Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 36353,97 грн., інфляційні втрати в розмірі 25125,92 грн. та 3% річних за несплату аліментів в розмірі 3849,59 грн. Представник відповідача Теперик О.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, не заперечила проти стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36353,97 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 25125,92 грн. та 3% річних за несплату аліментів в розмірі 3849,59 грн. вважає безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 17 вересня 2008 року. Виконавчий лист по справі №2-6243/11 був виданий Рівненським міським судом 10 січня 2012 року та пред`явлений до виконання у відділ ДВС Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області. 25 січня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області Терновським Є.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6243/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., починаючи з 30 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. 15 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася із заявою до відділу ДВС Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області про повернення виконавчого листа №2-6243/11 без подальшого виконання. 21 грудня 2018 року старшим державним виконавцем відділу Летичівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Слободянюк Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6243/11. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виконанню виконавчого листа №2-6243/11 виданого державним виконавцем Летичівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Слободянюк Н.М. від 01 березня 2019 року, за період з 30 вересня 2011 року по 01 березня 2019 року, загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 39243,62 грн., сплачено аліментів в розмірі 40878,25 грн. (в грудні 2018 року - 2735 грн., в лютому 2019 року - 38143,25 грн.), заборгованість станом на 01 березня 2019 року складає -1634,63 грн. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+….(Anх1%хQn), де: A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Представником позивача [PERSON] проведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, згідно якого загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 36 353,97 грн. Суд, погоджується з вказаним розрахунком в частині обрахування пені, так як він проведений відповідно до формули, яка була визначена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 36353,97 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів суд зазначає наступне: Відповідно до ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання. Правовідносини сторін в даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч.2 ст. 625 ЦК України не застосовуються. Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені. Зокрема, ст.196 СК України визначено, що в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Обов`язок платника аліментів щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних визначений у ч.4 ст.196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. У відповідача [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, а не прострочення сплати додаткових витрат на дитину. Суд звертає увагу на те, що при вирішені спірних правовідносин, які виникли в площині сімейних відносин, пріоритетним для вирішення останніх, окрім загальних норм законодавства, є норми Сімейного кодексу України, в силу чого, при наявності загальної та спеціальної норми законодавства, дія якої охоплює спірні правовідносини, застосуванню підлягає спеціальна норма законодавства, а тому, в даному випадку, при вирішенні спірних правовідносин щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну сплату грошових коштів у виді аліментів ст.625 ЦК України застосуванню не підлягає, а застосовується норма ст. 196 СК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду, не ґрунтуються на вимогах матеріального права, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. А отже у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] понесених позивачем судових витрат по справі по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved