Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернулося Акціонерне товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (далі АТ «Житомиргаз») з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обгрунтування поховних вимог вказали, що відповідно до наказу № 32/ос від 28.01.2021 р. АТ «Житомиргаз» відповідач - [PERSON] був прийнятий на роботу з 01.02.2021 р. на посаду провідного інженера з окладом 12 580,00 грн. 05.03.2021 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням, згідно ст.3 8 КЗпПП України відповідно до наказу АТ «Житомиргаз» № 75/ос від 05.03.2021р., з виплатою компенсації за невикористану відпустку. Як вбачається з розрахункових листів бухгалтерії АТ «Житомиргаз», за лютий-березень 2021 р., платіжного доручення № 80 від 22.02.2021 р., [PERSON] , з врахуванням частково отриманих коштів (авансу в сумі 3 190,35 грн. за лютий 2021 р.), у день звільнення належало до виплати 6 664,64грн. (з яких 6 008,17грн. борг підприємства за лютий 2021 р., 656,47 грн. - компенсація за невикористану щорічну відпустку за 2 дні). Згідно табеля обліку робочого часу за березень 2021 р. нарахування зарплати в березні 2021 р. не проводилось, оскільки 01,04,05 березня [PERSON] був відсутній на роботі без поважних причин (прогул), а 02,03 березня йому надавалась відпустка без збереження зарплати. Згідно платіжного доручення №1 від 05.03.2021 р. відповідачу були перераховані кошти в сумі 6 664,64грн. Проте, внаслідок збігу обставин, що наступними днями - 06,07 та 08 березня були вихідні дні, а наступного дня в бухгалтерії через навантаження в системі клієнт-банку Ощадбанку не було своєчасно помічено проведення відповідного платежу, 09.03.2021 р. вищевказану суму 6 664,64 грн., відповідно до платіжного доручення № 1 від 09.03.2021 р., було перераховано відповідачу повторно. В телефонному листуванні вимогу позивача про повернення повторно перерахованої суми 6 664,64грн. та попередження про те, що у разі незадоволення цієї вимоги позивач буде змушений звернутися до суду, відповідач проігнорував. Просять стягнути з [PERSON] на користь АТ «Оператор\~газорозподільної системи\~«ЖИТОМИРГАЗ» безпідставно набуті кошти в сумі 6 664,00 грн. До судового засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, наполягав на задоволені позовних вимог обгрунтовуючи їх наданими суду доказами. Представник відповідача до суду не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Згідно копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, повідомлення поверталось у зв`язку з відсутністю за вказаним адресатом. Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи встановив. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11 ПК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. П.п.2.2.12 Інструкції Державного комітету статистики України №5 від 13.01.2004р. оплата, сума грошових компенсацій у разі невикористаних щорічних (основних та додаткових) відпусток прирівнюються до зарплати. Разом з тим у етапі 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави *;айно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 р. у справі № 6-91 цс 14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 р. у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445ис 18). У п. 24 Пленуму ВСУ від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснюється, що до рахункових помилок відносяться неправильності в розрахунках, нарахування заробітної плати за той самий період двічі і т. д. Не відносяться до рахункових помилок не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону або інших нормативно-правових актів та інше. Як вбачається із пояснювальної записки провідного бухгалтера групи бухгалтерського обліку центральної бухгалтерії [PERSON] від 12.05.2021 р. та службової записки головного бухгалтера [PERSON] від 13.05.2021 р., за результатами службової перевірки з питання подвійного перерахування зарплати [PERSON] , було встановлено, що дана ситуація виникла з технічних причин. Суд, дослідивши надану докази вважає, щ безпідставно отримані [PERSON] кошти в сумі 6 664,64грн. (з яких 6008,17 грн. - борг по зарплаті й 656,47грн. - компенсація за невикористану відпустку) підлягають поверненню позивачеві. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved