Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, який мотивував тим, що 12 березня 2012 року його було прийнято на роботу на посаду другого пілота повітряного судна CRJ-200 льотної служби ТОВ «Авіакомпанія «ЮТейр-Україна» Наказом №149/ос від 18 квітня 2014 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Оскільки його звільнення з роботи було здійснено з порушенням вимог трудового законодавства, [PERSON] просив визнати дії відповідача незаконними та скасувати вказаний наказ, зобов'язавши ТОВ «Авіакомпанія «ЮТейр-Україна» внести зміни до трудової книжки, змінивши формулювання причин звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти позову, вважав, що звільнення відбулось саме у зв'язку з прогулом позивача без поважних причин. Заслухавши учасників цивільного процесу, допитавши свідків та дослідивши всі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 12 березня 2012 року [PERSON] (надалі - Позивач), був прийнятий на посаду другого пілота повітряного судна СRJ-200 льотної служби Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ЮТейр-Україна» (надалі - Відповідач або Авіакомпанія), на підставі наказу № 57/ос(а.с.63). 28 лютого 2014 року з [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір(а.с.97-104) 01 березня 2014 року його було переведено на посаду другого пілота повітряного судна Боїнг-737 льотної служби. 18 квітня 2014 року Відповідач звільнив Позивача за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України). З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2014 року [PERSON] подав на ім'я Генерального директора Авіакомпанії дві заяви, відповідно до яких просив надати цому належним чином оформлені, підписані та завірені печаткою Відповідача довідки про нараховану але не виплачену заробітну плату та добові(а.с.48-49). Зазначені заяви, на думку позивача, були обумовленні тим, що протягом тривалого часу Відповідач невчасно та не в повному об'ємі виплачував тому заробітну плату, вже більше року не компенсував добові витрати. Зважаючи на ці факти він мав намір звернутись до суду з метою примусового стягнення належних сум. Але Відповідач не видав цих довідок, вони відсутні в матеріалах справи. Наявність заборгованості перед Позивачем підтверджується розрахунковим листом(а.с.122). 18 квітня 2014 року Позивач подав заяву про звільнення його з посади другого пілота Боїнг-737 у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю з вимогою виплатити всі гарантовані діючим законодавством суми та гарантії, які передбачені у випадку такого звільнення(а.с.50). Відповідно до встановленої процедури в Авіакомпанії, Позивач дану заяву спочатку завізував у керівника Льотної служби Авіакомпанії - [PERSON], після чого зареєстрував заяву в загальному відділі Авіакомпанії (вхідний № 1322 від 18.04.2012 р.) для передачі її Генеральному директору Авіакомпанії. Згодом, в журналі вхідної кореспонденції №1328, зареєстровано службову записку [PERSON](а.с.115). Після цього, під № 1329, в журналі вхідної кореспонденції Авіакомпанії зареєстровано пояснювальну записку [PERSON](а.с.118-119), після якої за вхідним №1330 зареєстровано Акт про відсутність працівника на робочому місці(а.с.113), під №1332 - пояснювальну записку [PERSON], з якої слідує, що він отримав усне розпорядження від [PERSON] про інформування пілотів про необхідність з'явитись в офіс Авіакомпанії(а.с.116), а під №1333 - службову записку [PERSON] до директора Авіакомпанії з приводу відсутності [PERSON] на робочому місці. Вказані документи в журналі вхідної кореспонденції зареєстровані 18 квітня 2013 року. Порядок присвоєння цим документам вхідних номерів в журналі вхідної кореспонденції «Авіакомпанії «ЮТейр-Україна» дає суду зробити висновок про дійсну черговість подій, що передували звільненню [PERSON], а відтак поставитись критично до тверджень Відповідача та свідків, що свідчили з його боку, щодо підстави звільнення Позивача [PERSON] саме за прогул без поважних причин. Вказане підтверджується також власноруч написаною в той день пояснювальною запискою [PERSON](а.с.118-119), а також додатковою угодою до трудового договору, у якій Позивач не погодився зі звільненням за п.4 ст. 40 КЗпП України(а.с.105), поставивши власний підпис. Відповідно до п. 1.1 Посадової інструкції Другого пілота Льотної служби, Другий пілот Льотної служби Авіакомпанії є посадовою особою, основним завданням якого є забезпечення безпеки польотів та експлуатації повітряних суден. Крім цього, одним з основних документів, що регламентує діяльність авіаційної компанії є Керівництво з експлуатації. Згідно з Частиною Д Книгою 4 вказаного Керівництва з експлуатації вбачається, що робочим місцем [PERSON] є повітряні судна, що експлуатуються на відповідній підставі Авіакомпанією, а не офісний центр, як вказує в своєму Акті про відсутність працівника на робочому місці 17 квітня 2014 рок - м. Київ, вул. Сосюри, буд. 6 офісний центр «Прага», поверх 1, офіс ТОВ «Авіакомпанія «ЮТейр-Україна». Жодних доручень, розпоряджень чи наказів щодо тимчасового, чи постійного переведення Позивача на іншу посаду Відповідач [PERSON] не доводив. Статтею 31 КЗпП України заборонено роботодавцеві вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, а ст. 43 Конституції України забороняє застосування примусової праці. Окрім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що звільнення [PERSON] за п.4 ст. 40 КЗпП України відбулось з грубим порушенням приписів ст. 43 КЗпП України, тобто без погодження з профспілковою організацією. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. При обрахунку вихідної допомоги слід враховувати положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (надалі Постанова № 100). Відповідно до абз. З п. 2 Розділу II Постанови № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Зважаючи на те, що звільнення Позивача відбулось 18 квітня 2014 року, середньомісячна заробітна плата має бути обчислена, виходячи з виплат за лютий та березень 2014 року. Згідно з розрахунковим листком за лютий 2014 року [PERSON] належало до виплати (з урахуванням сплати податків та зборів) - 26 861,03 гривень. Відповідно до розрахункового листка за березень 2014 року Позивачу належало до виплати (з урахуванням сплати податків та зборів) - 15 169,38 гривень. - 26 861,03 + 15 169,38 = 42 030,41 гривень. - 42 030,41 /2 = 21 015,21 гривень - середня місячна заробітна плата. - 21 015,21 *3 = 63 045,63 гривень - тримісячний середній заробіток. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, вимога про стягнення 10000 грн. моральної шкоди підлягає частковому задоволенню а саме в розмірі 1000 грн. При визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню Позивачу суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує, що неправомірними діями Відповідача позивачу було завдано душевних страждань, пов'язаних з майбутнім працевлаштуванням, а також зусиль, які будуть необхідні для відновлення ділової репутації позивача при новому працевлаштуванні. На підставі викладеного,

Outcome: partial