Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

До\~ Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка по справі є співвласником квартири за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Шевченків шлях (колишня вул. Леніна)[ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який у вказаному житлі фактично не проживає з 2008 року, комунальні послуги не сплачує та особистих речей в ньому не зберігає. Перешкод в користуванні даною квартирою ні позивачка, ні інші члени сімї відповідачу не створюють. Відтак, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Шевченків шлях (колишня вул. Леніна)[ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві. Позов просила задовольнити. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Підтвердила, що відповідач по справі за адресою місця проживання позивачки не проживає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням,\~ повістки надсилались за місцем реєстрації відповідача, яке співпадає з адресою,\~\~ вказаною позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами\~ відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не зявився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив. Крім того, за заявою позивачки в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки по будинку, та вказувала, що приїхала в м. Березань в 2008 році і з того часу жодного разу сина позивачки відповідача по справі [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою протягом 17 років. Знає, що позивачка проживає в квартирі одна, а відповідача не знає та ніколи там не бачила. Заслухавши пояснення позивачки та третьої особи, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 12.10.2005 року № 70/05, виданого виконавчим комітетом Березанської міської ради, зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким МБТІ 09.11.2004 року, порядковий номер обєкта нерухомого майна кн. № 8 р. 2048, та перереєстрованого Переяслав-Хмельницьким БТІ 09.11.2005 року, реєстраційний номер 12723311, про що суду надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8898117 від 09.11.2005 року, квартира, розташована за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Шевченків шлях (колишня вул. Леніна)[ADDRESS], належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с.13,14). Як вбачається з наданої суду довідки форми 3, виданої виконавчим комітетом Березанської міської ради 26.09.2018 року за вих. № 18-09-4044, а також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 23.10.2018 року, отриманими в процесі підготовки справи до судового розгляду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України на запит суду за вих. № 356/613/18/3257/2018 від 16.10.2018 року, відповідач по справі [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі з 24.09.2008 року (а.с.15,27). При цьому, відповідач по справі [PERSON] являється сином позивачки, про що зазначено у вищевказаній довідці форми 3 від 26.09.2018 року, вих. № 18-09-4044 (а.с.15). Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає, що підтверджується Актами\~обстеження житлово-побутових умов від 01.11.2017 року за № 1640, від 04.12.2017 року за № 1823, від 06.02.2018 року за № 120, від 20.03.2018 року за № 323, від 06.04.2018 року за № 398, від 21.05.2018 року № 592, від 08.10.2018 року № 997 (а.с.16-22). Частина перша\~статті 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право\~\~в порядку, встановленому цим Кодексом,\~\~звернутися\~\~до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як гарантується статтею 41 Конституції України\~та визначено частиною 1\~статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України). Статтею 47 Конституції України\~ проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною 1\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Вказане узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство.\~\~\~ Конституційний Суд України у п. 6 Рішення «Про офіційне тлумачення терміна «член сімї» від 03.06.1999 року № 5-рп/99 (далі Рішення КСУ) розрізняє членів сімей взагалі (відносить до них чоловіка або дружину, прямих родичів по низхідній і висхідній лініях дітей і батьків) та членів сімей, які перебувають на утриманні або проживають із субєктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обовязковою умовою визнання їх членами сімї крім факту спільного проживання є ведення із субєктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. У відповідності\~з ч.\~2\~ст.\~405\~ЦК України,\~що члени\~сім'ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. При цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. З урахуванням імперативних вимог ч. 1\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень\~ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі є членом сім'ї власника спірної квартири в розумінні ч. 4\~ст. 156 ЖК України, будучи зареєстрованим в спірному жилому приміщенні та не маючи перешкод в користуванні ним, понад рік там не проживає, своїх речей там не зберігає, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування спірним жилим приміщенням, не вчиняє. З огляду на викладене суд вважає, що [PERSON] втратив інтерес до спірного житла, поважних причин відсутності відповідача у вказаному будинку в судовому засіданні не встановлено, відтак, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved