Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася Служба у справах дітей Вінницької міської ради з позовом до [PERSON], за участю третьої особи на стороні позивача - Стрижавського дитячого будинку-інтернат про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини - [PERSON], записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 11.04.1999 року відповідач залишила дитину у педіатричному відділенні №1 міської лікарні «Центр матері та дитини», куди матір з дитиною було переведено з обласної дитячої лікарні. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.06.1999 року №745 [PERSON], [INFO], був направлений у Вінницький будинок дитини строком на один рік на повне державне утримання у зв'язку з важкими матеріально-побутовими умовами сім'ї. З 25.03.2003 року по даний час [PERSON] перебуває у Стрижавському дитячому будинку-інтернаті на повному державному утриманні. За час перебування дитини у дитячих закладах мати не брала участі у захованні дитини, не надавала матеріальної допомоги на її утримання, не цікавилась її життям, здоров'ям, розвитком, ніяким іншим способом не виявляла своєї турботи про неї. До органу опіки та піклування Вінницької міської ради щодо повернення дитини на виховання [PERSON] не зверталася. На підставі вищевикладеного, враховуючи ухилення матері від виконання обов'язків по вихованню та утриманню дитини протягом тривалого періоду, Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO], а також стягнути з [PERSON] на користь Стрижавського дитячого будинку-інтернату аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до дня повноліття сина. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, однак 21.07.2016р. звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просила суд розгляд справи провести у її відсутність. Як вбачається з матеріалів справи, місце проживання відповідача - [PERSON], невідоме. Разом з тим, за інформацією наданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] в реєстрі територіальної громади міста Вінниці відсутня. Згідно з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 21.07.2016р., було опубліковано в газеті «Вінничина», випуск №53 від 08.07.2016 року, проте відповідач в судове засідання, призначене на 21.07.2016р. не з'явилася. Представник Стрижавського дитячого будинку-інтернат в судове засідання також не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Однак, 29.06.2016р. на адресу суду надійшов лист директора будинку-інтернат [PERSON], в якому останній просив розгляд справи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] провести без участі представника Стрижавського дитячого будинку-інтернату. При цьому зазначив, що при вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів ст. 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане 01 червня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області.(а.с. 5) Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00014529108 від 02.10.2014р., відомості про батька [PERSON] - [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. (а.с.14) З акту міської лікарні «Центр матері та дитини» від 26.07.2000 року вбачається, що [PERSON] 11.04.1999 року залишила дитину у педіатричному відділенні №1 міської лікарні «Центр матері та дитини», куди 09.04.1999 року останню разом з дитиною було переведено з обласної дитячої лікарні.(а.с. 13) Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.06.1999 року №745 «Про направлення неповнолітніх в інтернатні установи», [PERSON], [INFO], був направлений у Вінницький будинок дитини строком на один рік на повне державне утримання у зв'язку з важкими матеріально- побутовими умовами сім'ї.(а.с. 9) Як вбачається з листів директора Стрижавського дитячого будинку-інтернат [PERSON] №178 від 22.09.2014р. та №228 від 13.11.2015р., дитина, позбавлена батьківського піклування [PERSON], [INFO], прибув у Стрижавський дитячий будинок-інтернат 25.06.2003 року. За час перебування дитини у даному закладі мати не брала участі у вихованні дитини, не надавала матеріальної допомоги на її утримання, не цікавилась її життям, здоров'ям, розвитком, ніяким іншим способом не виявляла своєї турботи про неї. (а.с. 8). Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] №01-00-011-3208 від 16.02.2016 року, розглянувши лист Стрижавського дитячого будинку-інтернат про те, що неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка перебуває у даному дитячому закладі, з 25.03.2003 року по даний час мати не провідувала, не писала листів, не телефонувала, не цікавилася її долею, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення громадянки гр. [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 3-4) Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно з нормою ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та беручи до уваги те, що відповідач протягом тривалого періоду не брала участі у вихованні дитини, не надавала матеріальної допомоги на її утримання, не цікавилась її життям, здоров'ям, розвитком, ніяким іншим способом не виявляла своєї турботи про неї, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних в частині позбавлення батьківських прав. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В той же час, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити, стягнувши з [PERSON] на користь Стрижавського дитячого будинку-інтернату аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Разом з тим суд роз'яснює, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved