Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, вказавши, що 16.02.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів та дав свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами складає між ним та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість в загальному розмірі 12698,05 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Крім того, від представника надійшла заява, в якій він просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився та, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. З огляду на викладене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 16.02.2011 року між банком та [PERSON] було укладено «Договір про надання банківських послуг» № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи анкетою-заявою позичальника, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Так, із анкети-заяви позичальника встановлено, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згоден, що його заява разом із зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає кредитний договір між ним та позивачем. Згідно з п.1.1.2.7 укладеного договору відповідач зобов'язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Пунктом 2.1.1.7.6 договору передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Судом з'ясовано, що позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тоді як відповідач всупереч умовам кредитного договору порушив строки повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 31.07.2017 року становить 12698,05 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 1266,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10350,45 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 580,86 грн. Вирішуючи обґрунтованість наданого вказаного позивачем розміру заборгованості, судом враховується, що кредитним договором було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, оскільки відповідач дані умови порушив, то відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1266,74 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредит зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Отже, оскільки борг по процентах за користування кредитом станом на 31.07.2017 року становив 10350,45 грн. і на даний час він не сплачений, вимоги позивача про стягнення вказаної суми також є обґрунтованими. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в загальному розмірі 1080,86 грн. (фіксована та процентна частки), суд враховує положення ст. 611 ЦК України, якою встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених чинним договором, більше, ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в загальному розмірі 1080,86 грн. також є обґрунтованими. При цьому судом приймається до уваги те, що сумнівів у розрахунку боргу, наданого позивачем немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на необґрунтованість позовних вимог, стороною відповідача не надано, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі і до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 12698,05 грн. заборгованості за кредитним договором. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн., а також витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у розмірі 210,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved