Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

До\~ Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він являється одноособовим власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та разом з ним за вказаною адресою зареєстровані, проте фактично там не проживають з березня 2007 року та особистих речей в ньому не зберігають, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] Протягом тривалого часу позивач змушений нести витрати щодо сплати комунальних послуг відповідно кількості зареєстрованих за вказаною адресою осіб. В обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст. 71, ч. 2 ст. 107, ст. 156, ч. 2 ст. 167 ЖК України. Відтак, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS]). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві. Позов просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням,\~ повістки надсилались за місцем реєстрації відповідачів, яке співпадає з адресами,\~\~ вказаними позивачем у позовній заяві. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами\~ відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання повторно не зявились, не повідомили причини своєї неявки та не подали відзив. Крім того, за клопотання представника позивача в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, вказав, що позивач є його зятем, та пояснив, що відповідачка по справі [PERSON] є колишньою дружиною позивача, а відповідач [PERSON] син позивача від попереднього шлюбу. Повідомив, що часто буває в гостях у позивача, та протягом останніх 5 років за вказаною адресою відповідачів не бачив. В квартирі проживає лише позивач, його дружина та її син. Свідок [PERSON] вказала, що є теперішньою дружиною позивача, та повідомила, що відповідачі по справі колишня дружина позивача та їхній син, за вказаною адресою не проживають понад 13 років, їхні речі в квартирі відсутні. Місце їх проживання на даний час їй не відоме. Окремо відзначила, що в квартирі позивача проживає разом із своїм сином протягом останніх 8 років. Заслухавши пояснення представника позивача, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є\~власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS]), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2012 року № 1716, виданого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.10.2012 року, реєстраційний номер № 35973123, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2002 року № 1272, виданого в.о. державного нотаріуса Березанської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації 22.05.2002 року за реєстровим № 1173, реєстрова книга 4 стор. 258 (а.с.8-10). Як вказано в позовній заяві позивачем, відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача, що підтверджується також наданим суду свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-ОК № 034540, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області 31.10.2007, актовий запис 44, а відповідач [PERSON] його сином, відтак, згідно ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 ЖК України являється членом сімї власника спірної квартири (а.с.7). Як вбачається з наданого суду витягу з будинкової книги, а також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 03.07.2018 року, отриманими в процесі підготовки справи до судового розгляду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України на запити суду від 20.07.2018 року за вих. № 356/400/18/2424/2018 та № 356/400/18/2425/2018, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі (а.с.11-12,20-21). Відповідачі за вказаною адресою фактично не проживають з березня 2007 року, що підтверджується актом\~обстеження житлово-побутових умов від 13.07.2018 року, складеним депутатом Березанської міської ради [PERSON], підпис якої посвідчено секретарем Березанської міської ради [PERSON] 13.07.2018 року (а.с.13). Частина перша\~статті 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право\~\~в порядку, встановленому цим Кодексом,\~\~звернутися\~\~до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як гарантується статтею 41 Конституції України\~та визначено частиною 1\~статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України). За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною 1\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Вказане узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство.\~При чому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. 4 ст. 156 ЖК України). У відповідності\~з ч.\~2\~ст.\~405\~ЦК України,\~ члени\~сім'ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. При цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. З урахуванням імперативних вимог ч. 1\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень\~ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За таких обставин, відповідачі у встановленому законом порядку вселились до спірного житлового приміщення в якості членів сім'ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 64, ч. 4\~ст.\~156\~ЖК України та набули у звязку з цим право користування займаним житлом в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України. При цьому, факт розлучення позивача з відповідачкою [PERSON] свідчить про припинення сімейних відносин між ними, проте за змістом положень ч.\~4\~ст.\~156\~ЖК України не позбавляє останню права користування займаним житловим приміщенням, що належить позивачу, в обсязі, набутому нею як членом сім'ї власника житла. Разом з тим, відповідачі по справі, не маючи перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням, що належить позивачу, понад рік там не проживають, своїх речей там не зберігають, витрат по його утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування спірним жилим приміщенням, не вчинять. З огляду на викладене суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили інтерес до спірного житла, поважних причин відсутності відповідачів у вказаній квартирі в судовому засіданні не встановлено, відтак, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved