Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся адвокат Боднарчук Станіслав Ярославович в інтересах [PERSON] з позовом до Харківської міської ради, в якому просить визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер племінник позивача - [PERSON] . Спадкодавець був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші особи із заявами не зверталися, тому позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті племінника [PERSON] . Спадкоємці попередніх черг відсутні, батьки померли, останній одруженим не був, дітей не мав. До складу спадщини, що відкрилась, входить квартира [ADDRESS] , 1/3 якої належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 16.03.2007 року, а 2/3 - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Десятою Харківською державною нотаріальною конторою. У червні 2020 року представник позивача звернувся до П`ятої харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 17.06.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого Харківська міська рада вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Посилається на те, що позивачем не надано вичерпний перелік документів, необхідний для підтвердження права власності у спадкодавця на квартиру [ADDRESS] , не надано усіх необхідних доказів, які б встановлювали причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують юридичний факт. Так, в матеріалах справи немає відомостей від компетентних органів щодо відсутності відомостей про відновлення документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Вважає, що позивач, звертаючись до суду, не використав усіх можливих засобів для встановлення того, що відсутня можливість одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме факт належності спірної квартири [PERSON] , а тому позовна заява є передчасною. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді від 30.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.09.2020 року витребувано у відокремленого підрозділу П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копії документів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 11.11.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Зокрема, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який на день смерті постійно був зареєстрований в [ADDRESS] . 14.11.2019 року державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори за заявою про прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , заведена спадкова справа за №365п/2019, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №58321717 від 14.11.2019 року, а також матеріалами спадкової справи. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58321307 від 14.11.2019 року, а також інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №58321330 від 14.11.2019 року, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні, а також за життя [PERSON] заповіт не складав, спадковий договір не укладав. З матеріалів справи вбачається, що після сметрі [PERSON] інших спадкоємців, окрім позивача, який є спадкоємцем третьої черги, немає. Так, мати спадкодавця [PERSON] померла [INFO] , батько спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , у шлюбі [PERSON] не перебував, дітей не мав. Вказані факти підтверджуються: даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.05.1963 року, згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] ; даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.08.1951 року, згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] ; даними свідоцтва про народження від 02.10.1947 року, згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] ; даними свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 19.09.2003 року, даними свідоцтва про смерть [PERSON] серія [NUMBER] від 17.12.2010 року; даними матеріалів спадкової справи. За життя [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] якої належало останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.2007 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, та 2/3 якої належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 01.07.2011 року Десятою Харківською державною нотаріальною конторою. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів від 04.06.2020 року №1081837, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №247969559 від 12.03.2021 року. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкові від 14.11.2019 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Отже, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема, квартира [ADDRESS] . 17 червня 2020 року державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Стрельниковою А.С. винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту постанови підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність правовстановлюючих документів про право власності на зазначене нерухоме майно. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 5 ст.1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.. За ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Суд вважає, що позивач, як спадкоємець за законом своєчасно, відповідно до ст.1269 ЦК України, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Однак, факт належності на праві приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] , в цілому зазначеної квартири підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №247969559 від 12.03.2021 року. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене посилання представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву суд не приймає до уваги як необґрунтовані. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку надав належні, і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем при розгляді справи в суді необхідно віднести на його рахунок. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 328, 392, 1217, 1218, 1265, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Outcome: approved