Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~звернулась [PERSON] \~з позовом\~до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем 02.11.2010 зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спочатку сімейне життя склалось добре, однак протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Це спричинено тим, що відповідач систематично вживає алкогольні напої, внаслідок чого він перестав забезпечувати утримання дитини та допомагати позивачу вести домашне господарство. Також позивач зазначила, що в такий спосіб життя відповідач залишив без належної батьківської уваги свою дочку, унеможливив нормальне спілкування з позивачем та поклав обов`язок утримання сім`ї лише на позивача. Подружжя не проживає разом майже два роки. Спільного господарства подружжя не веде, шлюб існує лише формально. На думку позивача такі стосунки в сім`ї є недопустимими, подальше спільне життя, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу. Також позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Судом 23.09.2019 постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі. Також, роз`яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Від відповідача на адресу суду вказані вище документи не надходили. Ухвалою суду від 23.10.2019 підготовче провадження закрито і призначено розгляд справи по суті. Позивач та відповідач в судове засідання повторно не з`явилися, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, учасники справи не з`явилися в засідання без поважних причин. Судом встановлено, що неявка позивача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 і п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність позивача та відповідача. Враховуючи ненадання відповідачем по справі відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 02.11.2010 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 02.11.2010, актовий запис № 2834. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 11) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 3) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ,оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 768, 40 гривень, що підтверджується квитанцією від 29.07.2019. (а.с. 1) Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що 28.07.2019 між [PERSON] та адвокатом Ковальовим В.О. було укладено договір про надання правничої допомоги № 149-К. (а.с. 7-8) Згідно Єдиного реєстру\~адвокатів України,\~ [PERSON] \~є адвокатом,\~здійснює адвокатську\~діяльність на\~підставі свідоцтва\~про право\~на зайняття\~адвокатською діяльністю\~№ 710, виданого 31.01.2011. Суду надано розрахунок послуг адвоката від 29.07.2019 із детальним описом послуг та розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу, згідно яких вартість наданих адвокатом позивачу послуг становить 800, 00 гривень. (а.с. 9) Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи консультації, підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.\~ Квитанція № 149-КВ від 28.07.2019 про оплату позивачем послуг адвоката до уваги судом не приймається, оскільки є недопустимим доказом в розумінні положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, враховуючи її оформлення. Однак, судом враховано, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України\~\~регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19. Судом встановлено співмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу, суду не заявлялось. При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом враховано положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом [PERSON] позивачу професійної правничої допомоги у цій справі на суму 800, 00 гривень, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню дані витрати. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved