Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

В уточненій позовній заяві [PERSON] вказала, що є власником однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На сьогодні в належній позивачу квартирі, крім неї та її чоловіка, зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім власником зазначеної квартири та тривалий час не мешкає у квартирі, власних речей у квартирі не має, оскільки ще у 2012 році продав належну йому квартиру, виїхавши з неї та проживає за іншою адресою. Відповідач не несе жодних витрат з утримання квартири та сплати комунальних послуг, кореспонденцію не отримує, добровільно визначив собі інше місце проживання та протягом багатьох років не цікавиться квартирою. Позивач неодноразово просила відповідача добровільно знятися з реєстрації в належній їй квартирі та зареєструватися за його фактичним місцем проживання, але відповідач вказані прохання ігнорує. Позивач вважає, що відповідач фактично втратив своє право користування належною їй на праві приватної власності квартирою, а тому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою 17 в будинку 17 по вулиці Приморській в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області (а.с. 8). В судове засідання позивач не зявилась, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву з прохання розглядати справу за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеному 28 квітня 2012 року, зареєстрованому в реєстрі за №613 та посвідченому приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (а.с.16-17), договором купівлі-продажу квартири, укладеному 12 серпня 2014 року, зареєстрованому в реєстрі за №1135 та посвідченому приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (14) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25460702 від 12 серпня 2014 року (а.с.15). Згідно довідки про склад сімї № 7973 від 06 грудня 2017 року, виданої виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] [INFO], чоловік позивача - [PERSON] [INFO] та відповідач - [PERSON] [INFO] (а.с.12). Як вбачається з акту про перевірку реєстрації та проживання, складеному 10 грудня 2017 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, відповідач [PERSON] з 2014 року не мешкає у квартирі [ADDRESS], власних речей у квартирі не має (а.с.11). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідач зареєстрований в [INFO], належній позивачу, однак фактично там не проживає з 2012 року, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №17 будинку №17 по вулиці Приморській в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Outcome: approved