Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

В червні 2014 р. заявник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту перебування його в трудових відносинах з ТОВ «Мрія-А» з 28 травня 2013 р. на посаді менеджера з комерційної діяльності підприємства. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що фактично приступив до виконання своїх трудових обов'язків у заінтересованої особи з 28 травня 2013р., попередньо успішно пройшовши співбесіду. Встановлення вказаного факту, має юридичне значення, необхідне заявнику для захисту трудових прав і відповідних соціальних гарантій передбачених Конституцією України. В судовому засіданні представник заявника подану заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в ній, просила суд її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду була оповіщена у встановленому законом порядку, але подала через канцелярію суду письмові пояснення по суті заяви та заяву в якій зазначила, що просить суд розглядати справу за відсутності її представника. В наданих суду письмових поясненнях заінтересована особа повністю підтвердила викладене заявником в заяві, а також зазначила, що не заперечує той факт, що з 28 травня 2013р. заявник [PERSON] вже вільно заходив та пересувався по території підприємства, що йому було облаштовано робоче місце, він був ознайомлений з обсягом робіт, входив в курс справ підприємства та виконував покладену на нього роботу, щодня повністю відпрацьовував належну норму часу і дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, ознайомившись з наданими заінтересованою особою письмовими поясненнями по суті заяви, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалось сторонами, заявник 27 травня 2013 р. пройшов співбесіду в ТОВ «Мрія-А» на посаду менеджера з комерційної діяльності підприємства. Керівництво заінтересованої особи затвердило його кандидатуру та вирішило прийняти останнього на роботу, але за умови трьох місячного стажування на безоплатній основі. Заявник [PERSON] був заінтересований отримати дану перспективну посаду, а тому погодився на такі умови і приступив до роботи. З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2013 р. заявник був ознайомлений та ним і заінтересованою особою було підписано посадову інструкцію, згідно якої заявник повинен виконувати покладені на нього обов'язки, а саме: розробляти стратегічні цілі з питань розвитку діяльності підприємства для чого вчиняти відповідні дії, брати участь у маркетингових дослідженнях зовнішнього ринку, вести переговори з партнерами та налагоджувати нові контакти тощо, в зв'язку з чим завжди повинен бути готовим до постійних відряджень в інші міста України та за її межі. Також даною інструкцією передбачено, що в разі наявності обставин, що унеможливлюють відбуття заявника у відрядження, в тому числі і закордоні, він зобов'язаний терміново повідомити про це керівника та несе відповідальність, якщо через такі обставини не зміг відбути у відрядження. Судом встановлено, що пропрацювавши у заінтересованої особи три місяці на умовах стажування на безоплатній основі, заявник був офіційно оформлений на роботу наказом № 2 ОС від 25 серпня 2013р., але тільки з 02 вересня 2013р. В судовому засіданні, представник заявника повідомила суду, що заявник зрозумів дану обставину та саме на прохання керівника заінтересованої особи все ж таки написав відповідну заяву про прийняття його на роботу з 02 вересня 2013р. Також судом встановлено, що фактично заявник з 28 травня 2013р. вільно заходив та пересувався по території підприємства, йому було організовано робоче місце, він виконував покладену на нього роботу, щодня повністю відпрацьовував належну норму часу і дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Наведене підтверджується наданими заінтересованою особою поясненнями, дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, посадовою інструкцією від 28 травня 2013р., затвердженою і підписаною керівником заінтересованої особи і підписаною заявником, наказом заінтересованої особи № 2 ОС від 25 серпня 2013р. про прийняття заявника на роботу. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт того, що заявник [PERSON] перебував в трудових відносинах з ТОВ «Мрія-А» фактично з 28 травня 2013р., а тому подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved