Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення грошової суми. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.10.2018 р. між сторонами було укладено договір № 155, відповідно до якого відповідач зобовязався виготовити та продати позивачу корпусні меблі (шафа, ліжко). Загальна вартість замовлення становила 66\~000, 00 гривень, з яких 30\~000, 00 гривень попередня оплата, яка була передана позивачем відповідачу в день укладення договору. Також, відповідно до додатку № 1 замовлення повинно бути здане позивачу 05.12.2018 р. Однак, відповідач свої договірні зобовязання не виконав, меблі не виготовив, а на вимогу повернути суму попередньої оплати, 23.12.2018 р. перерахував лише частину сплачених коштів 15\~000, 00 гривень. Наразі відповідач ухиляється від зустрічі із позивачем, решту коштів в сумі 15\~000, 00 гривень не повертає. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на її користь неповернутої частини попередньої оплати за договором в сумі 15\~000, 00 гривень. Ухвалою суду від 20.02.2019 р. вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений судом ухвалою суду від 20.02.2019 р., від відповідача відзив на позов не надійшов. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.10.2018 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № 155, згідно з умовами якого відповідач зобовязався виготовити та продати позивачу меблі, згідно заявки (додаток № 1 до цього договору) у термін, визначений у заявці, а позивач, в свою чергу, зобовязалася оплатити та прийняти товар (а.с. 3). Згідно з заявкою, оформленою додатком № 1 до вищевказаного договору, сторони узгодили перелік товару, а також термін здачі замовлення 05.12.2018 р. Також сторони погодили, що вартість замовлення становить 66\~000, 00 гривень, з яких 30\~000, 00 гривень попередня оплата, а решта суми повинна бути сплачена замовником на місці зборки меблів (а.с. 4). Судом встановлено, що позивачем на виконання умов вищевказаного договору було сплачено відповідачу попередньо 30\~000, 00 гривень, з яких 15\~000, 00 гривень було повернуто 23.12.2018 р., що підтверджується випискою по рахунку позивача, наданою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. \~Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Як вбачається з умов договору № 155 від 19.10.2018 р., предметом договору був товар, який відповідач мав створити (виготовити) у майбутньому. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~662\~і ч.\~1\~ст.\~663\~ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений цим договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з договору № 155 від 19.10.2018 р., сторонами було узгоджено строк виконання зобовязання 05.12.2018 р. Однак, відповідач взяте на себе зобовязання не виконав і не приступив до його виконання. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України відповідач вважається таким, що прострочив. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Договір №\~155\~від 19.10.2018 р. є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що фізичною особою підприємцем [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст.ст. 662, 663 ЦК України, які вказують, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений цим договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Однак, відповідач взяте на себе зобовязання не виконав і не приступив до його виконання. Добровільно відповідач не повернув покупцеві здійснену нею попередню оплату в повному обсязі, тому неповернута сума попередньої оплати за товар підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої частини попередньої оплати за договором № 155 від 19.10.2018 р. в сумі 15\~000, 00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 768, 40 гривень, що підтверджується квитанцією від 12.02.2019 (а.с. 1). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved