Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній знаходиться під наглядом психіатра в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 2007 року. Являється інвалідом ІІ групи. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2015 року визнаний недієздатним, опікуном призначена мати хворого [PERSON]. Остання виписка 02.09.2016 року. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймав нерегулярно у звязку з відсутністю критики до хвороби. Зі слів матері, 21.04.2017 року був знайдений ранком у несвідомому стані, спроби розбудити сина були безуспішні. Поруч було знайдено порожню упаковку з-під «Карбамазепирна» та «Труксала». Бригадою швидкої допомоги доставлений у реанімаційне відділення міської клінічної лікарні екстренної та швидкої допомоги, де перебував на лікуванні з 21.04.2017 року по 24.04.2017 року. У день виписки бригадою спеціалізованої медичної допомоги доставлений у прийомне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Об 11 год. 45 хв. оглянутий черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу із суїцидальною спробою. Госпіталізовний у примусовому порядку. 24.04.2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду - контакт формальний. По суті на запитання не відповідає. У бесіді легко дратується, озлоблюється. Злобливо говорить про батьків, висловлює уривчасті маячні ідеї відносин на їхню адресу. Раціоналізує свою поведінку, категорично заперечує суїцидальну спробу. Інструкції виконує після кількаразових повторень. Критики до стану й поведінки немає. Приймаючи до уваги здійснення суїцидальної спроби лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві підтримав повністю, просив суд її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечував. Зацікавлена особа [PERSON] заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію її сина до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 25.04.2017 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 24.04.2017 року, у [PERSON], [INFO], виявили загострення тяжкого психічного розладу в формі шизоаффективного розладу, змішаний тип із суїцидальною спробою. Лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] з 2007 року знаходиться під наглядом лікаря - психіатра і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved