Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом, в якому просила змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням суду з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], 2009 року народження, з 1/4 частини заробітку на тверду грошову суму в розмірі 2000 грн. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 29 червня 2016 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року з [PERSON] на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця, на розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], вважаючи судове рішення необґрунтованим та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати його та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог чинного сімейного законодавства щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів, як то зміни матеріального становища або погіршення чи поліпшення стану здоров'я, тощо. Відповідач зазначає, що судом не надано належної оцінки тій обставині, що ним були прийняті всі міри щодо погашення виниклої заборгованості по аліментах, зокрема, позивачу була виплачена заборгованість по аліментах в сумі 7500 грн. та 1500 грн. пені за прострочення сплати заборгованості. Вказує також, що на час розгляду справи він працевлаштувався, а отже стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі суперечить приписам ч. 1 ст. 184 СК України. В письмових запереченнях [PERSON], вважаючи оскаржуване рішення законним та не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить відхилити її, а рішення суду залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відповідач не працевлаштований у встановленому законом порядку із укладенням трудового договору, що унеможливлює визначення розміру аліментів у частці від заробітку у відповідності до положень ст. 183 СК України. Районний суд також зазначив, що визначений ним розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1500 грн. не буде порушувати балансу інтересів сторін з огляду на проживання та утримання дитини саме позивачем. Проте, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам законодавства, якими регулюються спірні правовідносини. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого був виданий виконавчий лист (а.с. 5). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах відділу ДВС Ніжинського МРУЮ розмір поточних аліментів, які повинні щомісячно стягуватись з [PERSON], складає 587,10 грн., проплати за період з липня 2015 року по березень 2016 року не проводились, заборгованість по аліментах становить 4696, 80 грн. (а.с. 7). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 27 квітня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 1432,51 грн. пені за прострочення сплати аліментів (а.с. 19-21). Сторони не заперечували, що на час вирішення даного спору відповідач погасив заборгованість по сплаті аліментів та суму пені, що була визначена судовим рішенням. Звернувшись до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, [PERSON] зазначила підставою для цього ухилення відповідача від виконання рішення про стягнення аліментів, який, як на час винесення вказаного рішення, так і на час звернення з даним позовом до суду не працював і не працює, вказавши, що визначений законодавством мінімальний розмір аліментів є некоректним. Відповідно до положень ст. 192 СК України та роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів. Дійсно, в своїй постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, предметом якої був спір зміну розміру аліментів, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України щодо застосування норм права має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Разом з тим, у наведеній вище постанові зазначено, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та матеріали справи, прийшов до неправильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог, вказавши на наявність підстав для зміни визначеного судом розміру аліментів. Зокрема, апеляційний суд вважає, що позивачем не надано належних в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів, які б підтверджували, як цього вимагають положення ст. 192 СК України, зміну в матеріальному або сімейному стані сторін тих обставин, які враховувались судом при визначенні розміру аліментів у частці відповідача від заробітку. Так, під час розгляду Ніжинським міськрайонним судом справи за позовом [PERSON] про стягнення аліментів було встановлено, що відповідач ніде не працює і не має постійного заробітку. Вказану обставину зазначила та підтвердила позивач і в своєму позові про зміну розміру аліментів, вказавши при цьому, що [PERSON] не працює і на час її звернення з даним позовом до суду. Позовна заява не містить також посилань на те, що відбулось погіршення стану здоров'я дитини, змінився сімейний стан однієї із сторін або погіршився матеріальний стан позивача. В апеляційному суді позивач підтвердила відсутність змін з часу визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці від заробітку. Фактично доводи позову зводяться до того, що відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів, оскільки не працює, а отже його доход є нерегулярним. [PERSON] пояснював наявність боргу тяжким матеріальним станом, що був зумовлений відсутністю роботи. Апеляційний суд не вважає доход відповідача нерегулярним, оскільки він взагалі був відсутнім певний період часу. При цьому, виходячи зі змісту положень ст. 192 Сімейного кодексу України, сама по собі ця обставина не може бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки відповідач не був працевлаштованим і на час винесення рішення про стягнення з нього аліментів, тобто вказана обставина вже враховувалась судом при визначенні розміру аліментів, що мають стягуватись з [PERSON], в частці від заробітку. З довідки від 11 червня 2016 року, що видана директором ТДВ «Садко» (а.с. 18) вбачається, що відповідача прийнято на роботу плиточника з заробітною платою 1450,00 грн. Суд першої інстанції безпідставно відхилив вказану довідку в ході вирішення даного спору, пославшись на те, що прізвище відповідача «Воропай», а не «Варопаев», як зазначено в цьому документі. Але з копії трудової книжки [PERSON], наданої під час апеляційного розгляду, вбачається, що відповідно до наказу № 4 від 17 червня 2016 року [PERSON] прийнятий на посаду плиточника ТДВ «Садко» з 17 червня 2016 року. Таким чином, доход відповідача на даний час є сталим. Апеляційний суд вважає також, що суд першої інстанції, змінюючи розмір аліментів до 1500 грн. не мотивував таке своє рішення, виходячи з обставин даної справи. Зокрема, суд дійшов висновку про можливість відповідача сплачувати саме таку суму коштів на утримання дитини за кожний місяць, хоча матеріали справи містять дані про виникнення у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів, щомісячний розмір яких становив 587,10 грн., тобто був майже втричі меншим, ніж визначена оспорюваним судовим рішенням сума. Довідка ТДВ «Садко» також свідчить про те, що на даний час розмір заробітку відповідача становить 1450 грн., що є меншим, ніж визначений судом першої інстанції змінений розмір аліментів. Пославшись на необхідність дотримання інтересів дитини в частині визначення розміру аліментів на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції не дотримався при цьому вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, яка зобов'язує при визначенні розміру аліментів враховувати не лише стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а і стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність обставин, що зумовлюють можливість зміни розміру аліментів, а також про можливість відповідача сплачувати кошти у новому визначеному розмірі, колегія суддів вважає такими, що не відповідають обставинам даної справи. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову в задоволення позову [PERSON]

Outcome: dismissed