Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Головний лікар КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» ЧОР [PERSON] звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без його згоди, оскільки він проявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Представник заявника, лікар - психіатр КЗ «ЧОПЛ» ЧОР [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдної форми, з безперервно-прогредієнтним типом перебігу, афективно-маячний синдром на фоні змішаного дефекту особистості, стан загострення, в звязку з чим являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Окрім цього, вказала, що хворий є недієздатним, тривалий час хворіє на психічні захворювання, з 2004 року перебуває на обліку у лікаря психіатра у Черкаському обласному психоневрологічному диспансері, а після переїзду до Гельмязівського психоневрологічного інтернату - у лікаря-психіатра вказаного закладу, з 2012 року має другу групу інвалідності по психічним захворюванням, просила заяву задовольнити. Прокурор просила заяву задовольнити. Законний представник пояснила, що [PERSON] дійсно на даний час становить реальну небезпеку для себе та оточуючих. Вказала, що після проходження лікування у психіатричному закладі стан [PERSON] покращується, тому просила заяву задовольнити. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, представника заявника та законного представника, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2012 року [PERSON] визнано недієздатним та йому призначено опікуна [PERSON] Рішення суду набрало законної сили (а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] був доставлений до комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня» ЧОР згідно направлення лікаря Гільмязівського психоневрологічного інтернату [PERSON] в звязку із погіршенням психічного стану, внаслідок чого він являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Згідно з висновком комісії лікарів психіатрів КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» ЧОР від 30 листопада 2017 року, заступника головного лікаря [PERSON], завідуючого відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON] [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдної форми, з безперервно-прогредієнтним типом перебігу, афективно-маячний синдром на фоні змішаного дефекту особистості, стан загострення, в звязку з чим являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує примусової госпіталізації на стаціонарне лікування до психіатричної лікарні (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст.281 ЦПК України, справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Відповідно до ч. 4 ст. 280 ЦПК України у випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин. Оскільки хворий [PERSON] є недієздатним, тривалий час хворіє на психічні захворювання, з 2004 року перебуває на обліку у лікаря психіатра у Черкаському обласному психоневрологічному диспансері, а після переїзду до Гельмязівського психоневрологічного інтернату, у лікаря-психіатра вказаного закладу, має другу групу інвалідності по психічним захворюванням, та враховуючи, що він виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, в звязку з чим вчиняє дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, відтак підлягає примусовій госпіталізації до психіатричного закладу для примусового лікування. За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved