Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну імені дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач з 30.10.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дитину [PERSON], [INFO] 15.12.2011 року відповідач у відділі ДРАЦС ВМУЮ Вінницької області особисто, без згоди позивача зареєстрував народження їх спільної дитини, вказавши ім'я «[PERSON]», цілком усвідомлюючи, що позивач була категорично проти надання дитині такого імені. На неодноразові прохання [PERSON] змінити ім'я їх спільної дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», [PERSON] відповідав відмовою. Також, [PERSON] не з'явився на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області від 14.09.2012 року, на якому мало б вирішуватися питання про надання дозволу на зміну імені їх спільного сина. Мирним шляхом дану проблему вирішити не вдається. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про зміну імені спільного сина [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO], з імені «[PERSON]» на ім'я «[PERSON]» та зобов'язання відділу ДРАЦС ВМУЮ внести відповідні зміни в свідоцтво про народження дитини та в книгу реєстрації актів цивільного стану. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та просив вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволені відмовити. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради зазначила про можливість зміни імені дитини в її інтересах, зважаючи на обставини справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділу ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником третьої особи суду направлено прохання про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про покладання на розсуд суду при вирішення даного питання. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2010 року, народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 15.12.2011 року, актовий запис № 4761. (а.с. 6) [INFO] дитини було зареєстровано за заявою [PERSON] у відділі ДРАЦС ВМУЮ Вінницької області, визначивши ім'я сину «[PERSON]», що підтверджується повідомленням № 3626-06.01.-68 від 04.10.2012 року та свідоцтвом про народження.(а.с. 7) [PERSON] звернулась із заявою про надання дозволу на зміну імені дитини до комісії з питань захисту прав дитини. Однак, рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 373 від 27.09.2012 року було вирішено утриматись від надання дозволу [PERSON] на зміну імені малолітньому сину [PERSON], [INFO] з імені [PERSON] на ім'я [PERSON]. При цьому було враховано, що батько дитини [PERSON] не з'явився на засідання комісії з питань захисту прав дитини. (а.с. 9) Із свідоцтва про хрещення від 20.08.2014 року вбачається, що [PERSON] було охрещено під іменем [PERSON]. (а.с. 28) Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає зі своєю матір'ю [PERSON] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а батько [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 10-12) В судовому засіданні було встановлено, що на даний час подружжя не проживає разом. З виписок із медичної картки дитини, медичних довідок, консультаційних висновків спеціалістів вбачається, що дитина записана як [PERSON], а не як [PERSON]. (а.с. 13-27) Також, з виписки із амбулаторної карти від 03.07.2014 року та довідки від 27.08.2014 року вбачається, що дитина при спілкуванні з лікарем відкликається на ім'я [PERSON]. (а.с. 26-27) Згідно із консультативним заключенням від 11.08.2014 року, виданим Медичним центром «Плюс», заявлена проблема, коли дитину називають невизначено або різними іменами може завадити психологічному стану та розвитку дитини. Також за результати спостереженнями в ході консультації було з'ясовано, що дитина відкликається на ім'я «[PERSON]» (скорочено від «[PERSON]»). (а.с. 25) Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 7 Конвенції про права дитини визнає за дитиною право на ім'я. Вибір імені дитини здійснюється за взаємною згодою батьків. Відповідно до ст. 12 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Судом не заслуховувалась думка дитини, враховуючи її вік та нездатність наразі сформулювати власні погляди. Згідно ст. 7 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина з моменту народження має право на ім'я та громадянство. Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по-батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають, зокрема народження фізичної особи та її походження. Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 144 СК України реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 146 СК України ім'я дитини визначається за згодою батьків. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 2.6, 2.11 Положення про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.09.2002 року № 86/5 визначено, що заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження в зв'язку з тим, що при реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім'я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини в зв'язку з тим, що вона фактично має власне ім'я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України при вирішенні подібних спорів беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] Дитина проживає з матір'ю, оскільки батько з родиною не проживає. Мати піклується про здоров'я дитини, її розвиток, виконує всі обов'язки покладені на неї законодавством. В побуті, при відвіданні медичних установ тощо дитину називають [PERSON], хоча зареєстрований він як [PERSON]. Судом прийнято до уваги, що звернення до дитини, використовуючи при цьому то ім'я [PERSON], то [PERSON], негативно впливає на психічний розвиток дитини і в подальшому може призвести до негативних наслідків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини, зокрема, має спрямовуватися на розвиток її собистості. Зазначені вище обставини, обставини викладені позивачем в позовній заяві та повідомлені її представником в судовому засіданні, переконують суд у наявності підстав для зміни імені дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», враховуючи при цьому інтереси дитини. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 243, 60 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: approved