Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Громадська організація «ДЕРЖАВА БЕЗ КОРУПЦІЇ» у липні 2015 року звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди та зобов'язання виконати обов'язок в натурі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08 липня 2015 року в мережі Інтернет, у соціальній мережі facebook (www.facebook.com) користувачем [PERSON] було опубліковано інформацію про те, що громадянкою України [PERSON] у період її роботи на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва було завдано шкоди державі на суму 100 000 грн. Окрім того, у тому ж таки повідомленні було зазначено,що Відповідач згідно із Законом України «Про очищення влади» підпадає під люстрацію та зобов'язана написати заяву про звільнення. У даному випадку ГО «Держава без корупції» діє в інтересах держави згідно зі ст. ст. 1, 45 Цивільного процесуального кодексу України, і даний позов відповідає меті діяльності організації. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Громадської організації «Держава без корупції» (з метою подальшого перерахування на користь держави) грошові кошти у сумі 100 000 грн. Позивач наголошує, що на відповідача поширюються заборони та обмеження, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 2, п. 8 ч. 1 ст. 3, п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади». Оскільки відповідач власноручно заяви про поширення на неї таких заборон та обмежень в установлений законодавством строк не писала, необхідно її зобов'язати вчинити такі дії, тобто виконати обов'язок в натурі. В судовому засіданні представник позивача підтримав ці позовні вимоги за вищевикладеними обставинами та просив їх задовольнити . Представник відповідача проти позову заперечував. В частині вимоги про відшкодування шкоди посилався на недоведеність обставин та те, що сума та обставини завданої шкоди позивачем належним чином обґрунтовані не були. Окрім того, вказує на відсутність у Громадської організації «ДЕРЖАВА БЕЗ КОРУПЦІЇ» права звертатись з відповідними позовними вимогами. Вимогу щодо написання заяви про поширення заборон та обмежень, передбачених Законом України «Про очищення влади» представник відповідача спростовує тим, що позивач невірно тлумачить законодавство та вказані заборони і обмеження на [PERSON] не поширюються. Вислухавши пояснення сторін представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України за загальним правилом необхідно довести такі факти: - Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; - Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); - Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У ч. 3 цієї ж статті зазначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що вимога позивача ґрунтується виключно на інформаційному повідомленні невідомого користувача соціальної мережі facebook (www.facebook.com). Інших доказів, які б підтверджували наявність шкоди як такої, а також неправомірність дій відповідача, представником Громадської організації «ДЕРЖАВА БЕЗ КОРУПЦІЇ» суду надано не було. Таким чином, вимога про стягнення з [PERSON] на користь Громадської організації «Держава без корупції» (з метою подальшого перерахування на користь держави) грошових коштів у сумі 100 000 грн. не підлягає задоволенню за безпідставністю. Що стосується вимоги про зобов'язання [PERSON] виконати обов'язок в натурі шляхом власноручного написання заяви про поширення на неї заборон та обмежень, передбачених Законом України «Про очищення влади», суд виходить з наступного. Судом встановлено і підтверджується копією трудової книжки, що відповідач обіймала ряд посад в структурі податкових органів України, зокрема: - 08.06.2007 року по 05.03.2012 року - заступника начальника Державної податкової інспекції (ДПІ) у Дарницькому районі м. Києва; - з 06.03.2012 року по 17.06.2013 року - заступника начальника Державної податкової інспекції (ДПІ) у Дніпровському районі м. Києва ДПС; - з 17.06.2013 року по 31.03.2015 року - заступника начальника Державної податкової інспекції (ДПІ) у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Сторонами по справі дані обставини не заперечуються. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1, п. 7 ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (заява №48068/06) зазначено, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. У рішенні Європейського суду з прав людини від 22 червня 2004 року у справі «Броньовський проти Польщі» (заява №31443/96) вказано, що чинні положення національного законодавства треба формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. Згідно з висновком, що міститься у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 червня 2007 року у справі «Свято - Михайлівська Парафія проти України» (заява №77703/01), положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування. Вимога «якості закону» у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. №236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску. Згідно п. 3 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. №236, основними завданнями ДФС є: внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування: державної податкової політики; державної політики у сфері державної митної справи. Відповідно до пп. 2 п. 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. №236, Голова ДФС: вносить на розгляд Міністра фінансів пропозиції щодо забезпечення формування державної політики у відповідній сфері, розроблені ДФС проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, а також визначає позицію щодо проектів, розробниками яких є інші міністерства. У абз. 2 п. 1 Положення про Міністерство фінансів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №375, вказано, що Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, державну політику у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та забезпечує формування єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Outcome: dismissed