Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про виконання наслідків закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/751/2029/2013 виданого 17 лютого 2017 року Новозаводським районним судом м.Чернігова, а саме: просив зняти арешт і заборону на його відчуження з рухомого майна і нерухомого майна 1/2 частини квартири за адресою м.Чернігів, вул. Івана Мазепи (Щорса), 20, кв.21, померлої [PERSON] та виключити запис №14246925 від 18 березня 2014 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, та номер 5068681 запису про обтяження 19377699 від 21 березня 2014 року з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна і виключити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виключити відомості про боржника [PERSON] з Єдиного реєстру боржників, а також надати достовірні дані про наслідки закінченого виконавчого провадження достовірний розподіл стягнутих з [PERSON] грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що на підставі виконавчого листа №2/751/2029/2013 від 17 лютого 2014 року, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за договором поруки №7607Р10 від 24 травня 2007 року по кредитному зобовязанню за кредитним договором №7607С29 від 24 травня 2007 року, укладеного між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON], в розмірі 41436,89 швейцарських франків та 6154 грн. 54 коп. було відкрито виконавче провадження. На підставі даного виконавчого листа Новозаводським ДВС м. Чернігів за заявою ПАТ «Укрексімбанк» було накладено арешт на все майно [PERSON] [PERSON] померла 21 серпня 2016 року. Єдиним спадкоємцем її майна є заявник [PERSON], який звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини та за його заявою була відкрита спадкова справа. 23 березня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину, однак зясувалося, що на все майно його матері накладено арешт. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 серпня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Знято арешт та заборону відчуження з 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул. Івана Мазепи (Щорса)[ADDRESS], яка належала померлій 21 серпня 2016 року [PERSON] на праві спільної приватної власності, який було накладено 19 березня 2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Новозаводським ВДВС Чернігівського міського управління юстиції, та виключено запис про реєстрацію обтяження номер 5068681 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №751/2876/17. Просив вирішити справу саме про виконання наслідків закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 17 лютого 2017 року та вирішити питання про відшкодування судових витрат. Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 вересня 2017 року заяву [PERSON] задоволено частково, доповнено рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 серпня 2017 року абзацом про стягнення з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, у сумі 320 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Не погоджуючись з даними рішеннями [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 серпня 2017 року та додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Також просив стягнути з відповідача всі судові витрати, які він сплатив за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач категорично не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що було винесено внаслідок неповного зясування обставин, які мають значення для справи, внаслідок відмови в дослідженні наданих до суду доказів та мотивування цієї відмови, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також зловживання суддею правом судді при розгляд справи з метою умисного позбавлення позивача права на оформлення і користування рухомим майном (грошима) на користь різних банків, з метою створення умов протиправного позбавлення позивача приватної власності (оформлення спадщини на рухоме майно гроші та користування нею), з метою позбавлення звичайного життя та створення умов передчасної загибелі. Також апелянт зазначає, що неповнота судового рішення полягає у невирішені питання про зняття арешту та заборони з рухомого майна та надання достовірних даних про наслідки закінченого виконавчого провадження, яке ним заявлялось в позовній заяві до суду, та питання про стягнення судових витрат, які остаточно не були закріплені в резолютивній частині рішення суду від 01 серпня 2017 року. Дані вимоги також не були вирішені додатковим рішенням суду від 06 вересня 2017 року. На думку апелянта, ПАТ «Укрексімбанк», як сторона виконавчого провадження та особа, в інтересах якої накладений арешт на майно, при здійсненні своїх прав повинен був повідомляти державну виконавчу службу про відсутність боржника по припиненому договору поруки на підставі ст.608 ЦК України в наслідок смерті та за рішенням органу ДВС відомості про боржника повинні бути виключені з Єдиного реєстру боржників. Вказує, що на банк, як сторону виконавчого провадження покладений обовязок контролювати наслідки закінчення виконавчого провадження по припиненому договору поруки, щоб утриматися від завдання шкоди спадкоємцю при здійсненні своїх прав. Не допускається бездіяльність банку при закінченні виконавчого провадження з наміром завдати шкоду спадкоємцю. При закінченні виконавчого провадження повинен бути знятий арешт і заборона відчуження з рухомого і нерухомого майна спадкодавця та надані дані про наслідки закінченого виконавчого провадження, боржник повинен бути виключений з Єдиного реєстру боржників. Крім того, апелянт зазначає, що судом було порушено норми процесуального права, неналежним чином досліджені обставини справи та, відповідно, зроблені висновки, які не відповідають нормам права. Суд без поважним причин, провів розгляд справи за відсутності позивача. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення з позовом до суду, наявність арешту та заборони відчуження на квартиру порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вжити усіх заходів щодо оформлення своїх спадкових прав, а тому з огляду на те, що усі виконавчі провадження були закінченні у звязку із смертю боржника, підстави для продовження обтяження на майно суд не вбачає, однак вимоги [PERSON] підлягають лише задоволенню в частині зняття арешту та заборони відчуження з 1/2 частини квартири і виключення запису про обтяження 5068681 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. Вимоги до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» щодо виконання наслідків закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/751/2029/2013, виключення запису №14246925 від 18 березня 2014 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виключення відомостей про боржника [PERSON] з Єдиного реєстру боржників та надання достовірних даних про наслідки закінченого виконавчого провадження не можуть бути задоволені до даного відповідача, оскільки банк жодним чином не порушував права [PERSON] щодо невиконання наслідків виконавчих дій у виконавчому провадженні. З таким висновком колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Судом першої інстанції встановлено, що 24 травня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» укладено кредитний договір №7607С29, в який були внесені зміни і доповнення згідно договорів №7607С29-1 від 20 травня 2008 року, №7607С29-2 від 15 січня 2010 року, №7607С29-3 від 15 березня 2010 року(а.с.50-55, 56, 57, 58). З метою забезпечення виконання даного кредитного договору в той же день, 24 травня 2007 року, було укладено договір поруки №7607Р10 від 24 травня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», [PERSON], [PERSON] Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2013року було задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за договором поруки №7607Р10 від 24 травня 2007 року по кредитному зобовязанню за кредитним договором № 7607С29 від 25 травня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] в розмірі 41436,89 швейцарських франків та 6154 грн. 54 коп., з яких: заборгованість за кредитом 38850 швейцарських франків, заборгованість за процентами 2586,59 швейцарських франків, пеня за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 6154 грн. 54 коп. (а.с.47-48). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 січня 2014 року рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2013 року скасовано в частині стягнення судового збору з [PERSON], в іншій частині залишено без змін (а.с.49). Постановою головного державного виконавця Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] від 18 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/751/2029/2013, виданого 17 лютого 2014 року Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за договором поруки №760Р10 від 24 травня 2007 року по кредитному зобовязанню за кредитним договором №7607С29 від 25 травня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] в розмірі 41436,89 швейцарських франків та 6154 грн. 54 коп. (а.с.77-78). Постановою головного державного виконавця Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] від 18 березня 2014 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] і заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] лише в межах суми боргу; арешт накладено з моменту надходження постанови (а.с.79-80). Постановою головного державного виконавця Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] від 19 березня 2014 року було накладено арешт на 1/2 частину 4-кімнатної квартири [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON] і заборонено здійснювати відчуження вищевказаного майна, арешт накладено з моменту винесення постанови (а.с.81-82). [PERSON] померла 21 серпня 2016 року (а.с.34). Постановою державного виконавця Новозаводського ВДВС м.Чернігів [PERSON] 25 квітня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/751/2029/2013 виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за договором поруки №760Р10 від 24 травня 2007 року по кредитному зобовязанню за кредитним договором № 7607С29 від 25 травня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] в розмірі 41436,89 швейцарських франків та 6154 грн. 54 грн. закінчено відповідно до п.3 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно даних Чернігівського міського відділу реєстрації актів цивільного стану боржник помер 21 серпня 2016 року, залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 591290 грн. 30 коп., сума стягнутого виконавчого збору 2829 грн. 58 коп. та витрати виконавчого провадження стягнуто в повному обсязі (а.с.83). Згідно з нормою статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України, зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. У відповідності до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про припинення поруки у звязку зі смертю боржника, однак, задовольняючи вимогу в частині зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, що належало [PERSON] (частини квартири), суд не зняв арешт та заборону відчуження з всього рухомого майна, що належало боржнику [PERSON] накладені 18 березня 2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №42578371 державним виконавцем Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року №830 обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п'яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Відповідно до ч.5 п.24 вказаного Порядку, записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день прийняття заяви. Реєстратор вправі відмовити у внесенні запису до Реєстру про припинення обтяження, якщо відомості, зазначені в заяві, не відповідають Реєстру, про що повідомляє обтяжувача письмово протягом двох робочих днів після прийняття заяви. У разі внесення запису до Реєстру про припинення обтяження реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику. Відомості про припинення обтяження вносяться до Реєстру безоплатно. Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи вищезазначені вимоги закону, зняття арешту з спірного рухомого та нерухомого майна, а також відсутність правових підстав для виключення запису з реєстру обтяжень, колегія суддів вважає, що обтяження 1/2 частини квартири [ADDRESS] що, належала боржнику [PERSON], внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень згідно запису про обтяження №5068681, та обтяження всього рухомого майна, що належало боржнику внесене до Державного реєстру обтяжень рухомого майна згідно запису №14246925 про арешт всього рухомого майна належить саме припинити. На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про зняття арешту та заборони відчуження з усього рухомого майна, а також в частині задоволення вимоги про виключення запису про обтяження №5068681 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з ухваленням в цій частині нового рішення. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, належно обґрунтоване, законних підстав для його скасування суду не надано. Доводи апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються на неправильному розумінні [PERSON] правових норм, які регулюють вказані правовідносини. [PERSON] також оскаржує додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 вересня 2017 року, проте апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції було вірно зазначено, що всі позовні вимоги були розглянуті в ході судового розгляду і додаткового мотивування та ухвалення додаткового рішення не потребують. Судовий збір, стягнутий з відповідача на користь позивача, визначений у вірному розмірі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 352 грн.

Outcome: partial