Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - О. П. Тиндик звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з останнього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» суму основного боргу в розмірі 2800 гривень 46 копійок, 3 % річних в розмірі 245 гривень 37 копійок, інфляційних витрат в розмірі 481 гривня 68 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] є споживачем природного газу за місцем свого проживання, який використовував для побутових потреб, постачання якого здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут». Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що складається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковим для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року, та розміщено на офіційному сайті товариства. Як вказав позивач, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу. Як вбачається з довідки по особистому рахунку споживача [PERSON] на момент виникнення заборгованості, був споживачем природного газу, періодично сплачував за послуги газопостачання. Проте, внаслідок систематичного нехтування споживачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання, у відповідача утворилася заборгованість за період з січня 2017 року по листопад 2020 в сумі 2800 гривень 46 копійок, 3% річних в розмірі 245 гривень 37 копійок, інфляційних витрат в розмірі 481 гривню 68 копійок. Посилаючись на приписи Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та Правила постачання природного газу, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість у повному обсязі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 травня 2021 року визначено про заочний розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі № 631/1130/20 судом не вживалось. Уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача - Бондар М. В., яка діє на підставі довіреності № Др - 12- 0421 від 29 квітня 2021 року, направила на електрону адресу суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-787/21 - вх. від 25 травня 2021 року, відповідно до якої просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання, що були призначені на 03 лютого 2021 року, 05 березня 2021 року, 01 квітня 2021 року, 22 квітня 2021 року та 25 травня 2021 року не з`являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України за останньою відомою адресою місця реєстрації. Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за закінченням встановленого строку зберігання» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Крім того, у судове засідання, що було призначено на 25 травня 2021 року [PERSON] викликався шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/1116335/). Про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності, а також відзив на позовну заяву, у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не надав. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Приписами частини 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VІІІ «Про ринок природного газу». За визначенням, наведеним у статті 1 вищеназваного Закону, ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Позивач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови від 21 травня 2015 року № 1588 «Про видачу ліцензій на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ТОВ «Вінницягаз збут», ТОВ «Харківгаз збут» та ТОВ «Київоблгаз збут», та з 11 травня 2017 року згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України від 11 травня 2017 року № 633 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз», ПАТ «Шепетівкагаз», ТОВ «Сумигаз збут», ТОВ «Харківгаз збут», ТОВ «Херсонрегіонгаз», ТОВ «Хмельницькгаз збут», ТОВ «Вінницягаз збут», ДП «Молтекс нафта і газ» компанії «Молтекс Бізнес», ФОП [PERSON] , ТОВ «Аверс Плюс ЛТД», ТОВ «Еверест Енергопостач», ТОВ «Облпостач», ТОВ «РЗ Енерджи», ТОВ «Укрфінгаз», ТОВ «Газенергопроект», ТОВ «Сіріус - 1», ТОВ «Інол Енерджі», ТОВ «Українська газопостачальна компанія», ТОВ «Укренергоекспорт», ТОВ «Волиньказ збут», ТОВ «ГК Ресурс-Партнер», ТОВ «Газові ресурси», ТОВ «Веста» та ТОВ «Айрон Голд». Відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 205 року № 758, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року № 187, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867, - на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» є юридичною особою та здійснює наступні види діяльності: 35.23 торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний); 47,78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 35.21 виробництво газу; 35.22 розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи; 35.14 торгівля електроенергією. В ході судового розгляду справи із наданих позивачем документів убачається, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного 04 квітня 2009 року між [PERSON] та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Краснопьоровою О. Ф. та зареєстрованим у реєстрі за № 667. Відповідач, [PERSON] , є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» за адресою: [ADDRESS] , на його ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується його підписом у заяві-приєднанні до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 09 лютого 2016 року (ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу, присвоєний Оператором ГРМ 56ХМ33В92044966S). Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі - Правила постання природного газу). Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційне веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено комунальних. Пункт 5 частини 2 статті 7 Закону встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку визначені договором. Відповідно до пункту 4 розділу III Правил постачання природного газу для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувалися ним. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Як вбачається з наданих позивачем документів, відповідач фактично споживав природний газ, наданий позивачем, після офіційного опублікування договору таким постачальником. Фактом згоди про приєднання умов договору (акцептування заяви-приєднання) є заява - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 09 лютого 2016 року за підписом відповідача, а також факт фактичного споживання природного газу. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 наведеного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»). Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Пунктом 14 Розділу III Правил постачання природного газу закріплено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. Якщо побутовий споживач не здійснив оплату з спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (пункт 17 Розділу III Правил постачання природного газу). Відповідно до абзацу 2 пункту 22 Розділу III Правил постачання природного газу, побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги з газопостачання відповідно до договору, однак, споживач систематично порушував зобов`язання, щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги з газопостачання, що в результаті призвело до заборгованості за вказані послуги. Відповідно до довідки про заборгованість за природний газ перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», за період з січня 2017 року по листопад 2020 року, з урахуванням проведених платежів, заборгованість за надані послуги з газопостачання по особовому рахунку [NUMBER] ( [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ) становить 2800 гривень 46 копійок. Окрім цього, відповідно до Акту про відключення від газоспоживних приладів від 26 квітня 2017 року за № 5879, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , відключений від газопостачання у зв`язку з заборгованістю, встановлена пломба № RI9385230, на момент відключення газоспоживаючих приладів показання ПЛГ становлять 20950, заводський номер 457282, марка ПЛГ 66. Позивачем на адресу [PERSON] була надіслана вимога від 27 лютого 2020 року за № 617-СЛ-2871-24-0220 про оплату заборгованості у розмірі 2800 гривень 46 копійок, яка залишилась без задоволення. Частиною 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина 3 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Згідно частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Приписами статтей 525, 526 Цивільного кодексу України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 Цивільного кодексу України). Як убачається із довідки про нарахування та оплати за природний газ, за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги відповідачу у відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» відповідачу нараховані 3% річних в розмірі 245 гривень 37 копійок, інфляційні витрати в розмірі 481 гривню 68 копійок. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 2102 гривня 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 425 від 15 грудня 2020 року. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 гривня 00 копійок. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved