Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

В січні 2021 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 28.12.2018 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Некрасовою Ю.В. У вказаному житловому будинку залишились зареєстрованими її її батько [PERSON] , її рідний брат [PERSON] , її рідний дядько [PERSON] , які з 2000 року не проживають за місцем своєї реєстрації, не утримують житловий будинок, майно та особисті речі відповідачів в будинку відсутні. Посилаючись на викладене, позивачка просить позов задовольнити. 19.01.2021 року ухвалою судді відкрите провадження по справі. Відповідно до заяви, позивачки [PERSON] , яка просила про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені своєчасно та належним чином. Враховуючи викладене, та зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого 28.12.2018 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Некрасовою Ю.В. В житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які з 2000 року не проживають за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про непроживання від 20.12.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved