Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, треті особи, Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Крім позивача, співвласниками даної квартири являються її донька [PERSON] та онука [PERSON] . Коли позивач виявила бажання розпорядитись своєю часткою даної квартири, їй стало відомо, що вона не може цього зробити, оскільки на все її майно та окремо на дану квартиру накладено арешт Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Ленінського відділу ДВС м. Вінниці, правонаступником якого являється Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниці, головного териториально управління юстиції у Вінницькій області. Позивач зазначає, що з повідомлення, яке їй надано Першою вінницькою державною нотаріальною конторою в довідці №2941/01-14 від 07.11.2018 року, вбачається, що ДВС пропонує повідомити наявність домовленостей купівлі-продажу, займу, інші договори на імена громадян : [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] , [PERSON] , 1949 року народження, проживаючої в [ADDRESS] . При наявності не проводити ніяких операцій. На той момент ніяких зареєстрованих договорів дарування, купівлі- продажу, займу щодо даної квартири не було та не могло бути, оскільки на момент 1999 року дана квартира знаходилась у власності держави та була приватизована позивачем на підставі рішення Вінницької міської ради від 28.12.2006 року №3239. Крім того, відповідно до відповіді, наданої позивачу з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці №2785/15.26-25/18 від 17.01.2019 року, виконавчих документів про стягнення з неї на користь фізичних чи юридичних осіб, держави, майнових зобов`язань у відділі не перебуває. Вінницький міський суд Вінницької області надав відповідь позивачу, згідно якої відповідно до алфавітних покажчиків кримінальних, цивільних та адміністративних справ Ленінського районного суду м. Вінниці за 1999 рік справи де учасником є позивач [PERSON] до суду не надходили та не реєструвались. Оскільки заборона на відчуження квартири накладена з явними порушеннями, позивач звернулась з даним позовом до суду про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, за обставин викладених в позовній заяві. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо винесення рішення поклався на думку суду. Представник третьої особи Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Кушніров О.І. в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд з`ясувавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2006 року, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яким належить по 1/3 частини даної квартири (а.с.4). Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2019 року за №152294987 та № 1522954772, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , на підставі повідомлення В-7-Л від 05.05.1999 року ДВС Ленінського району (а.с.5-6). Згідно заказного повідомлення Ленінський ДВС пропонує Вінницькій державній нотаріальній конторі повідомити наявність домовленостей купівлі-продажу, займу, інші договори на імена громадян : [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] , [PERSON] , 1949 року народження, проживаючої в [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки з Державного нотаріального архіву Вінницької області від 07.11.2018 року за № 2941/01-14 позивача повідомлено, що на підставі повідомлення Ленінського районного суду м. Вінниці за № В-7-Л від 05 травня 1999 року, накладено заборону відчуження на майно, що належить [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно відповіді з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці №2785/15.26-25/18 від 17.01.2019 року станом на 17.01.2019 року виконавчих документів про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь фізичних чи юридичних осіб, держави, майнових зобов`язань у відділі не перебуває (а.с.9). Як вбачається із відповіді Вінницького міського суду Вінницької області на заяву [PERSON] , відповідно до алфавітних покажчиків з кримінальних, цивільних та адміністративних справ Ленінського районного суду м. Вінниці за 1999 рік, справи де учасником є [PERSON] до суду не надходили та не реєструвались (а.с.10). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] в зв`язку із чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », свідоцтво серії [NUMBER] від 03.11.2015 року (а.с.11). Як визначено в статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підстав і доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, згідно ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1 536,80 грн.

Outcome: approved