Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась Кредитна спілка «Партнер» з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного 16.01.2017 договору кредиту № 0006 між позивачем та [PERSON], останній було надано кредит в сумі 11\~000, 00 гривень. Дані кошти були видані позичальнику через касу згідно розписки про їх отримання від 16.01.2017. З метою забезпечення виконання договору кредиту, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Позичальником було порушено умови кредитного договору в частині своєчасності виконання грошових зобовязань. Станом на 03.05.2018 всього заборгованість за кредитним договором становить 38 432, 36 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Партнер» заборгованості за договором кредиту № 0006 від 16.01.2017 в сумі 15\~667, 00 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь судовий збір в сумі 1\~762, 00 гривень. Ухвалою суду від 21.05.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 21.05.2018 та копією позовної заяви із додатками, направлене відповідачам [PERSON] і [PERSON] за адресами їх місця проживання (перебування), зареєстрованими у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачам було вручено поштові відправлення. Позивачем ухвалу суду від 21.05.2018 було отримано 29.05.2018. (а.с. 38) У строк, визначений судом ухвалою суду від 21.05.2018, від відповідачів відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідачів, також, на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.01.2017 між кредитною спілкою «Партнер» та [PERSON] було укладено договір кредиту № КСНП-0006. (а.с. 5-6) Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору кредиту кредитодавець зобовязується надати позичальнику грошові кошти у кредит в сумі 11 000, 00 гривень на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до умов, передбачених цим договором. Тип відсоткової ставки фіксована. Згідно з п. 2.1. договору кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017 строк (термін) дії даного договору від 16.01.2017 до 16.01.2020, але в будь-якому випадку, до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, сплати ним сум нарахованих процентів. Кредит надається з 16.01.2017 до 16.01.2020. В забезпечення виконання вищевказаного договору кредиту між позивачем та [PERSON] було укладено договори поруки від 16.01.2017 № 0006-П. (а.с. 7) Згідно з п. 2.2. вищевказазначеного договору поруки, поручитель та позичальник несуть грошову та майнову відповідальність перед кредитодавцем як солідарні боржники. Поручитель відповідає по зобовязаннях позичальника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих кредитодавцю внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору кредиту. Згідно із п. 3.1. договору поруки від 16.01.2017 № 0006-П, порука починається з моменту підписання цього договору і діє десять років. На виконання умов договору кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017 кредитором було видано кредит [PERSON] в сумі 11 000, 00 гривень, що підтверджується розпискою позичальника від 16.01.2017. (а.с. 9) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з розрахунком боргу, наданими позивачем, заборгованість [PERSON] перед позивачем за договором кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017 станом на 03.05.2018 становить 38 432, 36 гривень. Сума позовних вимог станом на 03.05.2018 становить 15\~667, 00 гривень, з яких: 8 424, 75 гривень залишок суми кредиту; 2\~019, 63 відсотки за користування кредитом; 5\~222, 62 гривень відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. (а.с. 4) Відповідно до п. 4.2. договору кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017 плата за весь час користування кредитом становить 70 % річних. Строк та порядок погашення кредиту та відсотків сторонами кредитного договору було погоджено в додатку до договору кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017, який є його невідємною частиною відповідно до п. 4.1. цього договору. (а.с. 6 зв.) Судом встановлено, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання за договором кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017, в звязку з чим виникла заборгованість. Згідно з п. 4.4. вищевказаного кредитного договору при порушенні п. 4.1. цього договору кредитодавець має право нараховувати додатково 1 % за кожен день простроченості від залишку суми кредиту, які сплачуються позичальником за весь період прострочення. Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем, що є предметом спору, і встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам вищевказаного кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається звернення позивача 06.02.2018 із вимогами до відповідачів про погашення заборгованості по кредитному договору. (а.с. 13-14) Однак, належних доказів направлення відповідачам цих вимог або ж отримання їх відповідачами суду не надано. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 21.05.2018 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Договір кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017, а також договір поруки від 16.01.2017 № 0006-П є домовленістю сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача згідно з договором кредиту № КСНП-0006 від 16.01.2017 заборгованості за період з 17.01.2017 по 03.05.2018 в сумі 15\~667, 00 гривень, з яких: 8 424, 75 гривень залишок суми кредиту; 2\~019, 63 відсотки за користування кредитом; 5\~222, 62 гривень відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 762, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 106 від 03.05.2018. (а.с. 1) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762, 00 гривень в рівних частках, а саме: по 881, 00 гривень з кожного. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved