Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 25.09.2019 року [PERSON] відповідно до розписки отримав від [PERSON] кошти в сумі 75600,00 грн., що підтверджується власноручно написаним текстом та проставленим підписом [PERSON] у розписці від 25.09.2019 року. Згідно умов вищезазначеної розписки від 25.09.2019 року [PERSON] вказав, що зобов`язується повернути позику [PERSON] до 01.11.2019 року. Після визначеного відповідачем строку повернення коштів позивачеві, [PERSON] 25.11.2019 року частково повернув [PERSON] 5000,00 грн., Також відповідач 06.12.2019 року сплатив позивачеві 5000,00 грн., а також 02.01.2020 року 3000,00 грн. та 5000,00 грн. Загалом [PERSON] повернув [PERSON] 18000,00 грн. Загальний залишок залишається 57600,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь 57600,00 грн. та 3% річних в сумі 1008,00 грн. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. В зв`язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.09.2019 року [PERSON] відповідно до розписки отримав від [PERSON] кошти в сумі 75600,00 грн., що підтверджується власноручно написаним текстом та проставленим підписом [PERSON] у розписці від 25.09.2019 року. Згідно умов вищезазначеної розписки від 25.09.2019 року [PERSON] вказав, що зобов`язується повернути позику [PERSON] до 01.11.2019 року. Після визначеного відповідачем строку повернення коштів позивачеві, [PERSON] 25.11.2019 року частково повернув [PERSON] 5000,00 грн., Також відповідач 06.12.2019 року сплатив позивачеві 5000,00 грн., а також 02.01.2020 року 3000,00 грн. та 5000,00 грн. Загалом [PERSON] повернув [PERSON] 18000,00 грн., що не заперечується представником позивача. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, суд дійшов висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 625 ч. 2 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку з відповідача підлягає стягненню 3% річних в сумі 1008,00 грн. за період з 01.11.2019 року по 01.06.2020 року, даний розрахунок відповідачем не оспорюється та не спростовано. За викладених обставин, стягненню підлягає сума 57600,00 грн. - сума боргу за розпискою, 1008,00 грн. - 3% річних. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі зазначеного та

Outcome: approved