Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивач в заяві зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 21.04.2007 року, від якого вони мають доньку [PERSON] [INFO], однак спільне життя в них не склалося у зв'язку з тим, що шлюб носить формальний характер, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, просить шлюб розірвати. Також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки останній не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, добровільно допомогу не надає. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, свої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги заявлені позивачем визнає у повному обсязі. Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи установлено, що 21.04.2007 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого мають доньку [PERSON] [INFO] року (а.с. 5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає . Згідно зі ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, якій ґрунтується на їх вільній згоді. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню доньку, однак за період спільного життя створити міцної родини не змогли, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач також просив шлюб розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що почуття любові та поваги між сторонами утрачено, вони спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні, у зв'язку з чим подальше спільне проживання та збереження сім'ї не можливе, розірвання шлюбу та визнання позову відповідачем не порушуватиме прав, інтересів третіх осіб та дитини, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Стосовно стягнення та визначення розміру аліментів: Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачений обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду на утримання дитини (аліменти) присуджується в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Статтями 182, 183, 191 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом та присуджуються з дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у доход держави.

Outcome: approved