цієї земельної ділянки вже визнано за Позивачем, як зазначалося, заочним рішення Володарського районного суду Київської області від 16.01.2014 р. (а.с. 26-28, 61-63), а право власності на іншу 1/2 частки цієї земельної ділянки відповідно до закону має бути визнано судом шляхом задоволення даного позову. За таких встановлених обставин суд вважає, що Позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав та вона має право на зазначене спадкове майно, а саме: на 1/2 частку земельної ділянки, що належала [PERSON] на праві приватної власності та після неприйняття [PERSON] цієї 1/2 частки земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом право на її спадкування перейшло до [PERSON] - батька Позивача, який за життя не оформив свідоцтва про право на спадщину, що не позбавляє ані його, ані його спадкоємців права на спадщину. Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а відтак суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі усього наведеного та

Outcome: approved