Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Позов мотивований тим, що 14 грудня 2012 року позивач з відповідачем уклали шлюб. Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач не надає регулярної добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей та позивача. На даний час позивач тимчасово не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також позивач зазначила, що їй одній матеріально важко та її рідні не мають можливості надавати їй матеріальну допомогу, а відповідач офіційно працевлаштований, щомісячно отримує стабільний дохід та має можливість надавати грошову допомогу на утримання позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня подання заяви до досягнення 3-х років сином [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 08.05.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 17.05.2018 року було отримано копію ухвали суду від 08.05.2018 року, копію позовної заяви із додатками. Позивачем ухвалу суду від 08.05.2018 року було отримано 14.05.2018 року. (а.с. 33-34) У строк, визначений судом ухвалою суду від 08.05.2018 року, від відповідача відзив на позов не надійшов. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Будь-які докази по справі чи клопотання від учасників справи, також, на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 125497, виданим 14.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14.12.2012 року, актовий запис № 345. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 21) Згідно з свідоцтвом про народження серії І-АМ № 255736, виданим 21.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 228. (а.с. 23) Згідно з свідоцтвом про народження серії І-АМ № 357797, виданим 11.11.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 4302. (а.с. 22) Відповідно до довідки № 1335 від 19.03.2018 року, виданої Управлінням соціального захисту населення (правобережне), [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) та отримує допомогу при народженні дитини на дитину [PERSON], [INFO], з 01.11.2016 року по теперішній час. (а.с. 25) Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч. 2, ч. 4 і ч. 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 08.05.2018 року було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Отже, в даному випадку процесуальні дії могли бути вчинені до 08.06.2018 року (включно). Однак, жодна із сторін по справі не скористалась своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Судом встановлено, що [PERSON] має право на її утримання (аліменти) відповідачем, як особа з якою проживає їх спільна із відповідачем малолітня дитина віком до трьох років [PERSON], [INFO], незалежно від матеріального становища позивача. При визначенні розміру утримання (аліментів) судом враховано, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, так як є працездатною людиною; враховано наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей спільних із позивачем, 2013 і 2016 років народження. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: розміру аліментів, які сплачуються відповідачем на користь позивача на утримання їх малолітніх дитей; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Доказів того, що позивач не має права на утримання у випадках визначених Сімейним кодексом України, а також того, що між подружжям було укладено письмовий договір про надання утримання - суду не надано. Враховуючи необхідність утримання відповідачем ще двох малолітніх дітей та вищевикладене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною трьох років відсутні. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 77 та ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви і сплачуються щомісячно. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною трьох років, тобто до 06.11.2019 року. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального і (або) сімейного стану когось із них на підставі ч. 3 ст. 80 СК України. Крім того, право на утримання може бути припинено у випадках, передбачених ч. 1, ч. 3 і ч. 4 ст. 82, ст.ст. 85 та 89 СК України. Також, у випадках, визначених ст. 83 СК України, рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 469, 90 гривень. Доказів понесення позивачем інших судових витрат, а також понесення відповідачем судових витрат - суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial