Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

В січні 2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач-1 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як власник квартири на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 05.08.2017 року. Договір купівлі-продажу було визнано недійсним за результатом розгляду питання визнання права власності за [PERSON] , яке було предметом судового розгляду. 13.12.2016 за позивачем було зареєстровано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2016, право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач стверджує, що їй належить право власності на квартиру, а у відповідача-1 відсутнє право власності на зазначене нерухоме майно, і, як наслідок, він не має права володіти, користуватись та/або розпоряджатись цим майном. При цьому відповідач-1 з реєстраційного обліку за вказаною адресою не знятий і добровільно це вчиняти не бажає. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації зняти [PERSON] з реєстрації обліку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2017 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено до судового розгляду. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду [PERSON] в лютому 2017 звернувся з апеляційною скаргою. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 29.03.2017 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2017 залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2017 в задоволенні заяви [PERSON] про виправлення описки в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 29.03.2017 року відмовлено. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2017 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2017 року відмовлено. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 08.08.2017 у прийнятті апеляційної скарги відповідача [PERSON] , поданої в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2017 про відкриття провадження відмовлено та повернуто її апелянту. В серпні 2017 року позивач звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в яких зазначила, що із довідки форми № 3 від 10.02.2017 року № 4, виданої Центром комунального сервісу № 48, позивачу стало відомо, що у квартирі, окрім відповідача [PERSON] , також зареєстровано місце проживання його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене, просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття [PERSON] , [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації зняти [PERSON] , [INFO] з реєстрації обліку за адресою: [ADDRESS] ; враховуючи характер збільшення позовних вимог залучити в якості третьої особи Службу у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2017 апеляційну скаргу [PERSON] , поданої в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2017, вважати неподаною та повернути. Постановою Верховного Суду від 12.03.2018 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2017 залишено без змін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2018 зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю, до вирішення питання про відвід. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2018 заяву [PERSON] про відвід судді Мирошниченко О.В. від подальшого розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю, залишено без задоволення. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В. від 04.07.2018 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2018 апеляційну скаргу [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2017 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, про усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстрації, вважати неподаною та повернути. У вересні 2018 року зазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. на підставі Розпорядження керівника апарата № 2688 від 19.09.2018 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2018 прийнято вищевказану цивільну справу до розгляду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2019 провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді Мазура Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.03.2019 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Мазура Ю.Ю. від розгляду даної цивільної справи відмовлено. В судове засідання позивач не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, свого представника не направила. Відповідач [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників не направили. Відповідач Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, свого представника не направили. Надали до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначили, що просять провести розгляд справи за відсутності їх представника та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо: усунунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язання Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації зняти [PERSON] з реєстрації обліку за адресою: [ADDRESS] , відмовити. Третя особа Служба у справах дітей Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, свого представника не направили. Надала письмові пояснення, в яких зазначила, що просить провести розгляд справи за відсутності їх представника та вирішити справу з якнайкращим забезпеченням прав та законних інтересів дитини. Суд дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як власник квартири на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2016 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності на майно за набувальною давністю задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 94,75 кв.м., в тому числі жила площа - 57,70 кв.м. 13.12.2016 на підставі зазначеного рішення суду позивачем було зареєстровано право власності (номер запису про право власності 18093674) на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Витягом речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2017 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2016 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 30.10.2019 по справі № 752/11761/16-ц, провадження № 61-30018св18 за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2016 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11.05.2017 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалено нове рішення, яким [PERSON] повністю відмовлено у задоволенні її позову до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності на майно за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено. що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення. Відповідно до наведених норм матеріального права, ЦК України, також передбачає захист порушеного права позивача у судовому порядку і визначає шлях поновлення цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач набув права власності на зазначене домоволодіння на підставі правочину, який посвідчено нотаріально. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ч.1 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.2, 3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не може вважатись власником спірної квартири. Державна реєстрація права власності на спірну квартиру не є належним та допустимим доказом у розумінні ЦПК України, оскільки державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і за своєю правовою природою є лише дією, якою держава визнає наявні речові права на нерухоме майно, шляхом внесення відомостей до відповідного реєстру. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав на об`єкти нерухомого майна. Враховуючи наведене, 27.05.2020 [PERSON] , у відповідності до ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведено державну реєстрацію скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2016, що підтверджується відповідною Інформаційною довідко. Реєстру речових прав на нерухоме майно № 210541239 від 28.05.2020. 18.06.2020 [PERSON] проведено реєстрацію Договору купівлі-продажу нерухомості № D0619/7882 від 05.08.1997 на Київській універсальній біржі в державному реєстрі прав та їх обтяжень, індексний номер 52725087 від 18.06.2020, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 213217229 від 19.06.2020. Що стосується вимоги позивача про зняття з реєстрації місця проживання особи суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду і буде підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи і тому додатково зобов`язувати орган, який наділений повноваженнями стосовно зняття з реєстрації місця проживання особи не потрібно. Також, суд приходить до висновку, що відповідач-2 Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації є структурним підрозділом апарату Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації без статусу окремої юридичної особи, тому не може бути самостійним учасником судового процесу, а також в зв`язку з відсутністю під час звернення до суду прав та законних інтересів позивача з боку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідно до висновку висловленого у постанові ВСУ від 17.10.2018 у справі №521/17805/16-ц, вбачається наступне: за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дана позиція висвітлена пунктом 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом розглянуто справу в межах заявлених позивачем вимог, і на підставі поданих учасниками справи доказів, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed