overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої компенсації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.2012 року до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради звернулася відповідач із заявою про призначення щомісячної компенсаційної виплати особі, яка надає соціальні послуги, яка була призначена відповідачу на період із 13.09.2017 року по 16.04.2017 року у зв'язку із наданням соціальних послуг [PERSON] В листопаді 2014 року на адресу департаменту надійшло повідомлення про смерть [PERSON], а тому відповідачу було здійснено перевиплату компенсації в розмірі 70,72 грн. Просить стягнути із [PERSON] на свою користь 70,72 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася по невідомим суду причинам, проте подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подала, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 1212 ЦК України передбачено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Судом встановлено, що відповідач 13.09.2012 року звернулася до позивача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій і пільг та просив призначити йому компенсаційну виплату фізичній особі, яка надає соціальні послуги. Окрім того, вищевказана компенсація відповідачу була призначена у зв'язку із тим, що до позивача 13.09.2012 року звернулася [PERSON], яка в своїй заяві вказала, що за станом здоров'я потребує догляду (а.с.5,6). Рішенням позивача від 30.10.2012 року відповідачу було призначено проведення компенсації. Із повідомлення про громадян, які померли за жовтень для зняття з обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги від 03.11.2014 року встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Рішенням про визнання обсягу надміру виплачених коштів встановлено, що з 14.10.2014 року по 31.10.2014 року відповідачу було здійснено пере виплату компенсації в розмірі 70,72 грн., про що останньому було повідомлено 14.11.2014 року, однак вимога позивача про повернення коштів була залишена без реагування (а.с.2). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути надміру виплачену компенсаційну виплату фізичній особі, яка надає соціальні послуги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої компенсації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.12.2013 року до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради звернулася відповідач із заявою про призначення щомісячної компенсаційної виплати особі, яка надає соціальні послуги, яка була призначена відповідачу на період із 16.12.2013 року по 04.12.2015 року у зв'язку із наданням соціальних послуг [PERSON] В листопаді 2014 року на адресу департаменту надійшло повідомлення про смерть [PERSON], а тому відповідачу було здійснено перевиплату компенсації в розмірі 96,26 грн. Просить стягнути із [PERSON] на свою користь 96,26 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася по невідомим суду причинам, проте подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подала, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 1212 ЦК України передбачено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Судом встановлено, що відповідач 16.12.2013 року звернулася до позивача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій і пільг та просив призначити йому компенсаційну виплату фізичній особі, яка надає соціальні послуги. Окрім того, вищевказана компенсація відповідачу була призначена у зв'язку із тим, що до позивача 16.12.2013 року звернулася [PERSON], яка в своїй заяві вказала, що просить призначити їй надавати соціальні послуги її онуку [PERSON] за станом здоров'я (а.с.5,6). Рішенням позивача від 30.12.2013 року відповідачу було призначено проведення компенсації. Із повідомлення про громадян, які померли за жовтень для зняття з обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги від 03.11.2014 року встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Рішенням про визнання обсягу надміру виплачених коштів встановлено, що з 28.10.2014 року по 30.11.2014 року відповідачу було здійснено пере виплату компенсації в розмірі 96,26 грн., про що останній було повідомлено 19. 11.2014 року, однак вимога позивача про повернення коштів була залишена без реагування (а.с.2). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути надміру виплачену компенсаційну виплату фізичній особі, яка надає соціальні послуги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01.04.2011 по 31.08.2014 [PERSON] перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Соснівського району. Отримувала тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на сина [PERSON],[INFO]. 30.01.2015 [PERSON] звернулася до управління соцзахисту населення Соснівського району департаменту соцполітиики Черкаської міської ради за призначенням допомоги по догляду та надала довідку Соснівського ВДВС від 30.01.2015 про те, що батько дитини, [PERSON], почав сплачувати аліменти з липня 2014 року. Таким чином, сума коштів, що підлягає до стягнення з [PERSON] за період з 01.04.2011 по 31.07.2014 становить 13 906 грн. 50 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до початку судового засідання заяву, в якій позов підтримав та просив справу слухати у його відсутність. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд на підставі ст. ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме затвердженим постановою КМУ від 22.02.2006 № 189, [PERSON] перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Соснівського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з 01.04.2011 по 31.08.2014 та отримувала тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на сина [PERSON], [INFO], так як батько дитини [PERSON] не платив аліменти. Відповідно до п. 12 Порядку якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв»язку з чим можливо стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду з заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. 30.01.2015 [PERSON] звернулася до управління соціального захисту населення Соснівського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за призначенням допомоги по догляду та надала довідку Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 30.01.2015 № 43 про те, що батько дитини, [PERSON] почав сплачувати аліменти з липня 2014 року. Відповідно до ч. 10 ст.181 Сімейного кодексу України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Держаного бюджету України у судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення надміру виплачених коштів. В обґрунтування своїх вимог вказували, що [PERSON] з 17.12.2012 року перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Соснівського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, як одержувач компенсації на транспортне обслуговування. Внаслідок проведення інвентаризації особових справ інвалідів та відповідно до інформації з ДАІ було виявлено що з 01.10.2008 року [PERSON] є власником автомобіля Renault Safrane, 1993 року випуску. Таким чином відповідач мав право лише на компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів. Просили стягнути з відповідача на рахунок департаменту соціальної політики Черкаської міської ради надміру виплачену суму компенсації на транспортне обслуговування в розмірі 324,61 грн.. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення. Представник третьої особи не зявився,але скерував заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 17.12.2012 року перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Соснівського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, як одержувач компенсації на транспортне обслуговування та йому була призначена компенсація на транспортне обслуговування (розпорядження Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 21.03.2013 року) відповідно до Постанови КМУ№ 228 від 14.02.2007 року. Згідно облікової картки приватного ТЗ [PERSON] є власником автомобіля Renault Safrane, 1993 року випуску з 01.10.2008 року . Відповідно до п.п. 2 п. 8 Постанови КМУ від 14.02.2007 року № 228, компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів призначаються інвалідам та дітям інвалідам, які мають право на забезпечення автомобілем, але не одержали його і користуються автомобілем, придбаним за власні кошти інвалідів, законних представників недієздатних інвалідів, дітей інвалідів. Таким чином, аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача 324,61 грн., оскільки відповідач має право лише на компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів. Крім того у відповідності до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача також, підлягає 243,60 грн., оскільки при подачі позову до суду, позивач був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Департамент соціальної політики Ялтинської міської ради звернувся до суду із заявою, в якій просить суд призначити [PERSON], [INFO], опікуном над недієздатною сестрою [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивує тим, що сестра [PERSON] - [PERSON], страждає на хронічний психічний розгляд та не може усвідомлювати своїх дій. Рішенням Ялтинського міського суду від 16 грудня 2013 року [PERSON] визнано недієздатною. [PERSON] звернувся до Департаменту соціальної політики Ялтинської міської ради з заявою про встановлення опіки над [PERSON]. На підставі проведених обстежень житлово-побутових умов,враховуючи ста здоров'я кандидата в опікуни, заявник вважає доцільним рекомендувати [PERSON] призначити опікуном над недієздатною [PERSON]. Представник заявника у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, заяву підтримав. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, заяву підтримав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним братом [PERSON], [INFO], що підтверджено рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 27 вересня 2013 року, що набрало законної сили. Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 16 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, [PERSON], [INFO] визнано недієздатною (а.с.7). Крім того, в рішенні суду від 16 грудня 2013 року, зазначено, що, відповідно до висновку №30 лікарської комісії Психоневрологічного відділення «Міської лікарні №1 м.Ялти» від 16 серпня 2011 року [PERSON], [INFO], є інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу, встановленого з 1992 року та потребує постійного стороннього догляду. Також, радою по опіці та піклуванню недієздатних та обмеженню дієздатних фізичних осіб при виконавчому комітеті Ялтинської міської ради, надано подання про доцільність встановлення опіки над недієздатною [PERSON], [INFO] та призначення її опікуном [PERSON], [INFO] (а.с.14-15). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, - суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, суд з'ясувавши обставини справи, перевіривши надані докази, приходить до висновку, що вимоги заявника є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Деражнянська центральна районна лікарня звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу і відповідно до вимог Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу та зобовязана пройти відповідне лікування. Проте вона ухиляється від госпіталізації, самовільно залишила Хмельницький обласний протитуберкульозний диспансер, у якому перебувала на стаціонарному лікуванні з 3 грудня 2015 року по 12 лютого 2016 року, категорично відмовившись від продовження лікування. При контрольному обстеженні [PERSON] в Хмельницькому обласному протитуберкульозному диспансері 17 березня 2016 року у неї підтверджено продовження бактеріовиділення та її було направлено на стаціонарне лікування, проте вона від нього ухилилася, а тому з метою запобігання поширенню туберкульозу заявник просить задовольнити його заяву. В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву. Вислухавши доводи представника заявника, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 11 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з довідкою Деражнянської центральної районної лікарні, у [PERSON] діагностовано деструктивний туберкульоз (17 березня 2016 року) і вона потребує подальшого лікування в примусовому порядку. Ця ж обставина підтверджується рішенням ЛКК Деражнянської ЦРЛ №187 від 12 квітня 2016 року, яким рекомендовано подальше лікування в примусовому порядку до досягнення стійкого знебацилення терміном не менше трьох місяців. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про те, що [PERSON], будучи хворою на заразну форму туберкульозу, ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, а тому наявні підстави для її примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Деражнянська центральна районна лікарня звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу і відповідно до вимог Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу та зобовязаний пройти відповідне лікування. Проте він ухиляється від госпіталізації, неодноразово самовільно залишав Хмельницький обласний протитуберкульозний диспансер, у якому перебував на стаціонарному лікуванні з 11 лютого по 31 березня 2016 року, категорично відмовляється від продовження лікування, а тому з метою запобігання поширенню туберкульозу заявник просить задовольнити його заяву. В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву. Вислухавши доводи представника заявника, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 11 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з довідкою Деражнянської центральної районної лікарні, у [PERSON] діагностовано мультирезистентний туберкульоз легень (дисемінований) і він потребує подальшого лікування в примусовому порядку. Ця ж обставина підтверджується рішенням ЛКК Деражнянської ЦРЛ №186 від 12 квітня 2016 року, яким рекомендовано подальше лікування в примусовому порядку до досягнення стійкого знебацилення терміном не менше трьох місяців. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про те, що [PERSON], будучи хворим на заразну форму туберкульозу, ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, а тому наявні підстави для його примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Деражнянська центральна районна лікарня звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу і відповідно до вимог Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу та зобовязаний пройти відповідне лікування. Проте він ухиляється від госпіталізації, самовільно залишив Хмельницький обласний протитуберкульозний диспансер, у якому перебував на стаціонарному лікуванні з 7 жовтня по 25 грудня 2015 року, категорично відмовившись від продовження лікування, а тому з метою запобігання поширенню туберкульозу заявник просить задовольнити його заяву. В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву. Вислухавши доводи представника заявника, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 11 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з довідкою Деражнянської центральної районної лікарні, у [PERSON] діагностовано розширену резистентність туберкульозу легень (інфільтративний) і за станом здоровя він потребує паліативного лікування в примусовому порядку. Ця ж обставина підтверджується рішенням ЛКК Деражнянської ЦРЛ №149 від 22 березня 2016 року, яким рекомендовано подальше лікування в примусовому порядку до досягнення стійкого знебацилення терміном не менше трьох місяців. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про те, що [PERSON], будучи хворим на заразну форму туберкульозу, ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, а тому наявні підстави для його примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved