Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

в січні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк», згідно з яким просив: визнати його зобов`язання за кредитним договором № 490083006 від 04.08.2008 року, укладеного з АТ «Альфа-Банк», припиненим з 08.11.2018 року; стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь надлишкові сплачені та зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором № 490083006 від 04.08.2008 року кошти у розмірі 87 923,33 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 04.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490083006, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 173 993,40 грн. для придбання останнім автомобіль марки «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , який, в свою чергу, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 583946-02-10-01 від 08.08.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО». При цьому, рішенням Постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25.09.2014 року було задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 114 233,43 грн., з яких: 99 422,39 грн. - заборгованість за кредитом; 5 154,40 грн. - заборгованість по відсоткам; 1 739,95 грн. - заборгованість за комісією; 7 916,69 грн. - пеня. Разом з тим, 12.11.2012 року на перехресті вул. Тельмана - вул. Горького відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , автомобіля марки «Деу», державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіля марки «Фав», державний номерний знак [NUMBER] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 03.10.2018 року, було змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2016 року, ухваленим по справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, в частині стягнення страхового відшкодування та викладено резолютивну частину в наступній редакції: стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] 193 336,76 грн. шляхом перерахування зазначених коштів в безготівковому порядку на рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Альфа-Банк», з метою погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 490083006 від 04.08.2008 року, зазначивши призначення платежу: страхове відшкодування для зарахування на п/р [NUMBER], [PERSON] , кредитний договір № 4900830065 від 04.08.2008 року, а/м Kia Sorento, р/н [NUMBER] . Для погашення кредиту. Згідно меморіальних ордерів №№ 280533 від 25.10.2018 року, № 280442 від 25.10.2018 року, № 229707 від 08.11.2018 року та № 231563 від 08.11.2018 року на рахунок АТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором надійшли кошти у загальному розмірі 193 336,76 грн. За вказаних обставин, позивач вважає, що його зобов`язання до кредитним договором є припиненими з 08.11.2018 року, а надлишкові сплачені кошти на рахунок ПАЬ «Альфа-Банк» в якості погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 79 103,33 грн. - підлягають поверненню йому. Ухвалою від 01.02.2019 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні, яке відбулося 09.04.2019 року, судом було повернуто без розгляду представнику відповідача його заяву та відзив на підставі ч. 2 ст. 126 та ч.ч. 8-9 ст. 83 ЦПК України. Ухвалою від 09.04.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті. 30.07.2019 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача щодо заявлених позовних вимог, в яких ПАТ «Альфа-Банк» просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що грошові кошти у сумі 193 336,76 грн., перераховані страховиком відповідно до вимог рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2017 року в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором, а не зобов`язань за рішенням Третейського суду щодо стягнення заборгованості у сумі 114 233,43 грн. станом на 25.09.2014 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, судом встановлено, що 04.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490083006, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 173 993,40 грн. для придбання останнім автомобіль марки «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , який, в свою чергу, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 583946-02-10-01 від 08.08.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» (а.с.18-23). При цьому, рішенням Постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25.09.2014 року було задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 114 233,43 грн., з яких: 99 422,39 грн. - заборгованість за кредитом; 5 154,40 грн. - заборгованість по відсоткам; 1 739,95 грн. - заборгованість за комісією; 7 916,69 грн. - пеня (а.с.24-28). Разом з тим, 12.11.2012 року на перехресті вул. Тельмана - вул. Горького відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , автомобіля марки «Деу», державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіля марки «Фав», державний номерний знак [NUMBER] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 03.10.2018 року, було змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2016 року, ухваленим по справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, в частині стягнення страхового відшкодування та викладено резолютивну частину в наступній редакції: стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] 193 336,76 грн. шляхом перерахування зазначених коштів в безготівковому порядку на рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Альфа-Банк», з метою погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 490083006 від 04.08.2008 року, зазначивши призначення платежу: страхове відшкодування для зарахування на п/р [NUMBER], [PERSON] , кредитний договір № 4900830065 від 04.08.2008 року, а/м Kia Sorento, р/н [NUMBER] . Для погашення кредиту (а.с.33-36, 37-45). Згідно меморіальних ордерів №№ 280533 від 25.10.2018 року, № 280442 від 25.10.2018 року, № 229707 від 08.11.2018 року та № 231563 від 08.11.2018 року на рахунок АТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором надійшли кошти у загальному розмірі 193 336,76 грн.(а.с. 47-49). В свою чергу, як передбачено ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тобто, реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною статті 1050 ЦК України, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настаєдостроково. Натомість, прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Внаслідок такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за час невиконання такого рішення. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову в частині припинення зобов`язань, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» в частині визнання зобов`язання припиненим з 08.11.2018 року (дата останнього платежу), підлягає задоволенню. Позивач, як на підставу для задоволення заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача надлишково сплачених та зарахованих на погашення заборгованості за кредитним договором №490083006 від 04.08.2008 коштів в розмірі 87923,33 грн. посилається на положення ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч.1-2, п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. З врахуванням вищевказаного, заявлені вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, адже кошти перераховувалися на виконання зобов`язань за договором, тобто за наявністю правової підстави. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кошти були отримані кредитором від страховика на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 752/11860/14-ц, яке набрало законної сили, що, в свою чергу, унеможливлює їх повернення відповідно до вимог вищевказаних норм чинного законодавства. Більш того, оскільки позивач не є особою, яка безспосередньо сплатила ці кошти відповідачу, тому підстави для стягнення з відповідача на його користь заявленої суми коштів також відсутні. Водночас, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які сплачено позивачкою за подання даного позову до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: partial