Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ДЮСШ «Чемпіон» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року в сумі 2 461,80 грн. та моральну шкоду в сумі 4 923.60 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебував з відповідачем в трудових відносинах з серпня 2010 року, а в червні 2011 року трудовий договір був розірваний на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня 2011 року він був поновлений на посаді директора ДЮСШ «Чемпіон». Фактично судове рішення було виконане лише 10 грудня 2012 року. Вказаним рішенням суду вимога щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалась, так як не була заявлена. Крім того, невиплата відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу за грудень 2011 року призвела до моральних страждань, які він оцінює в 4923.36 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2014 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з КПНЗ «ДЮСШ «Чемпіон» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня по 31 грудня 2011 року в сумі 2461.80 грн. та 250 грн. у відшкодування моральної шкоди. В апеляційній скарзі КПНЗ «ДЮСШ «Чемпіон» оскаржуване рішення скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року, яке залишене без змін рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня 2011 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Апелянт вказує на те, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду і це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня 2011 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково; рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування наказів, поновлення на роботі скасоване; [PERSON] поновлений на посаді директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон»; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за грудень 2011 року в сумі 2461.8 грн. та у відшкодування моральної шкоди 250 грн. Проте, з таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не постановлювалось. Наказом начальника відділу по фізичній культурі та спорту Чернігівської міської ради № 47-к від 28 листопада 2012 року позивач був поновлений на посаді директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон» з 29 листопада 2012 року. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за період з 01 грудня по 31 грудня 2011 року середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду загальною сумою 2461.8 грн. Розрахунок середнього заробітку в ході розгляду справи не оспорювався. Доводи апелянта про те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року, яке залишене без змін рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня 2011 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON] з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звертався до відділу по фізичній культурі та спорту Чернігівської міської ради, який не був належним відповідачем у справі, оскільки в трудових відносинах [PERSON] перебував з Комунальним позашкільним навчальним закладом «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон» Чернігівської міської ради. За змістом ст.. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Середній заробіток за час вимушеного прогулу та час затримки виконання судового рішення є належною заробітною платою, а тому позивачем, з урахуванням приписів ст.. 233 КЗпП України, не пропущений строк звернення до суду. Звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, позивач заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач в добровільному порядку не сплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу за грудень 2011 року. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за грудень 2011 року відповідачем мала бути проведена не пізніше 01 січня 2012 року і на протязі трьох місяців з цієї дати позивач мав звернутися до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, тобто позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 250 грн. слід скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: partial