Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. В позовній заяві зазначено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2014 року скасовано судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] боргу за надані послуги теплопостачання на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідачі проживають за адресою: [INFO] та регулярно отримують послуги з централізованого теплопостачання, вироблені КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідачі регулярно порушують умови та правила споживання послуг з централізованого теплопостачання та станом на 01.02.2015 року заборгували за надані послуги 20\~507, 71 гривень, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку. До стягнення підлягає сума заборгованості за спожиті послуги відповідно за період з 03 місяця 2001 року по 02 місяць 2015 року (включно) в розмірі 14\~593, 70 гривень з врахуванням щомісячних нарахувань та поточної оплати. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідачів належить стягнути 3% річних в сумі 1\~879, 09 гривень та інфляційні нарахування в сумі 5\~288, 73 гривень. В добровільному порядку відповідачі відмовляються сплатити заборгованість за надані послуги з центрального теплопостачання. КП ВМР «ВМТЕ» терпить матеріальні збитки у звязку з відмовою відповідачів розрахуватись за спожиту теплову енергію, що й стало підставою для звернення до суду. В ході розгляду справи представником позивача було збільшено позовні вимоги. Представник позивача просила суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з центрального теплопостачання в сумі 31\~988, 62 гривень, з яких: 20\~507, 71 гривень борг за спожиту теплову енергію, 3\~071, 95 3 % річних, 8\~408, 96 гривень сума втрат від інфляції. Представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що між позивачем та відповідачами договір про надання послуг не укладався. Окрім того, надані позивачем послуги були неякісними. Також надала суду письмові заперечення. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи у їх відсутність, не повідомлено причини неявки. Враховуючи думку представника позивача, відповідача [PERSON], відсутність поважних причин неявки співвідповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, суд ухвалив провести розгляд справи у їх відсутність. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії особового рахунку № 271802, за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Квартиронаймачем є [PERSON] (а.с. 7) Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області від 26.03.2015 року [PERSON] з 14.08.2000 року, [PERSON] з 27.06.2008 року, [PERSON] з 13.07.2001 року зареєстровані в [INFO]. [PERSON] зареєстрований в [INFO].(а.с. 14-17) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2014 року скасовано судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2014 року про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] боргу за надані послуги з теплопостачання. (а.с. 8) Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 із змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобовязаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Тому, твердження відповідача [PERSON] про відсутність підстав для оплати за надані позивачем послуги, зокрема, в звязку з відсутністю укладеного договору про надання послуг, є безпідставними. Факт надання послуг позивачем відповідачам, в тому числі, підтверджується тим, що квартира [ADDRESS] належить до централізованої системи опалення, що підтверджується переліком житлових будинків, теплопостачання яких здійснюється від мереж ТЕЦ КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (реєстр теплових навантажень обєктів). (а.с. 62-64) Також, судом прийнято до уваги, що користування квартирою у багатоповерховому житловому будинку без отримання послуг з централізованого теплопостачання, в даному випадку, є неможливим. Суду не надано доказів того, що квартира [ADDRESS] відєднана від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання. Факт надання послуг позивачем відповідачам підтверджується частковою оплатою в сумі 9\~534, 80 гривень, яка була здійснена відповідачами за період з 01.04.2011 року по 01.01.2015 року, що підтверджується оборотними відомостями та квитанціями про оплату за опалення та гаряче водопостачання. (а.с. 4, 117 ) Окрім того, факт надання послуг позивачем відповідачам підтверджується також наявністю договору про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води № 14271802/376 від 14.02.2013 року, укладений між [PERSON] та КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». (а.с. 65) Відповідно до підпункту 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 10 та п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить здійснення контролю за дотримання законодавства у сфері захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань у цій сфері відповідно до законів. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» до основних повноважень органів місцевого самоврядування відноситься затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, затвердження проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації; здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог; встановлення тарифів на теплову енергію, що надається підприємствами та організаціями комунальної власності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, тобто нарахування здійснюється відповідно до тарифів, які затверджені рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 274 від 07.02.2013 року «Про затвердження двоставкових тарифів на теплову енергію, опалення та одноставкових тарифів на підігрів води та гаряче водопостачання для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради № 3006 від 28.12.2010 року «Про коригування двоставкових тарифів на надання послуг з централізованого опалення та одноставкових тарифів на надання послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», № 364 від 10.02.2011 року та № 441 від 10.02.2011 року «Про коригування тарифів на надання послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та № 274 від 07.02.2013 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 28.12.2010 р. № 3006». Вказане нарахування застосовується відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 146, якою передбачено введення двоставкових тарифів на теплову енергію та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 664 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 16.06.2014 року № 650». (а.с. 61-66) Введення у дію двоставкового тарифу на тепло встановлено Кабінетом Міністрів України та Міністерством житлово-комунального господарства. Згідно ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем, здійсненого останнім, станом на 01.02.2015 року за період з липня місяця 2008 року по лютий місяць 2015 року (включно) борг становить 31\~988, 62 гривень, з яких: 20\~507, 71 гривень борг за спожиту теплову енергію, 3\~071, 95 3 % річних, 8\~408, 96 гривень сума втрат від інфляції. (а.с. 118-119) Заборгованість відповідачів перед позивачем за наданіпослуги з централізованого теплопостачання підтверджується оборотними відомостями, які були оглянуті і досліджені в судовому засіданні. (а.с. 4, 117) Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.\~1 ст.\~509 ЦК України), вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ч.\~3 ст.\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, суд вважає правомірним застосування до даних правовідносин, враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг, відповідальність передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вище зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30\~жовтня\~2013\~р. у справі №\~6-59цс13. Судом перевірено розрахунок заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, здійснений позивачем за період з липня місяця 2008 року по лютий місяць 2015 року (включно) і встановлено, що нарахування позивачем встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є правомірним, правильним і таким, що відповідає вимогам закону. Заява відповідача [PERSON] про застосування до даних правовідносин строків позовної давності задоволенню не підлягає враховуючи наступне. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, з оборотної відомості вбачається часткове проведення оплат відповідачами за надані позивачем послуги в квітні грудні 2011 року, січні серпні 2012 року, жовтні 2012 року травні 2013 року, липні 2013 року січні 2015 року. (а.с. 117) Таким чином, відповідачами було вчинено дії, що свідчить про визнання ними свого обов'язку щодо оплати за спожиті послуги. Відповідно, перебіг позовної давності у відповідності до ст. 264 ЦК України перервався. Доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, зокрема, з [PERSON], оскільки той є інвалідом з дитинства третьої групи, не заслуговують на увагу. Згідно ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. [PERSON] дійсно є інвалідом третьої групи з дитинства (а.с. 47), однак він проживає в квартирі, користується наданими послугами, є повнолітньою особою, а тому зобовязаний сплачувати кошти за отримані послуги. Також, не заслуговують на увагу й твердження відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, зокрема, з [PERSON], оскільки він зареєстрований в [INFO], враховуючи наступне. Так, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області [PERSON] дійсно зареєстрований за вище вказаною адресою, однак лише з 05.04.2013 року. (а.с. 15) Крім того, дана особа є власником квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці на якого відкрито особовий рахунок, що підтверджується витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду. (а.с. 7) Дана обставина, зокрема, була визнана й відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна.\~Суду не надано належних доказів того, що [PERSON] не проживає в квартирі і не користується наданими позивачем послугами, оскільки наявність реєстрації відповідача за іншою адресою не вказує на його відсутність, навіть тимчасову, в квартирі по вул. Фрунзе в м. Вінниці. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таких доказів відповідачем суду не надано. Крім того, судом прийнято до уваги, що [PERSON] було отримано копію позовної заяви із додатками, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі із запропонуванням надати письмові заперечення по заявленому позову та посилання на докази якими вони обґрунтовуються і повідомити про них суд (а.с. 55), повідомлено відповідача належним чином про час і місце розгляду справи. Однак, жодних заперечень щодо предявлених позивачем до нього вимог суду надано не було. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнямфізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд критично ставиться до тверджень відповідача [PERSON], що позивачем надаються неякісні послуги, оскільки таким твердженням відповідач підтверджує сама факт надання послуг, а доказів, в розумінні ст.ст. 57-58 ЦПК України, щодо неякісності послуг суду не надано. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги також те, що відповідачі систематично не оплачують надані послуги з централізованого теплопостачання, що підтверджується матеріалами цивільної справи. Суду не надано доказів того, що відповідачі відмовились від таких послуг і не споживають їх. Також, не надано доказів звернень відповідачів до позивача із претензіями щодо якості наданих послуг чи будь-якими вимогами. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 31\~988, 62 гривень, з яких: 20\~507, 71 гривень борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 3\~071, 95 гривень 3 % річних; 8\~408, 96 гривень інфляційні втрати. Невідшкодована відповідачами на користь позивача сума витрат, пов'язаних з наданням їм послуг з централізованого теплопостачання це не отримані державою кошти, що у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 ЦПК України, підчас ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в загальному розмірі 243, 60 гривень згідно платіжного доручення № ПП-9444286 від 24.09.2014 року та платіжного доручення № ПП-9447520 від 06.03.2015 року. (а.с. 1-2) Судом прийнято до уваги, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень по 60, 90 гривень з кожного. Під час ухвалення даного судового рішення судом встановлено факт недоплати позивачем судового збору в сумі 76, 28 гривень, а тому з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір в розмірі 76, 28 гривень по 19, 07 гривень з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: approved