Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Директор ТОВ «Стілл Україна» звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про повернення боргу за договором позики. Заявлені вимоги мотивував тим, що між ТОВ «ДЖІ ЕНД ЕМ Україна», що 31.01.2019 року перейменовано у ТОВ «Стілл Україна» та відповідачем, який був працівником товариства, 05.04.2018 року укладено безвідсотковий договір позики на суму 36000 грн. з терміном повернення до 05.04.2019 року. Однак, після закінчення визначеного строку, відповідач своїх зобов`язань не виконав і не повернув отримані кошти. Тому поставив питання про стягнення з відповідача боргу, 3% річних за користування коштами у період прострочення виконання грошового зобов`язання, інфляційних втрат та пені у розмірі 5% річних за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, як було передбачено договором. Також просив покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору і витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача Деркач Д.В. заявлені вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Вказав, що питання повернення боргу було чітко обумовлено договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав і кошти у сумі 36000 грн. відповідачу перерахував, про що свідчить платіжне доручення №71 від 05.04.2018 року. Відповідач жодних коштів на повернення боргу не сплатив, трудові відносини з підприємством припинив в односторонньому порядку, заходів добровільного врегулювання спору уникав. Розрахунок пені проведено відповідно до обумовленої у договорі ставки 5% від суми позики за період 44 днів, що склало 79200 грн. Інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання складають 720 грн., 3% річних - 130 грн. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку, відзиву на позов суду не подав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу по розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору від 05.04.2018 року, підписаного між позивачем та відповідачем та на підставі платіжного доручення №71 від 05.04.2018 року відповідач отримав від позивача на власний картковий рахунок, відкритий у відділені АТ КБ «ПриватБанк» 36000 грн. і вказані кошти зобов`язувався повернути до 05.04.2019 року. Обов`язок повернення коштів відповідачем не виконано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, відповідно до ст. 547 ЦК України, вчиняється у письмовій формі. Як визначено ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ст. 266, 258 ЦК України, стягнення неустойки обмежується 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня , якого вони нараховуються у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу, а також обумовленої пені у розмірі 5 % річних від простроченої суми за час прострочення. Розрахунок суми боргу позивчем зроблено правильно за винятком розрахунку інфляційних втрат, де позивачем вказано ідекс інляції 101%, той час, як від був 100,7%. Тому інфляційні втарти складають 614,52 грн. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved