Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 13.07.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним і Відповідачем та зареєстрований 18.12.2015 р. у Відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1994. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у позовній заяві зазначив, що він з Відповідачем зареєстрував шлюб 18.12.2015 р.; [INFO]. у них народився син [PERSON], батьком якого записаний він; на даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети та не підтримують шлюбних стосунків; спору майнового характеру немає. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 31.07.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 15.08.2017 р., відкладений через неявку Відповідача на 07.09.2017 р.; ухвалою суду від 07.09.2017 р. подружжю було надано строк для примирення 2 місяця, провадження зупинено. Ухвалою суду від 20.11.2017 р. відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 06.12.2017 р., відкладено за неявкою Відповідача на 15.12.2017 р. та 10.01.2018 р. У судове засідання 10.01.2018 р. сторони не з'явилися. Позивач подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 51). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялася, що підтверджено наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями (а.с. 37, 45, 50). Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі (а.с. 51), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 18.12.2015 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 18.12.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1994 (а.с.3); сторони мають дитину [PERSON], [INFO], батьком якого записано Позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 03.06.2016 р. Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 800 (а.с. 4). Як зазначено Позивачем в позовній заяві, на даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети та не підтримують шлюбних стосунків. Як роз'яснено в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, небажання відновлювати сімейні відносини, зокрема й після наданого судом строку для примирення, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зважаючи на небажання Позивача поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Тому суд Вимога про відновлення дошлюбного прізвища Відповідача сторонами перед судом не порушувалася. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує за статтею 141 ЦПК України. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved