Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначив про те, що 01.10.2010 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинені з 1-го лютого 2014 року. Причиною розпаду сім'ї на думку позивача є те, що сторони по справі мають різного складу характери, їх погляди на життя не співпадають. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливо. Сторони проживають окремо і не мають наміру відновлювати подальше сімейне життя. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, вказала, що збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, згодна на розлучення. Після розірвання шлюбу просила поновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 01.10.2010 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 01.10.2010 року, актовий запис № 2442. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 3) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 5) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved