Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача з подальшим уточненням позовних вимог, в якому остаточно просила визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1\\2 частку зазначеної квартири. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову просили задовольнити в повному обсязі. Суду пояснили, що з 1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а після смерті його матері на початку 2005 року вони почали робити ремонт у спірній квартирі , яка перейшла до нього в порядку спадкування у вкрай занедбаному стані. Квартира була непридатна до проживання, потребувала капітального ремонту. Вона продала належну їй частину квартири впо вул.Чигрина. 43 в м.Миколааєві і на отримані від продажу кошти почала робити ремонт у спріній квартирі були повністю заново поштукатурені та пошпакльовані стіни та стеля у всій квартирі, поклеєні нові шпалери, вирівняна підлога та покладений новий лінолеум, у санвузлу покладена повністю керамічна плитка, замінена уся сантехніка та труби , встановлений водонагрівач , замінені міжкімнатні двері, вхідні двері оббиті вагонкою, відновлені старі віконні рами, обидва балкони застеклені та обшиті пластиковою вагонкою. Таким чином квартир в зовсім нежитловому стані перетворилася в житлову квартиру з євроремонтом, що значно підвищило її варстість. [PERSON] з 2005 року не працював постійно, а тільки сезонним працівником котельної, майже не мав самостійного доходу, зловживав спиртними напоями, отже весь ремонт проводився за її кошти і її зусиллями. Відповідач [PERSON] та його представник вимоги позову не визнали , оскільки вказана квартира набута [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері , отже не є спільним майном подружжя. Зазаначили, що не заперечують сам факт проведення ремонту у квартирі у вказаному позивачкою обсязі, але зазначили, що це був звичайний ремонт, який ніяким чином істотно не вплинув на збільшення вартості цієї квартири, що не може бути підставою для визнання цієї квартири спільним майном подружжя. Також зазначили, що ремонт робився за сіпільні кошти подружя, як позивачки так і [PERSON], а доказів того, що цей ремонт робився саме за кошти , отримані позивачкою він продажу її власної квартири суду не надано. До того ж зазначили, що кошти , вкладені [PERSON] в проведення ремонту , виділялися нею не для проживання в квартирі, а для розвітку її власного бізнесу, адже в цій квартирі вона фактично влаштувала офіс та діагностичний центр для приймання клієнтів та розповсюдження біодобавок. Вислухав пояснення сторін , допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] перебувала з [PERSON] з 26 лютого 1988 року в зареєстрованому шлюбі. 29 березня 2015 року [PERSON] помер. Після смерті чоловіка [PERSON]С, у встановленому законом порядку в шестимісячний термін звернулася з заявою про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] також звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, до того ж він є спадкоємцем за заповітом спірної квартири. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] був власником одннокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 42 кв.м. З 03 лютого 2005 року позивачка зареєстровула своє місце проживання в цій квартирі, де зареєстрована по тепершіній час.. 19 серпня 2005 року позивачка продала належну їй на праві спільної сумісної власності з [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Проте жодних достеменних доказів того, що саме кошти від продажу цієї квартири( і суму цих витрат) вона витратила на прведення ремонту у спірній квартирі позивачка суду не надала і на такі не посилалася. Як вказує представник позивачки, загальна вартість матеріалів , витрачених на ремонт спірної квартири , станом на теперішній час становить 46 925 ,75 грн. Перелік, обсяг та кошторис витрачених матеріалів складений ним самостійно, матеріалами справи не підтверджений, від проведення експертизи, про що неодноразово було роз'яснено судом, позивачка відмовилася. Квитанціями та чеками, наданими позивачем, підтверджується тільки незначна кількість та вартість будівельних матеріалів, придбаних протягом 2006-2009 років , до тогож дані документи не містять ні даних покупця, ні адреси доставки цих будівельних матеріалів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка, навіть скориставшись своїм правом на уточнення позовних вимог, наполягала на визнанні спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3\~ст.325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, зокрема, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, а також ним можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до правил ст. 57 , 62 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з висновку № 117\\16 від 31.03.2016 року будівельно-технічного дослідження за заявою [PERSON] судового експерта [PERSON], пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в квартирі за вказаною адресою дійсно протягом декількох років , починаючи приблизно з 2005 року , проведений ремонт . Квартира знаходилася в житловому стані, але дійсно потребувала ремонту - в межах приведення квартири до чистого,охайного та сучасного стану. Проведено якісний поточний, але не капітальний ремонт, на середньому рівні: капітальних перебудов не проводилося, засклені балкони, вікна та вхідні двері замінені не були, сантехніка та труби замінені в зв'язку з неприданістю для безпечного і нормального використання старих приладів, загалом косметичний ремонт щодо вирівнювання стін, стелі та підлоги з оклеюванням звичайних шпалер та укладкою ліноліуму. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку , що позивачем не доведено, що спірна квартира, яка є особистим майном [PERSON], як отримана в порядку спадкування, саме істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок її затрат , що свідчить про відсутність підстав визнання цієї квартири за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ч. 2 ст. 80, ст.ст. 82, 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1000 грн. , недоплачений при подачі позову, в разі відмови у задоволенні позовних вимог слід стягнути з позивачки в на користь держави, зменшивши розмір належних до оплати судових витрат з врахванням майнового стану позивача до 1550 грн.

Outcome: approved