Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що між позивачем та відповідачем 15.07.2007 р. було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що зроблений відповідний актовий запис № 1579. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . З листопада 2011 року відповідач покинув позивача разом з дитиною, матеріальної допомоги позивачу на утримання спільної доньки не надавав та належним чином не виконував батьківськи обов`язки, у зв`язку з чим, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів та розірвання шлюбу. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №2609/17997/12 від 04.12.2012 було розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23.07.2012 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідач аліменти не сплачував, внаслідок чого станом на 26.06.2014 р. мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі41147,13 грн. Разом з тим, відповідач у 2014 році надав позивачу нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує проти виїзду дитини за кордон у супроводі матері на проживання та навчання у країнах Шенгенської угоди і, починаючи з 2014 р. по даний час, неповнолітня [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач уникає спілкування з дитиною, коли [PERSON] приїжджала до м. Київ, то він не бажав бачитись та уникав зустрічей. Отже, відповідач, який є батьком малолітньої [PERSON] з 2011 року постійно ухиляється від своїх прямих обов`язків по вихованню, піклуванню та навчанню дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, здоров`ям, її розвитком, не утримує матеріально, а відтак, позивач звернулася із вищевказаним позовом до суду. Представником позивача було заявлено про виклик свідків гр. [PERSON] , [PERSON] та гр. [PERSON] . Судом було задоволено вказано клопотання частково, викликано [PERSON] , в іншій частині - відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити,у разі виникнення обставин передбачених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подавав, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, надала суду письмові пояснення, згідно яких надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав - не вбачається можливим. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та покази свідка, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дитинство в Україні охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 15.07.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що зроблений відповідний актовий запис № 1579. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18) Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №2609/17997/12 від 04.12.2012 було розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23.07.2012 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 19-20). Відповідно до листа Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва № 110878/4 від 23.11.2018 р., наданого на адвокатський запит від 28.05.2018 р., на виконанні у Солом`янському районному відділі ДВС м. Києва перебував виконавчий лист №2609/17997/12 від 28.02.2013 р. 14.03.2013 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На підставі отриманої інформації було встановлено, що боржник працює в «Автомобільному господарстві», що за територіальною підсудністю відноситься до ВДВС Святошинського РУЮ. 25.06.2014 р. державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту майна боржника. Також, 26.06.2014 р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого провадження за належністю до ВДВС Святошинського РУЮ. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 26.06.2014 р. складала 41147,13 грн. (а.с. 104). 09.07.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвою-Кожуховською Н.В. було нотаріально посвідчено заяву [PERSON] про те, що він не заперечує проти виїзду його малолітньої дитини [PERSON] у супроводі матері дитини - [PERSON] для відпочинку у період з 15.07.2014 р. по 31.12.2014 р., реєстровий № 451 (а.с. 21). 11.12.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвою-Кожуховською Н.В. було нотаріально посвідчено заяву [PERSON] про те, що він не заперечує проти виїзду його малолітньої дитини [PERSON] у супроводі матері дитини - [PERSON] на постійне проживання та навчання до країнах Шенгенської угоди, реєстровий №1065 (а.с. 22). Згідно з рішенням (декретом) Суду у справах неповнолітніх м. Неаполя від 09.07.2017 р. [PERSON] надано дозвіл проживати разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] на період чотири роки, який починається з дати збереження в канцелярії цього провадження (а.с. 47-48). За результатами перевірки АСВП встановлено, що виконавчий лист по даній справі перебував на виконанні у Святошинському РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві, стан «відмовлено у відкритті». Перевіркою АСВП також встановлено, що на даний час виконавчий лист про стягнення аліментів на користь [PERSON] на примусовому виконанні не перебуває. Згідно з листом Подільської районної в м. Києві державної адміністрації №106/58-364 від 08.02.2018 р. у період з 2013 по 2018 відсутня інформація щодо звернень [PERSON] до служби щодо чинення перешкод у спілкуванні з донькою чи встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною (а.с. 25). Згідно з листом Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №108/24-471 від 12.02.2018 р. в службі відсутня інформація щодо звернень [PERSON] щодо вчинення йому перешкод у спілкуванні з донькою чи встановлення графіку побачень з малолітньою дитиною (а.с. 28). Згідно з листом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві №51/а/з/125/55-2018 від 06.02.2018 р. [PERSON] , [INFO] , із заявами з приводу перешкод із сторони [PERSON] , [INFO] , у спілкуванні та вихованні його доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 09.07.2008 р. по сьогоднішній день до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві не звертався (а.с. 24). Згідно з листом Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві №25-аз/125/53/05-18 від 06.02.2018 р. [PERSON] із заявами з приводу створення йому перешкод у спілкуванні із малолітньою дитиною не надходило (а.с. 23). Згідно з поясненнями Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації № 10658-1247 від 27.05.2019 надати висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача немає можливості. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , показала, що вона є давнім другом родини сторін, свідок перебуває у добрих стосунках з кожною із сторін, часто зв`язується з малолітньою [PERSON] Перший час сторони жили непогано, однак, з 2011 року відносини між ними погіршились і вони роз`їхались. Відповідач переїхав до батьків, а згодом з`їхав у невідомому напрямку. Дозвіл на виїзд дитини за кордон на навчання він надав з умовою, що позивач оплатить його кредити. При цьому, їй відомо, що після того, як дитина поїхала за кордон та телефонувала [PERSON] , то він, не маючи бажання спілкуватись, скидав дзвінок, сам не дзвонив, а коли позивач з дитиною приїздила до м. Києва, то він ухилявся від зустрічі з дитиною. Також, свідку відомо, що аліменти [PERSON] не сплачує, мотивуючи тим, що у нього немає достатніх заробітків. Встановленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, при вирішенні питання можливості позбавлення батьківських прав одного із батьків дитини суд має з`ясувати чи дійсно останній мав можливість виконувати свої батьківські обов`язки та ухилявся від їх виконання. Вказану позицію висловив ЄСПЛ, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultzv. Poland), № 50510/99, від 08.01.2002 р.; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (Remmoand Uzunkayav. Germany), № 5496/04, від 20.03.2007 р.; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasekv. CzechRepublic), № 31885/05, від 08.01.2007 р.). Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, судом встановлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї доньки, що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька, а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . Ухвалюючи таке рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у сумі 704,8 грн.

Outcome: approved