Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житлом, а саме: квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власницею квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований однак не проживає понад рік її син [PERSON] , власних речей у вказаній квартирі не зберігає, обов`язки по утриманню житла не здійснює, комунальні послуги не сплачує, а тому позивачка просить усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Ухвалою від 03 липня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 16 липня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак представником подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти постановлення заочного рішення суду не заперечують. Відповідач, який повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився. У відповідності до ст.ст. 223 ч.4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований однак не проживає понад рік її син [PERSON] , витрати на утримання квартири не несе, порушуючи тим самим права позивача. Дані обставини підтверджуються: згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 17 квітня 2000 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ; технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] ; довідкою про склад сім`ї №1643-06; актом обстеження житлових умов про фактичне не проживання відповідача у квартирі позивача від 05 травня 2019 року. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік в квартирі [ADDRESS] , за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останнього таким, що втратив право на користування вказаною квартирою.

Outcome: approved