Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] через свого представника - адвоката Фєтісова Є.П. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини від батька і повернення її за попереднім місцем проживання. В обґрунтування вказаного позову вказувала на те, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2018 року по цивільній справі №754/22/17, яке набрало законної сили 04.06.2018 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей були задоволені частково та було ухвалено, зокрема: визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 33% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.01.2017 року і до повноліття дітей. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей відмовлено. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04.06.2018 року по цивільній справі №754/22/17, яка набрала законної сили 04.06.2018 року, апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2018 року залишено без змін. Однак, з метою перешкоджання виконання вказаного чинного судового рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю, відповідач [PERSON], вже на наступний день після набрання чинності судовим рішенням, подав завідомо безпідставний позов по цивільній справі №754/7312/18 про позбавлення батьківських прав. Позивач вважає, що у неї є достатні підстави вважати, що [PERSON] й надалі буде вчиняти дії направлені на затягування та перешкоджання розгляду цієї справи, у тому числі направлені на перешкоджання виконання вищевказаного чинного судового рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю, [PERSON] Відповідач [PERSON] з 04.08.2017 року незаконно обмежує мати - позивача [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON]. Саме відповідач [PERSON] не мав наміру і до теперішнього часу не мас такого наміру врегульовувати спір із позивачем [PERSON] в досудовому або поза судовому порядку. Таким чином, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання чинного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2018 року по цивільній справі №754/22/17, яким місце проживання малолітньої [PERSON] визначено з позивачем [PERSON], та перешкоджає його виконанню. Таким чином, є підстави для відібрання від відповідача [PERSON] малолітньої [PERSON], [INFO] та повернення дитини [PERSON], [INFO] її матері [PERSON] за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS]. Процесуальні дії по справі. Ухвалою від 10.08.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні (а.с.51,52). Ухвалою від 24.09.2018 року відмовлено представнику відповідача - [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Відкладено підготовчий розгляд справи (а.с.64, 68-70). На ухвалу суду про відкриття провадження відповідачем подано апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду від 22.12.2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10.08.2018 року (а.с.109,110). Ухвалою від 12.02.2018 рокувідмовлено представнику позивача - Фєтісову Є.П. у задоволенні клопотання про застосування до відповідача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу (а.с.156, 163,164). Крім того, ухвалою суду від 12.02.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні (а.с.160,161). Ухвалою від 05.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області (а.с.188-190). Інші процесуальні дії про справі не вчинялись. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов із викладених у ньому підстав. Вважають, що оскільки рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2018 року, яке набрало законної сили 04.06.2018 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей були задоволені частково та було ухвалено, зокрема, визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], донька наразі проживає із батьком незаконно. Позивач вважає, що доньку [PERSON], [INFO] має бути негайно відібрано у відповідача, як у особи, яка незаконно її утримує, та передано для неї. Також представник позивача вказував на те, що сторони по справі в першу чергу вони повинні керуватись у своїх діях інтересами дитини і батько зі свого боку повинен сприяти налагодженню відносин матері з дитиною. Вважає, що оскільки рішенням суду місце проживання дитини визначене з матір'ю, батько повинен сприяти тому, щоб дитина переїхала до матері. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явилась. Надала суду лист, відповідно до якого просила слухати справу у її відсутність та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з'явилась. Надала суду лист, відповідно до якого просила слухати справу у її відсутність. Заслухавши позивача, її представника, ретельно дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року по цивільній справі №754/22/17, яке набрало законної сили 04.06.2018 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей задоволено частково. Зокрема, вказаним рішення суду визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 33% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.01.2017 року і до повноліття дітей. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей відмовлено (а.с.12-24). Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04.06.2018 року по цивільній справі №754/22/17, яка набрала законної сили 04.06.2018 року, апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2018 року залишено без змін (а.с.25-33). Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2018 року залишено без змін (а.с.129-134). Відповідно до пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, відповідач [PERSON] з 04.08.2017 року незаконно обмежує її у спілкуванні з донькою [PERSON]. Таким чином, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року, яким місце проживання малолітньої [PERSON] визначено з позивачем, та перешкоджає його виконанню. Всі приїзди поліції, які здійснювались за викликами позивача закінчувались безрезультатно, а саме тим, що позивач спілкувалась через зачинені вхідні двері з матір'ю відповідача [PERSON] - [PERSON], однак позивачу [PERSON] двері ніхто не відчинив та у квартиру до доньки не впустив. У зв'язку із вищевказаними неправомірними діями відповідача [PERSON], позивач [PERSON] неодноразово зверталась за захистом до Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві, до Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві, до Управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві, до Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, у тому числі навіть після ухвалення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2018 року по цивільній справі № 754/22/17. На підтвердження вказаних доводів позивач надала до суду письмові докази, а саме: -копію листа начальника Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві Ніконова М.М. від 09.08.2017 року № 50786/125/51/05-17 (а.с.35); -копію листа начальника Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві Косовського О.Г. від 19.08.2017 року № 12609/125/49-2017 (а.с.36); -копію листа заступника начальника Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві Ніконова М.М. від 20.09.2017 року № 3-4609/125/51/03-17 (а.с.37); -копію листа начальника відділу ювенальної превенції Управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві Поплавської О.П. від 06.10.2017 року № 3-796/2012 (а.с.38); -копію листа начальника Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Бурлака А. від 02.02.2018 року № 10413-10413/3-27-22 (а.с.39); -копію листа начальника Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві Ніконова М.М. від 22.03.2018 року № 16397/125/51/5-18 (а.с.40); -копію висновку інспектора з ЮП ВП № 1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві Демяненка В.О. від 22.03.2018 року по матеріалам перевірки ЄО № 16397 (а.с.41); -копію листа заступника голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Блохова С. від 03.04.2018 року № 104/3-529-1513 (а.с.42); -копію листа т.в.о. начальника Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Терещенко О. від 23.06.2018 року № 01-10-3-834 (а.с.43); -копію листа начальника відділу ювенальної превенції Управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві Поплавської О.П. від 05.07.2018 року № 3-437/125/19/06-2018 (а.с.44); -копію листа начальника Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Бурлака А. від 11.07.2018 року № 10413-10413/3-266-1211 (а.с.45); -копію протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.09.2018 року (а.с.61-62). Відповідно до копії розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів згідно виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва № 754/55/17 від 02.07.2018 року, вбачається, що у останнього станом на 30.09.2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 83671,59 грн. (а.с.82). Копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12018100030009220, зареєстрованому 31.10.2018 року за ч. 1 ст. 164 КК України підтверджується факт злісного ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2018 року (а.с.83). Відповідно до наданої копії висновку Органу опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.08.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], вбачається, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, не рекомендує позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] (а.с.84-86). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Мати дитини зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею у квартирі зареєстровані та проживають її батьки та неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON]. Також, у квартирі зареєстровані брат матері, [PERSON] та батько дітей [PERSON] Вказана квартира належить на праві власності позивачу, її батькам та брату у рівних частинах. Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було обстежено житлово-побутові умови проживання за адресою: [ADDRESS] та складено Акт, відповідно до якого умови проживання відповідають санітарним вимогам, створено всі умови щодо утримання та виховання дітей. Малолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою місця проживання матері, але з серпня 2017 року проживає разом з батьком. У 2017 році [PERSON] була зарахована до 1-В класу школи № 190 Деснянського району м. Києва, але школу дитина не відвідувала. Відповідно до Договору про надання освітніх послуг від 31.08.2017 року, укладеного між загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів з дистанційною формою навчання ТОВ «Центр дистанційного освіти «Джерело» та [PERSON], [PERSON] є учнем і навчається дистанційно. Зв'язатись з батьком дитини спеціалістам служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації не вдається, оскільки номер його телефону не відповідає. Під час виїзду за адресою його проживання, 10.07.2018, двері квартири ніхто не відчинив. [PERSON] було направлено запрошення до Служби, а також направлено рекомендованим листом запрошення на Комісію з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації на 02.08.2018 року. На засіданні Комісії від 16.08.2018 року, [PERSON] повідомила, що батько категорично відмовляється виконувати рішення суду, щодо визначення місця проживання [PERSON] з матір'ю та з серпня 2017 року переховує доньку, не дає матері ні побачитись з дівчинкою ні поспілкуватись. [PERSON] на засідання не з'явився повторно, рекомендований лист-запрошення повернувся з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Тобто, такі обов'язки не можуть бути передані добровільно або перекладені на іншого за законом або договором. Відповідно до 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право на особисте виховання дитини дає можливість матеpi, батькові бути нерозлучно з нею. Статтею 160 СК України регламентовано право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років. З даної статті вбачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків. Відповідно до ч.1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Для повернення дитини немає необхідності надавати докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала. Відповідно до ст. 163 СК України переважне право батьків перед іншими особами на те, щоб дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Реалізуючи це право, батьки можуть вимагати повернення її до себе. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов'язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов'язаних із обов'язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім'ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії». Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач у серпні 2017 року самочинно, без будь-якої на те правової підстави, без згоди матері [PERSON] забрав малолітню дочку [PERSON], [INFO], тим самим, змінивши місце її проживання. Наразі дитина проживає в м. Гайворон, Кіровоградської області, про що стверджувалось самим відповідачем в заяві про залучення третьої особи (а.с.170,171) та підтверджується актом обстеження умов проживання Служби у справа дітей Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області (а.с.172), актом проведення оцінки рівня безпеки (а.с.173-176, довідкою про склад сім'ї (а.с.177). При цьому покликання відповідача в письмових дебатах, наданих до суду 08.04.2019 року на те, що дитина категорично не бажає спілкуватись з матір'ю, оскільки та вчинила напад на дитину, та таке спілкування може загрожувати життю дитини, суд не приймає як доказ, оскільки вони не підтверджені належними доказами в розумінні ст. ст. 81, 81 ЦПК України та ґрунтуються на особистій думці та домислах відповідача. Більше того, суд розцінює поведінку батька як спосіб зловживання своїми правами з метою приховування та узаконення своїх самоуправних дій, здійснених на зміну місця проживання малолітньої дитини без згоди з матір'ю, всупереч низці судових рішень, які набрали законної сили та якими визначено місце проживання дитини з матір'ю. Таким чином, оскільки відповідач самочинно, без згоди матері, змінив місце проживання їх малолітньої дитини, тому необхідно відібрати малолітню дитину, [PERSON], [INFO] від батька - [PERSON] та повернути малолітню дитину, [PERSON], [INFO] її матері [PERSON], за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала допускається до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved