Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про повернення автомобіля. Представник позивача у справі, заступник директора департаменту [PERSON], в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника департаменту, позов підтримує повністю із мотивів наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Із змісту позовних вимог Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, вбачається, що у відповідності до витягу з рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської облдержадміністрації від 10 лютого 2004 року № 4 інваліда війни ІІ групи [PERSON], мешканця [INFO], було забезпечено автомобілем марки ЗАЗ-11020632 на пільгових умовах з оплатою 7 відсотків від вартості автомобіля. 14 січня 2010 року інвалід [PERSON] помер. Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 відповідач, який є сином померлого [PERSON] не переоформив і не повернув вказаний автомобіль. Просив зобовязати [PERSON], члена сімї померлого інваліда [PERSON] повернути департаменту соціальної політики Івано-Франківської облдержадміністрації автомобіль отриманий інвалідом. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що він є інвалідом другої групи загального захворювання, тому підстав для задоволення позову немає. Просив застосувати строк позовної давності і у задоволенні позову відмовити. Заслухавши відповідача та вивчивши матеріали справи суд вважає, що у позові слід відмовити із таких підстав. Суд встановив, що відповідно до «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 1997 року № 999, [PERSON], інваліда війни ІІ групи забезпечено автомобілем ЗАЗ-11020632 на пільгових умовах з оплатою 7 % від вартості автомобіля, що стверджується копією витягу з рішення № 4 від 10 лютого 2004 року колегії головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА про умови видачі інвалідам спецавтотранспорту відповідно до медичних показань, визначених актом огляду обл.МСЕК від 23 грудня 2003 року № 478 (а.с.4,7). Згідно з копією довідки про склад сімї № 325 від 07 червня 2007 року виданої Смоднянською сільською радою вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-НМ № 104739 виданого 14 січня 2010 року вбачається, що [PERSON] помер 14 січня 2010 року (а.с.9). На час смерті [PERSON] чинним був порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999. Згідно з копією листа Управління праці та соціального захисту населення Косівської районної державної адміністрації № 763/07-41/10, вбачається, що [PERSON] повідомлено, що у звязку із смертю [PERSON] про необхідність перереєстрації автомобіля виданого через Головне управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА, якими був забезпечений [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії акту повернення автомобіля, яким було забезпечено інваліда безплатно (на пільгових умовах) від 20 березня 2012 року вбачається, що комісія на підставі наказу № 22 від 19 березня 2012 року Управління праці та соціального захисту населення Косівської РДА, запропонувала [PERSON] повернути згідно з абз. 11 п. 16 постанови КМУ від 19 липня 2006 року № 999 в розпорядження органів соціального захисту автомобіль марки ЗАЗ-11020632 2004 року випуску, яким був забезпечений померлий інвалід [PERSON] (а.с.10). На підставі вище викладеного, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правил, передбачених частинами 3, 4\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись саме загальна позовна давність тривалістю три роки. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, із копії акту повернення автомобіля, яким було забезпечено інваліда безплатно (на пільгових умовах) від 20 березня 2012 року (а.с.10) вбачається, що відповідач довідався про порушення свого права та особу, яка його порушила 20 березня 2012 року. Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 13 жовтня 2016 року, що стверджується штампом суду (а.с.2), тобто після спливу встановленого загального строку позовної давності, у три роки, що вбачається з матеріалів справи, і в позовній заяві не ставить питання про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~\~\~\~\~\~\~\~ Тому, суд вважає, що слід застосувати за заявою відповідача наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки це відповідає положенням ч. 3 та ч. 4\~ст. 267 ЦК України, та у звязку з цим в задоволенні позову слід відмовити.\~ На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed