Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила стягнути із відповідача на її користь на утримання дітей [PERSON] , 2019 р.н. та [PERSON] , 2017 р.н. аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до повноліття дітей. В обґрунтування позову зазначено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та за час спільного проживання у них народились діти [PERSON] , 2019 р.н. та [PERSON] , 2017 р.н. В зв`язку з відпусткою по догляду за сином [PERSON] , 2019 р.н., позивач не має змоги працювати, та відповідач перестав утримувати дітей. Позивач вказує, що вона самостійно утримує дітей, оскільки, отримує соціальні виплати на дітей та виплати, як вимушено переміщена особа. Позивач зазначає, що дітям має бути забезпечено належний рівень життя, однак, вона самостійно на даний час не може утримувати дітей, а відповідач добровільно матеріально утримувати їх спільних дітей не допомагає, а тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 30.07.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що діти із народження проживають разом із відповідачем. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що вона самостійно утримує дітей та відповідач ухиляється від сплати аліментів. 31.08.2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, оскільки, позивач разом із дітьми змінила місце проживання та на даний час проживає в м. Покровськ Донецької області. Відповідач проживає окремо від них та допомоги на утримання дітей позивачу не надає. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2020 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, до розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзив на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та за час спільного проживання у них народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Із липня 2020 року та на даний час діти проживають разом із матір`ю - позивачкою у справі в м. Покровськ Донецької області та перебувають на її утриманні, та переконливих доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження належного утримання дітей з боку батька. В ході розгляду справи достовірно встановлено, що домовленостей між батьками щодо утримання спільних дітей не досягнуто. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дітей. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дітей із відповідача на користь позивача у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей в даному віці. Твердження сторони відповідача про відсутність обґрунтованих підстав для стягнення аліментів на користь позивача, в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, та стороною відповідача не надано суду доказів, з якими закон пов`язує можливість відмови в задоволенні вимог щодо стягнення аліментів на утримання спільних дітей сторін, які на даний час проживають разом із матір`ю окремо від батька. Суд відмічає, що інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведені обставини, а також приймаючи до уваги розмір позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, та із відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 141 ЦПК України, та на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial