Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

В січні 2018 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № OD30AD40305245 від 15.10.2010 року в розмірі 106 000 грн. та судові витрати по справі. В обгрунтування позову зазначав, що станом на 27.11.2017 року [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором № OD30AD40305245 від 15.10.2010 року, що складається із: 94 172,33 грн. заборгованості за кредитом; 11 827,67 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 12.01.2018 року головуючим суддею визначена суддя Дубановська І.Д. 01.02.2018 року судом відкрите провадження по справі та призначений розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 01.03.2018 року розгляд справи призначений в судовому засіданні з викликом учасників справи. Позивач бажання приймати участь в розгляді справи не виявив, про що подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач в призначені судові засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною в позовній заяві та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі суду. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, за викладених обставин та враховуючи те, що відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечував проти винесення заочного рішення, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності відповідача із винесенням заочного рішення по справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15.10.2010 року між сторонами укладений кредитно-заставний договір № OD30AD40305245 (далі Кредитно-заставний договір). За умовами договору сторони погодили, що: за цим договором банк зобовязується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору (п. 2.1 Кредитно-заставного договору); загальний розмір кредиту 83 542,88 грн.; процентна ставка 20,04 % річних, період сплати з 10 по 14 число кожного місяця (п. 17 Кредитно-заставного договору). Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 27.11.2017 року, заборгованість відповідача за Кредитно-заставним договором становить: 94 172,33 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 11 827,67 грн. загальний залишок заборгованості за процентами. Зазначені обставини справи підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення зобовязань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України невиконання або виконання зобовязання з порушенням умов визначених його змістом є порушенням зобовязання У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України у разі порушення зобовязання особа може звернутися до суду за його захистом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами укладений кредитний договір, який станом на 27.11.2017 року належним чином не виконується, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5). Відповідач, свого обовязку передбаченого ч. 1 ст. 81 ЦПК України надати докази на спростування обставин викладених в позовній заяві не виконав, а наданих позивачем доказів не спростував. Водночас, за умовами договору відповідачу наданий кредит в розмірі 83 542,88 грн., згідно позову, позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 94 172,33 грн. Отже, сума наданого кредиту є меншою, за суму, яку просить стягнути позивач. Таким чином, суд вважає доведеним наявність договірних відносин між сторонами та наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі - 95 370,55 грн, зо складається із: 83 542,88 грн. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 11 827,67 грн. заборгованості за процентами. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача частково ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору, відтак позов підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитом 83 542,88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11 827,67 грн. В решті позову слід відмовити із вищенаведених підстав. В свою чергу, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1 600 грн., позов задоволений частково на суму, яка становить 89,97 % від заявлених вимог, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 1 439,52 грн. Одночасно, суд розяснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial