Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Позов мотивований тим, що 30 грудня 1997 року між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19.12.2011р. було розірвано. Від шлюбу сторони мають двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Як зазначено в позовній заяві, наданий час [PERSON] навчається у Вінницькому міжрегіональному вищому професійному училищі за напрямком «Секретар. Оператор компютерного набору» на денній формі навчання та має намір отримувати в подальшому відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень у ВНЗ. Однак позивач зі своїх доходів не може повністю забезпечити повноцінне утримання та навчання доньки, в силу чого змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно на період навчання доньки, до досягнення нею двадцяти трьох років. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2016р. позов задоволено. (а.с. 28-29) Однак, 21.03.2017р. [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 08.11.2016р. у справі №127/20906/16-ц, яку ухвалою суду від 03.04.2017р. було задоволено, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2016р. у цивільній справі №127/20906/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, зазначивши, що відповідач не надає допомоги по утриманню дитини, яка на даний час навчається, стипендії не отримує та потребує допомоги батьків, а сама позивач не в змозі повноцінно забезпечити доньку усім необхідним. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та просив у задоволенні позову відмовити, пояснивши, що він добросовісно сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття та в подальшому продовжував сплачувати близько 500,00 грн. щомісячно. Однак, на даний час відповідач не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, оскільки сам являється інвалідом, його дохід складається виключного з пенсії та на його утриманні перебуває дружина від іншого шлюбу, двоє дітей, а також мати відповідача. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Як пояснила позивач в судовому засіданні та не заперечував відповідач, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19.12.2011р. було розірвано. Від шлюбу сторони мають двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-АМ №071706, виданого 05 жовтня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницького міської ради Вінницької області, [PERSON] являється\~батьком [PERSON], [INFO], а [PERSON] її матірю. (а.с. 5) В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] проживає зі своє матірю у місті Вінниці та перебуває на її утриманні, а відповідач проживає в [INFO]. Вказані обставини також не заперечувалися сторонами. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з довідки №037, виданої 20.09.2016р. директором ДПТНЗ «Вінницьке МВПУ» [PERSON], [PERSON] дійсно навчається у ДПТНЗ «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» гр. №14, за напрямком - «Секретар. Оператор компютерного набору», на денній формі навчання, з 01.09.2014р. по 30.06.2017р. (а.с. 4) Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.(ч. 2 ст. 199 СК України) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] потребує допомоги батьків, оскільки на даний час навчається на денній формі навчання, з січня 2017 року стипендії не отримує та відповідно самостійного заробітку не має. (а.с. 4, 58) В той же час, як вбачається з довідки №02-04-2226від 29.03.2017р., виданої Вінницькою дирекцією ПАТ «Укрпошта», позивач [PERSON]М. за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року отримала заробітної плати 15141,43 грн. (близько 2500,00 грн. на місяць), що є недостатнім для належного утримання повнолітньої доньки, яка здобуває освіту. (а.с. 60) Отже, для забезпечення можливості продовжувати навчання [PERSON] необхідна допомога, як матері, так і батька. Відповідно до частини першої та другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання, щодо наявності у відповідача можливості утримувати свою повнолітню доньку суд виходить з того, що відповідач являється інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та на його утриманні перебуває неповнолітній [PERSON], [INFO]. (а.с. 35, 37, 38) Зокрема, згідно довідки виданої КЗ «Теплицький районний медичний центр первинної медико санітарної допомоги» від 21.04.2017р., [PERSON] знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: Ішемічна хвороба серця (а.с. 57) та згідно копії посвідчення наявного в матеріалах справи серії ААВ № 009047 останній являється інвалідом 3-ї групи. (а.с. 35) Поряд з цим, з акту виданого Теплицькою селищною радою від 28.03.2017р., вбачається, що [PERSON] має на утриманні матір [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON]. (а.с. 48) В той же час, як встановлено судом та вбачається з довідки виданої Управлінням пенсійного фонду України у м. Вінниці №3432 від 24.04.2017р., [PERSON] знаходиться на обліку в УПФ у м. Вінниці та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з листопада 2016 року по січень 2017 року склав 15550,28 грн. (а.с. 56) Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] будучи пенсіонером та інвалідом 3-ї групи, та маючи на утриманні інших осіб, не може сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Однак, суд також враховує те, що позивач, отримуючи заробітну плату близько 2500,00 грн. на місяць, не може самостійно забезпечувати свою доньку всім необхідним для створення умов для безперешкодного здобуття освіти. При цьому, суд вважає, що позивач та відповідач перебувають в подібних умовах та зобовязані утримувати свою повнолітню доньку на період її навчання, оскільки обовязок по утриманню дітей, в тому числі повнолітніх, покладено на обох батьків. З огляду на те, що дохід відповідача є офіційним та складається зі щомісячної пенсії суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача, а розмір частки суд вважає можливим та достатнім встановити 1/8. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з частиною першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання доньки. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Однак, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося позивачем, що в період з дня предявлення позову до суду, відповідачем неодноразово було перераховано кошти в добровільному порядку на утримання [PERSON], що підтверджується копіями квитанцій наявними в матеріалах справи від 11.10.2016р., 11.11.2016р., 13.12.2016р., 28.12.2016р., 06.02.2017р., а відтак суд вважає, що стягнення аліментів на утримання [PERSON] необхідно розпочати з дня набрання рішенням суду законної сили. (а.с. 36) Що стосується розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з частиною третьою статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При цьому, частиною другою статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки в силу положень пункту третього та восьмого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial