Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

В січні 2017 року до суду звернулось Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 жовтня 2011 року в розмірі 25\~542 грн. 88 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 07 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3\~500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобовязання, в результаті чого станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 25\~542 грн. 88 коп., яка складається з: 1\~698 грн. 29 коп. заборгованість за кредитом; 18\~852 грн. 07 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 1\~192 грн. 52 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позові (а. с. 38). Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, а саме: 1\~698,29 грн. основного боргу, 1\~528,50 грн. відсотків за користування кредитом та 500,00 грн. штрафу. В інший частині заперечувала проти позову та просила зменшити суму нарахованих відсотків за користування кредитом та суму пені, посилаючись на те, що такий великий розмір відсотків утворився внаслідок недобросовісних дій позивача. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 07 жовтня 2011 рокувідповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та оформлення на його імя платіжної картки. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Також, крім анкети-заяви, відповідач особисто підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено, зокрема відсоткова ставка за кредитом, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов'язань тощо (а. с. 7, 8 , 9 32). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цим договором про надання банківських послуг відповідач отримав кредит у розмірі 3 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, здійснивши останній платіж 29 січня 2014 року в розмірі 2\~000,00 грн., у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 25\~542 грн. 88 коп., яка складається з: 1\~698 грн. 29 коп. заборгованість за кредитом; 18\~852 грн. 07 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 1\~192 грн. 52 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а. с. 5 6). Статтями 10, 11 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням. Окрім того, умовами договору про надання банківських послуг передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується судом. На обґрунтування своїх заперечень щодо неправильності розрахунку заборгованості, відповідач суду не надав альтернативного розрахунку із зазначенням в чому саме полягає неправильність розрахунку, наданого позивачем. Посилання відповідача на ст. ст. 551 та 616 ЦК України, як підставу для зменшення розміру відсотків, є невірним, оскільки вказаними статтями передбачається можливість зменшення неустойки та збитків, до яких за своєю правовою природою відсотки за користування кредитом не відносяться. Крім того, судом не встановлено в діях позивача умисного або з необережності сприяння збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або невжиття заходів щодо їх зменшення та відповідачем не надано доказів, що порушення зобов'язань сталося з вини позивача. Оскільки, відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом та штрафу підлягають задоволенню. В той же час, враховуючи загальний розмір заборгованості за кредитом та те, що позивач в судове засідання не з'явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією. Заявлений позивачем штраф у розмірі 1\~692,52 грн. не перевищує тіло кредиту та проценти за користування кредитом, а тому відсутні підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру штрафу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1\~198 грн. 86 коп. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, 612, 629, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial