Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила надати [PERSON] дозвіл на виїзд її малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], за межі України без письмової згоди батька дитини - [PERSON], до досягнення дитиною 16 річного віку, на короткострокові поїздки для оздоровлення та відпочинку дитини у терміни: з 26.05.-20.06.2018 року, з 01.07.-31.08.2018 року, з 01.10.-15.11.2018 року до країн: Турції, Єгипту, Тунісу, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі та Іспанії; з 01.02,- 25.02.2019 року, з 26.05.-20.06.2019 року, з 01.07,- 31.08.2019 року, з 01.10.- 15.11.2019 року до країн: Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі. Іспанії, Російської Федерації; з 01.02. - 25.02.2020 року, з 26.05. - 20.06.2020 року, з 01.07. - 31.08.2020 року, з 20.09. - 15.11.2020 року до країн. Таїланду, Шри-Ланка, Грузії, Турції, Єгипту, Греції, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії; з 01.02 - 25.02.2021 року, 26.05 - 20.06.2021 року, 01.07 - 31.08.2021 року, 20.09 - 15.11.2021 року до країн:Індонезії, Таїланду, острова Балі, Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Греції, Португалії; з 01.02 - 25.02.2022 року, з 26.05 - 20.06.2022 року, з 01.07 - 31.08.2022 року, з 20.09 - 15.11.2022 року до країн: острова Занзібар, Таїланду, В'єтнаму, Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Італії, Греції, ОАЕ; з 01.02 - 25.02.2023 року, 26.05 - 25.06.2023 року, 01.07 - 31.08.2023 року, 15.11 - 10.01.2023 року до країн: Таїланду, Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Греції, Франції, Чехії, Великобританії, острів Куба, ОАЕ; з 20.01 - 20.02.2024 року, 26.05 - 25.06.2024 року, 01.07 - 15.08.2024 року, 01.10 - 15.11.2024 року до країн: Таїланду, Індії, Китаю, Турцїї, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Греції, Польщі, Іспанії, Франції, Великобританії, Чехії, Румунії, Домініканської Республіки, ОАЕ, США; з 20.01 - 20.02.2025 року, з 26.05 - 25.06.2025 року, з 01.07 - 15.08.2025 року, з 01.10 - 15.11.2025 року до країн: Таїланду, Сингапуру, Малайзії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Греції, Польщі, Іспанії, Великобританії, Німеччини, Чехії, Домініканської Республіки, США; - з 03.01. - 15.02.2026 року, з 10.03 - 20.03.2026 року, з 26.05 - 20.06.2026 року, з 10.07 - 15.08.2026 року, з 15.10 - 15.11. 2026 року до країн: Таїланду, Сингапуру, Китаю, Японії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Великобританії, Чехії, ОАЕ, США. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, за спільної згоди з відповідачем, дитина проживає з матір'ю, а відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Після розлучення вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд малолітньої доньки за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач необґрунтовано відмовляв. Такі дії відповідача призводять до переносу запланованих поїздок за межі України, затримки у придбані квитків, додаткових та безпідставних фінансових затрат. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували відмову, відповідач не наводить. Вона вважає, що така позиція відповідача і батька [PERSON] шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, оскільки виїзд останньої за межі України відповідає її інтересам та є доцільним з точки зору її виховання та розвитку. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Зі своєї сторони вона зобов'язується вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню строку перебування за кордоном забезпечити повернення дитини в Україну. Виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин. Ухвалами суду до участі у дану справу були залучені орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради та Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м. Дніпрі ради в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи без їхньої участі та задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше його представник [PERSON] надала суду письмові дебати, в яких заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі. При цьому, зазначила, що позивачкою не зазначено, в яку конкретно країну, на який саме період вона просить надати дитині виїзд за межі України без згоди батька. Крім того, зазначила, що це буде порушувати права батька на спілкування з дитиною, оскільки він не буде знати, де його дитина. Представник органа опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у м. Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим 24.03.2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 316 від 24.03.2010 року (а.с.7). Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року по цивільній справі № 204/7398/2016-ц (а.с.6). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір'ю, а батько дитини сплачує на утримання дочки аліменти. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка звернулася до суду та просила надати їй дозвіл на виїзд її малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], за межі України без письмової згоди батька дитини - [PERSON], до досягнення дитиною 16 річного віку, оскільки на її звернення з проханням надати нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд малолітньої доньки за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, відповідач відмовляв. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року за № 231 передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 4 закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, стороною позивачки не доведено суду належними доказами, що відповідач не надає згоду їхній малолітній дитині на виїзд за межі України для оздоровлення на короткострокові поїздки. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно з ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради від 20.10.2017 року № 16/484 «Про доцільність надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON], [INFO] р.н.»,

Outcome: dismissed