Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

В січні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ « Комерційний банк «Надра»» про визнання правочину недійсним. Позивач зазначив, що на підставі кредитного договору, укладеного 21.03.2008 року між сторонами по справі, надано кредит у сумі 131300 грн. Посилаючись ст.ст 203, 230 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 45/КА/2008-980 від 21 березня 2008 року, як такий, що укладений без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та шляхом обману, оскільки він не був повідомлений про те що заставне майно було відсутнє, а банк в свою чергу не перевірив вказану інформацію, також позивач посилався на здійснення правочину з використанням нечесної підприємницької діяльності. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, та уточненнях до неї. Пояснили, що кошти отримані за кредитним договором, були передані третім особам, при цьому позивач вказав, що вважав що кредит буде погашено за рахунок заставного майна. Представник ПАТ« Комерційний банк «Надра»», правонаступник ВАТ комерційний банк «Надра», заперечив позовні вимоги пославшись, що кошти банком видавалися. Суд, заслухавши пояснення позивача представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між ВАТ комерційний банк «Надра»», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Комерційний банк «Надра»» , (далі Банк), та [PERSON] 21 березня 2008 року було укладено договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 45/КА/2008-980 за яким позивачу надано кредит в розмірі 131300 грн. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 липня 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатранс» на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 145804,14грн., рішення суду набрало законної сили на момент розгляду вказаної цивільної справи. Обставини встановлені судом доведенню не підлягають, за змістом вказаного рішення вбачається, що позивач взяв на себе кредитні зобов'язання. Вироком Суворовського районного суду від 31.05.2013 року зокрема засуджено директора товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатранс» - [PERSON] за службове підроблення (ч. ст. 366 КК України) та підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут , використання підроблених документів (ч. ст. 358 КК України), так останній надав до банку при оформленні, в тому числі оспорюваного кредитного договору, підробні документи, а саме щодо наявності заставного майна. Також вказаним вироком засуджено [PERSON] за службову недбалість ( ч.2 ст 367КК України), зокрема остання, будучи працівником банку, не перевірила достовірність наданих відомостей, при оформлені, в тому числі, оспорюваного кредитного договору. Вирок суду був чинним, на момент розгляду вказаної цивільної справи. Відповідно до заяви позивача, від 21.03.2008року, вказані кредитні кошти в сумі 131300грн., були перераховані ПП [PERSON] Позивачем не заперечувалося в судовому засіданні, що ним підписувався вказаний кредитний договір та заява про перерахування кредитних коштів. Останній в судовому засіданні пояснив, що вважав погашення кредиту буде здійснюватися за рахунок заставного майна, яке згодом виявилося відсутнім, також вказав, що погашенням кредиту мав займатися директор - [PERSON] Згідно ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. (ч.1 ст. 60 ЦПК України.). Звертаючись до суду про визнання недійсним зазначеного договору з підстав ст.ст. 203,230 ЦК України, позивач посилається на те, що оспорюваний договір укладений без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та введення його в оману при укладенні договору діями Банку, також позивач посилався на здійснення правочину з використанням нечесної підприємницької діяльності Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як передбачено ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Суду не було надано доказів, на підтвердження того, що боржником отримувався кредит без наміру його повернення, а також підтвердження здійснення навмисних дій відповідача на введення в оману позивача. Так банком були перераховані кошти на виконання кредитного договору. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини здійснені і використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Зокрема вироком суду, та судом під час розгляду вказаної цивільної справи не встановлено, що банком вводилося позивача в оману, щодо істотних обставин, або що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, в той час як банком перераховувалися кошти на рахунок боржника, якими останній розпорядився за власним розсудом. Позивач не визнаний потерпілим, також не встановлено завдання шкоди останньому, за наслідком неправомірних дій третіх осіб. Тому, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача на те, що відповідачем при укладанні договору, який є предметом спору у даній справі, порушені вимоги законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed