Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

До Бахчисарайського районного суду АРК звернулась [PERSON] із позовною заявою до Бахчисарайського районного відділу ГУ МВС України в АР Крим, Управління державної казначейської служби в Бахчисарайському районі АРК про відшкодування моральної шкоди, заподіяної противоправною бездіяльністю органу досудового слідства Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК у розмірі 100 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.08.2011 року позивач як потерпіла від злочину в установчому порядку у відповідності до ст. 94,95,97 КПК України звернулась до уповноваженого державного органу - до ГУ МВС України в АР Крим, із заявою про вчинення особо тяжкого кримінального злочину - привласнення майна, набуття права на майно шляхом оману та зловживання довірою в особливо великих розмірах, вчиненим в серпні 2010 року громадянином [PERSON]. Позивач також посилається на ухвали суду про визнання противоправною бездіяльність посадових осіб слідчого відділу Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК, позбавлення позивачем житла, у зв'язку з чим відчуттям душевних страждань. Первинний спосіб життя позивача був істотно порушено. Позивачу довелося докладати зусиль для стаціонарного лікування, для звернення до судово-медичного експерту, для багаторазових безмовних і безрезультатних звернень до міліції, прокуратури Бахчисарайського району, прокуратуру АР Крим, Генеральну прокуратуру України за захистом своїх прав. У ході судового розгляду представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позову з підстав, зазначених у позові. 24.01.2014 року від прокурора прокуратури Бахчисарайського району АРК Міронець В.В. надійшла заява про розгляд справи № 103/5385/13-ц за її відсутністю, заперечувала проти задоволення позову. Представник відповідача - Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК - Мандрика О.О. заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі з посилання на відсутність доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди. Представник відповідача - Головного управління МВС України в АРК - Юфімчук М.В., проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що досудове розслідування за кримінальним провадженням [PERSON] проводило слідче відділення Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК. Бахчисарайський РВ ГУ МВС України в АРК є самостійною юридичною особою та відповідно до цивільного законодавства може бути відповідачем в суді. Крім того, Головне управління будь-якого рішення за заявою Позивача про вчинення злочину не приймало, досудове розслідування не проводило, діяльність чи бездіяльність посадових осіб Головного управління не визнавалась противоправною рішенням суду. Представники вважають, що між [PERSON] та відповідачем Головним управлінням МВС України в АРК відсутні будь-які спірні правовідносини, оскільки Головне управління МВС України в АРК є неналежним відповідачем по справі. Також, представники зазначили, що позивачем в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди і на підтвердження доводів про те, що внаслідок саме бездіяльності слідчого погіршився стан здоров'я, порушились нормальні життєві умови, які потребують значного часу і зусилля для відновлення попереднього стану. Представник відповідача - управління Державної казначейської служби України у Бахчисарайському районі АРК - Захарова Т.С. проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач в своєму позові не надав доказів, що саме неправомірними діями Управління Державної казначейської служби України у Бахчисарайському районі АРК безпосередньо заподіяно шкоду позивачу. Також представник посилається на ч. 1 ст. 1167 ЦК України згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, у випадку доведення вини, шкода повинна стягуватись з рахунків тієї бюджетної організації, діями якої було завдано шкоду, оскільки всі бюджетні організації фінансуються з державного бюджету і кошти на їх рахунках є саме державними. Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Із наданих суду доказів вбачається, що 05.10.2012 року постановою старшого слідчого СВ Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК порушено кримінальну справу за фактом завдання [PERSON] майнової шкоди шляхом омани та зловживанням довірою при відсутності ознак шахрайства за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 192 КК України (а.с. 4). Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування слідчого відділу Бахчисарайського районного відділу ГУ МВС України в АРК № 2464 від 03.12.2012 відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. 1,4 ст. 214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012130250000138 від 03.12.2012 року (а.с. 5). Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 14.08.2013 р. визнано незаконною бездіяльність посадових осіб СВ Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК при здійсненні кримінального провадження за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, внесеного 03.12.2012 ркоу за № 12012130250000138 до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України. (а.с. 6-7) Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 14.08.2013 р. визнано незаконною бездіяльність посадових осіб Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК та прокуратури Бахчисарайського району АРК при здійсненні кримінального провадження за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, внесеного 03.12.2012 ркоу за № 12012130250000138 до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України. (а.с. 8-9) Згідно з повідомленням Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК № 57/14275 від 28.11.2013 що 12.08.2013 року прокурором прокуратури Бахчисарайського району Дорогавцевим А.М. за вказаним кримінальним провадженням була визначена була визначена підслідність за Ялтинським міським управлінням ГУ МВС України в АР Крим, про що свідчить постанова прокуратури Бахчисарайського району від 12.08.2013 року (а.с. 15-16), а тому матеріали вказаного кримінального провадження 15.08.2013 року були спрямовані у вказаний ОВД (а.с. 14). Правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю посадових осіб Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АРК щодо нерозгляду клопотань захисника потерпілого у кримінальній справі за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, внесеного 03.12.2012 року за № 12012130250000138 до ЄРДР за ознаками злочину, отже спірні правовідносини регулюються приписами ч. 6 ст. 1176,отже, положення ч. 1 ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР до спірних правовідносин не застосовуються. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж зазначено в ч. 1 цієї статті незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах Отже, суд вважає, що до вказаних правовідносин положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» застосовані бути не можуть, а тому не має підстав для стягнення збитків за рахунок коштів Державного бюджету України, що зумовлює відмову у задоволені позовних вимог до Управління державної казначейської служби в Бахчисарайському районі АРК. Загальні підстави відшкодування шкоди зазначені в ст. 1167,1168 ЦК України. Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. Згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду, є факти які обґрунтовують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю працівника під час виконання своїх трудових (службових) обовязків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Частиною другою п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Зі змісту частини 2 статті 23 ЦК України вбачається, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Таким чином, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння немайнової шкоди, є реальність її спричинення, а також безумовна протиправність діяння заподіювача, доведеність його вини та наявність причинного зв'язку між шкодою і таким діянням. У порушення фундаментальних приписів цивільного процесуального закону позивач не довів факт завдання йому такої шкоди, зокрема будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди позивачу буздіяльністю відповідачів (висновок судової психіатричної експертизи, висновок психолога, доказів щодо звернення до закладів охорони здоров'я з приводу наявності у позивача душевних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів тощо суду не надано), обґрунтованість заявленого позивачем розміру моральної шкоди позивачем не доведено, а тому у задоволені позову належить відмовити. Зазначений висновок також викладений в Ухвалі Верховного суду України від 10 грудня 2008 року у цивільній справі № 6-13948св07. Крім того, суд звертає увагу, що кримінальна справа за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, внесеного 03.12.2012 року за № 12012130250000138 до ЄРДР, не закрита, вирок суду не постановлений, досудове слідство триває, як визнано представниками сторін у ході судового розгляду справи, отже незворотні негативні наслідки для позивача не настали. Посилання представника позивача на завдання моральної шкоди позивачу внаслідок позбавлення житла також судом до уваги не приймаються, оскільки позивач не позбавлена права звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди , завданої злочином, до особи, вина якої буде встановлена вироком суду, що набрав законної сили, у кримінальній справі за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, внесеного 03.12.2012 року за № 12012130250000138 до ЄРДР . За змістом приписів ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову питання про розподіл судових витрат судом не вирішується. Повний текст рішення складений відповідно до приписів ч. 3 ст. 209 ЦПК України 29.01.2014 року.

Outcome: dismissed