Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

В січні 2018р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [INFO]. народження аліменти у розмірі по 2000,0 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з моменту звернення до суду з вказаним позовом, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 березня 2015р., який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін [INFO]. народились діти: [PERSON], [PERSON]. Після розірвання шлюбу, спільні діти сторін проживають разом з позивачкою, і перебувають на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від виховання дітей, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, усі витрати, пов'язані з утриманням дітей позивачка несе одна. До судового засідання стороною позивача було подано клопотання про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 березня 2105р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2017р. по цивільній справі № 761/6356/17, провадження № 2/761/3948/2017. В шлюбі у сторін, [INFO]. народились діти: [PERSON], [PERSON]. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що спільні діти сторін знаходяться на її утриманні, а батько дитини - відповідач по справі ухиляється від покладених на нього обов'язків щодо утримання дітей. На спростування цих обставин відповідачем не було надано до суду належних і допустимих доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою і перебувають повністю на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан позивачки, яка перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трьохрічного віку, а також те, що спільна донька сторін є інвалідом дитинства, та враховуючи те, що судом не встановлено, що на утриманні відповідача є інші особи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти у розмірі по 1492,0 грн. щомісячно на кожну дитину, тобто на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред'явлення позову 10 січня 2018р. і до досягнення дітьми повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, при цьому судом враховано, як матеріальний стан сторони позивача, так і матеріальний стан сторони відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,6 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial