Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з червня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти, після розірвання шлюбу, проживають разом з позивачем і знаходяться на його утриманні та вихованні. Відповідачка добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. При цьому, відповідачка являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на її утриманні ніхто не знаходиться. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка доводиться матірю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивача, добровільно допомогу на їхнє утримання відповідачка не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачкою своїх дітей є не її правом, а її обовязком, у звязку з чим, з відповідачки слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка просила суд визначити аліменти в частині від заробітку відповідача в розмірі 1/3 частини, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідачка не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїм дітям саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для утримання малолітніх дітей та сприятиме нормальній життєдіяльності дітей, і гарантуватиме дітям належний рівень життя. При цьому, судом встановлено, що відповідачка офіційно працевлаштована та має постійне джерело доходу у вигляді заробітної плати, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні справою про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Позивач просив стягнути з відповідачки аліменти за попередній період, тобто починаючи з червня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Знову ж таки, з оглянутої в судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, вбачається, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки ще з червня 2016 року. Також, позивач просив визначити розмір аліментів в частині від заробітку відповідачки, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів в частині від заробітку відповідачки та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з червня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь батька дітей - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved