Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулись до суду з позовом до [PERSON] про повернення транспортного засобу, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2005 році інвалід війни 1 групи [PERSON] відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» № 999 та згідно з протоколом Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації від 06.05.2005 року № 6 з оплатою 7% вартості отримала автомобіль ЗАЗ-110206, 2005 року випуску, кузов № [NUMBER]. При видачі автомобіля інвалід [PERSON] була ознайомлений з тим, що автомобіль видається їй лише в користування та є державним майном, про що підписала заяву-зобовязання. 16.03.2010 року інвалід [PERSON] померла. Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями після смерті інваліда, автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням праці та соціального захисту залишається безоплатно члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, у випадках, якщо: строк експлуатації автомобіля становить більше 10 років; строк експлуатації автомобіля становить від 5 до 10 років і середньомісячний сукупний дохід сімї померлого інваліда за шість місяців, що передують дню смерті інваліда не перевищує прожиткового мінімуму для сімї; автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту. Член сімї [PERSON] не підпадає під вищезазначені умови безоплатного залишення автомобіля члену сімї померлого інваліда. Крім того, зазначає, що п. 16 зазначеного Порядку визначено, що іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Після смерті [PERSON] Головне управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації повідомляло [PERSON] про його право після смерті інваліда, як члена сімї, який проживав за місцем проживання інваліда переоформити автомобіль на своє імя за умови сплати його залишкової вартості, а у разі неможливості сплати його залишкової вартості про обовязок повернути позивачу автомобіль у повній комплектації та необхідність звернутись до позивача для вирішення даного питання. Проте, відповідач [PERSON] вартість автомобіля не сплатив та відмовляється добровільно передати автомобіль позивачу. З 16.01.2013 р. [PERSON] змінив місце проживання з с. Джулинка Бершадського району на м. Жмеринка, вул. Космонавтів, 7-а. У звязку із викладеним просить зобовязати відповідача повернути автомобіль ЗАЗ-110206, 2005 року випуску, кузов № [NUMBER], який був виданий інваліду [PERSON], а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання права власності на майно за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що у 2005 році його дружина, інвалід війни 1 групи, [PERSON] отримала автомобіль ЗАЗ-110206, 2005 року випуску, кузов № [NUMBER]. 16.03.2010 року його дружина [PERSON] померла. Після її смерті він став законно володіти вказаним автомобілем, являвся добросовісним володільцем, володів майном відкрито, про це знали всі, в тому числі і відповідачі. За давністю та безперевністю володіє автомобілем пять років, а тому просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль за набувальною давністю. Ухвалою суду від 17.04.2015 р. зустрічний позов [PERSON] обєднано в одне провадження із первісним позовом. (а.с. 64) До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] змінив підставу позову, а саме однією із підстав визнання за ним права власності за набувальною давністю вказав обставини, що передбачені п. 16 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» від 19.07.2006 року № 999, а саме строк експлуатації спірного автомобіля склав 10 років, а тому він підлягає залишенню безоплатно відповідачу. (а.с.104-107) В судовому засіданні представник позивача-відповідача Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації [PERSON] первісний позов підтримала із підстав, що в ньому зазначені, додатково та на запитання пояснила, що протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] відповідач [PERSON] до департаменту не звернувся, кошти за виданий автомобіль інваліду не повернув. Відповідачу було відомо про те, що автомобіль не є власністю [PERSON], а являється державним, також йому було відомо про обовязок повернути автомобіль або в шестимісячний строк сплатити його залишкову вартість, а тому просить первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити із підстав, що викладені у письмових заперечннях (а.с.115-116). Представник позивача-відповідача Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в судове засідання не зявився, директор Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. (а.с. 32, 33, 43, 113). Суд, з врахуванням думки учасників судового засідання, вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача-відповідача відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що сторона скористалась своїми процесуальними правами. Представник відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Зустрічний позов [PERSON] підтримав із підстав, що в ньому викладені. Пояснив, що відповідач його батько, а померла [PERSON] його мати. Батьки перебували у зареєстрованому шлюбі та на час смерті матері у 2010 році батько проживав із нею однією сім»єю в с.Джулинка Бершадського району Вінницької області, після смерті матері в кінці літа - на початку осені 2010 року він забрав батька до м.Жмеринка, де у 2013 році зареєстрував батька за своєю адресою проживання. Автомобіль видавався сім»ї інвалідів, а саме, його матері [PERSON] та особі, яка спільно із нею проживала члену сім»ї [PERSON], який помер у 2006 році. Відповідач на час видачі автомобіля у 2005 році інвалідності не мав, вперше інвалідність другої групи йому було присвоєно у 2007 році, а першу групу інвалідності він отримав у 2015 році, та лише з цього часу став на чергу щодо забезпечення його кріслом з електроприводом. На даний час батько вкрай потребує вказаний автомобіль, оскільки хворіє та постійно потребує допомоги, відвідування лікарні, строк експлуатації спірного автомобіля, на час предявлення позову, становив більше 10 років. Також зазначає, що позивачі 10 років не звертались до суду для витребування вказаного автомобіля і його батько став його власником на підставі набувальної давності, оскільки відкрито та безперервно володів та користувався, експлуатував його для власних потреб п»ять років після смерті [PERSON] Із позовом про повернення транспортного засобу до нього не звертались. В строк шість місяців із дня смерті матері питання викупу спірного автомобіля за залишковою вартістю його довірителем не вирішувалось, у 2012 році після отримання листа-пропозиції по викуп транспортного засобу він не зміг надати паспорт батька для викупу автомобіля, а в 2015 році йому лише повідомили про те, що виділені кошти на евакуацію автомобіля, але оскільки змінились обставини, він повідомив, що батько потребує вказаний автомобіль для власних потреб, як інвалід. Вислухавши пояснення представників сторін, оглянувши заяву сторони, яка не зявилась, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що Протоколом засідання колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації № 6 від 06.05.2005 р., на підставі п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 999 від 08.09.1997 року було постановлено забезпечити позачергово безкоштовно автомобілем [PERSON], інваліда війни 1 групи (а.с.4-5), яка проживає в [INFO] та перебуває на обліку для одержання автомобіля з 28.02.2001 року. До складу сімї входить [PERSON], інвалід загального захворювання 2 групи, перебуває на обліку для забезпечення автомобілем з 03.07.2003 р. (а.с.9-11) З довідки №04-589 від 09.05.2005 р. інваліду ВВВ 1 групи [PERSON] через головне управління праці та соціального захисту населення видано за 7% вартості автомобіль «Таврія-1102». (а.с. 13) Також [PERSON] було надано Головному управлінню праці та соціального захисту населення заяву-зобовязання, в якій зазначається, що Обласною МСЕК 28.02.2001 р. їй показаний автомобіль «Таврія», просить забезпечити її автомобілем «Таврія-1102» зі сплатою 7% його вартості та виплатою компенсації за бензин. Її також було повідомлено про те, що цей спецтранспорт видається для її користування і являється державним майном. (а.с. 12) 16.03.2010 р. [PERSON] померла (а.с.6), а виділений їй автомобіль ЗАЗ-110206, 2005 р.в., кузов № [NUMBER], залишився в користуванні її чоловіка (а.с.64) [PERSON], який на час смерті проживав із нею та був зареєстрований в [INFO] в одному господарському номері (а.с.7-8, 62-63). Також вказані обставини визнані представником відповідача в судовому засіданні та покладені в обгрунтування зустрічного позову. [PERSON] з 2007 року є інвалідом другої групи загального захворювання, пенсіонером, отримав медичні показання щодо забезпечення та керування коляскою з електроприводом (а.с.117-119), а з 16.02.2015 року йому присвоєно першу групу інвалідності А загального захворювання (а.с.120) Головним управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації відповідачу [PERSON] 08.08.2012 р. за вих. № 04-687 надіслано лист, в якому повідомлялось про необхідність сплати залишкової вартості автомобіля «ЗАЗ-1102», 2005 року випуску, виданого інваліду [PERSON], яка померла 16.03.2010 р., або повернути його Головному управлінню праці і соціального захисту населення. Також відповідача запрошено в термін до 01.09.2012 р. зявитись у Головне управління (м. Вінниця, вул. Соборна, 89 транспортний відділ) для вирішення питання по суті. (а.с. 14) З довідки-розрахунку про результати розрахунку ступеня зношення автомобіля вбачається, що ступінь зношення автомобіля, виданого інваліду [PERSON], яка померла 16.03.2010 року, становить 49,56%, залишкова вартість спірного автомобіля становить 8353,59 грн. (а.с. 15) Відповідно до Розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації № 750 від 29.12.2012 р. та внесеними до нього змінами Розпорядженням № 125 від 27.03.2013 р. Головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації реорганізовано в Департамент соціальної політики облдержадміністрації. (а.с. 16, 17-19) Враховуючи те, що права і обов`язки у членів сім`ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМУ від 19.07.2006 року № 999. Згідно п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями (в редакції від 11.12.2009 р., що діяла на час смерті інваліда 16.03.2010 р.) після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Судом встановлено, що член сім`ї інваліда [PERSON] відповідач [PERSON] автомобіль ЗАЗ-110206, 2005 р.в., кузов № [NUMBER], виділений інваліду війни 1 групи [PERSON], не повернув до Головного управління праці та соціального захисту населення, його залишкову вартість в сумі 8353,59 грн. не сплатив, права на залишення спірного автомобіля у його користуванні, на час виникнення правовідносин, не мав, оскільки не відносився до осіб, які мають підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями в редакції чинній на час виникнення правовідносин. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років. Інші строки за набувальною давністю встановлені на випадки, коли особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, але після закінчення строку договору власник не пред'явив вимоги про повернення майна. У цьому випадку право власності за набувальною давністю виникає через 15 років на нерухоме майно та через п'ять років на рухоме (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Цей строк обчислюється з дня спливу позовної давності, протягом якої власник мав право витребувати своє майно. За загальним правилом право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу строків, визначених у частинах 1, 3 ст. 344 ЦК України. Слід зазначити, що оскільки можливість набуття права власності за набувальною давністю безпосередньо пов'язана зі спливом позовної давності, то ця норма не може бути застосована до вимог, на які позовна давність не поширюється (ст. 268 ЦК України). У статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову. Отже, відповідач-позивач [PERSON] знав про те, що спірний автомобіль не належить його померлій дружині [PERSON] не є її власністю, він є державною власністю. Про те, що спірний автомобіль необхідно повернути державі або сплатити залишкову вартість автомобіля його було повідомлено позивачем - Департаментом соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації листом № 04-687 від 08.08.2012 р. та запропоновано звернутися до 01.09.2012 р. до позивача для вирішення даного питання. (а.с. 14). Однак відповідач-позивач [PERSON] а ні повернув автомобіль позивачу а ні сплатив його залишкову вартість. А тому суд прийшов до висновку про те, що відсутня ознака добросовісності, застосування строків позовної давності та визнання права власності за набувальною давністю в даному випадку є неможливим, а відтак зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Суд не приймає до уваги як підставу зустрічного позову чи підставу відмову у первісному позові посилання [PERSON], його представника та адвоката [PERSON] на існування обставин, що викладені у першому абзаці п.16 постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», відповідно до якого після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, оскільки відсутня сукупність всіх обставин, що викладені у вказаній нормі. Аналіз вказаної норми свідчить, що вона застосовується за умови, якщо на час смерті інваліда строк експлуатації автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції перевищує 10 років. У справі, що розглядається, строк експлуатації спірного автомобіля на час смерті [PERSON] склав близько п»яти років, а експлуатація його відповідачем ще п»ять років здійснювалась без законних на те підстав. Також судом не встановлено випадку, вичерпний перелік яких визначено у п. 16 вказаної постанови за якими, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту залишається безоплатно члену сім»ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» , яка згідно ст. 4 ЦК України є актом цивільного законодавства, і встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому підлягають захисту, а первісний позов задоволенню. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. ст.60 ЦПК України, які б дали підстави відмовити в задоволенні позову. Оскільки відповідач як інвалід першої групи звільнений від оплати судового збору, питання судових витрат (а.с.41) підлягає вирішенню в порядку, що передбачений ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved