Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив визнати недійсним договір дарування від 06 липня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 1805, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за яким позивач відчужив [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтував тим, що укладаючи договір дарування, добросовісно помилявся стосовно його правової природи, прав та обов'язків сторін, що виникають зі спірного правочину, дійсно вважав, що оформлює договір довічного утримання. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять, заперечень на позов відповідач на адресу суду не надіслав. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1805 (а.с. 11-12) Більше того, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.2010 року, [PERSON] є спадкоємцем після смерті дружини - [PERSON] та прийняв у спадщину після її смерті спірну квартиру (а.с. 9) Отже, оскільки відповідачем питання щодо застосування строків позовної давності не порушувалось, то суд приходить до висновку, що позивачем строки позовної давності не порушені. Згідно витягу із медичної картки № 2963, виданого Госпіталем інвалідів війни (а.с. 14), а також витягу, наданого 1 міськлікарнею судинним неврологічним відділенням (а.с. 13), [PERSON] як особа похилого віку, страждає на значну кількість захворювань різного ступеня тяжкості. З викладеного є підстави вважати, що під час укладення договору дарування [PERSON] помилялася щодо природи спірного правочину, а також прав та обов'язків його сторін та вважав, що укладає з [PERSON] договір довічного утримання, а та обставина, що позивач не має іншого постійного житла підтверджує доводи позивача про те, що він не збирався нікому його відчужувати до смерті. Обставина того, що позивач до теперішнього часу користується спірною нерухомістю як власним житлом, строк на звернення до суду за захистом порушеного майнового права ним не пропущений. За такого, волевиявлення [PERSON] під час укладення спірного договору не було вільним та не відповідало його волі внаслідок помилки щодо істотних умов спірного правочину, а тому такий правочин має бути визнаний судом недійсним. В силу ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка, в тому числі і щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. В силу ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved