Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у відповідності до рішення Артемівської міської ради від 16.09.1983 № 113 позивач [PERSON] отримав право особистої забудови земельної ділянки розміром 600 м.кв. по [ADDRESS] . Отримавши зазначене рішення виконкому та з метою його виконання 27.09.1983 року він уклав договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Після отримання всієї дозвільної документації відповідач розпочав будівництво будинку, яке було закінчено в 1986 році. Весь час позивач [PERSON] продовжує проживати в збудованому будинку на правах власника і використовувала для власного проживання, здійснюючи володіння, користування та розпорядження своїм майном. Проте, після закінчення будівництва відповідач не зареєстрував збудований житловий будинок та не отримав відповідного свідоцтва про право власності на нього. На теперішній час даний факт є перешкодою для визнання за ним права власності на нерухоме майно. В 2018 році під час технічного обстеження індивідуальному житловому будинку, який належить [PERSON] присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Визнання права власності необхідно йому для оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок. Позивач в судове засідання не з`явився, його інтереси за довіреністю представляв [PERSON] , який надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосудді, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.\~1\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу по справі [PERSON] (а.с. 7-8) на підставі рішення Артемівської міської ради від 16 вересня 1983 року № 113 отримав право особистої забудови земельної ділянки розміром 600 кв.м. по [ADDRESS] назва [ADDRESS] (попередня назва міста [ADDRESS] Донецької області (а.с. 7-8). З метою виконання цього рішення 27 вересня 1983 року позивач по справі уклав договір на право будівництва будинку та безстрокове користування земельною ділянкою (а.с. 7-8). Після отримання всієї дозвільної документації позивач по справі розпочав будівництво будинку, яке було закінчено в 1986 році. Рішенням Залізної міської ради № 6/70-2 від 27.09.2018 (а.с. 10) у зв`язку з технічним обстеженням в 2018 році житлового будинку, який належить позивачу [PERSON] , індивідуальному житловому будинку присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленому ТОВ «Проектне бюро «Геобудресурс» 31.08.2018, вбачається, що позивачем по справі у період часу з 1983 року по 1986 рік за зазначеною адресою були збудовані: житловий будинок під літерами А-1, а, а', ган.,ган. загальною площею 138,6 м.кв., житловою площею 65,4 м.кв., погріб під літерою «п/г», сараї під літерами Д, В, С, вбиральня під літерою Г, огорожа під літерами N, N', замощення під літерою «І».\~(а.с. 12-15). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення. Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх. Про реєстрацію спірного будинку за [PERSON] свідчить довідка з БТІ м.Торецька № 224 від 17.08.2018 (а.с. 9) та технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, складений ТОВ «Проектне бюро «Геобудресурс» 31.08.2018 (а.с. 12-15), в яких [PERSON] зазначений власником цього будинку. З матеріалів справи вбачається, що рішенням державного реєстратора прав нерухомого майна Торецької державної нотаріальної контори Садановим О.В. від 27.10.2018 [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на житловий будинок (а.с. 11). Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість зареєструвати своє право власності, його вимоги про визнання права власності підлягають судовому захисту. Так, відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, не може бути для позивача по справі перешкодою у визнанні права власності на нерухоме майно житлового будинку зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , оскільки це є обмеженням у здійсненні ним набутих прав власності на це нерухоме майно. Враховуючи те, що позивачем втрачена можливість підтвердити своє право власності на домоволодіння, його вимоги підлягають судовому захисту. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved