Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

В серпні 2020 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітнього [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про визнання особи такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником 4/5 частин квартири [ADDRESS] , а [PERSON] - власником 1/5 її частини. В квартирі позивач проживає сам, проте зареєстрованими залишаються відповідачі - донька [PERSON] та онука [PERSON] . Також, коли у онуки [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , то вона також, зареєструвала його в даній квартирі. З 2011 року відповідачі в належній позивачеві квартирі не проживають, належних їм речей в квартирі немає. Проте знятись з реєстрації в добровільному порядку вони не бажають, ще й зареєстрували малолітню дитину, яка взагалі там не проживала. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних платежів і податків покладені тільки на позивача, а так як він є пенсіонером, має поганий стан здоров`я, має статус «дитини війни», то грошові витрати є для нього є суттєвими. Реєстрація відповідачів та правнука у спірній квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належною йому квартирою, та оформити субсидію. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Мельник Т.О. вимоги позову підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином,07.12.2020 отримали позовну заяву з додатками, правом на подачу відзиву не скористались, позицію щодо позову не висловили. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Папко О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, суду зазначила, що оскільки у відповідача -2 є у власності будинок, то її малолітня дитина повинна бути зареєстрована за місцем проживання матері або батька. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача - адвоката Мельник Т.О., представника третьої особи Папко О.В., свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Фастівської міської Ради народних депутатів 13.01.1994, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Згідно Договору дарування частини квартири від 22.03.2005 [PERSON] подарувала [PERSON] свою 1/5 частину даної квартири (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Після смерті дружини позивача- [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2011 позивач [PERSON] прийняв спадщину на 2/5 частин квартири [ADDRESS] (а.с.14). Також, відповідно до Договору купівлі-продажу частки квартири від 16 травня 2015 року [PERSON] подарувала [PERSON] свою 1/5 частину спірної квартири (а.с.15). Як вбачається з будинкової книги в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.16-20). Як вбачається з метеріалів справи, відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності будинок за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації: 06.11.2017, що підтверджено Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21). Згідно довідки №07-4035, виданої «Фастівською ЖЕК» КП Фастівської міської ради від 08.04.2020 [PERSON] про те, що [PERSON] та її донька [PERSON] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , з лютого 2011 року (а.с.23). Факт не проживання відповідачів [PERSON] та її доньки [PERSON] за місцем своєї реєстрації з 2011 року підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 05 серпня 2020 року (а.с.22). Даний факт, також, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які являються сусідами позивача [PERSON] та яким відомі обставини справи. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачем доведено, що факт реєстрації відповідачів, у належній йому квартирі, порушує його права, як власника, оскільки він змушений сплачувати рахунки відповідачів за надані комунальні послуги. Отже, оскільки відповідачі за місцем реєстрації тривалий час не проживають, суд вважає їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в спірній квартирі в якості членів сім`ї (дочка та онука власника квартири) і мали право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] і її малолітній син спільним побутом із позивачем не пов`язані, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі №243/9627/16-ц (провадження №61- 34009св18) та у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] тривалий час (з 2011 року) не проживають разом з позивачем, малолітня дитина відповідача-2 взагалі ніколи не проживала в квартирі, спільного господарства вони не ведуть, а отже відповідачі припинили бути членами сім`ї позивача. Отже, право [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають тривалий час, житловою площею квартири не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачують, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації в квартирі позивача немає, внаслідок чого відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації.

Outcome: approved