Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просив ухвалити рішення про усунення йому перешкод в користуванні правом власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з нього відповідача як тимчасового жильця. Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником зазначеного будинку, який перейшов йому у спадок по смерті [PERSON] Згідно усної домовленості з ним, в 1997 році відповідач вселився і зареєструвався в його будинку. Відповідач проживав як тимчасовий жилець (мешканець), так як не був і не є членом його сім'ї. Через деякий час відповідач залишив помешкання і по теперішній час не проживає у спірному будинку, що підтверджується довідкою Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, однак реєстрація його за місцем спірного нерухомого майна чинить йому, як власнику будинку, перешкоди у користуванні належним йому на праві власності майном. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 06.01.1995 року Герцаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №1 «дс» №2 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 01.02.2008 року. Спірний житловий будинок перейшов у власність позивача як спадок по смерті [PERSON] У 1997 році позивач надав дозвіл на вселення та проживання у вказаному будинку відповідачеві по справі [PERSON] При цьому відповідач не є членом сім'ї позивача, будь-яких конкретних угод (договорів) між позивачем і відповідачем з приводу користування будинком не було, згідно усної домовленості відповідач проживав у будинку позивача тимчасово. 11.12.1997 року відповідач [PERSON] зареєстрований у зазначеному будинку. Позивач звертався до відповідача з вимогою про звільнення житлового будинку та за для добровільного зняття відповідача з місця реєстрації. За даними Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим за місцем спірного нерухомого майна - [ADDRESS], при цьому у спірному будинку не проживає (довідка Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №996 від 23.05.2016 року). На даний час позивач, як власник, заперечує щодо реєстрації та проживання відповідача у його будинку. Крім того, реєстрація відповідача у його будинку, чинить йому, як власнику, перешкоди у користуванні належним йому на праві власності майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 11.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.3 ст.98 ЖК України - тимчасові мешканці на вимогу наймача зобов'язані негайно звільнити жиле приміщення, а при відмові - підлягають виселенню в судовому порядку без надання другого житлового приміщення. Аналогічні вимоги містить ст.818 ЦК України. Правовий статус тимчасових мешканців відрізняється тим, що тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом і зобов'язані звільнити житло в добровільному порядку. У разі відмови вони підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого житла. Враховуючи вищенаведене, а також те, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS], а [PERSON] проживав і був зареєстрований в будинку як тимчасовий мешканець, оскільки не був і не є членом сім'ї власника житла (позивача по справі) і між сторонами існувала тільки усна домовленість про тимчасове проживання у будинку належному позивачу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні належним йому будинком шляхом виселення [PERSON] з нього підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст.319, 321, 379, 383, 391, 818 ЦК України, ст.ст.98, 99, 150 ЖК України та

Outcome: approved