Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» звернувся до суду з позовом в якому просив постановити рішення про стягнення з [PERSON] на їх користь заборгованість за Кредитним договором №Ф/06-11 укладеним 06 липня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний Комерційний Банк» та [PERSON] станом на 25.10.2012 року у розмірі 10215,26 доларів США, що складається з суми основного боргу по кредиту у розмірі 2057,15 доларів США, суми нарахованих і не сплачених процентів у розмірі 7572,37 доларів США з них 7553,17 доларів США - прострочені проценти, суми пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 252,95 доларів США, суми пені за несвоєчасну сплату основного боргу у розмірі 332,79 доларів США, та судовий збір у розмірі 816 грн. 51 коп. (том №1 а.с.2-4). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2019 року, до участі в справі було залучено правонаступника Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», який в свою чергу був правонаступником всіх прав та інтересів Відкритого акціонерного товариства «Міжнародний комерційний банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Атлантіс Капітал» (том №2 а.с.31). Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Атлантіс Капітал» за довіреністю Шнейдер В.Ю. заявлені позовні вимоги підтримав та надав суду відповідь на відзив (том №2 а.с.41). Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі (том №2 а.с.21), та надав суду відзив на позов в якому посилаючись на правову позицію ВСУ в справі №6-2251цс16 та правову позицію ВС/КЦС в справі №752/11447/16-ц, просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку (а.с.22-25). Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов та відповідь на нього, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Встановлено, що 06 липня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний Комерційний Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № Ф/06-11, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 22500,00 доларів США, а [PERSON] в свою чергу зобов`язався повернути кредит (грошові кошти) у повному обсязі до 06 липня 2013 року та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі у розмірі, строк та в порядку, передбаченому Кредитним договором (том №1 а.с.6-9). Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, погашення відповідачем заборгованості за наданим кредитом повинно відбуватися згідно графіку, викладеному в Додатку №1 до Кредитного договору (том №1 а.с.10-11). Відповідно до п.3.1 Кредитного договору, проценти за кредит нараховуються щомісячно, в останній день місяця, за період з 01 по 30 (31) число включно, відповідач зобов`язаний сплатити проценти не пізніше 30 (31) числа кожного місяця. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором, 06 липня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний Комерційний Банк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки без оформлення заставної № 1/06-11/1 (том №1 а.с.17-19), за умовами п.1.1 якого, предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,153 га, розташована за тією ж адресою, забезпечує всі вимоги Банку відповідно до умов Кредитного договору № Ф/06-11 від 06 липня 2006 року. Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та 06 липня 2006 року зареєстрований в реєстрі за №4295. Згідно п.9.2 Кредитного договору, п.3.1.6 Договору іпотеки у разі порушення відповідачем будь-яких зобов`язань по Кредитному договору, Банк має право на дострокове повернення суми кредиту, а також всіх інших платежів за Кредитним договором. У разі відсутності коштів Банк має право звернути стягнення на Предмет Іпотеки у відповідності до Договору іпотеки. Пунктом 6.2 Кредитного договору встановлена відповідальність Відповідача за несвоєчасне перерахування коштів у вигляді пені на суму заборгованості за кожний день затримки перерахування коштів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Так внаслідок недобросовісного виконання [PERSON] умов Кредитного договору та не виконання своїх боргових зобов`язань, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2010 року № 2-2264/10, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Ф/06-11 від 06 липня 2006 року в розмірі 308512,43 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки Договору іпотеки без оформлення заставної № 1/06-11/1 від 06 липня 2006 року (том №1 а.с.21-28). Старший державний виконавець відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ Тітова Г.О. своєю постановою від 05 березня 2012 року (том №1 а.с.32), відкрила виконавче провадження ВП№31494824 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2264 виданого 27 лютого 2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, на підставі вищевказаного рішення суду. Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів №04-0200/12-І-1Н-1 від 03 вересня 2012 року (том №1 а.с.33-34), предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,153 га, розташована за тією ж адресою, було реалізовано. Грошові кошти вилучені від продажу нерухомого майна у розмірі 150136 грн. 80 коп. були зараховані на рахунок Банку. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ Тітової Г.О. від 16 жовтня 2012 року, виконавчий лист було повернуто Банку (том №1 а.с.35-36). Встановлено, що отриманих від реалізації предмету іпотеки коштів, було недостатньо для повного задоволення вимог Банка як іпотекодержателя. Таким чином, станом на 25 жовтня 2012 року залишок заборгованості [PERSON] перед Банком за Кредитним договором №Ф/06-11 укладеним 06 липня 2006 року складає у розмірі 10215,26 доларів США, що складається з суми основного боргу по кредиту у розмірі 2057,15 доларів США, суми нарахованих і не сплачених процентів у розмірі 7572,37 доларів США з них 7553,17 доларів США - прострочені проценти, суми пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 252,95 доларів США, суми пені за несвоєчасну сплату основного боргу у розмірі 332,79 доларів США (том №1 а.с.37-38). Посилаючись на правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України висловленої в своїй постанові від 09 листопада 2016 року в справі №6-2251цс16 та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду висловленої в своїй постанові від 19 вересня 2018 року в справі №752/11447/16-ц, [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки на його думку кредитор своїми діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом; і на даний час банк не має права нараховувати проценти за договором кредиту після спливу строку виконання основного зобов`язання. Однак суд прийшов до наступного. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При вирішенні заявленого відповідачем питання щодо позовної давності, суд бере до уваги, що також підтверджується матеріалами справи, 03 вересня 2012 року державною виконавчою службою було реалізоване іпотечне майно, за яке вилучених коштів не вистачило для погашення заборгованості за вищевказаним Кредитним договором, а тому 24 січня 2013 року (майже через 5 місяців) Банк звернувся до суду з позовом про стягнення залишку заборгованості за Кредитним договором № Ф/06-11 від 06 липня 2006 року. При цьому, відповідно до правової позиції ВСУ від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. З огляду на вищевказані положення судової практики, суд доходить висновку, що Банк звернувшись в січні місяці 2013 року з даним позовом до суду, та обраховуючи заборгованість відповідача станом на 25 жовтня 2012 року, не пропустив строк позовної давності, а тому вимоги відповідача щодо її застосування не обґрунтовані, а твердження щодо пропущення Банком строку позовної давності для звернення до суду, суд вважає, є помилковим. На підставі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона зобов`язується здійснити на користь другої сторони певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК країни). Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а якщо за порушення зобов`язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і залишок заборгованість за Кредитним договором № Ф/06-11 від 06 липня 2006 року не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Атлантіс Капітал». Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором №Ф/06-11 укладеним 06.07.2006 року станом на 25.10.2012 року у розмірі 10215,26 доларів США. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 816,51 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved