Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з вимогами визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги аргументовані тим, що [PERSON] , на підставі протоколу №14 засідання профкому ОАО «ВКФ» було видано ордер ВАТ «Вінницька кондитерська фабрика» серія «А» №326 на право зайняття житлової площі в гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона не наполягала на прописці у даному приміщенні. В подальшому рішенням виконкому міської ради від 26.01.2006 року №189 затверджено акт приймання - передачі у комунальну власність територіальної громади [ADDRESS], загальною площею 2923,8 кв.м., який перебуває на балансі ВАТ «Вінницька кондитерська фабрика. Позивач вказує, що 01.11.2017 року до Департаменту Адміністративних Послуг Вінницької міської ради, [PERSON] було подано заяву в якій просила зареєструвати (прописати позивача в житловому приміщенні за адресою в : [ADDRESS] та укласти з позивачем [PERSON] договір найму житлового приміщення. 23.11.2017 року Департаментом Адміністративних послуг Вінницькі міської Ради було надано відповідь в якій зазначено, що [PERSON] для реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] необхідно подати до органу реєстрації письмову згоду власника зазначеної приміщення або рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання права користування зазначеним житловим приміщенням. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача подав до суду відзив в якому вказав, що безпідставним, позовні вимоги необгрунтовані, та просить суд відмовити в задоволенні позову. З матеріалів справи вбачається, а саме з виписки з протоколу про надання [PERSON] кімнати №34 для проживання, що позивачці виключно, а не повністю окрему кімнату, крім того в самому ордері зазначено, що площа надається не на постійній основі і на період роботи [PERSON] на підприємстві, на ВКФ. До матеріалів позовної заяви не додано, жодного доказу, який би свідчив про те, що більше ніхто не претендує на визнання права користування спірною кімнатою, а тому, в разі задоволення позовної вимоги буде мати місце порушення прав громадян, які бажають отримати житло, та з цією метою добросовісно перебувають на квартирній черзі, будуть позбавлені права отримання житла. Позивач та його представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, судовий збір просить суд залишити за позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , на підставі протоколу №14 засідання профкому ОАО «ВКФ» було видано ордер ВАТ «Вінницька кондитерська фабрика» серія «А» №326 на право зайняття житлової площі в гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ( а. с.7-9) Рішенням виконкому міської ради від 26.01.2006 року №189 затверджено акт приймання - передачі у комунальну власність територіальної громади [ADDRESS], загальною площею 2923,8 кв.м., який перебуває на балансі ВАТ «Вінницька кондитерська фабрика. ( а.с. 16-17) Судом встановлено, що на звернення позивача про здійснення реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] Департаментом адміністраивних послуг ВМР повідомлено, що для реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] необхідно подати до органу реєстрації письмову згоду власника зазначеного приміщення або рішення суду про визнання права користування вказаним житловим приміщенням. ( а.с. 13) Судом з метою повного та об`єктивного розгляду справи судом досліджувались матеріали інвентаризаційної справи на будинок по [ADDRESS] . Суд бере до уваги надані позивачем докази на підтвердження проживання та користування позивачем за адресою [ADDRESS] , а саме копію договору про надання житлово- комунальних послуг від 16.04.2010р., копію договору про надання житлово комунальних послуг від 04.07.2014р. копію договору про надання послуг з газопостачання. ( а.с. 62-73) Факт проживання та користування позивачем житлом за адресою [ADDRESS] в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , та [PERSON] ч1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ч1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. ч1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до п.п.6,14 ст.18 вказаного Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов`язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208 Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ч.1 ст.9 ЖК УРСР громадами мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 16 ЖК України до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та враховуючи те, що позивач проживає та користується даною кімнатою з моменту видачі ордеру з 2000р., суд вважає позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач в судовму засіданні просив суд судові втирати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved