Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

До Великобурлуцького районного суду Харківської області звернулось Фермерське господарства «Гниличанська Нива» з позовом до Фрмерського господарства «Вікторія 777» та [PERSON] , в якому позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору оренди землі №133 від 29 листопада 2020 року, що укладений між [PERSON] та ФГ «Вікторія 777», щодо оренди земельної ділянки площею 7,0202 га, кадастровий номер 6321481000:02:000:0256, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2020, запис № 39559825. В обґрунтування позову зазначено, що 10.12.2019 року між ФГ «Гниличанська Нива» та [PERSON] було укладено договір оренди землі № б/н, згідно умов якого останній передав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, площею 7,0202га, що належить на праві власності орендодавцеві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1564765963214, кадастровий номер 6321481000:02:000:0256. Згідно п.7 Договору оренди він укладений строком на 15 років. Після закінчення строку дії договору, Орендар має переважне право поновити його на новий строк. Сторонами було узгоджено всі інші суттєві умови, встановлені законодавством для такого типу договорів, що підтверджується змістом самого договору оренди. Однак, 24.12.2020 року, маючи на меті здійснити державну реєстрацію договору оренди, позивач дізнався про те, що державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить запис № 39559825, яким здійснено державну реєстрацію іншого договору оренди вищевказаної земельної ділянки - з Фермерським господарством «Вікторія 777». Відповідно до інформації з Державного реєстру, приватним нотаріусом Решетняк І. С. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39559825 від 05.12.2020 року та зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321481000:02:000:0256 на підставі Договору оренди землі, серія та номер 133, виданий 29.11.2020, орендодавець: [PERSON] , орендар: Фермерське господарство «Вікторія 777». Дата укладення договору - 29.11.2020, строк - 10 років, закінчення: 29.11.2030. Вказує, що відповідач [PERSON] , власник земельної ділянки з кадастровим номером 6321481000:02:000:0256, площею 7,0202га., передав її в оренду Фермерському господарству «Вікторія 777», незважаючи на те, що він раніше вже розпорядився нею у спосіб укладення договору оренди тієї ж земельної ділянки із ФГ «Гниличанська Нива», який в свою чергу залишається чинним. Позивач, маючи договір оренди землі, що був укладений раніше з [PERSON] позбавлений можливості здійснити його державну реєстрацію, оскільки в державному реєстрі міститься запис про державну реєстрацію іншого договору оренди, що укладений значно пізніше, ніж договір оренди позивача, що унеможливлює його реєстрацію. Позивач зазначає, що укладений 10.12.2019 між [PERSON] та ФГ «Гниличанська Нива» договір оренди землі містить всі істотні умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», а проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки є обов`язком власника земельної ділянки - [PERSON] , у зв`язку з чим відсутність державної реєстрації вказаного договору не свідчить про те, що його не укладено, оскільки своє волевиявлення на укладення учасник (сторона) правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Також звертає увагу суду, що інтерес позивача у використанні на праві оренди спірної земельної ділянки виник раніше, ніж право та інтерес щодо цієї земельної ділянки у ФГ «Вікторія 777». Ухвалою від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Представником відповідачів Фермерського господарства «Вікторія 777» та [PERSON] - адвокатом Аніщенко Катериною Михайлівною подано відзив на позовну заяву, в кому заперечує проти заявлених позовних вимог ФГ «Гниличанська Нива», просить відмовити в задоволенні позову, оскільки договір оренди №133 від 29 листопада 2020 є чинним та таким, що укладений відповідно до вимог закону. В обґрунтування заперечень зазначає, що 01 листопада 2007 року між [PERSON] (матір`ю [PERSON] ) та ПСП імені Шевченка (керівником якого є [PERSON] , а на той час керівником був його батько [PERSON] ) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець [PERSON] передала в оренду орендарю земельну ділянку площею 7,0202 га, договір укладено на 10 років. Після смерті [PERSON] земельну ділянку успадкував її син [PERSON] . 29 листопада 2020 між Фермерським господарством «Вікторія 777» та [PERSON] укладено договір оренди землі №133, об`єктом оренди є земельна ділянка площею 7,0202 га, кадастровий номер: 63214481000:02:000:0256, яка знаходиться на території Гниличанської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, строк дії договору становить 10 років. 30.11.2020 здійснено реєстрацію договору оренди землі №133 від 29.11.2020 (номер запису про інше речове право: 39559825). На даний час земельна ділянка використовується ФГ «Вікторія 777» відповідно до умов договору. Вказує, що у [PERSON] , як керівника ПСП ім. Шевченка та голови ФГ «Вікторія 777» виник інтерес до вказаної земельної ділянки раніше, ніж у позивача. Зазначає, що договір оренди землі набуває юридичної сили з моменту державної реєстрації, за відсутності державної реєстрації правочину (договору) слід вважати невчиненим (неукладеним), що відповідає сталій практиці Верховного Суду. Отже, позивачем не доведено, що договір оренди землі від 10.12.2019 року взагалі було укладено між позивачем ФГ «Гниличанська Нива» та [PERSON] . Звертає увагу, що між [PERSON] і позивачем не було досягнуто істотних умов договору. Так, у п.18 договору від 10.12.2019 зазначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди. Видавником цього договору є саме позивач, а отже на нього покладається обов`язок як найшвидше після підписання договору зареєструвати його з метою використання земельної ділянки за призначенням, однак вказані дії позивачем здійснені не були. Окрім того, в п.11 договору від 10.12.2019 визначено, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року, однак ФГ «Гниличанська Нива» [PERSON] не отримував орендної плати. Також представник відповідачів, звертає увагу суду на п.39 договору від 10.12.2019, в якому визначено умови, коли договір набуває чинності. Однак, позивачем зафарбовано умову, яка прямо визначена законом, щодо набрання чинності договору з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні представник позивача ФГ «Гниличанська Нива» Овсяник С.А. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Також вказав, що ФГ «Гниличанська Нива» завадило здійснити реєстрацію наявність договору з ФГ «Вікторія 777», про що позивач дізнався 24.12.2020. Щодо орендної плати за договором зазначив, що відповідач [PERSON] не звертався до позивача з питання сплати орендної плати. Представник відповідачів Аніщенко К.М. просила відмовити в задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Щодо пояснень представника позивача в судовому засіданні зазначила, що позивачем взагалі не доведено обставини того, що договір між [PERSON] та ФГ «Гниличанська Нива» було укладено та [PERSON] не звертався до позивача, так як не знав про договір. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши , дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2018 року, яке видано державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. (спадкова справа №45/2017, зареєстровано в реєстрі за №1175), [PERSON] , який є сином померлої [INFO] [PERSON] , успадкував земельну ділянку, площею 7,0202 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, яка належала померлій на підставі Державного акта серія ХР №125513 на право власності на земельну ділянку, виданого Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області 29 вересня 2003 року, згідно розпорядження № 50 від 28 лютого 2003 року цієї ж РДА. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 427, кадастровий номер: 6321481000:02:000:0256. (а.с.67) З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125775489 від 30.05.2018 вбачається, що право власності на підставі вищевказаного свідоцтва зареєстровано 30.05.2018, номер запису про право власності: 26386100, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна (земельна ділянка) 1564765963214, кадастровий номер: 6321481000:02:000:0256. Відповідно до договору оренди землі від 01 листопада 2007 року вказана земельна ділянка площею 7,0202 га була надана [PERSON] в оренду ПСП «імені Шевченка». Даний договір зареєстровано у Великобурлуцькому районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09 грудня 2011 року за № 632148104000548. (а.с.77-78) Пунктом 8 договору від 01.11.2007 визначено, що його укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має переважне право на поновлення його на новий строк. Вказаний договір оренди землі набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 43). Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 01.11.2007, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ПСП «Імені Шевченка» в особі директора [PERSON] (орендар), орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку ріллі загальною площею 7, 0202 га, яка знаходиться на території Глиницької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області для використання згідно з цільовим призначенням та умовами вищевказаного договору. ( а.с. 76) Відповідно до договору оренди землі від 10 грудня 2019 року [PERSON] (орендодавець) передав Фермерському господарству «Гниличанська Нива» в особі голови Капусти С.В. (орендар) належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, площею 7,0202 га, реєстраційний номер реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1564765963214, кадастровий номер: 6321481000:02:000:0256, строком на 15 років. (а.с.9-11) В договорі від 10.12.2019 пунктом 39 розділу «Прикінцеві положення» визначено що цей договір договір набуває чинності після підписання сторонами. В п.18 договору від 10.12.2019 зазначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що право оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 10.12.2019 не зареєстровано. Крім того, представник ФГ «Гниличанська Нива» в судовому засіданні вказав, що позивачу завадило здійснити реєстрацію наявність договору з ФГ «Вікторія 777», про що ФГ «Гниличанська Нива» стало відомо 24.12.2020. Представник відповідачів зазначила, що [PERSON] не було відомо про вказаний договір, так як він не укладав договір з позивачем. 29.11.2020 між [PERSON] та ФГ «Вікторія 777» в особі голови [PERSON] укладено договір оренди землі №133, відповідно до якого [PERSON] передав ФГ «Вікторія 777» в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, площею 7,0202 га, кадастровий номер: 6321481000:02:000:0256, що належить [PERSON] на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.05.2018, зареєстрованого в реєстрі за №1175. Договір укладено на 10 років, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Пунктом 13.1 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. (а.с. 64-66) Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 242871721 від 03.02.2021 за ФГ «Вікторія 777» 30.11.2020 зареєстровано право оренди земельної ділянки, площею 7,0202 га, кадастровий номер: 6321481000:02:000:0256, підстава для державної реєстрації договір оренди землі №133, виданий 29.11.2020, видавник: [PERSON] , Фермерське господарство «Вікторія 777». Державну реєстрацію права оренди земельної ділянки здійснено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Решетняк І.С. (а.с.68) Відповідно до частини 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 9 ст.93 ЗК України також встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Нормами статті 2 Закон України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець не має права вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Пунктом «в» частини 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, якою визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно пункту «а» частини 1 статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність. Частинами 1, 9 статті 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно частини 4 статті 134 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 указаного Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Згідно частини 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») Верховний Суд України неодноразово вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі №0426/14068/2012 (провадження №6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі №570/3056/15-ц (провадження №6-643цс16). У правовому висновку, що викладений в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 зазначено, що учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення. Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина 1 статті 253 ЦК України). Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина 1 статті 254 ЦК України). Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків. Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків. Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Разом з тим у частині 3 вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства. Так, сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства. Разом з тим якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом № 161-XIV. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17, у якій Верховний Суд дійшов висновку, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Ця практика як Верховного Суду України, так і Великої Палати Верховного Суду є усталеною, підтверджено Верховним Судом в особі як Касаційного цивільного суду, так і Касаційного господарського суду. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним. Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.6 Закону України «Про оренду землі», положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з урахуванням вищевказаних правових позицій Верховного Суду, суд, дослідивши, як договір оренди землі від 10 грудня 2019 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Гниличанська Нива» так і договір від 29.11.2020 між [PERSON] та Фермерським господарством «Вікторія 777», зазначає, що права й обов`язки, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення учасників при укладенні договорів оренди землі, сторони набувають лише після його державної реєстрації. Також, після дослідження оригіналу договору від 10 грудня 2019 року, суд звертає увагу на зміст п.39 Прикінцевих положень договору оренди від 10 грудня 2019 року, в якому після тексту, що договір набуває чинності після підписання сторонами, відсутня крапка та частина відповідної строки зафарбована. Однак, з урахування вищевикладеного, зазначає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону і виникає з моменту його державної реєстрації та умова щодо набрання чинності договору з моменту державної реєстрації визначена законом. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що право оренди за договором оренди від 10.12.2019 між [PERSON] та Фермерським господарством «Гниличанська Нива» у встановлено законом порядку не було зареєстровано, в той час, як 30.11.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Решетняк І.С. здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно з укладеним договором оренди від 29.11.2020 між [PERSON] та Фермерським господарством «Вікторія 777». Так, з двох вказаних договорів саме договір оренди землі від 29.11.2020, укладений між [PERSON] та ФГ «Вікторія 777», набрав чинності. У постанові від 15.01.2020 по справі № 322/1178/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено на орендаря. Однак з 10.12.2019 до 24.12.2020 Фермерським господарством «Гниличанська Нива» не вчинено жодних дій щодо проведення державної реєстрації права оренди за договором від 10.12.2019. Твердження представника позивача, що не проведення державної реєстрації договору оренди землі від 10.12.2019 між [PERSON] та Фермерським господарством «Гниличанська Нива» не свідчить про його неукладення, спростовуються усталеною практикою Верховного Суду. Представник відповідача [PERSON] заперечувала факт укладення договору оренди землі з ФГ «Гниличанська Нива», однак цю обставину представником позивача не спростовано, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявлено. Суд, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 291/423/17 (провадження № 61-22632св18), від 12 січня 2021 року у справі № 229/5551/18 (провадження № 61-2060св20), від 02 червня 2021року у справі №291/427/17 (провадження № 61-11610св20). Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки у позивача не виникло право користування спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 10 грудня 2019 року, зважаючи на відсутність реєстрації у встановленому законом порядку права оренди землі згідно з договором, відповідно підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141ЦПК України та оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed