Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання спільної сумісної вартості подружжя квартири та визнання права власності на ? частини. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період з 27.07.1990 р. по 05.12.2002 р. Під час шлюбу вона з [PERSON] придбали квартиру за адресою: м. Житомир, вул. Мануільського ([PERSON]), 96, кв. 27. Документи на квартиру були оформлені на ім'я [PERSON], що підтверджує договір купівлі - продажу посвідчений державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори [PERSON] від 24.05.1996 р. за реєстровим № 1-200. На підставі рішення суду по сімейному праву Кфар Саба, Ізраїль від 05.12.2002 р., шлюб між нею та [PERSON] було розірвано та було укладено договір про майнові відносини та аліменти згідно якого була домовленість про розпорядження їхньою спільною квартирою за адресою: м. Житомир, вул. Мануільського ([PERSON]), 96, кв. 27. Відповідач зобов'язувався у разі продажу квартири передати їй половину вартості квартири. Вона залишилася з дитиною в Ізраїлі, а [PERSON] поїхав на Україну. В подальшому, при приїзді до України, влітку 2012 р., їй стало відомо про те, що [PERSON] здійснив відчуження вказаної квартири без її на те згоди, що підтверджує договір купівлі-продажу квартири, укладений 01.10.2011 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] відмовився передати їй кошти за половину вартості квартири у звязку з чим вона була змушена пред'явити до [PERSON] позов про стягнення з нього компенсації її частки квартири. Bapтicть трикімнатної квартири визначена згідно договору та становила 28 160 грн., відповідно вартість 1/2 частки становить 14 080 грн., виходячи з якої було сплачений судовий збір. Так, як вона, [PERSON] є співвласником квартири i має право на половину зазначеного майна та коштів, то вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS], підлягає поділу між нею та [PERSON] в рівних частках. В судовому засіданні представник позивачки наполягала на задоволені позовних вимог та обґрунтувала їх доказами, матеріалами наданими до позовної заяви. Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог так як вважають, що позивачка, згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира суду від 09.04.2014 р., може зняти гроші в сумі 14\~080 грн. з відповідного депозитного рахунку як компенсацію вартість 1/2 частки квартири за адресою: м. Житомир, вул. Мануільського ([PERSON]), 96, кв. 27. Судом встановлено. Згідно договору купівлі-продажу від 24 травня 1996 р. [PERSON] продала а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 6). Згідно договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2011 р. [PERSON] продав а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 7). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.03.2015 р. договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений 01.10.2011 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20.04.2015 р. рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.03.2015 р. залишено в силі. (а. с. 8-9, 12-14). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.04.2014 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію відповідно вартості 1/2 частки квартири в сумі 14 080 грн. (а. с. 10-11). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведения господарства, з'ясовувати джерело i час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно iз законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо iншe не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільній cyмісній власності, суд вважає що [PERSON] належить половина вказаної спільної набутої квартири за адресою: [ADDRESS], оскільки вона була набута під час її з [PERSON] перебування у зареєстрованому шлюбі.

Outcome: approved