Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з липня 2003 року по травень 2012 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду у 2012 році. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею в [ADDRESS]. Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29.02.2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дочки. З моменту розлучення відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці в країні Болгарія, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Крім того, влітку 2018 року вона має можливість вивезти дитину на оздоровлення та відпочинок за кордон до Болгарії. Дитина також виявила інтерес і бажання влітку відвідати море в Болгарії. Вона неодноразово зверталась в усній формі, за допомогою електронної пошти до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки, однак відповідач відмовляється надати дитині дозвіл на виїзд за кордон для відпочинку до Болгарії та ставить умови - відмова від аліментів, відмова від прав власності на квартиру, де вона проживає разом з донькою. Вона та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, її батьки проживають в Україні, дитина знаходиться на її утриманні, та вона бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Враховуючи наведене, позивач просить позов задоволити та з врахуванням заяви про зміну предмету позову надати їй дозвіл на одноразове вивезення неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] за межі України до Польщі, Чехії, Румунії, Болгарії з 01.10.2018 року по 01.10.2019 року на відпочинок без дозволу батька дитини [PERSON]. Ухвалою суду від 01.06.2018 року до участі в справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчий комітет Хмельницької міської ради. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, оскільки вона неодноразово зверталась до відповідача про надання такого дозволу, проте він відмовляється його надати, до нотаріуса не з'являється. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, відповідач суду пояснив, що дитина може бути вивезена в навчальний період на цілий рік і гарантувати безпеку дитини не можливо. Позивачкою не надано документів на підтвердження того, де дитина буде перебувати та чи буде забезпечено її харчування. Дати дозвіл, щоб дитина виїхала будь-куди він не може. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і слід дати одноразовий дозвіл на виїзд дитини за кордон до 01.10.2019 року в канікулярний період, без порушення навчального процесу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.07.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого в них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.02.2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 25% частини заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання доньки - [PERSON], [INFO] з 28.11.2011 року до досягнення дитиною повноліття. 26.04.2018 року позивач направила на адресу відповідача [PERSON] телеграму з проханням з'явитись до нотаріуса по вул.Кам'янецька, 104 27.04.2018р. о 14год. для надання дозволу на виїзд доньки [PERSON] до Болгарії на відпочинок. Однак, відповідач до нотаріуса у зазначений день та час не з'явився, згоди на виїзд дитини за межі України не надав. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження серія [NUMBER]; свідоцтвом про народження серія [NUMBER];рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.02.2012 року; копією телеграми від 26.04.2018р. та поштовою квитанцією про її направлення. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною сьомою статті 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила), передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за: нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (пункту 4 вказаних Правил). Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріальною згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі (пункту 5 вказаних Правил). Отже, тимчасовий виїзд дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, із зазначенням країни та строку перебування дитини у цій країні. Дозвіл суду на виїзд дитини за межі України без згоди батька не є абсолютним і отримується кожен раз. Надання такого дозволу на вивіз дитини за кордон без згоди та супроводу батька протягом року до чотирьох країн, без заначення строку перебування дитини у цих країнах, суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач - [PERSON] працює вчителем англійської мови в Хмельницькій ЗОШ №4, а також [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 та 1/3 часток відповідно, в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією її трудової книжки серія [NUMBER] та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2018 року. Однак, позивачем в позовній заяві не зазначено коли (протягом якого строку із зазначенням його початку й закінчення) та до якої країни (Польщі, Чехії, Румунії, Болгарії) нею буде здійснено вивезення дитини за межі України, та вказані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчий комітет Хмельницької міської ради про надання дозволу на одноразове вивезення дитини за межі України без дозволу та супроводу батька,слід відмовити. На підставі ч.3 ст.51 Конституції України,ст.ст.7,141, 153, 157 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.313 ЦК України, п.п. 3-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст.2,12,13,76,81,258,259,263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed