Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Дніпропетровською місцевою прокуратурою №3 подано вищезазначений позов в інтересах неповнолітньої [PERSON], в обґрунтування якого зазначено, що остання на підставі наказу №166-с від 12.08.2015 року зарахована з 01.09.2015 року до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням до Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет». Батько неповнолітньої - [PERSON] працює у ВП «Шахта ім.Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» гірським майстром та має стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 16 років 5 місяців. Таким чином, відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ч.2 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» [PERSON] вступивши до Автотранспортного технікуму набула право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з моменту зарахування. Посилаючись на те, що з 01.09.2015 року стипендія [PERSON] виплачувалось в розмірі, значно меншому за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб прокуратура просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] недоплачену стипендію за період з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року в сумі 7484 грн. 11 коп. та зобов'язати відповідача виплачувати останній стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, до закінчення нею навчання, за наявності підстав для її нарахування. В судовому засіданні представник прокуратури, позивачка [PERSON] та представник третьої особи - Управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача та третьої особи - Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №882 від 12.07.2004 року затверджено Порядок призначення і виплати стипендій, дія якого поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах та наукових установах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, у навчальних закладах, зо перебувають у власності АР Крим та комунальних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних бюджетів. Відповідно до вказаної постанови передбачено соціальну стипендію лише тим студентам, які навчаються зі гірничими спеціальностями або постійно проживають/мешкають у населених пунктах зі статусу гірського. [PERSON] є студенткою технікуму за спеціальністю «Обслуговування та ремонт автомобілів та двигунів» і вказана спеціальність не відноситься до гірничої. Крім того, представник відповідача посилався на те, що [PERSON] є студенткою Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», яке має самостійний баланс, рахунки в державному казначействі і фінансується з Державного бюджету України. Кошти на виплату стипендії надходять з Міністерства освіти та науки України напряму до технікуму та останній самостійно нараховує і виплачує стипендії. Отже, Державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет» не може ні нараховувати, ні виплачувати стипендію студентам Автотранспортного технікуму, оскільки на це кошти на його рахунок не надходять. Суд, заслухавши пояснення прокурора, позивачки, представників відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи підстави звернення прокуратури до суду з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON] суд вважає обґрунтованими підстави такого звернення, що наведені прокуратурою в позовній заяві, з урахуванням норм ст.121 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», висновків Конституційного суду України, наведених в рішенні від 08.04.1999 року, а також з огляду на положення ч.2 ст.45 ЦПК України, наявні звернення до прокуратури неповнолітньої та її батьків, підстави таких звернень. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд враховує наступні обставини встановлені під час розгляду справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно наказу №166-с від 12.08.2015 року директора Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» та довідки від 15.06.2016 року [PERSON] з 01.09.2015 року була зарахована студентом першого курсу енної форми навчання за державним замовленням, за спеціальністю «Обслуговування та ремонт автомобілів та двигунів». Строк закінчення навчання 01.07.2019 року. Відповідно до довідки №28 від 24.06.2017 року батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] працює у ВП «Шахта ім.Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» гірським майстром з 23.07.2001 року та має стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 16 років 5 місяців. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Частиною 2 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Таким чином, виходячи із зазначених вище обставин, встановлених судом та положень ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ч.2 ст.62 закону України «Про вищу освіту», неповнолітня [PERSON], батько якого є шахтарем зі стажем підземної роботи не менш 15-ти років, має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З наданих прокуратурою до позову довідки про доходу вбачається, що стипендія [PERSON] виплачувалась в період з вересня 2015 року по січень 2016 року в розмірі 622 грн. щомісячно; в період з лютого 2016 року по травень 2016 року в розмірі 630 грн. 71 коп. щомісячно, в червні 2016 року в розмірі 663 грн. 05 коп., тобто в розмірі, що є нижчим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України» на 2015,2016 роки. З урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки та фактично призначених та виплачених розмірів стипендії, недоплачена [PERSON] сума стипендії в період з вересня 2015 року по червень 2016 року становить 7484 грн. 11 коп., що відображено у відповідному розрахунку, наведеному в позовній заяві, з яким погоджується суд. В зв'язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 та необхідність стягнення з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь [PERSON] недоплаченої стипендії в сумі 7484 грн. 11 коп. В частині заявлених прокуратурою вимог про зобов'язати відповідача виплачувати [PERSON] стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, до закінчення нею навчання, за наявності підстав для її нарахування, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). За ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі ст.ст.15,16 ЦК України та ст.ст.1,3,15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про визнання права, усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Оскільки відповідно до письмових заперечень та пояснень представників відповідача та третьої особи в судовому засіданні, останніми заперечувалось право [PERSON] на отримання стипендії у передбаченому ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та з огляду на продовження позивачкою навчання, строком закінчення якого згідно довідки від 15.06.2016року є - 01.07.2019 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені в п.3 прохальної частини позову є обґрунтованими, заявлені у передбачений законом спосіб та підлягають задоволенню. Таким чином, позов Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в інтересах неповнолітньої [PERSON] слід задовольнити повністю. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь [PERSON] недоплачену стипендію за період з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року в сумі 7484 грн. 11 коп. та зобов'язати Державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет» виплачувати [PERSON] в подальшому стипендію відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законодавством для працездатних осіб у відповідний період, до закінчення нею навчання, або до внесення відповідних змін в діюче законодавство. Що стосується заперечень представника відповідача проти позовних вимог з посиланням на Порядок призначення і виплати стипендій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №882 від 12.07.2004 року, суд вважає їх безпідставним, оскільки прийнятий пізніше Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови та визначає виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму встановлюється Державним бюджетом України на відповідний рік. Дія ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Законами України «Про Державний бюджет України» на 2015-2016 роки не зупинялась. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позивачем і відповідачем в цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Як вбачається з Положення про діяльність Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» останній є структурним підрозділом Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» без права юридичної особи. А тому, посилання представника відповідача щодо неналежності відповідача та безпідставності заявлених вимог до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», суд вважає необґрунтованими. У відповідності до ст.88 ЦПК України з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь прокуратури Дніпропетровської області слід стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved