Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

В серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.08.2018 на перехресті вул.Греківської та пров.Ващенківського у м.Харкові за участю автомобіля Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] ; стягнути солідарно з відповідачів на його користь в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди 194977,25 грн, з яких 94977,25 грн майнова шкода, 100000 грн відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 09.08.2018 об 11 годині 55 хвилин в м.Харкові на перехресті вул.Греківської та пров.Ващенківського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. За фактом ДТП працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] та [PERSON] за ст.124 КУпАП, після чого матеріали були передані до Червонозаводського районного суду м.Харкова. Відповідно до висновку експертного автотехнічного дослідження №21951 від 27.09.2018 в даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія Chevrolet Niva [PERSON] при заданих вихідних даних, не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. При цьому дії водія автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] [PERSON] не відповідають вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України та вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. На виконання постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.10.2018 про призначення судової автотехнічної експертизи, було складено висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №23932/28457/28458 від 20.12.2018, який підтвердив твердження, викладені у експертному висновку №21951\~від 27.09.2018. Постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06.02.2019 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно [PERSON] та [PERSON] було закрито у звязку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності без визначення особи винної у вчиненні ДТП. Позивач зазначає, що йому було завдано пошкодженням автомобіля майнового збитку у розмірі 35454,57 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 74792,84 грн. ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15270,16 грн, проте позивач зазначає, що цієї суми не достатньо для хоча б часткового відновлення його автомобіля. Позивач зауважує, що різниця між сумою завданого та фактично виплаченим страховим відшкодуванням має бути відшкодована винною у вчиненні ДТП особою та власником джерела підвищеної небезпеки. Крім того, позивач зазначає, що зазнав моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях, був змушений вжити додаткових заходів для організації свого життя, користуватися громадським транспортом та таксі, що призводило не незручностей, нервування та матеріальних затрат. Внаслідок ДТП позивач був змушений організовувати звичайний спосіб життя заново. Автомобіль потрібен йому для роботи, а неможливість їм користуватися негативно позначилася на психоемоційному стані, завдавала душевних переживань та страждань. Оцінив свої моральні стражданні у суму 100000 грн. Від відповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] 20.11.2019 надійшов відзив на позов, в якому просили відмовити позивачу у позовних вимогах. Відповідачі в обґрунтування заперечень проти позову зазначають, що справа за наслідками ДТП від 09.098.2018 вже розглядається в суді Червонозаводського районного суду м.Харкова суддею Шелест І.М. за №646/442/19, а тому розгляд цієї справи має бути призупинено. Відповідачі вважають, що постановою суду від 06.02.2019 у справі №646/5865/18 суд підтвердив наявність в адміністративних матеріалах двох протоколів стосовно водіїв [PERSON] і [PERSON] , провадження у справі закрито за ст.38 КУпАП за закінченням терміну накладання адміністративного покарання. Судом не скасовано жодного з протоколів та не встановлення відсутності правопорушення жодного з учасників, тому винуватцями у ДТП є, на думку відповідачів, [PERSON] і [PERSON] . Відповідачі вважають, що з врахуванням обопільної вини, позивач має право лише на часткове відшкодування різниці між сплаченою сумою страхового відшкодування та сумою матеріального збитку з огляду на ступень вини в ДТП та загальної суми збитку. Вважають вимоги до [PERSON] безпідставними, оскільки вона не є учасником дорожньо-транспортної пригоди та не повинна відповідати за її наслідки. Також відповідачі зазначають про те, що наданий позивачем звіт №230/10-18 від 05.10.2018 не належний доказ, оскільки складений без виклику заінтересованих осіб для огляду пошкодженого майна. Вважають, що матеріальний збиток повинен рахуватися з врахуванням зносу, тобто складає 35454,57 грн, а вартість відновлювального ремонту не передбачена законом та судовою практикою. 02.09.2019 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачем було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 17.09.2019 клопотання позивача про забезпечення позову задоволено частково, накладено заборону відчуження автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] до вирішення справи по суті. 20.11.2019 відповідачами у справі були подані клопотання про зустрічне забезпечення позову та про залишення позову без розгляду. Від сторін у справі не надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, тому суд у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. 16.08.2018 об 11 годині 55 хвилин в м.Харкові по вул.Греківській, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди складено протокол серії БД № [NUMBER] стосовно [PERSON] про порушення п.12.1 ПДР України, та протокол серія [NUMBER] № [NUMBER] стосовно [PERSON] , де зазначено , що останній порушив п.16.11 ПДР України. Постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06.02.2019 у справі №646/5865/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у звязку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до висновку експертного автотехнічного дослідження №21951 по матеріалам ДТП за фактом зіткнення автомобіля Шевроле Ніва під керуванням [PERSON] та автомобіля Мітсубісі Оутлендер під керуванням [PERSON] , складеного 27.09.2018 старшим судовим експертом ХНДІСЕ ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса (а.