Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В травні 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Мишковська Т.М. звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Вимоги позову мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, у 2018 році, за домовленістю батьків, дитина проживала і проживає на даний час разом з матір`ю. У квартирі матері для дитини облаштовано безпечне та комфортне місце проживання, з окремою кімнатою та ліжечком, місцем для навчання та розвитку, у помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми, проживання в квартирі є безпечним для дитини. У вказаній квартирі проживають батьки позивача, які являються пенсіонерами та піклуються про дитину. Позивач постійно відвідує школу та цікавиться успіхами сина, відвідує заняття із англійської мови, постійно піклується про фізичний стан дитини. Батько жодного разу не був в школі, не цікавиться успіхами та досягненнями дитини. Отже, постійно, вихованням, доглядом та розвитком дитини займається позивач, а спілкуванню дитини з відповідачем ніхто не перешкоджає. З підстав зазначених вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 15 липня 2020 року справа призначена до розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а с. 40). Ухвалою суду від 24 червня 2021 за клопотанням представника відповідача витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію чи перетинав державний кордон [PERSON] , [INFO] , протягом 2018 - 2020 років, а також витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк Світлани Анатоліївни інформацію чи були посвідчені нею протягом 2018 - 2019 років згоди надані батьком [PERSON] , [INFO] , на виїзд за кордон України його сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Мишковська Т.М. вимоги позовної заяви підтримала, просила суд їх задовільнити. Окрім того представник зазначила, що позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом оскільки позивачем не надається згода на виїзд їхнього спільного сина за кордон. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вимоги позову не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні пояснивши суду, що дитина у весь час проживає із позивачем і ним не заперечувалась дана обставина. Як і на той час, так і зараз під час розгляду справи в суді, ним не оспорюється місце проживання спільної дитини. Представник відповідача підтримав думку [PERSON] , зазначивши, що в даному випадку відсутній предмет спору, адже відповідачем не оспорюється місце проживання дитини. Відповідач на прохання позивача завжди надав згоду на виїзд дитини за кордон. А у разі, якщо відповідачем така згода не надається, законодавством визначено інший спосіб захисту. За наведеного просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву, у якій просить розгляд справи провести у її відсутність та підтримала висновок, який був наданий в ході розгляду справи. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що сторони з 12 серпня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/16440/18 від 28 листопада 2018 року було між ними розірвано (а.с. 33, 34) Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Вказане помешкання належить позивачу на праві приватної часткової власності (розмір частки - 1/4) (а.с. 25). Іншими співвласниками являються батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] , які також проживають у вказаній квартирі. Як вбачається із довідки № 696, виданої 25 березня 2021 року МКП «Управляюча компанія «Замостя», що дитина сторін проживає у вказаній вище квартирі (а.с. 16). Вказані вище обставини, а саме те, що дитина сторін фактично проживає разом із позивачем, під час розгляду справи визнавались відповідачем в судовому засіданні. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, що звернення позивача із даним позовом обумовлено тим, що відповідач ухиляється від надання нотаріальної згоди для виїзду дитини за кордон на періодичні відпочинки та можливі міжнародні змагання. Вказане також підтверджується висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02 липня 2021 року, в якому зазначено, що мати [PERSON] наполягала на визначенні місця проживання сина [PERSON] з нею, повідомила про наявну можливість періодично виїжджати з дитиною за кордон на відпочинок, також зазначила, що у [PERSON] може виникнути потреба у поїздці на міжнародні спортивні змагання, а батько [PERSON] перебуває тривалий час за кордоном, що ускладнює надання ним відповідної нотаріальної згоди. Отже, як вбачається із встановленого судом, що позивач заявляючи вимогу про визначення місця проживання дитини разом із нею, обґрунтовує її тим, що відповідач ухиляться від надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Згідно з ч. 2 ст. 4 вищезазначеного Закону за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Виходячи з вказаного, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Натомість та обставина, що відповідачем оспорюється та не визнається місце проживання їхнього із позивачем спільного сина разом із позивачем судом не встановлена, адже докази на підтвердження даної обставини в матеріалах справи відсутні. При цьому судом не надається оцінка, щодо ненадання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон, оскільки позивачем такі вимоги не заявлялись. За наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду в суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed