Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11.05.2016 близько 14 години 00 хвилин між [PERSON] та [PERSON] відбувся конфлікт, що супроводжувався нанесенням позивачу побоїв з приводу привласнення відповідачем належної позивачу алюмінієвої сітки, яка раніше слугувала огорожею між домоволодіннями сторін. Як вказує позивач, коли вона приїхала до [PERSON] , щоб забрати свою сітку, відповідач на це відреагував вкрай агресивно, почав її ображати, штовхати руками, наносити удари в різні частини тіла. Коли вона впала на землю, [PERSON] , не зупиняючись, почав бити позивача ногами. Побачивши це, громадянин [PERSON] зробив відповідачу зауваження, на що той жодним чином не відреагував. За вказаних обставин [PERSON] був змушений втрутитися в конфлікт та в подальшому, з метою самозахисту від нападу [PERSON] , [PERSON] за допомогою палиці зміг припинити протиправні дії відповідача. Вказаними протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, що полягає в погіршенні здоров`я та самопочуття, в пережитому сильному нервовому стресі, а також тривалих сильних душевних хвилюваннях. Після пережитого позивач тривалий час змушена була докладати додаткових зусиль з метою відновлення своїх порушених прав та усталеного способу життя. Відтак, позивач вважає свої права порушеними та просить стягнути з [PERSON] на свою користь заподіяну моральну шкоду, розмір якої оцінює в 25 000 грн., а також судові витрати, понесені нею при зверненні до суду. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 16.07.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач в судовому засіданні пред`явлений позов підтримала, просила задовольнити та вказувала, що підставою для її звернення до суду до стали постійні сварки з сусідами [PERSON] . Так, вони в своєму дворі почали робити каналізацію, яку провели занадто близько до колодязя позивача, відтак, остання змушена була підключати централізоване водопостачання. Відповідач без погодження з позивачем поставив огорожу висотою понад 2 м, що не відповідає архітектурно-будівельним нормам та обмежує оглядовість, збудував поблизу будинку господарські прибудови та почав розводити курей, облаштував місце, де складає гній. Вказані конфлікти викликають в позивача постійне нервове напруження та вона змушена лікуватись в інституті ім. Амосова. Того дня між нею та відповідачем відбулась сварка з приводу належної позивачу сітки, яка була встановлена на межі між їхніми домоволодіннями та яку [PERSON] самовільно зняв і забрав. В ході цього конфлікту відповідач схопив її та штовхнув на огорожу, проте вона втрималась, потім вдарив під око і в живіт, після чого вона впала. В позивача були тілесні ушкодження. Викликали поліцію. Разом із слідчим поїхала в лікарню, де їй дали довідку. Чи виносився вирок відносно [PERSON] - не знає. Сітку їй повернули. Щодо встановлення тяжкості нанесених їй тілесних ушкоджень нікуди не зверталась, бо не знала, що в це необхідно. Лікувалась вдома, так як її знайомий - лікар та сам порекомендував медикаменти. Розмір пред`явленої до стягнення моральної шкоди обґрунтовувала тим, що змушена була понести витрати на підключення центрального водопостачання, сітку, ліки. Діями відповідача останній постійно спричиняється нервовий стрес, він створює антисанітарні умови, спроби встановити добросусідські відносини закінчились невдачею. Представник відповідача в судовому засіданні проти пред`явленого позову заперечив у повному обсязі, вважаючи його безпідставним, незаконним та необґрунтованим, та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що позивач в судовому засіданні, обґрунтовуючи позов про стягнення моральної шкоди, зазначала зовсім інші підстави, ніж наведені в позові, та фактично посилалась на створені їй антисанітарні умови, що нібито є наслідком діяльності відповідача на території його двору. Наголосив на тому, що наданим суду вироком у кримінальному провадженні відносно [PERSON] доведено лише, що того дня між позивачем та відповідачем відбулася сварка, проте факт заподіяння позивачу тілесних ушкоджень не встановлено. До органів поліції із заявами про спричинені їй побої позивач також не зверталась. Надана довідка Березанської міської лікарні датована 2017 роком та не доводить, що зазначені в ній тілесні ушкодження нанесені саме відповідачем. Інших доказів суду не надано. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.25,31,45). Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Крім того, за клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки. Враховуючи пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно повідомлення Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області від 10.06.2016 № 2865/109/1010/041-16, в ході проведення перевірки за зверненням [PERSON] від 10.05.2016 встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із дружиною, який знімає будинок. Співвласниками даного будинку є дві сестри - [PERSON] та [PERSON] . По сусідству проживає громадянин [PERSON] . Земельні ділянки вищезазначених громадян розділяє паркан з алюмінієвою сітки. 10.05.2016 [PERSON] стало відомо, що невідома особа викрала вказану алюмінієву сітку. Через деякий час [PERSON] побачила, що сітка лежить у сусіда [PERSON] біля будинку. [PERSON] змонтував новий паркан з металопрофілю, а алюмінієву сітку зняв та поклав біля свого будинку. [PERSON] не хоче повертати сітку, мотивуючи це тим, щоб сусіди віддали частину коштів за паркан, який він змонтував. Зі слів [PERSON] , алюмінієва сітка служить парканом з 1969 року. Документи на сітку відсутні. Власник сітки невідомий. В даній ситуації вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які відносяться до компетенції суду, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування не встановлено (а.с.3). Згідно з довідкою Березанської міської поліклініки від 08.02.2017 № 32, [PERSON] надавалась допомога за її зверненням 11.05.2016 о 17 годині 30 хвилин (№ 148); діагноз: забиття правої щоки (крововилив під шкіру) без пошкодження шкірного покриву; направлення на обстеження і реєстрацію тілесних ушкоджень через судмедекспертизу (а.с.7,54). Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в [INFO] її померлий чоловік [PERSON] бачив, як [PERSON] штовхає та б`є [PERSON] , після чого чоловік надавав їй допомогу, оскільки був лікарем. В [PERSON] був синець під оком, [PERSON] вдарив її в живіт. Окремо відзначила, що сім`я [PERSON] дуже скандальна, постійно вчиняє сварки з сусідами, поводить себе неадекватно. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, вказав, що є сусідом сторін по справі та пояснив, що між ними (позивачем і відповідачем) 11.05.2016 відбулась бійка. Десь за тиждень до того [PERSON] вирішив встановити огорожу, тому демонтував розміщену там сітку, яка належить [PERSON] , а потім вимагав в неї 10 000 грн. за встановлення огорожі. Коли того дня [PERSON] почав грузити сітку на машину, щоб здати її на металобрухт, вони викликали поліцію, [PERSON] стала навпроти своїх воріт, щоб не дати відповідачу вивезти сітку. [PERSON] по відношенню до неї вів себе агресивно, почав бити, збив з ніг. В цей час [PERSON] вступився за [PERSON] , в ході чого змушений був нанести відповідачу тілесні ушкодження. Приїхала поліція, їх розборонили, [PERSON] та [PERSON] повезли в лікарню. В подальшому [PERSON] було засуджено вироком суду за нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] та звільнено на підставі амністії. З вказаним вироком не згоден та вирішує питання про поновлення строків на апеляційне оскарження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що перебуває з [PERSON] в дружніх відносинах, часто бачиться, ходить в гості. Які відносини між [PERSON] та [PERSON] - їй не відомо, сварки не бачила. Позитивно характеризує [PERSON] . Окремо відзначила, що колись бачила, як дружина відповідача [PERSON] била чоловіка [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, зазначила, що є сусідкою [PERSON] та проживає там близько 15 років. Позивач постійно скаржилась на сусідку [PERSON] . Пояснила, що сім`я [PERSON] скандальна, постійно вчиняє сварки, поводить себе агресивно, На них скаржаться всі. Знає, що тоді був скандал, [PERSON] кидалась битись, але конкретні обставини їй не відомі. Про сварку знає зі слів, сама очевидцем події не була, хто саме розповів - не пам`ятає, тоді про це говорили всі, в тому числі, позивач. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком [PERSON] , проживає з нею близько 25 років. Того дня був на роботі та самого інциденту не бачив. Дружина після цього кілька днів лежала хвора, приймала ліки, скаржилась на болі в спині та нерви. Під оком був синець. Окремо відзначив, що сусіди неадекватні, розводять курей, складають гній, що створює неприємний запах та антисанітарні умови. На його переконання, до інциденту його дружина не скаржилась на проблеми зі здоров`ям. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачене ст. 23 ЦК України. У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї (п.п. 1-2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальний порядок відшкодування моральної шкоди визначений статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до роз`яснень, наведених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода. Аналогічна позиція висловлена також в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 у справі № 335/11779/16-ц. Так, протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Всупереч вказаному, позивачем при зверненні до суду з позовом, не доведено належними та допустимими доказами, якими конкретними протиправними діями чи бездіяльністю відповідача останній нанесені тілесні ушкодження, та за яких саме обставин, а також не обґрунтовано конкретного механізму їх нанесення, що не дає змоги оцінити їх у причинному зв`язку з наслідками, що настали, та, відповідно, встановити вину відповідача в їх заподіянні, як обов`язкові елементи юридичного складу, з наявністю яких законодавець пов`язує відповідальність особи за заподіяну шкоду. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка зверталась до органів поліції з заявою по факту нанесення їй відповідачем тілесних ушкоджень, матеріали справи не містять. Окрім того, як вбачається з наданої медичної довідки від 08.02.2017 № 32, позивачка була направлена на обстеження та реєстрацію тілесних ушкоджень шляхом проведення судмедекспертизи, проте будь-яких доказів на підтвердження проходження такого огляду або іншим чином фіксації заподіяних тілесних ушкоджень суду надано не було. За таких обставин, дані медичної документації щодо виявлених у [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді забиття правої щоки згідно з довідкою Березанської міської поліклініки від 08.02.2017 № 32, самі по собі без доведення факту їх заподіяння саме відповідачем, не можуть бути підставою для стягнення з останнього моральної шкоди в судовому порядку. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як докази розцінюються судом критично з підстав, вказаних в ст. 90 ЦПК України, оскільки зазначені особи не були безпосередніми очевидцями події сварки між сторонами і їхні показання ґрунтуються виключно на повідомленнях інших осіб, відтак, є показаннями з чужих слів. Зокрема, свідку [PERSON] про обставини події того дня повідомив її чоловік [PERSON] , який станом на день розгляду справи помер, а свідок [PERSON] в судовому засіданні не змогла однозначно назвати джерело своєї обізнаності про обставини сварки між сторонами, вказавши, що про це говорили всі, в тому числі, і [PERSON] , яка є позивачем по даній справі. В той же час, свідок [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , в момент сварки між сторонами також присутнім не був, обставини нанесення тілесних ушкоджень не повідомив, вказавши при цьому лише на відомі йому обставини, що мали місце після того. Показання свідка [PERSON] не є належним доказом по справі, оскільки свідку нічого не відомо про взаємовідносини між сторонами та вона нічого не повідомила про обставини події сварки між ними та нанесення позивачу будь-яких тілесних ушкоджень. Показання свідка [PERSON] в частині щодо обставин події сварки між позивачем та відповідачем носять загальний неконкретний характер, що не дає змоги встановити, чи перебувають дії відповідача у причинному зв`язку з наслідками, що настали, та які саме. Сама ж по собі констатація позивачем факту заподіяння їй моральної шкоди не є достатньою і безумовною підставою для її стягнення у судовому порядку. Надані позивачем Акти про крадіжку сітки та про вимогу грошей не приймаються судом до уваги як такі, що не стосуються предмету судового розгляду, в той час як Акт про заподіяння тілесних ушкоджень як доказ в розумінні ст. 76 ЦПК України розцінюється судом критично, оскільки за своїм змістом є письмовим описом події того дня, зробленим позивачем, та підписаний громадянкою [PERSON] , що не була допитана в судовому засіданні (а.с.4-6). Крім того, враховуючи положення ст.ст. 82, 89 ЦПК України, вирок Березанського міського суду Київської області від 03.07.2019 у кримінальному провадженні № 12016110070000377 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, з огляду на предмет пред`явленого позову та суб`єктний склад сторін, не має для суду заздалегідь встановленої сили, і потерпілою у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] не визнана. Наданий суду консультативний висновок ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М. М. Амосова НАМН України» від 15.10.2019 та квитанції про купівлю медичних препаратів, датовані 2020 роком, не приймаються судом до уваги, так як будь-яких доказів на підтвердження того факту, що зазначений у висновку діагноз, як і необхідність відповідного лікування [PERSON] є наслідком подій, що мали місце близько трьох років тому, а саме 11.05.2016, суду не надано (а.с.52,55). При цьому, за змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України диспозитивність є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, з наданих суду доказів справді вбачається, що між позивачем та відповідачем по справі фактично склалися тривалі конфліктні взаємовідносини, які охоплюються змістом відносин добросусідства. Разом з тим, враховуючи предмет та підстави пред`явленого позову, з яким позивач звернулась до суду та якими обґрунтовувала своє порушене суб`єктивне право, та доводи щодо конфліктних відносин між сторонами, не можуть бути прийняті судом як обґрунтування заподіяної моральної шкоди. З огляду на викладнене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з огляду на відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed