Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

В травні 2020 рок позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначено, що позивач із жовтня 2008 року винаймає кімнату [ADDRESS] , де проживає разом із родиною на підставі договору № 25/Д від 01.01.2011 року та рішення суду у справі № 752/16555/14-ц від 25.08.2015 року. Окрім нього та його родини, в даному житловому приміщенні зареєстрований відповідач, який із квітня 2016 року в кімнаті не проживає, та місце проживання відповідача позивачу невідоме. Відповідач не проводить оплату за комунальні послуги за вищевказану кімнату в гуртожитку, житлом не цікавиться, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд, на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Після відкриття провадження у справі позивач з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подав. Від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2015 року у справі № 752/16555/14-ц, було визнано недійсним ордер № 680. Виданий 04.04.2014 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.09.2012 року № 652 [PERSON] на право зайняття жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 13,6 кв.м. Вселено [PERSON] до кімнати № 76 за адресою: [ADDRESS] . Позивач на даний час проживає та зареєстрований за вказано адресою, однак, відповідно до листа КК «Центр комунального сервісу» від 19.04.2019 року, було встановлено, що згідно ПАК «Нарахування та оплати за житлово-комунальні послуги» в кімнаті [ADDRESS] наймачем особового рахунку значиться [PERSON] . Відповідно до актів № 53 від 12.06.2019 року, № 78 від 27.08.2019 року та № 118 від 06.11.2019 року, було встановлено, що відповідач із квітня 2016 року в кімнаті [ADDRESS] не проживає. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. На даний час балансоутримувачем гуртожитку [ADDRESS] є місцева громада в особі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Є об`єктом права комунальної власності. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Аналіз судової практики про застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 01.08.2013 року роз`яснено, що для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права на користування житлом у ньому. У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129 ЖК України та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Але оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. За ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В Листі Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ /Житлове право/» передбачено, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач в житловому приміщенні фактично не проживає вже більше трьох років, не має ордеру чи будь якої цивільно-правової угоди, яка дає право на проживання в гуртожитку, що дає підстави зробити висновок про втрату інтересу відповідача до вказаного житла, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житлом, що, в свою чергу, тягне за собою і зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні, а тому позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 71, 72, 130 ЖК України, та

Outcome: approved