Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

В січні 2016 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-00351.07.2 від 15.01.2008 року за період з 13.05.2013 року по 16.12.2015 року в сумі 5 467,96 дол. США (відсотки), 22 515,35 грн. (плата за обслуговування кредиту) та 765 191,86 грн. (пеня, 3 % річних та інфляційні втрати) та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначав, що 15.01.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 77.1/АА-00351.07.2. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2013 року по справі № 357/9890/13-ц на користь АТ «РОДОВІД БАНК» з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-00351.07.2 від 15.01.2008 року в сумі 47 409,81 дол. США та 3 218 324,11 грн. (станом на 13.05.2013 року) та судові витрати по справі. Згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 09.11.2015 року за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від. 19.09.2013 року за позовом АТ «РОДОВІД БАНК» до [PERSON] про стягнення боргу (справа 22-ц/780/1554/15), змінено заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2013 року в частині стягнення пені та стягнуто пеню в розмірі 308 427,83 грн., в решті рішення залишено без змін. Станом на 16.12.2015 року кредитний договір [PERSON] продовжує не виконувати, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-00351.07.2 від 15.01.2008 року за період з 13.05.2013 року по 16.12.2015 року в сумі 5 467,96 дол. США (відсотки), 22 515,35 грн. (плата за обслуговування кредиту) та 765 191,86 грн. (пеня, 3 % річних та інфляційні втрати). Відповідач позов не визнав в частині розміру пені, стягнення трьох відсотків річних від суми прострочених процентів за період з 13.05.2013 року по 16.12.2015 року в сумі 6 495,73 грн. та трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості плати за обслуговування кредиту в розмірі 1 056,38 грн. Свої заперечення обґрунтовував тим, що єдиним законним платіжним засобом на території України є гривня, отже встановивши, що умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань в доларах США, виходячи з положень законодавства, що регулює дані відносини, на користь банку підлягає до стягнення заборгованість за відсотками в сумі 5 467,96 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 16.12.2015 року (23,4513 грн. за дол.. США) відповідно до наданих банком розрахунків в розмірі 139 166,69 грн. Розмір пені, який стягується в сумі 765 191,86 грн. є значно вищим і несправедливим по відношенню до основної суми боргу, а саме 5 467,96 доларів США відсотків за користування кредитними коштами. Згідно наданих позивачем розрахунків вбачається, що пеня нарахована за несвоєчасне погашення процентів по кредиту за період з 16.12.2014 року по 16.12.2015 року в сумі 31 830,13 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16.12.2015 року складає 746 458,04 грн., що майже в шість раз перевищує суму основного боргу. Також, банк стягуючи з нього три відсотка річних від суми прострочених процентів за період з 13.05.2013 року по 16.12.2015 року в сумі 6 495,73 грн. здійснює подвійне стягнення, так як кредитним договором передбачено відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 9 % річних, а тому використання положень ЦК України в частині стягнення процентів є неправомірним. Також, безпідставним є стягнення з нього суми стягнення трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості плати за обслуговування кредиту в розмірі 1 056,38 грн. так як немає будь-якого пункту кредитного договору, що передбачав би дане стягнення. Справа неодноразово розглядалася судами. Після скасування заочного рішення, згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 19.01.2018 року № 411, проведений повторний розподіл справи та головуючим суддею визначена суддя Дубановська І.Д. 22.01.2018 року справа прийнята суддею до свого провадження та призначене підготовче судове засідання. 21.02.2018 року закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті. 28.02.2018 року в призначене судове засідання з'явились представник позивача - [PERSON] та представник відповідача - [PERSON], які надали свої пояснення. Після дослідження письмових доказів по справі оголошено перерву. 26.03.2018 року в призначене судове засідання з'явився представник відповідача - [PERSON], позивач свого представника до суду не направив, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши, виступ представника відповідача в судових дебатах, суд видалився до нарадчої кімнати. Під час дослідження пояснень представників сторін та письмових доказів по справі, суд встановив наступне. 15.01.2008 року між сторонами укладений кредитний договір № 77.1/АА-00351.07.2 (далі - Кредитний договір). За умовами зазначеного договору сторони домовились про наступне: банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 49 815,51 доларів США терміном по 15.01.2015 року включно (п. 1.1. Кредитного договору); процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 9 % річних (п. 1.5. Кредитного договору); щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту (п. 1.5.1. Кредитного договору); позичальник зобов'язався починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця погашати заборгованість за кредитами в сумі 594,05 долари США (п. 3.1 Кредитного договору); повернути одержані кредити згідно з умовами цього Договору не пізніше 15.01.2015 року; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 15.01.2015 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаного в пункті 1.6 цього Договору (п. 3.3 Кредитного договору); за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу (п. 3.9 Кредитного договору); договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов Договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ним при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафів, передбачених цим договором (п. 7.6. Кредитного договору). ПАТ «РОДОВІД БАНК» виконав свої зобов'язання за Кредитним договором та видав [PERSON] кредит в сумі 49 815,51 доларів США. 19.09.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким вирішено стягнути із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» 47 409,81 долар США та 3 218 324,11 грн. 09.11.2015 року Апеляційним судом Київської області постановлено ухвалу, якою вирішено рішення ухвалене Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 19.09.2013 року змінити в частині стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пеню за кредитним договором у розмірі 308 427,83 грн. Станом на 16.12.2015 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 5 467,96 доларів США за відсотками по кредиту; 22 515,35 грн. - плата за проведення розрахунків по кредиту; 746 458,04 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 6 495,73 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 1 056,38 грн. - сума трьох відсотків річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту; 11 181,71 грн. - сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення зобов'язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України невиконання або виконання зобов'язання з порушенням умов визначених його змістом є порушенням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку, розмір заборгованості за відсотками за Кредитним договором становить - 5 467,96 доларів США. Доказів сплати зазначеної суми відповідач до суду не надав, однак вважає, що заборгованість за відсотками за Кредитним договором має стягуватись в гривневому еквіваленті станом на день звернення позивача до суду із позовом. Суд відхиляє даний аргумент відповідача виходячи з наступного. Згідно висновку щодо застосування норм права викладеного в постанові Верховного Суду України у справі № 6-211цс17 від 15.05.2017 року вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до матеріалів справи позивач має Банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та дозвіл № 27-4 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», згідно з додатком до дозволу. Згідно додатку до дозволу № 27-4 від 22.09.2006 року позивач має право на операції з валютними цінностями. Також, Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» має ліцензію санаційного банку на право, зокрема, проведення розрахунків, у тому числі в іноземній валюті, з кредиторами за договорами укладеними АТ «РОДОВІД БАНК», здійснення торгівлі іноземною валютою на валютному ринку України для виконання зобов'язань клієнтів та зобов'язань перед кредиторами, операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в касах банку. Отже, стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором з відповідача на користь позивача в доларах США ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2129цс16, постанова від 19.10.2016 року). Згідно розрахунку наданого позивачем, який не оспорювався відповідачем, останньому нараховано: 6 495,73 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 1 056,38 - сума трьох процентів річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту. Відповідач заперечував, проти стягнення з нього вказаних сум, посилаючись на те, що банк стягуючи з нього три відсотка річних від суми прострочених процентів за період з 13.05.2013 року по 16.12.2015 року в сумі 6 495,73 грн. здійснює подвійне стягнення, так як кредитним договором передбачено відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 9 % річних, а тому використання положень ЦК України в частині стягнення процентів є неправомірним. Однак, дані посилання відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2129цс16 проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Разом з тим, відповідач вказував на те, що стягнення з нього суми стягнення трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості плати за обслуговування кредиту в розмірі 1 056,38 грн. так як немає будь-якого пункту кредитного договору, що передбачав би дане стягнення. Однак, зазначене твердження не ґрунтується на умовах договору, оскільки плата за обслуговування кредиту, передбачена умовами договору, а саме п. 1.5.1. Кредитного договору. Згідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-473цс16). Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом в постанові від 15.02.2018 року справа № 467/1346/15-ц тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї із них. Істотними обставинами у розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язань) (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом в постанові від 30.01.2018 року справа № 343/1850/15-ц). При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі доказів і розрахунків. Згідно розрахунку заборгованості пеня нарахована позивачем, за період із 13.05.2013 по 16.12.2015 року на суму процентів та залишок прострочених процентів за кредитом та становить 31 830,13 долар США, що еквівалентно (31 830,13 х 23,451305) = 746 458,04 грн. Таке нарахування узгоджується з пунктом 3.9 Кредитного договору, згідно якого нарахування пені можливе, як на тіло кредиту, так і на відсотки за ним. Згідно позову, позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків на загальну суму 5 467,96 доларів США, що еквівалентно (5 467,96 х 23,451305) = 128 230,80 грн. Таким чином, розмір пені за відсотками є значно вищим за розмір відсотків за кредитом нарахованих відповідачем. Отже, суд погоджується з відповідачем та вважає за доцільне, зменшити розмір пені до суми відсотків за кредитом - 128 230,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України у разі порушення зобов'язання особа може звернутися до суду за його захистом. Таким чином, за викладених обставин, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути заборгованість за Кредитним договором № 77.1/АА-00351.07.2 від 15.01.2008 року за період із 13.05.2013 року по 16.12.2015 року, що складається із: 5 467,96 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 22 515,35 грн. - сума заборгованості за платою за проведення розрахунків по кредиту; 128 230,80 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 6 495,73 грн. - сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту; 1 056,38 грн. - сума трьох відсотків процентів річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту; 11 181,71 грн. - суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту. В решті позову слід відмовити із вищенаведених підстав. В свою чергу, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 13 739,07 грн., з урахуванням приписів ст. 551 ЦК України, судом зменшується розмір пені, що не є підставою для зменшення судових витрат, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі - 13 739,07 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial