Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

В червні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-9 т. 1) до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність, негативно впливає на ділову репутацію позивача інформацію, поширену [INFO]. о 17:04 на електронному ресурсі «[INFO]» [INFO] яку викладено відносно позивача у наступних фрагментах: - [INFO] - [INFO]- [INFO] 29 січня 2018р. представником позивача було подано до суду клопотання про залучення до справи, в якості співвідповідачів: [PERSON], [PERSON] (а.с. 138-140 т.1), зазначене клопотання сторони позивача було задоволено судом, та залучено зазначених осіб, в якості співвідповідачів. Крім того, 29 січня 2018р. стороною позивача було подано до суду заяву про зміну предмету позову (а.с. 157-159 т.1), яку було прийнято судом до розгляду, і відповідно до якої сторона позивача просила суд: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність, негативно впливає на ділову репутацію позивача інформацію, поширену [INFO]. о 17:04 на електронному ресурсі «[INFO]» [INFO] яку викладено відносно позивача у наступних фрагментах: - [INFO] - [INFO]- [INFO]. 2. Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на електронному ресурсі «[INFO]» [INFO] тексту спростування: «[INFO] о 17:04 на електронному ресурсі «[INFO]» була опублікована стаття «[INFO]» заявила, что ее помещение захватили люди из «Народного фронта», де [PERSON] висловила для широкого загалу інформацію про те, що [PERSON] причетний до злочинів щодо корупції та рейдерства спортивного клубу «[INFO]». Ці відомості не відповідають дійсності і дана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]», не пізніше місяця з дня набрання рішення суду законної сили, без редагування тексту повідомлення та/або будь-якого коментаря до нього. 3. Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на електронному ресурсі «[INFO]» [INFO] тексту спростування: «[INFO] о 17:04 на електронному ресурсі «[INFO]» була опублікована стаття «[INFO]» заявила, что ее помещение захватили люди из «Народного фронта», де [PERSON] висловила для широкого загалу інформацію про те, що [PERSON] причетний до злочинів щодо корупції та рейдерства спортивного клубу «[INFO]». Ці відомості не відповідають дійсності і дана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]», не пізніше місяця з дня набрання рішення суду законної сили, без редагування тексту повідомлення та/або будь-якого коментаря до нього. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO]. відповідачкою [PERSON] у вищезазначеній статті, про позивача, як громадського діяча та народного депутата України була поширена серед необмеженого кола осіб вище наведена інформація (фрази та вислови), яка на думку сторони позивача є недостовірною, образливою, оскільки принижує його честь і гідність, звинувачуючи його у вчиненні низки кримінальних правопорушень, перебуваючи на посаді народного депутата. З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, які зазначені в позові, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову. Звертала увагу суду, що в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, наголошуючи, що факти поширення та те, що інформація, яка була є недостовірною підтверджують відповідними експертизами. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечували, надавши суду відзив на позов (а.с. 1-5 т.2), зазначивши, що дійсно стороною відповідача [PERSON] було проведено публічно прес-конференцію, яка надавалась необмеженому колу представників засобів масової інформації, але це було пов'язано з тим, що на думку відповідачки мало місце «рейдерське захоплення» приміщення, в якому розташовано підприємство родини відповідачки Спортивний клуб «[INFO]», і з метою привернення уваги суспільства. Відповідачка повідомила, що дійсно нею були зазначені вищенаведені вислови та фрази відносно позивача, оскільки вона вважає, що він є причетним до зазначених подій, проте сторона відповідача вважає, що ці вислови та фрази є виключно оціночними судженнями відповідачки стовно відповідних подій. В свою чергу представником позивача було подано відповідь на відзив на позов відповідачки [PERSON] (а.с. 41-44 т.2), в якому сторона позивача зазначала, що вислови та фрази, які були оголошені відповідачкою на думку сторони позивача є не оціночними судженнями, а фактичними твердженнями відповідачки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечив, надавши до суду відзив на позов (а.с. 82-85 т.2), в якому сторона зазначала, що відповідач [PERSON] жодним чином не порушує права сторони позивача, оскільки відповідач є власником свідоцтва на знак для товарів та послуг «[INFO]», проте він не є власником інтернет - ресурсу (веб-сайту та веб-сторінки) [INFO] і не може нести відповідальність за поширення інформації, яка на думку сторони позивача є недостовірною, а тому сторона відповідача [PERSON] просить суд залишити позов без задоволення в цій частині вимог до [PERSON] В свою чергу представником позивача було подано на адресу суду відповідь на відзив на позов відповідача [PERSON], з зазначенням того, що сторона відповідача безпідставно вважає, що не повинна нести відповідальність за поширення недостовірної інформації відносно позивача, а наявність свідоцтва про знак для товарів та послуг не позбавляє сторону відповідача здійснити реєстрацію відповідного інтернет - ресурсу. Відповідач [PERSON], про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, поважності причин неявки суд не повідомив, свого представника до суду не направив, відзив на позов не подавався. Експерт [PERSON] суду пояснила, що нею дійсно було складено висновок експерта від 12 жовтня 2017р. за № 561/1, відповідно до якого було проведено судово - лінгвістичне експертне дослідження статті «[INFO]» заявила, что ее помещение захватили люди из «Народного фронта», в ході якого експерт дійшла до висновку, що [PERSON] звинувачує [PERSON] у втручанні у здійснення правосуддя та в участі у неправомірному захопленні майна фітнес клубу «[INFO]», в тому числі насильницьким шляхом; інформація є негативного характеру відносно [PERSON], зміст якої полягає у звинуваченні останнього у причетності до вчинення певних неправомірних дій. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що [INFO]. о 17:04 на електронному ресурсі «[INFO]» [INFO] відносно нього була поширена відповідачкою [PERSON], інформація, яка містяться у наступних фразах та висловах: - [INFO] - [INFO]- [INFO] В судовому засіданні сторона відповідача [PERSON] не заперечувала щодо поширення нею зазначеної вище інформації відносно позивача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12, 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Згідно ч. 1, 2, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. В судовому засіданні представник позивача зазначала, що позивач ніколи не спілкувався ні з позивачкою ні з членами її сім'ї, а також звертала увагу суду, що позивачу не було вручено повідомлення про підозру у будь-якому кримінальному провадженні (а.с. 49-51 т.1). Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача [PERSON] не було надано суду доказів, в порядку ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження обставин спілкування сторони позивача з стороною відповідача по обставинам викладеним у вищенаведеній статті, а тому суд приходить до висновку, що нижче наведені фрази та вислови, які були поширені позивачкою відносно позивача, [INFO]., відносно нього в мережі «Інтернет» в статті під назвою: «[INFO]), а саме: - [INFO] - [INFO]». Стосовно вимог позивача про визнання недостовірною інформації, яка міститься в фразах: - - [INFO] - [INFO] то суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки є оціночними судженнями відповідачки, щодо певних подій та щодо дій певних осіб. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги положення ст. 13 ЦПК України, а також те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не є власниками веб-сайту: [INFO] а тому вимоги позивача (п. 2, 3 заяви про зміну предмету позову (а.с. 157-159 т.1) не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: partial