Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

В серпні 2018 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів та стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання у вищому навчальному закладі, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] в них народився син [PERSON] 08.10.2001 р. шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Алуштінського міського суду АРК від 25.12.2009 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною неповноліття, починаючи з 18.08.2007 р. Рішенням Тверського обласного суду від 12.12.2012 року по справі № 13-34 було визнано і дозволено примусового стягнення на території Російської Федерації рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим України від 25.12.2009 р. На виконання даного рішення до Конаковського відділу УФССП по Тверській області було направлено виконавчий лист ВС № 010930005. Конаковським відділом УФССП по Тверській області було виконано розрахунок боргу за аліментами, починаючи з 18.08.2007 р. і відповідно постанови відділу розрахунок боргу по аліментам від 19.06.2013 р. заборгованість станом на 01.06.2013 р. складає 276916,18 руб., що за курсом НБУ становить 115490, 66 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач заборгованість по аліментам не сплатив, а тому позивач просить стягнути дану заборгованість у судовому порядку, разом з неустойкою (пеню) у розмірі 1% за кожен день прострочення, за період з 19.06.2013 р. по 01.08.2018 р. у сумі 276916,18 руб., що за курсом НБУ становить 115490,66 грн. Крім цього, [INFO] сину сторін [PERSON] виповнилось 18 років. З 01.09.2017 р.він навчається у Київському національному університеті ім. Т. Шевченка на другому курсі денної форми навчання. Строк навчання закінчується 30.06.2021 р. Оскільки [PERSON] навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача до закінчення навчання сина, як матеріальну допомогу, оскільки відповідач працює, має можливість надавати таку допомогу. Позивач самостійно витрачає кошти на утримання сина, сторонньої допомоги в неї немає. Крім того, на її утриманні перебувають також батьки - пенсіонери, інваліди 2 групи. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.10.2001 р. серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Алуштинського міського суду АРК від 25.12.2009 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною неповноліття, починаючи з 18.08.2007 р. Ухвалою Тверського обласного суду від 10.12.2012 р. №13-34 визнано та дозволено в частині стягнення аліментів та судового збору с [PERSON] примусове виконання на території Російської Федерації рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим України від 25.12.2009 р. Постановою від 21.12.2012 р. судового приставу-виконавця Конаковського РОСП УФССП Росії по Тверській області порушено виконавче провадження №26594/12/14/69 відносно [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною неповноліття, починаючи з 18.08.2007 р. Згідно постанови Конаковського відділу УФССП по Тверській області про розрахунок заборгованості по аліментам від 19.06.2013 р. боржник [PERSON] за період з 18.08.2007 р. по 31.05.2013 р. має заборгованість станом на 01.06.2013 р. у розмірі 276916,18 руб. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Судом встановлено, що борг відповідачем добровільно не сплачений. Отже, згідно постанови Конаковського відділу УФССП по Тверській області заборгованість [PERSON] станом на 01.06.2013 р. складає 276916,18 руб., що за курсом НБУ (1 руб.=0,41706 грн) становить 115490,66 грн. яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Крім цього, розмір пені за період з 01.06.2013 р. по 01.07.2018 р. за 1887 днів складає (115490,66х1187х0,01)=2179308,75 грн. Враховуючи зміст вимог ч. 1 ст. 196 СК України, розмір неустойки (пені) який підлягає стягнення з відповідача складає 115490,66 грн. Згідно довідки Київського національного університету ім. Т. Шевченка від 16.08.2018 р. №31/845 [PERSON] є студентом 2 курсу освітнього рівня «бакалавр» денної форми навчання. Навчання за державним замовленням. Строк навчання з 01.09.2017 р. по 30.06.2021 р. Згідно п.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] здійснює трудову діяльність в ТОВ «МТ «Авто». У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. З огляду на означене, а також те, що відповідачем не спростовано доводи позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів, тому позивачкою при подачі позову судовий збір не сплачено. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 4610,40 грн.

Outcome: approved