Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

В січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.06.2010 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 вересня 2017 року становить 43554,43 грн., а саме: заборгованість за кредитом 3397,42 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 34606,80 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3000,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2050,21 грн., що підтверджено розрахунком. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав строковий кредит у розмірі 3900,00 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок, який було відкрито відповідно договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, [PERSON] повинен сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між позивачем та відповідачем становить підписана анкета-заява, «Умови та правила надання банківських послуг». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідача. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 вересня 2017 року становить 43554,43 грн., а саме: заборгованість за кредитом 3397,42 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 34606,80 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3000,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2050,21 грн., що підтверджено розрахунком. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов'язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовною заявою до відповідача просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе як пеню, так і штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 2050,21 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахуванні пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 2050,21 грн. задоволенню не підлягають. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1762 гривні 00 копійок.

Outcome: partial