Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 08 листопада 2013 року на виконання укладеного договору позики, позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 113 000,00 грн., еквівалентом яких в розписці зазначено 10 000,00 євро, про що [PERSON] власноручно була складена розписка про отримання коштів. Згідно умов вказаної вище розписки, відповідач зобов'язалась повернути позивачу суму позики в розмірі 113 000,00 грн. в строк до 8 грудня 2013 року. В порушення умови розписки відповідач дане зобов'язання не виконала, зустрічі з позивачем уникає, на неодноразові телефонні дзвінки позивача не відповідає. У зв'язку з чим, станом на час звернення до суду, виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до євро, утворилась заборгованість на загальну суму 161 467,00 грн. Дані обставини і стали підставою звернення до суду із відповідною позовною заявою. В судове засідання представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, тому враховуючи те, що відповідач була належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи, заяв та повідомлень про розгляд справи за її відсутності не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи без фіксації судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. В ході судового розгляду по справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 08 листопада 2013, складеної та підписаної [PERSON], остання позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 113 000,00 грн. За умовами вказаної вище розписки, [PERSON] зобов'язалась повернути позивачу суму позики в строк до 08 грудня 2013 року. В порушення умов вказаної вище розписки відповідач дане зобов'язання не виконала, кошти не повернула. У зв'язку з чим, станом на час звернення до суду, виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до євро, утворилась заборгованість на загальну суму 161 467,00 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приййшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі наведеного, суд вважає, що позов є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, оскільки відповідачем по справі дійсно належним чином не виконуються взяті на себе зобов'язання із повернення грошових коштів за договорами позики. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved