Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

В С Т А Н О В И В: Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги вмотивовані тим , що вона з відповідачем уклала шлюб 13.02.1999 року, який був зареєстрований відділом РАГСу Хустського району Закарпатської області за актовим записом №30. Від шлюбу у них народилася двоє дітей сини [PERSON] , який на даний час є вже повнолітнім та [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те що на початку січня 2018 року відносини між сторонами почали псуватися, почали виникати сварки через зловживання алкогольними напоями відповідачем, ревнощі та недовіри до позивача. Кожен з сторін має різні погляди на шлюб та сімю, через це відповідач покинув сімю і переїхав проживати до своїх батьків. Шлюбні відносини припинені, спільне господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, примирення є неможливим. Просить шлюб, укладений з відповідачем 13.02.1999 року розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Хустського районного суду. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони уклали шлюб 13.02.1999 року, який був зареєстрований відділом РАГСу Хустського району Закарпатської області за актовим записом №30. Від шлюбу у сторін народилася двоє дітей сини [PERSON] , який на даний час є вже повнолітнім та [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те що на початку січня 2018 року відносини між сторонами почали псуватися, почали виникати сварки через зловживання відповідачем алкогольними напоями Кожен з сторін має різні погляди на шлюб та сімю, через це відповідач покинув сімю і переїхав проживати до своїх батьків. Шлюбні відносини припинені, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Також в позові [PERSON] просила суд неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] залишити на вихованні та проживання біля неї. Відповідно достатті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з вказаної статті, судом вирішується спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, а оскільки, як встановлено судом, спору щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] . між сторонами не існувало та не існує на даний час, , суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаною вимогою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: approved