overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 19 вересня 2003 року, від спільного життя мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Так як шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, просила розірвати шлюб. Позивачка та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка підтримала заявлені вимоги, відповідач визнав позов. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач вступили до шлюбу 19.09.2003 року (актовий запис № 430). Подружнє життя припинено з причини втрати взаєморозуміння, наміру продовжувати сімейні відносини подружжя не має, сторони вважають подальше збереження шлюбу неможливим. За таких обставин суд вважає, що позов про розлучення підлягає задоволенню, так як подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] Вільяма про розірвання шлюбу, зазначивши, що 18.05.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 248. Від шлюбу дітей не мають. Просила розірвати шлюб, оскільки з відповідачем з січня 2017 року однією сімєю не проживають. Вважає, що сімя розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Відповідач в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявились, надали заяви, в яких підтримують свої позовні вимоги та просять розглянути справу за їх відсутності, проти заочного винесення рішення не заперечували. Після розірвання шлюбу просили залишити позивачці прізвище - [PERSON]. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 18.05.2013 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 248 (а.с. 5). Від шлюбу дітей не мають. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась та підстав для її збереження немає, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 06 серпня 2016 року з відповідачем вона зареєструвала шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] Даніїла Євгеновича, [INFO]. З листопада 2016 року подружні відносини з відповідачем припинені, сторони проживають окремо один від одного. Малолітній син сторін проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріальної допомоги не надає. Відповідач не бере участь у вихованні дитини, у її культурному та фізичному розвитку. Позивачка не має можливості в повному обсязі забезпечувати всі потреби дитини. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] Даніїла Євгеновича, [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обємі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] Даніїла Євгеновича, [INFO]. З листопада 2016 року сторони припинили шлюбні відносини і проживають окремо один від одного. Малолітній син сторін проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріальної допомоги не надає, а саме: не виділяє грошей на придбання їжі, взуття, одягу, елементарних побутових речей, в котрих має щоденну потребу дитина. Відповідач не бере участь у вихованні дитини, у її культурному та фізичному розвитку. Позивачка не має можливості в повному обсязі забезпечувати всі потреби дитини. Інших доходів у позивачки немає. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає, хоча повинен надавати таку матеріальну допомогу. Він працездатна людина, не інвалід, має змогу працювати, але ніде не працює. Викладені вище фактичні обставини справи підтверджуються матеріалами справи та встановлені у судовому засіданні в беззаперечному порядку дослідженими документами свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, довідкою з місця проживання позивачки, довідкою виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті [PERSON] ради. Відповідно до ст. 180 СК України обоє батьків в рівній мірі несуть обовязки з утримання дитини. З огляду на вказані обставини суд вважає, що аліменти слід стягнути в 1/4 частині всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Така частка є на час розгляду справи достатньою для участі батька в утриманні дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 16 травня 2008 року з відповідачем вона зареєструвала шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами не розірвано. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріальної допомоги не надає. Відповідач не бере участь у вихованні дитини, у її культурному та фізичному розвитку. Позивачка не має можливості в повному обсязі забезпечувати всі потреби дитини. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги частково змінила, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина на користь позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Малолітній син сторін перебуває на утриманні позивачки. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріальної допомоги не надає, а саме: не виділяє грошей на придбання їжі, взуття, одягу, елементарних побутових речей, в котрих має щоденну потребу дитина. Відповідач не бере участь у вихованні дитини, у її культурному та фізичному розвитку. Позивачка не має можливості в повному обсязі забезпечувати всі потреби дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає, хоча повинен надавати таку матеріальну допомогу. Він працездатна людина, не інвалід, має змогу працювати. Викладені вище фактичні обставини справи підтверджуються матеріалами справи та встановлені у судовому засіданні в беззаперечному порядку дослідженими документами свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, довідкою з місця проживання позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України обоє батьків в рівній мірі несуть обовязки з утримання дитини. З огляду на вказані обставини суд вважає, що аліменти слід стягнути в 1/4 частині всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Така частка є на час розгляду справи достатньою для участі батька в утриманні дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду, з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.02.2010р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №3, посилаючись на те, що від даного шлюбу вони мають одну дитину - доньку [PERSON], 14.04.2012р. народження, яка знаходиться на даний час на утриманні позивачки. За твердженням позивачки, спільне життя між нею та відповідачем [PERSON] не склалося, у звязку із постійними побутовими сварками. Шлюбні відносини між ними припинені в 2016 році, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя немає, а також досягнуто згоди про утримання дитини . Сторони в судове засідання не зявились, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. Позивачка відповідно до телефонограми №213 від 07.07.2017р. наполягала на своїх вимогах щодо розірвання шлюбу, а відповідач, в наданій заяві, проти задоволення позову не заперечував, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. /ар.сп. 23,26 / Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх особисті немайнові та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112,113 Сімейного кодексу України. На підставі ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що бажає зберегти сімю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2005 року. Шлюб для обох перший, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час сторони фактично припинили подружні відносини, позивачка не бажає зберегти сімю та наполягає на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. В той же час, доводи відповідача про неможливість розірвання шлюбу між сторонами, оскільки він сподівається на примирення з позивачкою, суд вважає безпідставними, так як позивачка не бажає примиритися та наполягає на розірвання даного шлюбу, сторони фактично не підтримують подружніх відносин на даний час та ними протягом наданого терміну не вживались жодних заходів щодо примирення. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2009 року. Шлюб для позивачки перший, для відповідача повторний, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 14 лютого 2008 року по 25 лютого 2016 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.34). Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.35), що також підтверджується Реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 23 червня 2017 року (а.с.27), а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.15), який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сімї з липня 2014 року, сімейно-шлюбні відносини припинені, шлюб між сторонами розірвано за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року (а.с.17). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач працездатний, має постійну роботу та стабільний заробіток від підприємницької діяльності, інших утриманців не має, виплати по виконавчим листам не здійснює, добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 травня 2017 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

В травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 23 квітня 2014 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який за рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року був розірваний. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. З травня 2017 року відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 22 червня 2017 року позивачка надала суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Адвокат позивачки за договором про надання правової допомоги [PERSON] та позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів, але заперечував проти їх розміру, просив стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.27), яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сімї, сімейно-шлюбні відносини припинені, шлюб між сторонами розірвано за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року (а.с.4). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач працездатний, має постійну роботу (працює оператором розфасувально-пакувального автомату ТОВ «Мясна фабрика «Фаворит Плюс») та стабільний заробіток, інших утриманців не має, виплати по виконавчим листам не здійснює, добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини з травня 2017 року, а тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 травня 2017 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

В травні 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 21.07.2014 між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладено договір №б/н від 21.07.2014, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК свої зобовязання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало [PERSON] кредит у розмірі 400 грн. Обовязки, передбачені договором, [PERSON] належним чином не виконує, тому станом на 31.03.2017 має заборгованість в розмірі 13654 грн 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 400 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 9127 грн 84 коп, пеня в сумі 3000 грн, штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн, штраф (процентна складова) в сумі 626 грн 39 коп.. Відповідач на звернення позивача щодо сплати боргу не реагує, а тому позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved