Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позов мотивований тим, що позивачі та відповідач є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] : [PERSON] . - 13 /80 часток, [PERSON] - 39/80, [PERSON] - 7/20. На підставі рішень виконкому Вінницької міської ради № 21/519 від 21.05.1956, № 683 від 26.12.1985 за будинковолодінням [ADDRESS] закріплена земельна ділянка, площею 1414 кв.м. На даний час згідно кадастрового плану площа земельної ділянки під вказаним будинковолодінням складає 1363 кв.м. Колишні співвласники фактично встановили порядок користування земельною ділянкою, який існує і на даний час, але юридичних документів про це не має. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» у 2017, позивачі користуються земельною ділянкою, площею 0,0652 га (позначена на плані як зона № 3), а відповідач - 0,0338 га (позначена на плані як зона № 1), що відповідає долям в будинку. Земельні ділянки, позначені на цьому плані як зона № 2 та зона № 4, площею 0,0198 га та 0,0114 га - є землями Вінницької міської ради, що не надані в користування, але нанесені на план по графічних матеріалах БТІ. В даний час позивачі вирішили приватизувати свої частини земельної ділянки. Однак, оформити приватизацію неможливо, оскільки відповідач [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, відповідно до ст. 83 ЗК України, набути право власності на земельну ділянку вона може виключно на підставі цивільно - правової угоди. Позивач вважає, що встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з порядком її використання, який склався фактично, не порушує прав та інтересів жодного із співвласників будинку. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивачів із вимогами про встановлення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0, 1302 га між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , відповідно до кадастрового плану, виготовленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» у 2017 році, виділивши позивачам земельну ділянку площею 0, 0652 га, позначену на кадастровому плані як зона 3. Ухвалою суду від 26.04.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Вінницьку міську раду і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 23.06.2018 суд вирішив звернутися із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного суду Російської Федерації та зупинив провадження у справі, про що постановлено відповідну ухвалу. 13.03.2019 на адресу суду повернулися матеріали виконаного доручення. Ухвалою суду від 14.03.2019 провадження у справі поновлено і призначено підготовче засідання. У строк визначений ухвалою суду від 10.09.2018 від відповідача відзив, а від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - письмові пояснення, не надійшли. В підготовчому засіданні судом встановлено, що в ході засідання Прикубанського районного суду м. Краснодар (Російська Федерація) від 27.09.2018, [PERSON] було подано заяву, зокрема, про визнання нею позовних вимог. Ухвалою суду від 08.04.2019 відмовлено у прийнятті визнання [PERSON] позовних вимог та продовжено судовий розгляд. 08.04.2019 підготовче провадження закрито і призначено розгляд справи по суті, про що постановлено відповідну ухвалу. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги і просили суд їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради - Москальчук Ю.Г., при розгляді справи поклався на розсуд суду. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.08.2007, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Чеклишевою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6 - 1328, за [PERSON] зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 13.09.2007 право власності на 39/80 часток житлового будинку [ADDRESS] , про що здійснено запис в реєстрову книгу № 161 за реєстровим № 9255. (а.с. 6) На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.08.2007, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Чеклишевою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6 - 1326, за [PERSON] зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 13.09.2007 право власності на 13/80 часток житлового будинку [ADDRESS] , про що здійснено запис в реєстрову книгу № 161 за реєстровим № 9255. (а.с. 7) На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 30.05.1994, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Безпалюк Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 6 - 1832, за [PERSON] зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» право власності на 7/20 часток житлового будинку [ADDRESS] та споруд [ADDRESS] , про що здійснено запис в реєстрову книгу. (а.с. 8) Згідно рішення виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих № 21/519 від 21.05.1956 за будинковолодінням [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 998 кв.м. і 103 кв.м. залишено у тимчасовому користуванні. Рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів № 683 від 26.12.1985 за домоволодінням закріплено в тимчасове користування 313 кв.м. (а.с. 11-13) Вищевказана закріплена за домоволодінням площа земельної ділянки також відображена у технічному паспорті на будинок. (а.с. 19-25) Відповідно до кадастрового плану, виготовленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» 18.12.2017, фактично в користуванні [PERSON] та [PERSON] перебуває земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] площею 0, 0652 га, позначена на кадастровому плані як зона 3 блакитним кольором, а [PERSON] - земельна ділянка площею 0, 0338 га, позначена на кадастровому плані як зона 1 блідо-рожевим кольором. (а.с. 26-27) Встановленим під час розгляду справи фактичним обставинам відповідають правовідносини землекористування та власності, що регулюються, зокрема, Земельним кодексом України. Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Тобто, сторони правомірно користуються земельною ділянкою на підставі рішень виконкому Вінницької міської ради депутатів від 21.05.1956 року № 21/519 та № 683 від 26.12.1985. Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено, що між співвласниками будинковолодінням [ADDRESS] угода щодо користування спільною земельною ділянкою не укладалась, угода не укладалась й між попередніми співвласниками. Також судом встановлено, що сторони користуються земельною ділянкою згідно з порядком, відображеним в кадастровому плані і даний порядок є найбільш прийнятним для сторін. Будь-яких спірних питань з приводу саме такого порядку користування землею у позивачів, відповідача та суміжних землекористувачів не виникає. Встановлений порядок користування не завдає шкоди її раціональному використанню, відповідає інтересам кожного із співвласників будинку та суміжних землекористувачів. Порядок користування земельною ділянкою не позбавляє можливості кожного із співвласників користуватись своєю частиною будинковолодіння, враховуючи проходи до будинку, споруд та на вулицю. Однак, судом встановлено, що запропонований порядок користування земельною ділянкою включає в себе й земельні ділянки, що перебувають у власності територіальної громади м. Вінниці (зона № 2 площею 0, 0198 га та зона № 4 площею 0, 0114 га). При цьому судом звернуто увагу, що земельна ділянка, якою фактично користуються учасники справи, становить площу 0, 099 га і ними не включено у визначення порядку користування земельною ділянкою площу земельної ділянки, яка передана була для тимчасового користування, враховуючи що така не вилучалася. Тому, суд не визначає порядок тимчасового користування ділянкою, який може бути встановлено на період до припинення права користування нею. Відповідно до положень ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно із ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерті; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 26.04.2018 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає законних підстав щодо врахування при визначенні порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] між сторонами земельних ділянок, що належать на праві власності територіальній громаді м. Вінниці (зона № 2 площею 0, 0198 га та зона № 4 площею 0, 0114 га). Тому, суд приходить до висновку про встановлення наступного порядку користування земельною ділянкою площею 0, 0998 га між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , відповідно до кадастрового плану, виготовленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» 18.12.2017: - [PERSON] та [PERSON] спільно користуються земельною ділянкою площею 0, 0652 га, позначеною на кадастровому плані як зона 3 блакитним кольором; - [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0, 0338 га, позначеною на кадастровому плані як зона 1 блідо-рожевим кольором. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Судом встановлено сплату позивачами судового збору при зверненні до суду: [PERSON] . - 640, 00 гривень та [PERSON] . - 64, 80 гривень. (а.с. 1, 2) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015). Тому, враховуючи вищевказане, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 352, 40 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: на користь [PERSON] - 320, 00 гривень, на користь [PERSON] - 32, 40 гривень. Решту судового збору в сумі 352, 40 гривень слід залишити за позивачами: за [PERSON] . - 320, 00 гривень, за [PERSON] - 32, 40 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Враховуючи наведене та

Outcome: partial