Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

До Богунского районного суду м. Житомира 30 листопада 2015 р. звернулася [PERSON] з позовом до Житомирської міської ради, [PERSON], за участю третіх осіб на боці відповідача, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON], Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27 грудня 2016 р., просить визнати незаконним та скасувати пункту рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність і в оренду [PERSON] земельних ділянок по [ADDRESS], визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що приватизація земельної ділянки та ухвалення відповідного рішення про передачу у власність і в оренду земельних ділянок було здійснено, на її думку, з порушенням вимог ст. ст. 118, 151 Земельного кодексу України, які регламентують порядок безоплатної приватизації земельної ділянки. Зокрема, спірну земельну ділянку було приватизовано без рішення місцевої ради про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, в порушення норм Земельного кодексу, які передбачають приватизацію земельної ділянки в порядку відведення на підставі проекту землеустрою, а не технічної документації про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, з виділенням частини ділянки з присадибної ділянки по [ADDRESS], на якій розташовано житловий будинок, що перебуває у спільній частковій власності сторін без поділу будинку в натурі. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали заявлені позовні вимоги і просили суд задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог і просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наявність судових рішень 1968, 1975 років, якими будинок по [ADDRESS] був поділений в натурі; межі земельної ділянки, переданої у власність і в користування [PERSON] встановлювалися відповідно до фактичного користування земельною ділянкою, яке склалося між попередніми співвласниками домоволодіння; на час ухвалення оспорюваного рішення Житомирської міської ради була чинна угода від 01 жовтня 2008 р. між [PERSON] і [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою; приватизацію земельної ділянки було здійснено на підставі заяви [PERSON], правонаступником прав і обов'язків якої є [PERSON]; позивачем оспорюється право власності на земельну ділянку під житловим будинком за іншою адресою [ADDRESS], який належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, в зв'язку з чим права позивача на землю, яке пов'язане з правом власності на будівлю по [ADDRESS], жодним чином не порушено. Також просив суд до заявлених позовних вимог застосувати строки позовної давності з огляду на те, що державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий в листопаді 2008 р., а про наявність правовстановлюючого документа про право власності на земельну ділянку позивачу стало відомо в липні 2011 р. Крім того, представник відповідача [PERSON] не погодився з висновками експерта за результатами проведення експертизи з питань землеустрою про те, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0829 га., розташовану по [ADDRESS] не відповідає вимогам чинного станом на 06.11.2008 р. законодавства з огляду на те, що в дослідницькій частині висновку експерт посилається на норми законів, які набули чинності після ухвалення оспорюваного рішення та видачі державного акта на землю, за власною ініціативою змінив питання, поставлене на вирішення експертизи і припустився помилки в дослідницькій частині свого висновку, що, на думку відповідача, впливає на достовірність висновку експерта. Представник Житомирської міської ради також посилалася на невідповідність висновку експерта вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень з огляду на те, що об'єктом дослідження була копія технічної документації із землеустрою, та у висновку експерта в якості інформаційного джерела використовувався Закон «Про Державний земельний кадастр» в редакції від 07.07.2011 р., який не діяв на момент розроблення технічної документації із землеустрою. Представник в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, пояснила, що ухвалення оспорюваного рішення міської ради та видача державного акта відбувалася у відповідності до вимог закону. Представники третьої особи [PERSON] підтримали позицію відповідачів і заперечили проти задоволення позову. Представник відповідача Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області у вирішенні судом спору покладався на розсуд суду. Представник Департаменту реєстрації Житомирської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Бікус Ю.Ф. з приводу застосування при проведенні експертизи законодавства, яке набуло чинності після розроблення та затвердження документації із землеустрою та наявності технічної помилки у своєму висновку надав письмові пояснення (Т. 2 а. с. 66-67). Допит експерта представниками відповідачів та третьої особи не відбувся внаслідок їх неявки без поважних на те причин. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено. Згідно рішення 27 ceciї 5 скликання Житомирської міської ради від 06.11.2008 р. № 777 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів iз землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам м. Житомира» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), складання документів, що посвідчують право на земельну ділянки, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою для укладання договорів земельного сервітуту. Безоплатно передати у власність (приватизувати) та надати в оренду земельні ділянки згідно з додатком 1 (кількість землекористувачів 22), додатком 2 (кількість землекористувачів 7). (Т. 1 а. с. 9). Зі змісту висновку № 1210/08 від 08.10.2008 р. № 12/3034 щодо використання земельної ділянки, наявних містобудівних обмежень та умов, які мають враховуватись при затверджені технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а саме об'єкт: малоповерховий садибний житловий будинок та господарські споруди за адресою м. Житомир [ADDRESS], замовник [PERSON] свідчить, що з урахуванням зазначених вимог та рішення міськвиконкому від 27.08.1954 p. № 573 стосовно реєстрації земельної ділянки площею 0,2047 га. за зазначеним домоволодінням, Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища не заперечує проти надання в короткострокову оренду до трьох років земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0829 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд, в - установленому законодавством порядку. (Т. 1 а. с. 13). На підставі договору дарування від 20.03.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Шеніною О.А., [PERSON], що проживає в [ADDRESS], безоплатно передала у власність (подарувала) [PERSON] 27/100 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. (Т. 1 а. с. 14). Згідно договору купівлі - продажу від 21.04.1987 р. [PERSON] продала, а [PERSON] купила 40/100 частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], жилою площею 72, 2 кв. м., розташований на земельній ділянці розміром 2359 кв. м. До будинку належать сарай «Б», туалет «У», туалет «У1», колодязь № 1. (Т. 1 а. с. 15-19). Зі змісту свідоцтва про право власності від 23.04.2010 р., яке видано на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 22.04.2010 р. № 296, [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (Т. 1 а. с. 20). Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.06.2008 р. № 73 А 2642 свідчить, що ідеальні частки співвласників на земельну ділянку житлового будинку [ADDRESS], згідно первинної реєстрації права власності складають: [PERSON] - 33/100 ідеальних частки; [PERSON] - 12/100 ідеальних частки; [PERSON] - 55/100 ідеальних частки. (Т. 1 а. с. 65). Станом на листопад 2008 р. право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - 33/100 ідеальних частки, [PERSON]- 40/100 ідеальних частки, [PERSON]- 27/100 ідеальних частки. Між співвласниками [PERSON] та [PERSON] 01.10.2008 р. було укладено угоду про встановлення порядку користування і розпорядження земельною ділянкою по [ADDRESS], яку рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2012 р. по справі № 2-976/2012 визнано недійсною. (Т. 1 а. с. 73-74). Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Суд не погоджується з позицією представника відповідача [PERSON], що поділ житлового будинку по [ADDRESS] відбувся згідно рішення нарсуду м. Житомира від 28.06.1967р. по справі 2-1313 та рішення нарсуду Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.1975 р. по справі № 2-1501. На підставі даних судових рішень змінювалися ідеальні частки співвласників житлового будинку по [ADDRESS] та визначено порядок користування житловим будинком. Відповідно до пункту 2.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства житлово-комунального господарства України 18.06.2007 р. № 55, поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Право власності на 27/100 ідеальних часток житлового будинку, а не на самостійний об'єкт нерухомого майна, [PERSON] набув на підставі договору дарування, укладеного між відповідачем та [PERSON] 12.08.2008 р. Право власності на житловий будинок під літерою «В» по [ADDRESS] відповідач [PERSON] набув на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 23.04.2010 р. в цілому без перерозподілу ідеальних часток співвласників домоволодіння у праві власності на об'єкт нерухомого майна, який в 2010 р. складався з двох житлових будинків. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності відповідного до вимог ч. 3 ст. 367 ЦК України між співвласниками домоволодіння не укладався та відповідне рішення судом не приймалося. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради будинку під літерою «В» по [ADDRESS] присвоєно окремо поштову адресу [ADDRESS]. Під час огляду матеріалів цивільної справи № 2-2014/12 встановлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.09.2013 р. на земельну ділянку площею 0,0759 га. по [ADDRESS], на якій розташовано житловий будинок «В» площею 303,4 кв. м., був накладений арешт. Доказів того, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок площею 303,4 кв. м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0759 га. за новою адресою відповідачем [PERSON] суду не надано. Як вбачається з додатку 1-А до рішення 27 сесії 5 скликання № 777 від 06.11.2008 р. пунктом 17 додатку визначено розмір земельної ділянки по матеріалам інвентаризації площею 0,1907 га та в якості підстави для надання земельної ділянки співвланикам будинку [PERSON], [PERSON] і [PERSON] зазначено рішення МВК від 27.08.1954 р. № 573 на земельну ділянку розміром 0,2047 га. Межі вказаної земельної ділянки в натурі не встановлювалися. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначає поняття межування земель як комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка. Судом встановлено, що в матеріалах технічної документації відсутній акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, передбачений пунктом д) ст. 56 Закону України «Про землеустрій», які б встановлювали межі інвентаризованої земельної ділянки площею 0,1907 га по [ADDRESS], як і відсутній відповідний акт на підтвердження встановлення в натурі меж земельних ділянок площею 0,0759 га. та 0,0070 га., переданих відповідачу [PERSON] у власність та в оренду. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За відсутності ознаки встановлення межі земельної ділянки вона не може бути об'єктом суспільних відносин. Відведення в користування та у власність [PERSON] земельних ділянок по [ADDRESS] здійснено шляхом виділу частини з присадибної ділянки площею 0,1907 га. Інші співвласники житлового будинку по [ADDRESS], крім [PERSON], не отримували земельних ділянок за вказаною адресою у власність або у користування, відповідне їх право не посвідчено правовстановлюючими документами на землю. Дана обставина була встановлена рішенням Богунського районного суду м. Житомирі від 22.03.2012 р. по справі № 2-976/2012. Інших відомостей та доказів, які б вказували на наявність правовстановлюючих документів на право користування чи розпорядження вищевказаною земельною ділянкою до прийняття оскаржуваного рішення № 777 від 06.11.2008 р. сторони суду не надали. Згідно висновку експерта за результатами проведення експертизи з питань землеустрою від 10.11.2016 р. № 13206/16-41 вимогами ст. 118 ЦК України станом на 2008 р. встановлена послідовність приватизації земельних ділянок, згідно якої спочатку громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, звертається із заявою до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки; потім рада приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянину; після прийняття відповідного рішення про передачу у власність громадянин звертається із заявою до суб'єкта господарювання про розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (Т. 1 а. с. 209). Крім того, експерт вказує, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0829 га, розташовану по [ADDRESS] м. Житомир, не відповідає за складом та змістом вимогам законодавства чинного станом на 06.11.2008 р. (Т. 1 а. с. 203-221). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] до Житомирської міської ради з заявою щодо приватизації та передачі в користування частин земельної ділянки по [ADDRESS] не звертався. Розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,0829 га. землекористувача [PERSON] по [ADDRESS] було здійснено на підставі заяви [PERSON] від 19.10.2007 р. до КП «Житомирський міський центр земельних відносин» про проведення проектно-вишукувальних робіт із землеустрою, тобто без відповідних на те правових підстав. Згідно висновку експерта в складі розробленої технічної документації відсутні обов'язкові документи та матеріали: пояснювальна записка, технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, заява [PERSON] про складання державного акт, матеріали польових геодезичних робіт, рішення Житомирської міської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, прийняте до початку розроблення документації, акт прийомки передачі межових знаків на зберігання, висновок Управління Держкомзему у м. Житомирі Житомирської області про наявні обмеження у використанні земельної ділянки, відомості обчислення площі земельної ділянки, відомості вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь (висновок експерта стор. 8-9 Т. 1 а. с. 208-209). До технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку, в порушення вимог пункту 1.17 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 р. № 43, не долучено в якості обов'язкового додатку копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність. Згідно висновку експерта земельна ділянка по [ADDRESS] могла бути передана виключно у спільну часткову власність співвласників житлового будинку, а не кожному із співвласників житлового будинку окремо (висновок експерта стор. 14 Т. 1 а. с. 220) Вищевказане дає підстави для висновку, що розроблена Комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин» технічна документація із землеустрою землекористувача [PERSON] не відповідає за складом та змістом вимогам законодавства чинного на час ухвалення оспорюваного рішення Житомирської міської ради № 777 від 06.11.2008 р. Крім того, до складу технічної документації увійшла угода від 01.10.2008 р. про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою площею 0,1907 га. по [ADDRESS], якою було порушено принцип пропорційності права на земельну ділянку співвласників будинку відносно їх часток у вартості будівлі та споруди. Рішення суду від 22.03.2012 р. дану угоду визнано недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, довод представника відповідача про те, що на час ухвалення оспорюваного рішення ради № 777 була чинна угода від 01.10.2008 р., якою було здійснено розмежування земельної ділянки на думку суду є необґрунтованим. Суд також приходить до висновку, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність і в оренду відповідача [PERSON] у відповідності до вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції від 22.05.2003 р., абзаців 1, 2 ч. 1 ст. 123 ЦК України приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а не на підставі технічної документації із землеустрою. Відповідно до проектів землеустрою повинні застосовуватися правили ст. 151 Земельного кодексу України про вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення. Диспозицією ст. 120 ч. 1 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] пов'язане з набуття у власність в березні 2008 р. частини житлового будинку під літерою «А» на підставі договору дарування від 12.03.2008 р. Право власності на будинок під літерою «В» зареєстровано лише через два роки з огляду на наявність у власності відповідача [PERSON] у власності земельної ділянки площею 0,0759 га. Відповідно до вимог пункту г) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в містах - не більше 0,10 га. Відповідно до п. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. В листопаді 2008 р. відповідач [PERSON] міг використати своє право на приватизацію земельної ділянки під будинком під літерою «А» в розмірі, пропорційній його частці у вартості будинку шляхом отримання державного акта про право спільної часткової власності на земельну ділянку по [ADDRESS] всіх співвласників будинку. Таким чином, встановивши надання відповідачу [PERSON] земельних ділянок в оренду та у власність по [ADDRESS] здійснювалося виходячи з недійсної угоди про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1907 га. по [ADDRESS], укладеної між [PERSON] і [PERSON]; на момент прийняття оскаржуваного рішення співвласниками будинку по [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким відповідно належало 33/100 ідеальних частки, 40/100 ідеальних частки, 27/100 ідеальних частки житлового будинку [ADDRESS] надання земельних ділянок повинно було здійснюватися з врахуванням п. 4 ст. 116, ч. 1 та ч. 4 ст. 120 , пункту г) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, ст. ст. 356, 358, 364 ЦК України з врахуванням розміру часток співвласників будинку та/або виділу часток в натурі, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради № 777 від 06.11.2008 р. «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам м. Житомира» в частині п. 17.1. додатку 1-А до вказаного рішення щодо передачі [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель площею 0,0759 га. у власність та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель площею 0,0070 га. в оренду, які розташовано по [ADDRESS]; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 листопада 2008 р., яким за [PERSON] закріплено право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель площею 0,0759 га, яка розташована по [ADDRESS]. Щодо заперечення відповідачів на висновок експерта за результатами проведення експертизи з питань землеустрою від 10.11.2016 р. № 13206/16-41 з огляду на використання для проведення експертом дослідження нормативної документації, яка набула чинності після ухвалення оспорюваного рішення та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку експертом було надано письмове пояснення від 24.02.2017 р. Згідно пояснення експерта в дослідницькій частині висновку № 13206/16-41 зазначені нормативно-правові акти, які були чинні на час набуття документацією із землеустрою статусу офіційного документа та які чинні на час проведення експертизи з метою звернення уваги суду та сторін по справі на те, що і на час затвердження документації із землеустрою і на час проведення експертизи, документація із землеустрою набувала статусу офіційного документа на тих же самих підставах, і не впливає на результати проведеної експертизи. Також експертом усунуто було технічну помилку у висновку на стор. 14 дослідницької частини висновку експертизи (Т. 1 а. с. 220). Щодо клопотання позивача про поновлення строку позовної давності (Т. 1 а. с. 129) суд,

Outcome: dismissed