Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В січні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. Вказувала на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1994 р. В період шлюбу ними було спільно придбано квартиру [ADDRESS]. Право власності на вищезазначене майно зареєстроване за відповідачем [PERSON], однак оскільки воно було придбано сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, позивачка вважає, що дана квартира є спільним майном подружжя. Крім того, [PERSON] посилається на те, що разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні неповнолітня дитина, кредит на придбання житла був наданий на сім`ю з трьох осіб (її, відповідача та дитину). На підставі викладеного [PERSON] просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник третьої особи, відповідно до письмової заяви, не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.02.1994 року. Від спільного проживання мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] В період перебування сторін у шлюбі, а саме 11.07.2001 р., між відповідачем [PERSON] та Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено Кредитну угоду № 27, відповідно до якої Фонд від імені Держави надав позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит в сумі 40 016 грн. 00 коп. на будівництво (реконструкцію) житла. Термін повернення кредиту - 30 років з дати укладання кредитної угоди. 12.12.2001 р. Виконкомом Миколаївської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON]. Як вбачається з пояснень позивачки, подружні відносини між нею та відповідачем [PERSON] припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, та на теперішній час вона має намір розподілити спільне майно, набуте нею та відповідачем за час перебування у шлюбі, а саме квартиру [ADDRESS]. Згідно ст.ст. 22, 23 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить суд відступити від принципу рівності часток подружжя у справі спільної сумісної власності на майно та визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири, оскільки кредит на її придбання надавався для родини з дитиною, відповідно був безвідсотковим. В подальшому, в зв`язку з народженням сина [PERSON] загальний розмір кредитної заборгованості був зменшений на 25 %. Крім того зазначала, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає - аліменти не сплачує. Судом сторонам, відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України, були роз'яснені положення ст.174 ЦПК України. Проти постановлення рішення про задоволення позову відповідач не заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.ч.3,4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову, ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки не суперечить закону не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі ст. ст. 60, 70, 72 СК України, ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд -

Outcome: approved