Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

В червні 2015 року Позивач звернулася в суд з позовом до Відповідача з вимогами про зобов'язання його внести зміни до актового запису про народження №788 від 29.10.1963р. шляхом зміни по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивач вказує, що вона народилась [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану 29 жовтня 1963 року зроблено актовий запис №788 та в графі прізвище було зазначено «[PERSON]» та по батькові «[PERSON]». 17 квітня 1971 року Позивачу було змінено прізвище на «[PERSON]», а по батькові - на «[PERSON]» у зв'язку з її усиновленням [PERSON]. На сьогодні Позивач вирішила відновити свої родинні зв'язки та тісніше пов'язати себе з померлим біологічним батьком [PERSON], у зв'язку з чим звернулась до Солом'янського РАЦС із заявою про зміну свого по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивачу, як вона вказує, було відмовлено у зміні по батькові з посиланням на Правила реєстрації актів цивільного стану в Україні, згідно з якими по батькові може бути змінене лише у випадку зміни її батьком свого власного імені. Позивач вважає таку відмову протиправною, наполягаючи на тому, що по батькові є складовою частиною її повного імені, а тому вона має право змінити і його. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарнага проти України» від 16 травня 2013 року, Позивач просить задовольнити її позов. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON], про що Відділом РАЦС по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області складений актовий запис №788 від 29.10.1963р., в якому її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 26) Встановлено, що 20 квітня 1971 року до зазначеного актового запису про народження були внесені зміни в частині зазначення відомостей про батька (батьком записаний [PERSON]), а також змінені прізвище дитини на «[PERSON]» та по батькові на «[PERSON]». Встановлено також, що [PERSON] у зв'язку з одруженням спочатку змінила своє прізвище на «[PERSON]», а в подальшому -на «[PERSON]». Встановлено, що Позивач звернулась до ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві із заявою про зміну свого по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]», проте отримала відмову у внесенні таких змін. Відповідно до ст. 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить Стаття 294 ЦК України встановлює право фізичної особи на ім'я. Частина 1 статті 295 Цивільного кодексу визначає, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право змінити своє прізвище та ім'я у порядку, встановленому законом. По батькові фізичної особи може бути змінено у разі зміни її батьком свого імені. Стаття 10 Сімейного кодексу передбачає, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Згідно зі ст. 147 Сімейного кодексу України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно до ст. 149 СК України у разі, якщо батько змінив своє ім'я, по батькові дитини, яка досягла чотирнадцяти років, змінюється за її згодою. Такі ж підстави для зміни по батькові містяться і в Правилах реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5. Пункт 1 розділу 4 Правил встановлює, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім'я. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на зміну по батькові у разі зміни її батьком свого власного імені. Питання можливості зміни по батькові фізичної особи, якщо її батько імені не змінює, прямо законодавчо не врегульоване, проте в даному випадку можливим є застосування аналогії закону та права, про яку йдеться в ст. 10 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд звертає увагу не те, що розглядаючи справу «Гарнага проти України» Європейський суд з прав людини дійшов висновку про наступне. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб По батькові як частина особистого імені традиційно походить від імені батька відповідної особи. Однак законодавство України визнає, що коли особа досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім'я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв'язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим. Новий Цивільний кодекс України, чинний з 1 січня 2004 року, передбачає можливість зміни особою по батькові, якщо її батько змінив ім'я. Державні органи розтлумачили це положення як чітку вказівку на те, що зміна імені батьком особи є єдиною можливою підставою для зміни по батькові відповідної особи. Заявниця стверджувала, що це спірне положення не забороняє зміну по батькові за інших ситуацій та що інші нормативні акти не містять подібних обмежень. На думку заявниці така відмова у будь-якому випадку була необґрунтованим та зайвим обмеженням її права на ім'я як частину її особистої та сімейної індивідуальності. Європейський Суд у своєму рішенні зазначив що, безперечним є те, що право особи на збереження свого імені, як і право на його зміну, визнається законодавством України. Зауважено, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою, та особа може змінити своє ім'я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого пов'язаних з кримінальним судочинством. У той самий час, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або зв'язок носіїв певного імені з сім'єю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться, вони не виконали своє позитивне зобов'язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя. Відповідно Суд вважав, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції. З цього слідує висновок про неправомірність відмови органів державної реєстрації цивільного стану у задоволенні заяви Позивача про зміну її по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]». Дотритуючись аналогії щодо процедури зміни фізичною особою свого імені, суд звертає увагу на те, що згідно з п. п. 8, 9 «Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи», затвердженого Постановою від 11 липня 2007 р. N 915 відділ державної реєстрації актів цивільного стану після розгляду заяви особи про зміну імені надсилає необхідні матеріали до органу внутрішніх справ за місцем проживання заявника для надання висновку про можливість зміни імені. Орган внутрішніх справ за результатами відповідної перевірки, яка проводиться безоплатно, у місячний строк готує та надсилає висновок про можливість зміни імені разом з усіма матеріалами до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яким складається актовий запис про зміну імені. За вказаною аналогією суд під час розгляду справи зобов'язав Солом'янське Управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві надати інформацію про наявність або відсутність підстав, які перешкоджали б наданню позитивного висновку про можливість зміни імені [PERSON], [INFO]. Будь-яких заперечень з приводу можливості зміни [PERSON] свого імені станом на день розгляду справи до суду не надійшло, а тому суд вважає можливим задовольнити вимоги Позивача зобов'язавши Відповідача скласти актовий запис у спосіб, передбачений п.11 Правилреєстрації актів цивільного стану в Україні. При цьому суд роз'яснює Позивачу, що згідно з п. 12 Правил, положення яких слід застосовувати за аналогією, державна реєстрація зміни імені не тягне за собою внесення змін до актових записів цивільного стану, складених стосовно особи, яка змінила ім'я, та її малолітніх і неповнолітніх дітей, крім передбачених законом випадків, а також її повнолітніх дітей.

Outcome: approved