Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 358 776,60 грн., проценти за договором позики в сумі 32 290 грн., а також судові витрати в розмірі 3 910,66 грн. В обґрунтування позову вказував, що 22.08.2017 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 13 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 31.08.2017 року, однак у зазначений строк позику не повернув. 12.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 22.09.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення, в разі неявки відповідача, не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 22.08.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 13 000 доларів США та зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 31.08.2017 року. Наведене підтверджується копією розписки від 22.08.2017 р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним обраховано гривневий еквівалент боргу по курсу НБУ, який не діяв на день повернення позики згідно договору (31.08.2017 р.). Так, станом на 31.08.2017 р. курс долара США становив 25,5795 грн., а тому заборгованість за договором позики складає 332 533,50 грн. (25,5795*13 000). Вирішуючи питання про стягнення відсотків за користування позикою, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у позивача виникає право на отримання від відповідача трьох відсотків річних від суми заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування 3 % річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання в силу прямої дії ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, враховуючи те, що станом на день ухвалення рішення суду відповідач не повернув позивачу суму боргу за договором позики від 22.08.2017 року, наявні підстави стверджувати, що з 01.09.2017 року по день ухвалення рішення відповідач продовжує користуватись належними позивачу грошовими коштами, а відтак має сплатити 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розмір 3% річних від суми заборгованості (332 534 грн.) обрахований за три роки (період визначений позивачем) складає 29 928 грн. (332 534*3%*3). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики в розмірі 332 534 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 29 928 грн. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 636,60 грн.

Outcome: partial