Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Відродження» звернувся до суду з позовом в якому просить суд постановити рішення, яким виділити ТзОВ «Торговий Дім «Відродження» в натурі приміщення: [ADDRESS], що відповідає належній йому на праві власності 10/100 частині згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 02.10.2006 року та припинити право спільної часткової власності товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Відродження» на нерухоме майно, що знаходяться [ADDRESS]. також просить визнати за ТзОВ «Торговий Дім «Відродження» право власності на нежитлові приміщення, які знаходяться по [ADDRESS] та позначаються у технічному паспорті як: склад склад №9, площею 52, 7 кв.м., туалет № 15, площею 1, 6 кв.м., кабінет №16, площею 18,3 кв.м., кладова № 17, площею 2, 4 кв. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ТзОВ «Торговий Дім «Відродження» є власником 10/100 частин нежитлової будівлі складу, В-3, загальною площею 1243, 00 кв.м., за адресою : [ADDRESS], а відповідачка є власником 90/100 частин нежитлової будівлі складу, В-3, загальною площею 1243, 00 кв.м. за цією ж адресою. З метою врегулювання питання в досудовому порядку 16.10.2015 року ТзОВ «Торговий Дім «Відродження» бажаючи припинити спільну часткову власність, звернувся до відповідачки з проханням прибути в нотаріальну контору для укладення договору про поділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, однак відповідачка в нотаріальну контору не прибула, а тому вони змушені були звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Зокрема [PERSON] пояснила, що ТзОВ «Торговий Дім «Відродження» та [PERSON] справді на праві власності належить нежитлова будівля складу, В-3, загальною площею 1243, 00 кв.м., за адресою : [ADDRESS]. Відповідачка в досудовому порядку вирішити спір не бажала, що змусило їх подати даний позов до суду. Відповідач [PERSON] неодноразово в судові засідання не з'являлась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду рекомендованим листом з повідомленням та оголошенням в пресі, про причину неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі не подала. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. За змістом п.п. 1, 3, 4 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що ТзОВ є власником 10/100 частин нежитлової будівлі складу, В-3, загальною площею 1243, 00 кв.м., за адресою : [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], видане Стрийською міською радою 02.10.2006 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідачка [PERSON] є власником 90/100 частин нежитлової будівлі складу, В-3, загальною площею 1243, 00 кв.м., за адресою : [ADDRESS], що підтверджується Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, яка наявна в матеріалах справи. Відповідно до технічного паспорта на склад за адресою: [ADDRESS] у користуванні ТзОВ «Торговий Дім «Відродження» знаходяться приміщення першого поверху складу В-3, а саме : 9. Склад, площею 52, 7 кв..; 15. туалет, площею, 1,6 кв.м.; 16. кабінет, площею 18, 3 кв.м.; 17. кладова, площею 2,4 кв.м.; 18. побутове приміщення, площею 7, 0 кв.м.; 19. торговий зал, площею 42, 6 кв.м., загальною площею 124, 6 кв.м.. Позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, однак відповідачка в нотаріальну контору для нотаріального посвідчення підписів на заяві про порядок користування нежитловою будівлею за вищенаведеною адресою та укладення договору про поділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності сторін не з'явилась. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, коритсування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2017 року було призначено будівельно-технічну експертизу для вирішення питання поділу спірного нежитлового приміщення. Висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1159 судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі запроповано варіант розподілу вищенаведеного нежитлового приміщення, відповідно до часток власників та зазначено наступне: ТзОВ «Торговий Дім «Відродження» пропонується: перший поверх: 9. Склад, площею 52, 7 кв..; 15. туалет, площею, 1,6 кв.м.; 16. кабінет, площею 18, 3 кв.м.; 17. кладова, площею 2,4 кв.м.; 18. побутове приміщення, площею 7, 0 кв.м.; 19. торговий зал, площею 42, 6 кв.м., загальною площею 124, 6 кв.м., що становить більше на 0, 3 кв.м. 10/100 (1/10) ідеальною частини; [PERSON] пропонується: перший поверх: 1 - коридор, площею 7, 7 кв.м.; 2 - кабінет, площею 19, 6 кв.м.; 3 - кабінет, площею 4,7 кв.м.; 4 - кабінет, площею 11, 3 кв.м.; 5 - склад, площею 11, 9 кв.м.; 6 - склад, площею 15, 6 кв.м.; 7 - архів, площею 95, 8 кв.м.; 8 - склад, площею 87, 4 кв.м., всього по першому поверсі площі 254, 0 кв.м.; другий поверх: 13 - склад, площею 231, 7 кв.м.; 20 - склад, площею 188, 6 кв.м., всього по другому поверсі площі 420, 3 кв.м.; третій поверх: 14 - склад, площею 241, 6 кв.м.; 21 - склад, площею 195, 6 кв.м., всього по третьому поверсі площі 437, 2 кв.м., загальною площею 1111, 5 кв.м., що становить менше на 0, 3 кв.м. від 90/100 (9/10) ідеальної частки. Крім того, у даному висновку експерта № 1159 вказано на необхідність, що при даному варіанті реального розподілу нежитлового приміщення між співвласниками, грошова компенсація за відхилення від ідеальних частини, повинна належати відповідачці [PERSON] та становить 186, 55 гривень. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначення часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі вищенаведеного, взявши до уваги висновок експерта з яким представники позивача згодились, а також те, що відповідачка жодного разу не з'явилась в судове засідання, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги знайшли своє належне обґрунтування в ході розгляду справи, є підставними, а тому їх слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз. В судовому засіданні встановлено, що на проведення вищенаведених експертиз позивачем було сплачено 7 142,00 гривень 44 копійки (сім тисяч сто сорок дві гривні 44 копійки), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідачки у користь позивача. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути в користь позивача 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Outcome: approved