Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

До Бахмацького районного суду Чернігівської області за підсудністю з Кагарлицького районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. [PERSON] вимоги [PERSON] мотивовані тим, що 24.10.2013 року, [PERSON], який є батьком позивача, надав відповідачу [PERSON] грошову позику в розмірі 860.00 доларів США в строк до 24.10.2014 року, зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 10% щомісяця від суми позики, що підтверджується відповідною розпискою; відповідач частково повернув позичені гроші, сплативши [PERSON] 500.00 грн. 21.12.2013 року, 700.00 грн. 12.01.2014 року, 2000.00 грн. 17.01.2014 року та 1700.00 грн. 26.01.2014 року; [PERSON] помер 28.09.2014 року; відповідач свої боргові зобов»язання з 26.01.2014 року належним чином не виконував, лише в ході судового розгляду сплатив 29.03.2016 року 8000.00 грн., 18.04.2016 року - 1500.00 грн. та 13.05.2016 року - 500.00 грн.; позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], тому звернулася до суду з даним позовом і неодноразово змінюючи свої позовні вимоги в ході судового провадження, просить визнати за нею право вимоги до [PERSON] за договором позики та стягнути в [PERSON] 4000.00 грн. основної заборгованості, 2368.34 грн. витрат від інфляції та витрати, пов»язані зі сплатою судового збору. Ухвалою Бахмацького районного суду від 11.05.2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] та [PERSON] В судове засідання учасники провадження не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи; позивач та її представник надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити; відповідач та треті особи причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі чи про відкладення судового розгляду суду не надали; треті особи надали суду заяви, в яких просять задовольнити позов [PERSON] Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно з копією та з оригіналом розписки від 24.10.2013 року, відповідач [PERSON] взяв у борг у [PERSON] терміном на 5 (п»ять) місяців 860 доларів США під 10% місячних (а.с.12, 103). Як вбачається з копії та оригіналу запису про повернення боргу, відповідачем в погашення вищевказаного боргу взятого 24.10.2013 року, повернуто 21.12.2013 року 500.00 грн., 12.01.2014 року 700.00 грн., 17.01.2014 року 2000.00 грн., 26.01.2014 року 1700.00 грн.; станом на 26.01.2014 року залишок боргу становить 4000.00 грн. (а.с.10, 104). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер 28.09.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.10.2014 року (а.с.13). Згідно з копією свідоцтва про спадщину за законом від 21.08.2015 року та копією спадкової справи, позивач є спадкоємцем 1/12 частини квартири [ADDRESS], яка належала померлому 28.09.2014 року [PERSON]; треті особи у справі [PERSON] та [PERSON] відмовились від вказаної спадщини на користь позивача (а.с.11, 119-125). Як вбачається з копії розписки (а.с.63), 29.03.2016 року [PERSON] в рахунок погашення боргу, взятого у [PERSON] передав представнику позивача [PERSON] [PERSON] 8000.00 грн.; згідно з оригіналами розписок від 18.04.2016 року та 13.05.2016 року передав вищевказаній особі 18.04.2016 року 1500.00 грн. та 13.05.2016 року - 1500.00 грн. (а не 500.00 грн., як вказано у позові). Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті особи, якій були заподіяні збитки в результаті невиконання договору, до складу спадщини входить право на відшкодування як реальних збитків, так і упущеної вигоди (стаття 22 ЦК). До спадкоємців переходить і право вибору способу відшкодування. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 про стягнення боргу за договором позики, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зважаючи на вказане в судовому засіданні доведено факт одержання відповідачем позики від батька позивача; вимог про визнання недійсним договору позики, в тому числі і з підстав вчинення насильства, погроз, обману, внаслідок помилки, чи з будь-яких інших підстав [PERSON] до позивача не предявляв. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Крім цього, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, на підставі положень ч.4 ст.10 ЦПК України, сприяючи всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, зобов»язував сторони явкою в судове засідання, проте учасники провадження виклики до суду проігнорували, інших доказів в підтвердження своїх вимог або заперечень, ніж ті, що містять матеріали справи суду не надали; тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд вирішує справу в межах заявленого позову на підставі наявних доказів. З огляду на вищевикладене в судовому засіданні доведено і належним чином підтверджено право вимоги позивача до відповідача щодо повернення боргу за розпискою, даною [PERSON] [PERSON], зокрема щодо повернення основної суми боргу, тому позов в цій частині підлягає задоволенню, але вимога матеріального характеру може бути задоволена на суму 2419.93 грн., а не 4000.00 грн., з огляду на наступні обставини. Після збільшення позовних вимог сума боргу, яку позивач просив стягнути з відповідача складала 16368.34 грн., з яких - 4000.00 грн. основна сума боргу; 9200.00 грн. відсотків; 219.93 грн. 3% річних за користування кредитом та 2948.41 грн. інфляційних витрат. [PERSON] в рахунок повернення боргу в ході судового розгляду сплачено [PERSON] 11000.00 грн., які, згідно з письмовими поясненнями представника позивача, пішли в погашення відсотків 9200.00 грн. та 3% річних - 219.93 грн. За підрахунками позивача та його представника залишились не сплаченими основна сума боргу та інфляційні витрати, які позивач визначив в 4000.00 грн. та в 2368.34 грн. відповідно. Що стосується вимоги про стягнення інфляційних втрат, то така вимога не може бути задоволена, оскільки, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. У даному ж випадку йдеться про боргове зобовязання у доларах США. Разом з тим, судом встановлено, що позивачем занижено суму, яка була повернуто відповідачем 13.05.2016 року і вказано, що [PERSON] передав представнику позивача 500.00 грн., в той час як в розписці, складеною [PERSON] та представником позивача мова йде про повернення 1500.00 грн. (а.с.106). Таким чином, з [PERSON] в погашення основної суми боргу підлягає стягненню 2419.93 грн. (16368.34 грн. мінус 2948.41 грн. інфляційних витрат, які не підлягають стягненню, мінус 11000.00 грн. які сплачені в рахунок погашення відсотків (9200.00 грн.) та 3% річних ( 219.93 грн.) та мінус 1580.07 грн., які зараховуються в погашення основної суми боргу), а також судові витрати. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на вищевикладене з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних зі сплатою судового збору 696.10 грн. (487.20 грн. - за задоволення вимоги немайнового характеру та 208.90 грн. - за задоволення вимоги майнового характеру, останній розмір якої був заявлений позивачем в 6368.34 грн., але яка задоволена на суму 2419.93 грн.)

Outcome: partial