Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

В червні 2015 р. позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 190 000,0 грн., прийняті останнім за договором банківського рахунку від 19.03.2015 р., а також суму витрат від знецінення грошей в сумі 3% річних - 1 124,38 грн. та індекс інфляції в розмірі 26 600,0 грн., мотивуючи тим, що 19.03.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського рахунку в національній валюті №25195-44.16, згідно умов якого відповідач у порядку, встановленому чинним законодавством України та нормативними актами Національного банку України відкриває позивачу поточний рахунок номер [NUMBER] в національній валюті України та здійснює розрахунково-касове обслуговування, а позивач зобов'язується оплатити послуги банка згідно тарифів.19.03.2015 року позивачем було перераховано на рахунок кошти у розмірі 190 000,00 грн. Таким чином кошти на рахунок було внесено 19.03.2015 року. Вказане також підтверджується платіжним дорученням №14 від 19.03.2015 року згідно з чим , позивачем було перераховано відповідачу на рахунок кошти в повному обсязі. Відповідно до розділу 8 договору рахунок може бути закритий за заявою клієнта.У разі закриття рахунку залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові, або за його вказівкою перераховується на інший рахунок вказаний клієнтом. Позивачем було направлено відповідачу лист від 15.04.2015 року про повернення суми коштів відповідно до умов договору, однак, відповідач не вчинив жодних дій відповідно до змісту вказаного листа, як і не надав на нього відповідь. В зв'язку з цим на даний час позивачу сума коштів відповідачем відповідно не повернута та не сплачена , що є порушенням умов договору. У судове засідання представник позивачане з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та позов задовольнити. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення. В запереченнях на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 19.03.2015 року Правлінням Національного банкуУкраїни прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасовоїадміністрації ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю.. Згідно з ч.5 ст. 36 Закону України«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусовестягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту накошти та майно банку, а також відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 19 березня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку в національній валюті № 25195-44.16, згідно умов якого відповідач у порядку, встановленому чинним законодавством України та нормативними актами Національного банку України відкриває позивачу поточний рахунок номер [NUMBER] в національній валюті України та здійснює розрахунково-касове обслуговування, а позивач зобов'язується оплатити послуги банка згідно тарифів. Відповідно до копії платіжного доручення № 14 від 19.03.2015 та копії виписки по особовому рахунку від 08.04.2015, позивач вніс на рахунок № [NUMBER] кошти в розмірі 190 000 грн. Позивач звертався до відповідача з письмовою заявою від 15.04.2015 про повернення наявних на ньому коштів, що підтверджується копіями фіскального чеку «Укрпошта» та опису вкладення у цінний лист. Разом з тим, відповідач за цією заявою не здійснив жодних дій. Згідно з п.8 зазначеного договору рахунок може бути закритий за заявою клієнта. У разі закриття рахунку залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові, або за його вказівкою перераховується на інший рахунок вказаний клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно зі ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Як передбачено ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2)належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Постановою правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочато з 20 березня 2015 року процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з п.1 ч. 5 статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 зазначеного Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.1 ст. 323 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по договору банківського рахунку, не повернув позивачу кошти, внесені ним на банківський рахунок. При цьому, оскільки з моменту звернення позивача до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів у відповідача виникли грошові зобов`язання щодо повернення належних позивачеві коштів, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до цих правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України. В зв'язку з наведеним, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки вони не засновані на законі. Таким чином, вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.5 п.22 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору, в зв'язку з чим, на підставі ст.88 ч.2 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На основі викладеного, ст.ст.509, 526, 610-612, 625, 627, 1066, 1067, 1070, 1075, 1212 ЦК України, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved