Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 10500 гр. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав умови договору та надав відповідачу кредит, однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 13 липня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 117076,75 грн., яка складається з: 10226,57 грн. - заборгованість за кредитом, 99148,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1650 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 5551,27 грн. - процентна складова. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 109375,48 грн., та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1756,15 грн. В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами відмовлено. З вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог не погодилася відповідач [PERSON] та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати кредитний договір б/н від 08 квітня 2014 року нікчемним та застосувати наслідки нікчемного правочину. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом по справі ніяких доказів не досліджувалося, засідання було у формі бесіди, а фіксування судового процесу технічними засобами в порушення вимог не відбувалося. Також не можна погодитися з висновками суду, що кредитний договір був укладений відповідно до умов законодавства, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, не зазначено строк договору, та кінцевий строк повернення кредиту, відповідачем було підписано лише анкету-заяву на отримання кредиту. Також розрахунок заборгованості, наданий позивачем не є допустимим доказом, а є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, однак розрахунок не є документом, що підтверджує факт проведення фінансових операцій. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 5550 від 29 листопада 2017 року, надав лист з проханням розглянути справу за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних вправ в апеляційному порядку» №12 від 24 жовтня 2008 року у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами не оскаржується, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушенням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором б\\н від 08 квітня 2014 року, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання цих зобов'язань, суд зазначив про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 109375,48 грн., яка складається з: 10226,57 грн. - заборгованості за кредитом, 99148,91 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом З вказаним висновком апеляційний суд частково не погоджується. З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2014 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у позивача та підтвердив, що ознайомився та погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.5), тобто між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту, відповідачу була видана кредитка картка. Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, відповідач, підписавши 08 квітня 2014 року анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідача, був повідомлений про зміст цих умов та правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві. За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було підписано лише анкету-заяву на отримання кредиту, а тому цей договір є нікчемним, є неспроможними, оскільки за приписами положень ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором. Відповідно п. 2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на станом на 13 липня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 117076,75 грн., яка складається з: 10226,57 грн. - заборгованість за кредитом, 99148,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1650 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 5551,27 грн. - процентна складова (а.с.4). З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 27,60 % на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 32.40%, з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 42,00%. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на час дії відсоткових ставок 32,40% та 42,00% погашення заборгованості не здійснювалося. В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 27,60% річних на залишок заборгованості. Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 27,60% річних та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 13 липня 2017 року, яка складає 1046 дні, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 8201,03 грн. з наступного розрахунку: 9640,41 грн.(поточна заборгованість за кредитом) х 27,60% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1046 дня = 7730,97 грн.; 586,16 грн.(прострочена заборгованість за кредитом) х 27,60% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1046 дня = 470,06 грн.; 7730,97 грн. + 470,06 грн. = 8201,03 грн., та разом із заборгованістю за процентами станом на 01 вересня 2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 2309,93 грн. стягненню підлягає 10240,96 грн. (8201,03 грн. + 2309,93 грн.). Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути станом на 13 липня 2017 року заборгованість в сумі 20467,53 грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 10226,57 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 10240,96 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та процентів за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню с ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення не оскаржувалось. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, ухвалюючи нове рішення в частині стягнення заборгованості з відповідача, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду в частині стягнення понесених витрат по сплаті судового збору, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені судові витраті по сплаті судового збору в сумі 306,98 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial