Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

В травні 2013 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги позивач просить встановити факт належності померлому [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок від 02.07.1958 р., виданого виконавчим комітетом Курилівської селищної ради на ім'я [PERSON], відповідно до якого йому належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визначити, що померлій [INFO] року [PERSON] в жилому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю подружжя, належала - ? частка. Визнати заповіт від 24 листопада 2006 року, складений [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області - Бурдік С.С. (реєстровий № 1-4288) в частині розпорядження ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] - недійсним. Визнати за нею [PERSON] у порядку спадкування після померлих батьків право власності на 5/8 частин домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Визнати за нею право на спадкування за законом, в тому числі на обов'язкову частину у спадковому майні, що залишилось після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] р., а саме: 14 частину квартири [ADDRESS] 16 частини будинку [ADDRESS] Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідачка по справі є її рідною сестрою, їх батьки: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.1941 року по 05.06.1967 року. У період подружнього життя вони збудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на житловий будинок були оформлені на ім'я батька - [PERSON]. ЇЇ мати, як дружина, мала право на половину у спільній власності подружжя, а саме: на ? частину вищевказаного домоволодіння. [INFO] року померла їх мати, яка за життя склала заповіт від 17.12.1986 року за яким вона заповідала позивачці все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та нащо, вона за законом матиме право. Даний заповіт нею не змінювався. Вона на підставі ст. 549 ЦК України (в редакція 1963 р.) фактично прийняла спадщину, оскільки з померлою проживала та була зареєстрована у вищевказаному будинку та набула право власності на ? частину житлового будинку, яка належала її матері, як дружині власника житлового будинку. На підставі рішення Курилівської селищної ради Царичанського району петровської області № 46 від 14 червня 1990 року їй було надано дозвіл на будівництво гаражу розміром 7,7 х 4,9 м. У 1991 році гараж було збудовано, але до цього часу вона не оформила на себе правовстановлюючі документи на гараж. Таким чином, зазначена будівля не може входити до складу спадкової маси. Крім, цього на підставі рішення Курилівської селищної ради було проведено уточнення нумерації житлових будинків по [ADDRESS] [INFO] року помер їх батько - [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належну йому ? частину вищезазначеного будинку та іншу нерухомість та грошові внески у банкових установах. За її батьком [PERSON] зареєстроване право власності: на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Петриківський район, [ADDRESS] що належало померлому на підставі рішення Петриківського районного суду від 09.06.1997 року; на квартиру № [ADDRESS] що належала батькові на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2004 року, реєстр № 2499, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі заповіту від 04 листопада 2011 року, посвідченого секретарем Курилівської селищної ради Петриківського району, Дніпропетровської області Проскудіною Н.Ф., належну частку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та грошові внески [PERSON] заповів відповідачці [PERSON] На випадок своєї смерті її батько [PERSON] 24 листопада 2006 року склав заповіт, згідно з яким належну йому квартиру [ADDRESS], заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках; Належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], заповів [PERSON] У визначений законом 6-ти місячний строк з заявами про прийняття спадщини звернулись: позивач - непрацездатна (пенсіонерка за віком) дочка померлого, її рідна сестра - [PERSON] та онука померлого - [PERSON] Онук [PERSON] звернувся у вищевказаний термін до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] Таким чином до складу спадкового майна належить: квартира [ADDRESS]; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]; частина будинку [ADDRESS] На час смерті батька вона досягла пенсійного віку, у зв'язку з чим вважається непрацездатною та на підставі ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частину у спадщині у розмірі ? частини, яка б належала їй при спадкуванні за законом. Оскільки існує заповіт і спадкоємців за законом тільки двоє: вона та її сестра [PERSON], то у квартира [ADDRESS], вона матиме право на ? частину. В той час, заповіт на ім'я відповідачки [PERSON] від 04.11.2011 року стосується житлового будинку «[ADDRESS] Дніпропетровської області, та належить їх батькові на підставі рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.1997 року. На підставі рішення виконкому Курилівської селищної ради № 103 від 23.11.1994 р. у зв'язку з упорядкуванням нумерації в селищі було змінено адресу з [ADDRESS] Петриківського району, Дніпропетровської області, тому вона у частині будинку [ADDRESS], матиме право на 1/6 частину. [PERSON] вважаю, що має законні підстави для спадкування на 58 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], як спадкоємець за заповітом половини будинку після померлої [PERSON] та як спадкоємець на 1/8 частку будинку за правом на обов'язкову часту в спадщині після померлого батька [PERSON] В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Крім того зазначила, що [PERSON] офіційно (через державні органи) за життя не зверталася до батька з вимогою про розподіл спільного будинку по [ADDRESS] оскільки, фактично спору між ними не існувало так як, вони добровільно розділили даний будинок на дві половини з різними входами та вона до смерті продовжували проживати в своїй половині і [PERSON] ніколи не заперечував належність їй половини даного будинку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити посилаюсь на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заперечує проти позовних вимог та вважає, що позивач не має права на спадщину як після їх матері так і після батька, оскільки досить погано ставилася до своїх батьків, не займалась їх доглядом, коли вони через похилий вік та стан здоров'я потребували його. Крім того, позивач вигнала батька з власного будинку по [ADDRESS] в зв'язку з чим він був змушений проживати в неї до своєї смерті. [PERSON] в судове засідання не з'явилися та надали клопотання про розгляд справи без їх участі та за участю її представника [PERSON].(т. 1 а.с. 133). Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково. Він не заперечує проти встановлення юридичного факту належності свідоцтва про право власності на житловий будинок померлому [PERSON] Представник відповідачів заперечує проти визнання за померлою [PERSON] права на - ? частку в жилому будинку [ADDRESS], як співвласника в спільній сумісній власності подружжя, оскільки вона протягом тривалого проміжку часу, після розлучення, достовірно знаючи про виготовлення правовстановлюючого документу на ім'я [PERSON] не здійснила розподіл спільного майна, отже вона не заперечувала особистої власності чоловіка на даний будинок. Вважає, що не існує жодних підстав для визнання частини заповіту [PERSON] від 24.11.2006 року, недійсним так як він складений та посвідчений без порушень. [PERSON] пояснив, що не заперечує того, що позивач має право на спадкування обов'язкової частки у спадщині після померлого батька [PERSON], але зауважив, що відсутні будь-які підстави для розгляду даного питання в суді, оскільки реалізувати її право на спадкування після померлого батька можливо отримавши свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Представник Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області - голова селищної ради Гречановський С.І. в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти позовних вимог та зазначив, що згідно діловодства селищної ради по [ADDRESS] не існує. Так рішенням Курилівської селищної ради № 103 від 23.11.1994 року було проведено впорядкування нумерації житлових будинків по [ADDRESS] розділено на дві адреси: на [NUMBER], де власником є [PERSON] та [NUMBER] - [PERSON]. Третя особа: Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора надала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника ( т. 1 а.с. 47, 57, 71, 109, 113, 130, 150, 158, 162, 172, 217, 288. 242). Петриківська державна нотаріальна контора, надала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника (т. 1 а.с. 26, 39, 51, 104, 129, 151, 168, 185, 210, 221, 224, 238). Реєстраційна служба Петриківського районного управління юстиції в Дніпропетровській області надала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника (т. 1 а.с. 132, 146, 219). Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини: Згідно матеріалів спадкової справи позивач 07.12.2012 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на обов'язкову частку (як непрацездатна) після померлого батька [PERSON] ( т.1 а.с. 83). Постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 19 жовтня 2013 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (т.1 а.с. 152). Крім того, 08.0.4.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [PERSON] в зв'язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (т.1 а.с. 177). Отже, зазначене свідчить про відсутність у позивача умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та наявність спору в розумінні статтей 3, 15 та 16 ЦК України, що потребує судового вирішення для захисту прав та інтересів позивача. З наведеного суд вважає безпідставними посилання представника відповідачів на наявність всіх підстав та умов у позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса та безпідставність її звернення до суду. Свідоцтво про право власності на будівлю від 02 липня 1958 року, видане виконавчим комітетом Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області на ім'я [PERSON], відповідно до нього останньому належало будиноволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть, [INFO] року помер [PERSON] (т.1 а.с. 78). Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено встановлення судом факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У зв'язку з тим, що сторони, в тому числі представник органу місцевого самоврядування, що видавав правовстановлюючий документи, який є предметом розгляду, не заперечують належність свідоцтва про право власності на будівлю померлому [PERSON] та згідні з тим, що вказана помилка, пов'язана з різнописанням по-батькові померлого, вказана обставина має юридичне значення, так як перешкоджає сторонам прийняти спадщину після померлого батька, оскільки на даний час виправити дану помилку неможливо, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення юридичного факту підлягають задоволенню. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року (т.1 а.с. 9, 78). Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2013 року встановлено як факт, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], який помер [INFO] року (т.1 а.с. 11-12). За свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] року (т.1 а.с. 16). Згідно копії актового запису про припинення одруження № 70 від серпня 1966 року та свідоцтва про припинення одруження, [PERSON] та [PERSON] з 9.06.1941 року по 5.06.1967 року перебували в шлюбі. Після припинення шлюбу [PERSON] залишила своє дошлюбне прізвище - «[PERSON]» (т.1 13, 15). У період подружнього життя - в 1958 році [PERSON] та [PERSON] (післяшлюбне прізвище [PERSON]) збудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Правовстановлюючі документи на житловий будинок - свідоцтво про право власності на будівлю, видано 2 липня 1958 року на підставі рішення виконкому Курилівськї селищної ради були оформлені на ім'я - [PERSON]. Про вказані обставини свідчить свідоцтво про право власності з генеральним планом (схемою) та технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок (т.1 а.с. 7, 98-100). Вказане не спростовується відповідачами. Згідно технічного паспорта житловий будинок складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 53,5 кв.м. житловою 32,1 кв.м.; прибудов «а-1»; «а1-1»; літньої кухні «Б-1»; сараїв «В-1», «Г-1», «Д-1» «І-1», підвалу під В-1 «пд», душу «К-1»; вбиральні «Є-1», фундаменту «Л-1», хвіртки « 1», огорож « 2», « 3» і « 4», свердловин « 5» і « 8», зливних ям « 6» і « 7» та тротуарів «І» і «ІІ» (т.1 а.с. 193-199). На підставі рішення Курилівської селищної ради № 103 від 23.11.1994 року, було проведено впорядкування нумерації житлових будинків по [ADDRESS], у зв'язку з чим, змінено адресу житлового будинку з № 3 на № 15 (т.1 а.с. 135). Положення статті 125 Кодексу законів про сім'ю , опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР від 1926 року (що діяв на час набуття права власності подружжям - 1958 рік) визначено, що майно придбане подружжям працею, в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним обом подружжю на принципах спільної власності. Нормами статтей 61-65 ЦК УРСР від 1922 року (що діяв на час набуття права власності подружжям - 1958 рік) визначалися принцип спільності майна, створеного спільною працею подружжя в період шлюбу та принцип рівності часток у спільному майні. Оскільки вказаний житловий будинок збудовано, а отже, придбано під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], тому він є їх спільною сумісною власністю та належить кожному з них в рівних частках по ? частині. Враховуючи наведене суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання, що [PERSON] в жилому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Дніпропетровської області, що є спільною сумісною власністю подружжя, належала - ? частка. Твердження представника відповідачів про безпідставність даної позовної вимоги, так як [PERSON] за життя не зверталася з вимогою до [PERSON] про визнання спірного будинку спільним сумісним майном, а отже не заперечувала його особистої власності на будинок (як одного володільця, зазначеного в свідоцтві про право власності), про що свідчить записи про власника в БТІ, помилкові. Згідно зі статтями 2 та 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В розумінні вищевказаних нормативно-правових актів, що регулювали правовідносини на час їх виникнення та на час внесення відомостей про власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право спільної сумісної власності подружжя на майно виникало з часу його фактичного створення (придбання), в той час як свідоцтво про право власності, як правовстановлюючий документ є підставою для державної реєстрації речового права, як стадії офіційного визнання і підтвердження державою факту виникнення прав на нерухоме майно та жодним чином, не позбавляє фактичного співвласника права власності. Крім зазначеного, твердження представника відповідача про визнання [PERSON] особистої власності [PERSON] на спірний будинок та втрату нею права та визнання спірного будинку спільною сумісною власністю через пропуск строку позовної давності, спростовується наступним. Так [PERSON] постійно користувалася даним будинком до дня смерті, про що свідчить довідка № 1163 від 14.12.2012 року Курилівської селищної ради Петриківського району, згідно якої [PERSON] проживала в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 14), а отже відсутні підстави вважати, що в минулому мало місце порушення її прав та інтересів, як співвласника будинку, що було підставою для її звернення до державних органів, втому числі судових, за захистом свого порушеного права і відсутність такого звернення не може свідчити про добровільну згоду [PERSON] на позбавлення її права власності. На підставі рішення Курилівської селищної ради Царичанського району петровської області № 46 від 14 червня 1990 року (т.1 а.с. 18) [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу розміром 7,7 х 4,9 м. У 1991 році гараж було збудовано, про що свідчить технічний паспорт (т.1 а.с. 193-199), таким чином, зазначена будівля не входить до складу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] склала заповіт від 17.12.1986 року за яким вона заповідала позивачці все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що, вона за законом матиме право. Даний заповіт змінений та не скасований (т.1 а.с. 19). Згідно статті 549 ЦК Української РСР від 1963 року (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини - [INFO] року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статті 524 та 534 ЦК Української РСР від 1963 року визначають, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським Позивач, на підставі ст. 549 ЦК Української РСР від 1963 року, фактично прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована з померлою [PERSON] на час її смерті (довідка № 1163 від 14.12.2012 року Курилівської селищної ради Петриківського району - (т.1 а.с. 14)), тобто є спадкоємцем за заповітом на все належне померлій майно на час смерті [PERSON], в тому числі на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, вказані обставини визнаються та не оспорюють відповідачами. Крім зазначеної частини житлового будинку по [ADDRESS], [PERSON] за життя належали: квартира [ADDRESS], загальною площею 36,4 кв.м, житловою - 19,1 кв.м., що складається з кімнати №1 житловою площею 19,1 кв.м, утому числі № 1- а кімната 4,1 кв.м., кухня площею 7,6 кв.м, вбиральні - 3,4 кв.м., коридору 4,1 кв.м., вбудованої шафи 0, 5 кв.м., балкону -1,6 кв.м., що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2004 року, реєстр № 2499, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (т.1 а.с. 231) та підтверджується довідкою ОКП «Дніпроджержинське БТІ» від 03.05.2013 року № 503, технічним паспортом на квартиру (т.1 а.с. 120,121), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 192) та не заперечується сторонами; 13 частини будинку [ADDRESS] Петриківського району Дніпропетровської області, що складається з: житлового будинку «А-1» з нежитловими прибудовами «а-1», «а -1», «а -1», підвалом «пд» загальною площею 73,3 кв.м., житловою 37,8 кв.м., літньою кухнею «Б-1» з прибудовою «б-1», підвалом «пд», входом у підвал «пд-1», сараїв «В-1», «Д-1», вбиральні «Г-1», колодязю № 1, огорожі № 2, воріт з хвірткою № 3, свердловини № 4, що належало [PERSON] на підставі рішення Петриківського районного суду від 09.06.1997 року і підтверджується довідками ОКП «Дніпроджержинське БТІ» від 03.05.2013 року № 503 та № 1044/1 від 23.07.2014 р., технічним паспортом на квартиру (т.1 а.с. 118-119,121) та не заперечується сторонами. За життя [PERSON] склав два заповіти: - 24 листопада 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, згідно з яким належну йому квартиру [ADDRESS], заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], заповів [PERSON] Заповіт не змінено та не скасовано (т.1 а.с. 75, 76); - 04 листопада 2011 року, посвідчений секретарем Курилівської селищної ради Петриківського району, Дніпропетровської області, згідно якого [PERSON] частину будинку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] разом з 0,05 га земельної ділянки та грошові внески заповів [PERSON] Заповіт не змінено та не скасовано (т.1а.с. 75, 77). Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що непрацездатні діти спадкодавця, спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Крім того, згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У визначений законом 6-ти місячний строк з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулись: 20 листопада 2012 року [PERSON], з заявою про спадкування права на квартиру [ADDRESS] по заповіту від 24.11.2006 року (т.1 а.с. 79); 20 листопада 2012 року [PERSON] з заявами про спадкування права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] по заповіту від 24.11.2006 року та права на частину будинку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] разом з земельною ділянкою та грошовими внесками по заповіту від 4.11.2011 року. Крім того, 04 січня 2013 року [PERSON] подала заяву про спадкування за законом та як непрацездатна на обов'язкову частку, після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 81, 82, 83); 07 грудня 2012 року [PERSON] подала заяву про спадкування по закону та як непрацездатна донька на обов'язкову частку, незважаючи на наявні заповіти (т.1 а.с. 83). Крім того, 20 листопада 2012 року [PERSON] подав заяву про відмову від своєї частки в спадщині за заповітом, після померлого [PERSON] на користь [PERSON] (т.1 а.с. 87). Оскільки заповідачу - [PERSON] на час смерті належала ? частка житлового будинку [ADDRESS], враховуючи наявність і зміст заповіту про розпорядження даним спадковим майном та право позивача на спадкування після [PERSON] на обов'язкову частку, суд враховуючи загальну кількість спадкоємців за законом однієї черги, які б мали право на спадкування в разі відсутності заповіту - дві особи ([PERSON] і [PERSON]- доньки померлого), вважає можливим визнати за [PERSON] право на спадкування 1/8 частини зазначеного житлового будинку в порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України, після померлого [PERSON] Визначена частка спадщини обрахована наступним чином: ?(спадщина) : 2(кількість спадкоємців) х ?(частка згідно ст. 1241 ЦК України) = 1/8. Враховуючи частку спадщини, яка успадкувала позивач за заповітом після померлої [PERSON] (? частину житлового будинку [ADDRESS]), суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею 5/8 частин зазначеного домоволодіння в порядку спадкування після [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частина житлового будинку на який позивач має право визначена наступним чином: 1/2(частка після померлої [PERSON].)+1/8(частка після померлого [PERSON].) = 5/8. Згідно рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.1997 року (т. 2 а.с. 8-10), довідок БТІ (т. 1 а.с. 121, т. 2 а.с. 7) та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 189-190, 203-204), померлий [PERSON] був власником 13 частини будинку [ADDRESS] Як встановлено в судовому засіданні з вищезазначеної довідки БТІ та пояснень представника Курилівської селищної ради, житлового будинку по [ADDRESS] не існує. Тому твердження позивача, про відсутність підстав для врахування положень заповіту від 04.11.2011 року, в частині розпорядження часткою у житловому будинку [ADDRESS] при визначенні часток спадкоємців, обґрунтовані. Вказане стороною відповідача, враховуючи обов'язок доказування, не спростовано. Крім зазначеного, сторонами вимога про тлумачення заповіту, згідно ст. 1256 ЦК України не заявлена. Враховуючи, що позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] прийнято спадщину після померлого батька [PERSON], як спадкоємцями по закону (т. 1 а.с. 83), суд вважає позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею права на спадщину в розмірі 16 частини будинку [ADDRESS] Петриківського району Дніпропетровської області, у порядку спадкування за законом, що залишилось після смерті її батька [PERSON], обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визначена частка спадщини обрахована наступним чином: 1/3(спадщина) : 2(кількість спадкоємців за законом) = 1/6. Оскільки заповідачу - [PERSON] на час смерті належала квартира [ADDRESS] та враховуючи наявність і зміст заповіту про розпорядження даним спадковим майном та право позивача на спадкування після [PERSON] на обов'язкову частку, суд враховуючи загальну кількість спадкоємців за законом однієї черги, які б мали право на спадкування в разі відсутності заповіту - дві особи ([PERSON] і [PERSON]- доньки померлого), вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею право на спадкування 1/4 частини зазначеної квартири в порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України, після померлого [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визначена частка спадщини обрахована наступним чином: 1(спадщина) : 2(кількість спадкоємців за законом) х ?(частка згідно ст. 1241 ЦК України) = 1/4. Частинами 1 та 2 статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання заповіту [PERSON] частково недійсним, суд вважає безпідставними та в їх задоволенні відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Так, положеннями ст. 1257 ЦК України визначено виключний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Такі підстави позивачем, в обґрунтування даної позовної вимоги, не зазначено. Позивачем таку позовну вимогу обґрунтовано належністю заповідачу лише частини майна, яким він розпорядився в заповіті (1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] та необхідність спадкування заповіданого майна в порядку ст. 1241 ЦК України (спадкування обов'язкової частки у спадщині). Так належність лише частини заповіданого майна заповідача не є правовою підставою для визнання заповіту чи його частини недійсним. Спадкування на обов'язкову частку у спадщині заповідача, що згідно ст. 1241 ЦК України не потребує попереднього визнання заповіту не дійсним та є правовою підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на зазначене,

Outcome: partial