Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення збитків. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму залишку грошових коштів 50125,59 доларів США з урахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення в розмірі 246,12 доларів США, а також - 7,5 % річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима - 5694,27 доларів США, а загалом 56065 доларів США та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 червня 2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті - дол. США. Відкрита карта [NUMBER] в Криму. Відповідно до умов договору, відповідач прийняв на поточний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 50125,59 дол. США. Відповідач з 10 жовтня 2014 року відмовляється обслуговувати рахунок й видавати належні позивачу гроші. Неодноразові усні та письмові звернення з приводу повернення грошей залишено без розгляду та отримані формальні відповіді. Наведене завдає істотної моральної й матеріальної шкоди позивачу, оскільки позбавляє його та родину всіх засобів для існування, порушує звичайний склад життя. Водночас, відповідач протиправно використовує гроші позивача, всупереч його волі для отримання прибутку й власного збагачення. Вказано, що якби гроші позивача не були б привласнені відповідачем, він мав би можливість розмістити зазначені кошти на депозиті в іншому банку й отримувати гарантований прибуток. Пропозиції стабільних банків України щодо депозитів у дол. США свідчить, що мінімальна доходність складає 7,5 % річних. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 09 червня 2016 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання /а.с.17/. 18 вересня 2017 року від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення, відповідно яких вказано, що відповідно до чинного законодавства договір банківського рахунку між сторонами укладається у двох примірниках, один з яких залишається у клієнта. Позивач не надав суду доказів відкриття йому рахунку № [NUMBER] та зарахування грошових коштів на такий рахунок у сумі 50125,59 дол. США. Відсутні з боку позивача докази «блокування» зазначеного рахунку та відсутні докази звернення до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про закриття рахунку та повернення грошових коштів. Банківські рахунки закриваються за заявою клієнта, але позивач не надав суду доказів його звернення до ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідною вимогою. Відповідно у ПАТ КБ «Приватбанк» не виникло зобов`язань щодо закриття рахунку № [NUMBER] та перерахування коштів. Вказано, що позивачем не було надано жодного належного доказу наявності залишку грошових коштів на банківському рахунку на момент його звернення до суду, а саме 30 травня 2016 року. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі розміщення спірних грошових коштів на депозитному рахунку в банку. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі розміщення спірних коштів на депозитному рахунку в іншому банку під 7,5%. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний дохід. Вказано, що на підтвердження страждань позивача та неможливості нормального існування його сім`ї, причинного зв`язку між діями банка і переживаннями позивача, не було надано суду жодних доказів. В позовні заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача. Звертає увагу суду на загальновідому ситуацію, яка існує в країні, зокрема, ситуацію на території Автономної Республіки Крим. Банк позбавлений доступу до документів Кримської філії: фактична обставина, що унеможливлювала здійснення банківської діяльності Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» - рішення Центрального банку Російської Федерації (Банк Росії) № РН-33/1 від 21 квітня 2014 року з 21 квітня 2014 року було припинено діяльність окремих структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк»; за ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав в свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України; факти конфіскації окупованою владою з травня 2014 року частини майнового комплексу Пат КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу філії РУ ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та т.і.; факти відсутності можливості доступу відповідача до майна, що призначене для здійснення банківської діяльності. Зокрема, до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки; факт, щодо майна, яке підлягає націоналізації, окупованою владою - Постановами ДР Республіки Крим № 2085-6/14 від 30 квітня 2014 року, № 2474-6/14 від 03 вересня 2014 року - відносно майна ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться на території АРК та місті Севастополя; факти виплати вкладникам ПАТ КБ «Приватбанк» за договорами, укладеними на території АРК та міста Севастополя, за рахунок вилученого майна банка, в межах Федерального Закону № 39-ФЗ «Про захист прав фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя; факти компенсаційних виплат за договором Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» вкладникам відповідача, що укладали договори на території АРК та міста Севастополя, поза волею відповідача, придбання прав вимоги за всіма зобов`язаннями відповідача, у тому числі кредитними; факт передачі у довічне управління АНО «ФЗВ» за ухвалою Центрального районного суду міста Севастополя від 21 квітня 2014 року майнового комплексу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк»; факт передачі прав виконавчого органу відповідача - АНО «ФЗВ», ухвалою Центрального районного суду міста Сімферополя від 04 червня 2014 року, призначення АНО «ФЗВ» управляючим майном банку за всіма договорами (депозитами, кредитними, іншими залученими коштами), поза волею банку. З урахуванням виплат вкладникам Кримського РУ за рахунок майна банку, поза волею банка, вважає, додаткові стягнення є фактично покладенням на банк подвійної відповідальності /а.с.71-75/. 30 вересня 2019 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно яких вказано, що АТ КБ «Приватбанк» втратив свої активи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя у зв`язку з окупацією з 20 лютого 2014 року Російською Федерацією частини території України (АР Крим) та не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на території АР Крим, а також не має доступу до створених у відповідних відділеннях банку на цій території документів - договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси тощо, а відтак відповідач не може ані підтвердити, ані спростувати факт наявності правовідносин між сторонами стосовно укладення договору банківського рахунку та зарахування грошових коштів. Вказано, що позивач не надав доказів відкриття банківського рахунку та зарахування грошових коштів на нього в сумі 50125,59 дол. США. Долучений до матеріалів справи лист № 001/19-ак-ар від 13 травня 2019 року компанії Марлоу Навігейшен Ко. та записи не є доказом здійснення зарахування коштів у зазначених розмірах на рахунок [NUMBER] , оскільки такі записи не є ані регістрами бухгалтерського обліку, ані первинними документами, ані банківською випискою з поточного рахунку; не є доказом укладення договору про банківське обслуговування та відкриття поточного рахунку між позивачем та відповідачем, оскільки правовідносини, що виникають під час відкриття банком поточних рахунків клієнтів регулюється Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, а отже укладання договору банківського рахунку під час відкриття банком карткового рахунку клієнту є обов`язковим. Не є доказом належності рахунку [NUMBER] банківській установі - АТ КБ «Приватбанк», оскільки навіть з надісланих компанією Марлоу Навігейшен Ко. внутріоблікових записів не вбачається, що вказаний рахунок відкритий саме в АТ КБ «Приватбанк». При цьому, особа, що видала такий лист не є установою, що здійснює безготівковий переказ грошових коштів (не є суб`єктом переказу), така особа могла бути лише ініціатором переказу коштів, як наслідок в будь-якому разі не може підтверджувати факт переказу та зарахування грошових коштів на банківський рахунок позивача /а.с.176-177/. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення збитків не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом позову, позивач [PERSON] зазначав, що 22 червня 2012 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті - дол. США., шляхом подачі заяви та емітовано карту «Миттєва», строком дії до вересня 2014 року. Картка [NUMBER] була відкрита в АР Крим. За час користування банківською картою частину коштів було знято через банкомат на власні потреби та вільний залишок коштів на картці складав 50 125,59 дол. Відповідач з жовтня 2014 року відмовляється обслуговувати рахунок позивача й видавати належні позивачу гроші. АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», що діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29 липня 2009 року, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та правила та/або Договір) на офіційному сайті. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України). Згідно з договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (частини 1, 3 статті 1066 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 1.8 Інструкції № 492, банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492). Згідно з пунктом 1.16 Інструкції № 492 днем відкриття поточного рахунку клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунка в розділі «Відмітки банку». У пункті 1.19 Інструкції № 492 передбачено, що у разі відкриття поточного рахунку клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначає дату відкриття та номер рахунка. На заяві клієнта мають бути зазначені підписи одного з керівників банку або уповноваженої ним особи, на якого (яку) згідно з внутрішніми положеннями банку покладено обов`язок приймати рішення про відкриття поточних рахунків клієнтів, а також уповноважених осіб (особи) банку, які (яка) відповідно до внутрішніх положень банку здійснюють перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, а також контролюють правильність присвоєння номера рахунка клієнта та його відповідність внутрішньому плану рахунків банку. Відповідно до пункту 6.9 Інструкції № 492 банк для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок у порядку, визначеному цією главою, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок (далі у цьому пункті - окремий рахунок). Для відкриття окремого рахунку клієнт зобов`язаний у заяві про відкриття поточного рахунка (додаток 6) в рядку «Додаткова інформація» зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат. Для діючого поточного рахунку така інформація визначається в додатковому договорі до договору банківського рахунка. Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами) (далі - Положення), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов`язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюються у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунку виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова). Відповідно до пункту 5 зазначеної Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Відповідно до положень статті 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Зважаючи на викладене, надання банківських послуг здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак саме банк, а не його структурна одиниця має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе за укладеним договором. Ставлячи вимогу про стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі - 50125,59 дол. США позивач не надав до суду належних та допустимих доказів тих обставин, що зазначений розмір коштів перебуває та безпідставно утримується відповідачем на зазначеному у позовній заяві рахунку. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав до суду довідки про те, що баланс по картці [NUMBER] становить 50 125,59 дол. США /а.с.10, 141/ та картку для виплат «Миттєва». Однак із наданих доказів не вбачаються будь-які факти на підтвердження обставин, викладених позивачем у позовній заяві, у тому числі наявність грошових коштів на зазначеному у позовній заяві рахунку. Надані позивачем довідки /а.с.10, 141/, не відповідають вимогам процесуального законодавства, оскільки не містять оригіналу підпису та печатки банку. А саме по собі пред`явлення позивачем карти у судовому засіданні не підтверджує наявність на цьому рахунку відповідної суми коштів. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2017 року було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів та витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» всі документи щодо відкриття ПАТ КБ «Приватбанк» рахунків на ім`я [PERSON] , банківську виписку руху коштів по наявним у ПАТ КБ «Приватбанк» рахунку на ім`я [PERSON] , довідку про залишок коштів на рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк», у тому числі на рахунку [NUMBER] шляхом надання роздруківки про рух грошових коштів (список операцій) по карткам та рахункам з вказівкою дати, часу, виду операції. На вказану ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2017 року, представником відповідача суду було надано довідку, відповідно якої відповідач відмовив суду у наданні будь-якої інформації щодо зазначеного рахунку, оскільки окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». У зв`язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи та території АРК, не мав доступу до договір з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов`язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов`язаннями. Доступ АТ КБ «Приватбанк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Разом з тим на даний час АТ КБ «Приватбанк» докладаються усі можливі зусилля для відновлення доступу до інформації за рахунками клієнтів Кримської філії,що була розташована на тимчасово окупованій території АР Крим /а.с.93/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 червня 2018 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Національного банку України всі документи щодо відкриття ПАТ КБ «Приватбанк» рахунків на ім`я [PERSON] , банківську виписку руху коштів по наявним у ПАТ КБ «Приватбанк» рахунках на ім`я [PERSON] , у тому числі по рахунку [NUMBER] , довідку про залишок коштів на рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк», у тому числі на рахунку [NUMBER] шляхом надання роздруківки про рух грошових коштів (список операцій) по карткам та рахункам з вказівкою дати, часу, виду операції. Листом від 19 червня 2018 року № 18-0007/33792 начальник Управління Юридичного департаменту НБУ України повідомив суд, що зважаючи на те, що Національний банк України не є стороною договорів, про які йде мова, а також функції НБУ, ст.ст. 6, 7 ЗУ «Про Національний банк України», у банку відсутні копії документів на відкриття рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому, згідно із законодавством України, на Національний банк України не покладено обов`язок вести реєстр власників рахунків. Зважаючи на вказане у Національного банку України відсутня запитувана в ухвалі суду інформація, а також документи /а.с.123/. Також, на підтвердження позовних вимог представником позивача було надано суду копії записів про виплати працівникові [PERSON] компанією Марлоу Навігейшен Ко (з 27 березня 2013 року по 21 січня 2014 року) /а.с.166-167/. Однак, із наданих записів не вбачається факту зарахування коштів на рахунок позивача та наявності вказаних грошових коштів на зазначеному у позовній заяві рахунку. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження укладення між позивачем і відповідачем договору та наявності грошових коштів на рахунку позивача відкритому в АТ КБ «Приватбанк» не надано. Враховуючи викладені обставини, суд відмовляє позивачу у вимогах в частині стягнення із відповідача на його корись грошових коштів у сумі 50125,59 дол. США. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних за весь час прострочення в розмірі 246,12 дол. США, 7,5% річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима в сумі 5694,27 дол. США та 10 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Оскільки, позовні вимоги про стягнення 3% річних, 7,5% річних та відшкодування моральної шкоди є похідними вимогами від позовної вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 50125,59 дол. США, в задоволенні якої суд відмовив, вони також не підлягають задоволенню. Позивача на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, тому згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed