Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

В червні 2016 року представник позивача звернувся до суду із позовом у якому просив зняти арешт з майна [PERSON], а саме арешт:реєстраційний номер 3306516; тип обтяження: арешт нерухомого майна; дата реєстрації: 07.06.2006; реєстратор: Вишгородська районна державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова, дв-11-4417, 05.06.2006, виконавча служба Вишгородського управління; об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно; - реєстраційний номер 5821499; тип обтяження: арешт нерухомого майна; дата реєстрації: 11.10.2007; реєстратор: Вишгородська районна державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова, дв-5-483, 10.10.2007, Вишгородська ДНК; об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на все його майно накладено арешт на підставі постанов виконавчої служби дв-11-4417 від 05.06.2006 та дв-5-483 від 10.10.2007 років. 11 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою надати документи на підставі яких було накладено арешт на все його майно. Відповідачем було надано відповідь що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.06.2007р. було відкрито виконавче провадження № 3937074 по виконанню наказу Господарського суду Київської області від 20.02.2006 року №43/12-06 про стягнення з позивача, як фізичної особи - підприємця, на користь державної податкової інспекції боргу в розмірі 15 920,52 грн.та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.06.2007р., ВП №3937074, накладено арешт на майно, яке належить позивачу, в межах суми звернення стягнення - 15 920,52грн. Однак, згідно квитанцій № NOJ2442764 та № NOJ2442877 позивачем сплачено всю суму заборгованості відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 20.02.2006 №43/12-06. 26 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою зняти арешт з майна. Відповідач надав відповідь та повідомив, що в зв'язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження № 3937074, неможливо зняти арешт з майна. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили про його задоволення. Представник Відділу ДВС Вишгородського РУЮ в судовому засіданні проти позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 13.06.2007р. було відкрито виконавче провадження № 3937074 по виконанню наказу Господарського суду Київської області від 20.02.2006 року №43/12-06 про стягнення з [PERSON], як фізичної особи - підприємця, на користь державної податкової інспекції боргу в розмірі 15 920,52 грн. (а.с. 7). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.06.2007р., ВП №3937074, накладено арешт на майно, яке належить [PERSON], в межах суми звернення стягнення - 15 920,52грн. (а.с. 8). 26.05.2016 року квитанціями № NOJ2442764 та № NOJ2442877 [PERSON] сплачено всю суму заборгованості відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 20.02.2006 №43/12-06 (а.с. 13). 26 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою зняти арешт з майна, однак відповідач надав відповідь та повідомив, що в зв'язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження № 3937074, неможливо зняти арешт з майна (а.с. 11-12). Відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на все майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанов виконавчої служби дв-11-4417 від 05.06.2006 та дв-5-483 від 10.10.2007 років (а.с. 10). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. В силу частин 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частини 2 статті 57 цього Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, права позивача є порушеними, а позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved