Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Державна іпотечна установа в особі свого представника (надалі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач) про стягнення трьох відсотків річних у сумі 128 604, 46 грн., інфляційних витрат - 426 404, 38 грн., що в сумі становить 555 008, 98 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою захисту інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, Державна іпотечна установа неодноразово зверталася до Ленінського районного суду м. Донецька про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про іпотечний кредит, право вимоги за яким перейшло на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного між ДІУ та Банківською установою, в якій боржником були отримані кредитні кошти. По всіх вищеописаних рішеннях Ленінського районного суду м. Донецька були отримані виконавчі листи та відкриті виконавчі провадження, які в подальшому були об`єднані між собою в зведене виконавче провадження ЗВП № 60537972. Як зазначив позивач, з метою підготовки позовної заяви, Державною іпотечною установою було направлено приватному виконавцю Лановенко Л.О. заяву № 505/32 від 29.01.2020 року про надання інформації про хід виконаня зведеного виконавчого провадження № 60537972. В свою чергу, приватним виконавцем Лановенко Л.О. на заяву ДІУ про надання інформації було надано відповідь, де зазначено, що «в рамках виконавчого провадження ЗВП № 60537972, боржником рішення суду не виконано. В примусовому порядку стягнуто кошти з рахунків боржника у розмірі 3 грн. 80 коп.». Таким чином, позивач вказує, що ухилення [PERSON] від виконання вищезазначених рішень судів, для захисту інтересів держави, Державною іпотечною установою було прийнято рішення звертатись за судовим захистом з позовом, предметом якого є стягнення з боржника [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Так, ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду справи по суті (а.с. 78). В засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялися належним чином, представник позивача Стадний Д.С. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник в засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. Натомість представниками відповідача неодноразово були надіслані клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання, посилаючись на зайнятість в інших судових процесах. Крім того, відзив на позовну заяву відповідачем надіслано не було, свою позицію щодо розгляду справи, відповідач не виклав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобовязання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобовязання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обовязку. Тобто грошовим є будь-яке зобовязання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обовязок боржника з такої сплати. Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17, від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобовязання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбаченодоговором або спеціальними нормами закону, який регулює зокрема окремі види зобовязань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року №6-113цс14. Отже, три відсотки річних та інфляційні витрати повинні нараховуватись на суму основного боргу, а тому безпідставними є їх нарахування нв стягнутий судовий збір. Так, Державну іпотечну установу утворено Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 08.10.2004 року № 1330 «Деякі питання Державної іпотечної установи»). Статут Державної іпотечної установи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2009 року, № 768. Відповідно до п. 2 Статуту засновником Установи є держава в особі Кабінету Міністрів України. Основною метою діяльності Установи є рефінансування іпотечних кредиторів (банків і небанківських фінансоваих установ, які провадять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів) за рахунок коштів, що надійшли від розміщення цінних паперів, сприяння подальшому розвитку ринку іпотечного кредитування та будівництва, забезпечення реалізації державних програм щодо забезпечення житлом громадян України. Так, як вбачається, рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 16.01.2012 року у справі № 2/532/22/12, стягнуто з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит №5/2/980-N/61 від 20.03.2008 року, основний борг - 980 822, 02 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 253 262, 50 грн., пені за прострочення сплати кредитиних коштів - 54 111, 16 грн., інфляційні втрати - 28 357, 94 грн., а всього 1 316 613, 62 грн. та судові витрати 1820, 00 грн. (а.с. 21). Рішенням Ленінського районного суду м. Києва від 09.01.2013 року у справі № 2/260/62/13, стягнуто з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит №5/2/980-N/61 від 20.03.2008 року, прострочені відсотки за користування кредитом - 103 967, 13 грн., пеню за прострочення сплати кредитних коштів - 174 702, 15 грн., а всього 278 669, 28 грн. (а.с. 26-28). Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 23.05.2013 року № 2/260/832/2013 стягнуто з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит №5/2/980-N/61 від 20.03.2008 року, відсотки за користування кредитом - 90 889, 51 грн, пеню за прострочення сплати кредитних коштів - 160 003, 78 грн., а всього 250 893, 79 грн.(а.с. 29-30). За таких обставин, станом на день звернення до суду, заборгованість боржника [PERSON] за невиконання рішень Ленінського районного суду м. Донецька щодо стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №5/2/980-N/61 від 20.03.2008 року перед Державною іпотечною установою складає: 555 008, 98 грн, в тому числі по рішенням суду: 1. Рішення Ленінського районного суду м. Донецька по цивільній справі №2/532/22 від 16.01..2012 року, розрахунок проводився на суму 980 822, 02 грн. + 253 262, 50 грн. = 1 234 084, 52 грн., загальна сума боргу складає 479 325, 58 грн., розрахунок в тому числі: 368 258,02 грн. - розрахована сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року; 111 067,56 грн. - розраховані три відсотки річних від простроченої суми боргу з 01.02.2017 року по 31.01.2020 року. 2. Рішення Ленінського районного суду м. Донецька по цивільній справі №2/260/62/2013 від 09.01.2013 року, розрахунок проводився на суму 103 967, 13 грн., загальна сума боргу складає 40 381, 52 грн., в тому числі: 31 024, 40 грн., - розрахована сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року; 9 357, 12 грн., - розраховані три відсотки річних від простроченої суми боргу з 01.02.2017 року по 31.01.2020 року. 3. Рішення Ленінградського районного суду м. Донецька по цивільній справі №2/260/832/2013 від 23.05.2013 року, розрахунок проводився на суму 90 889, 51 грн., загальна сума боргу складає 35 301, 88 грн., в тому числі: 27 121, 96 грн., - розрахована сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року; 8 179, 92 грн., - розраховані три відсотки річних від простроченої суми боргу з 01.02.2017 року по 31.01.2020 року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача трьох відсотків річних у сумі 555 008, 98 грн. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що Відповідач був повідомлений про розгляд справи, йому було роз`яснено право подати відзив на позовну заяву, проте він таким правом не скористався, проти задоволення позовних вимог не заперечив, розмір збитків ним не було оспорено, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. За таких обставин, суд, за наслідками повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, докази заперечення проти позовних вимог в суді відсутні, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 8 3255, 13 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved