Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

В червні 2014 року Миргородський міжрайонний прокурор, як специфічний позивач, звернувся в суд з цим позовом до відповідачки [PERSON], посилаючись на порушення нею прав своєї малолітньої онуки [PERSON], через реалізацію нею своїх прав, визначених ст. ст. 1216, 1223, 1269 ЦК України, з наміром прийняти спадщину після померлої доньки у виді права на частину земельної ділянки (паю) / а.с. 40 - 44 /. Під час розгляду справи по суті прокурор Безмаль О.В. заявлений позов підтримала, просила задовольнити його, пояснивши, що з відкриттям спадщини після смерті [PERSON], відповідачка [PERSON] разом зі своєю малолітньою онукою прийняли спадщину на частину квартири померлого спадкодавця, проте постановою державного нотаріуса їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину земельної частки (паю). На думку прокурора, відповідачка порушила право малолітньої онуки на спадкування лише через те, що подала до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини, тобто, претендувала на спадкування відповідного права, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у видачі відповідного свідоцтва. Відповідачка [PERSON] заявлений позов визнала. Вказувала на те, що після смерті своєї дочки [PERSON], разом з онукою - малолітньою [PERSON] успадкували частину квартири, яка належала дочці. У спадкуванні права на земельну часту (пай) постановою нотаріуса відмовлено, як їй, так і онуці через відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Стверджувала що жодним чином не порушувала прав своєї онуки. В який спосіб іншим чином не визнає чи оспорює таких прав, суду пояснити не змогла. На запитання прокурора щодо можливості сплати нею судового збору, в разі задоволення судом позову прокурора, повідомила, що має матеріальну скруту, так як фактично утримує свою малолітню онуку. Треті особи [PERSON] та [PERSON] заявлений позов прокурора вважали обґрунтованим, не заперечували проти його задоволення, пояснивши, що малолітня [PERSON] має право на спадкування відповідного права на пай після своєї матері. В який спосіб відповідачка [PERSON] порушила, не визнала чи оспорила права своєї власної онуки, пояснити не змогли. Представник третьої особи від Управління Держземагенства у Миргородському районі Полтавської області в судове засідання не прибув. Про поважність причин неявки свого представника ця третя особа суд не повідомила, будучи належним чином сповіщеною про день, час та місце розгляду справи / а.с. 50 /. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, надані суду першої інстанції прокурором та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом при розгляді справи, малолітня [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва та копією актового запису про її народження/ а.с. 5, 16, 17 - 18 /. [INFO] року [PERSON] померла в м. Києві, внаслідок чого відкрилася спадщина/ а.с. 15 /. За життя згадана особа успадкувала ? частини земельної частки (паю) площею 3, 76 га, право на яку мав її батько, підтвердженням чому є копія свідоцтва про право на спадщину за законом / а.с. 19 /. Реалізуючи своє право на спадкування, відповідачка [PERSON] на підставі положень ст. 1269 ЦК України звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Діючи в інтересах малолітньої підопічної [PERSON], в тому числі і з урахуванням положень ст. 1241 ч. 1, ст. 1268 ч. 4 ЦК України, з аналогічною заявою до органів нотаріату зверталася і опікун згаданої дитини [PERSON], проте постановами державного нотаріуса від 10 лютого 2014 року їм відмовлено у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину законом. Як вбачається зі змісту вказаних постанов, підставою для відмови у задоволенні таких заяв, в тому числі і заяви відповідачки, явилося не порушення нею прав малолітньої дитини, як на те у своєму позові з посиланням на відповідну постанову нотаріуса, вказує прокурор, а відсутність належних правовстановлюючих документів / а.с. 19, 20, 8, 9 /. Одночасно з цим в ході розгляду справи з пояснень учасників процесу встановлено, що як відповідачка, так і її онука, в інтересах якої прокурором подано цей позов, успадкували ? частину квартири померлого спадкодавця, де разом мешкають в складі однієї сім'ї / а.с. 14 /. З огляду на це посилання прокурора у позові на порушення відповідачкою прав дитин на спадкування не заслуговує на увагу і є безпідставним . Додатковим доказом того, що відповідачка ніяким чином не порушила, не заперечує та не оспорює прав малолітньої [PERSON] є її власноручно написана заява від 12.06.2014 року, тобто, до моменту звернення прокурора в суд з цим позовом, адресована прокурору, який не наділений повноваженням нотаріуса на прийняття такої заяви / а.с. 23 /. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або держави чи суспільства. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. В ході розгляду справи, в супереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України та у строки імперативно встановлені ст. 27 ч. 2, ст. 131 ч. 1 ЦПК України, прокурором, як специфічним позивачем, суду не надано жодного належного і допустимого доказу того, що відповідачка [PERSON] хоч в якийсь спосіб порушила, не визнає чи оспорює права малолітньої особи, власної онуки, в тому числі і право на спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин заявлений до [PERSON] позов є безпідставним по своїй суті, оскільки ця особа прокурором фактично призначена відповідачем без належної правової оцінки її відношення до суті спірних правовідносин. Сам факт визнання цього позову відповідачкою не узгоджується з вимогами закону і зокрема з положеннями ст. 3 ЦПК України в частині порушення, не визнання чи оспорювання прав іншої особи. При цьому суд також приймає до уваги і те, що право малолітної особи в частині спадкування окремо захищене спеціальною нормою права, а саме с т. 1241 ЦК України. Під час розгляду справи, виходячи з положень частини 1 ст. 33 та ст. 11 ЦПК України, прокурором, як специфічним позивачем, клопотань про залучення до участі в справі інших співвідповідачів чи заміну неналежного відповідача не заявлялося, з огляду на що судом відповідні процесуальні дії не вчинювалися. При викладених обставинах законних підстав для задоволення позову прокурора, заявленого до конкретного відповідача з покладенням на нього судових витрат відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України, немає.

Outcome: dismissed