с.11-16): - В даній дорожній ситуації водій автомобіля Мітсубісі [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України - В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення для водія автомобіля Мітсубісі [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України і вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод. Дії водія автомобіля Мітсубісі [PERSON] не відповідали вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, знаходились в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. - В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Шевроле Ніва [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. - В даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданих в заяві про призначення дослідження вихідних даних, водій автомобіля Шевроле Ніва [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткненню транспортних засобів шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто виконанням ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. - В даній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля Шевроле Ніва [PERSON] , при заданих в заяві про призначення дослідження вихідних даних, не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням даної пригоди. Під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення №646/5865/18 на виконання постанови судді від 09.10.2018 ХНДІСЕ ім.Засл.проф.М.С.Бокарікса було проведено судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу №23932/28457/28458(а.с.17-48). Експертом було зроблено наступні висновки: На момент дорожньо-транспортної пригоди гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля Шевроле Ніва реєстраційний номер [NUMBER] знаходилися в працездатному стані. Встановити швидкість автомобілів Шевроле Ніва та Мітсубісі Оутлендер в момент зіткнення експертним шляхом неможливо. Вирішити питання щодо траєкторії руху транспортних засобів в момент настання ДТП експертним шляхом неможливо. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Мітсубісі [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України і вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення для водія автомобіля Мітсубісі [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України і вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод. -Дії водія автомобіля Мітсубісі [PERSON] не відповідали вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, знаходились в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. -В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Шевроле Ніва [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3, п.12.4, п.12.9 б Правил дорожнього руху України. -В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Шевроле Ніва [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткненню транспортних засобів шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто виконанням ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. -В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Шевроле Ніва [PERSON] не відповідали вимогам п.12.4, п.12.9 б Правил дорожнього руху України, але дані невідповідності, з технічної точки зору, не знаходились в причинному звязку з виникненням даної ДТП. Отже експерт зробив висновок, що зіткнення транспортних засобів відбулося внаслідок невідповідності дій водія автомобіля Мітсубісі [PERSON] вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і ці порушення знаходяться у причинному звязку з виникненням даної ДТП . Висновки експерта не спростовано іншими достатніми доказами, а тому суд дійшов висновку про доведеність вини відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.08.2018 на перехресті вул.Греківської та пров.Ващенківського у м.Харкові за участю автомобіля Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та задовольняє вимоги про визнання відповідача [PERSON] винним у вчиненні зазначеної пригоди. При цьому, суд вважає хибними посилання відповідачів на те, що постанова суду від 06.02.2019 підтвердила наявність в діях обох учасників події ознак правопорушення за ст.124 КУпАП та визнання винуватими обох водіїв. В постанові суду відсутня констатація вини водіїв. Відповідно до звіту №230/10-18 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП від 05.10.2018 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] становить 35\~454,57 грн; вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 74792,84 грн; ринкова вартість автомобіля Chevrolet Niva номерний знак [NUMBER] до моменту ДТП становить 109872,81 грн. Відповідно до листа ПрАТ СК «ПЗУ Україна» №1481885 від 28.05.2019 позивачу [PERSON] було повідомлено, що відносно події, яка мала місце 09.08.2018 за участю його автомобіля Chevrolet номерний знак [NUMBER] та забезпеченого транспортного засобу Mitsubishi номерний знак [NUMBER] , буде перераховано страхове відшкодування в розмірі 15270,16 грн. Власником автомобіля Mitsubishi Outlander реєстраційний номер [NUMBER] є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобі [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що зіткнення сталося з вини водія [PERSON] , причинного звязку між порушенням Правил дорожнього руху України [PERSON] та виникненням дорожньо-транспортної пригоди не встановлено, то відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана позивачу з вини відповідача [PERSON] , підлягає відшкодуванню останнім. Суд дійшов\~висновку про\~те,\~що [PERSON] \~є неналежним\~відповідачем у\~справі,\~оскільки шкода\~позивачу завдана\~внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому у відповідності до ст.1188 ЦК України відшкодовується саме винною особою, якою у даному випадку є відповідач [PERSON] . Отже позовні вимоги до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. Суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, що розглядається, в зв`язку з розглядом Червонозаводським районним судом м.Харкова суддею Шелест І.М [PERSON] за №646/442/19, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. П.1 ч.2 ст.22 ЦК України відносить до збитк ів зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до\~п.9.1,\~п.9.2\~ст.9\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страхова\~сума -\~це грошова\~сума,\~у межах\~якої страховик\~зобов`язаний здійснити\~виплату страхового\~відшкодування відповідно\~до умов\~договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до п.9.4 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Що стосується розрахунку майнової шкоди, зробленої позивачем, суд встановив таке. Розраховуючи розмір майнової шкоди, позивач склав вартість матеріального збитку, завданого йому пошкодженням автомобіля, та вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу (35454,57 грн+74792,84 грн), внаслідок майнова шкода, на думку позивача, склала 110247,41 грн, що перевищило ринкову вартість автомобіля згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку 109872,81 грн. Зі звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей становить 74792,84 грн. З урахуванням коефіцієнта фізичного зносу вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 35454,57 грн, що і становить розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому. З наданого позивачем листа страхової компанії вбачається, що розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачу, складає 15270,16 грн, при законодавчо встановленому розмірі страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, 50 тисяч гривень на одного потерпілого. В той же час позивач не пред`являє вимог до страховика та не обґрунтовує подання вимог про відшкодування саме до відповідача [PERSON] . Пред`явлення майнових\~вимог по\~відшкодуванню шкоди,\~завданої майну\~потерпілого, до особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в межах ліміту відповідальності\~страховика суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин. Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц викладені наступні висновки. Пункт 56 констатує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п.57 Постанови). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). Позивач у позові також посилається на зазначену вище позицію Великої Палати Верховного Суду, проте всупереч її змісту звертається з позовними вимогами до особи, відповідальність якої застрахована, доказів того, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (відповідно до закону 50000 грн), позивачем суду не надано. Отже суд дійшов висновку, що позивачем необґрунтовано пред`явлено позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди до відповідача винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] у сумі 20184,41 грн (35454,57 грн 15270,16 грн), а позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди у сумі 59522,68 грн не підлягають задоволенню за недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключень із загального правила відшкодування моральної шкоди, передбачених ч.2 ст. 1167 ЦК України, судом не встановлено. Зазначена норма закону виключає з переліку належних відповідачів власника автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] відповідача у справі [PERSON] , а тому позовні вимоги про стягнення з неї моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема п.3\~ч.2\~ст.23\~ЦК України\~визначає,\~що моральна\~шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Ч.3, ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає\~доведеним завдання\~позивачу моральної\~шкоди,\~яка полягає\~у душевних\~стражданнях,\~викликаних неможливістю\~користування своїм\~майном,\~необхідністю зміни\~звичного способу\~життя,\~витрачання додаткового\~часу на\~ремонт транспортного\~засобу,\~організацію свого\~життя,\~що викликало\~незручності та\~стрес.\~Проте сума,\~в яку\~позивач оцінює,\~завдану йому\~моральну шкоду є занадто завищеною та підлягає частковому задоволенню. Суд дійшов\~висновку про\~розмір компенсації\~завданої позивачеві\~моральної шкоди,\~який є\~адекватним моральним\~стражданням завданим\~ позивачу,\~а також відповідає вимогам розумності і справедливості, у сумі 5000 грн. Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн, на підтвердження яких надано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу від 14.08.2019 до угоди б/н від 29.03.2019. (а.с.75) . Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17, вирішуючи питання\~розподілу судових\~витрат,\~суд має\~з`ясувати склад\~та розмір\~витрат,\~пов`язаних з\~оплатою правової\~допомоги.\~На підтвердження\~цих обставин\~суду повинні\~бути надані\~договір про\~надання правової\~допомоги (договір\~доручення,\~договір про\~надання юридичних\~послуг та\~ін.),\~документи,\~що свідчать\~про оплату\~гонорару та\~інших витрат,\~пов`язаних із\~наданням правової\~допомоги,\~оформлені у\~встановленому законом\~порядку (квитанція\~до прибуткового\~касового ордера,\~платіжне доручення\~з відміткою\~банку або\~інший банківський\~документ,\~касові чеки,\~посвідчення про\~відрядження). При цьому суд зауважує, що позивачем не предявлено суду документів на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а тому не вбачається підстав для їх стягнення. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає частковому стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial