Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі Управління ВДФСС України у Житомирській області, відповідач) про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі. В обгрунтування позовних вимог вказала, що згідно наказу № 74-к від 01.08.2017 р. між нею, [PERSON] та Управлінням ВДФСС України у Житомирській області був укладений трудовий договір (в порядку переведення), згідно якого вона була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу. 19.12.2017 р. відповідач повідомив її про те, що згідно наказу Управлінням ВДФСС України у Житомирській області від 24.10.2017 р. № 90-ос, посада яку вона обіймає скорочується, вакантні посади відповідно до її фаху відсутні, у звязку з чим вона підлягаю звільненню згідно п.1 ст. 40 КЗпП України 29.12.2017 р. Згідно Наказу № 455-К від 21.12.2017 р. вона була звільнена з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу у звязку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Вона вважає наказ № 455-К від 21.12.2017 р. незаконним, оскільки звільнення її з роботи відбулося з порушенням законодавства про працю. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON], наполягав на скасуванні наказу № 455-К від 21.12.2017 р. та поновленні її на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу Управлінням ВДФСС України у Житомирській області. Представники Управління ВДФСС України у Житомирській області заперечували проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції вказали, що позивач, [PERSON] працювала на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу їх Управління з 01.08.2017 р. 24.10.2017 р. Управлінням ВДФСС України у Житомирській області, було видано наказ № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». Зазначений наказ був виданий на виконання постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 р. №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 р. № 560 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області» та у звязку зі змінами системи оплати та стимулювання праці, розмірів посадових окладів, назв структурних підрозділів та посад, граничної чисельності працівників (копії додаються). 25.10.2017 р. за №10-334 на виконання наказу від 24.10.2017 р. №90- ос, [PERSON] було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 р. та про можливе майбутнє звільнення, з яким [PERSON] ознайомилася під підпис без заперечень 25.10.2017 р. Наказом від 21.12.2017 р. №455-к [PERSON] була звільнена з посади 29.12.2017 р. у звязку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1.ст.40 КЗпП України, тобто після спливу двомісячного строку з дня попередження, з виплатою всіх передбачених законодавством сум при звільненні. 19.12.2017 р. за №10-1200 [PERSON] було вручено друге попередження, яким повідомлено, що згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 р., її посада скорочується та вакантні посади відповідно до фаху відсутні, з яким [PERSON] ознайомилася під підпис без заперечень. Управління як роботодавець виконало вимоги ч. З ст.49-2 КЗпП України, так як роботи за відповідною професією чи спеціальністю для [PERSON] не було (вакантні посади відсутні), про що [PERSON] було повідомлено. Інформація про заплановане масове вивільнення працівників була подана територіальному органу Державної служби зайнятості 27.10.2017 р. Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Позивач не відноситься до жодної з перелічених категорій працівників, яка надавала б перевагу в залишенні на роботі. Щодо підписання наказу про звільнення неповноважною особою представники відповідача зазначили, що наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 19.12.2017 р. №797 виконання обов'язків начальника Управління ВДФСС України у Житомирській області було покладено на [PERSON]. [PERSON] був звільнений з посади начальника Управління 15.12.2017 р. у зв'язку із закінченням строку контракту. Таким чином, твердження [PERSON], що наказ про її звільнення підписаний неповноважною особою та мав бути підписаний [PERSON] є безпідставним. Також представники відповідача зазначили, що відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На виконання цієї норми, Управління ВДФСС України у Житомирській області звернулось до виборного органу первинної профспілкової організації членом якої була [PERSON] за погодженням на звільнення позивача та 22.12.2017 р. отримало таку згоду. Крім того представники звернули увагу, що погоджуючись зі своїм звільненням [PERSON] подала заяву про розгляд подання щодо її звільнення без участі. Окрім того, відповідно до штатного розпису Управління ВДФСС України у Житомирській області, який вступив у дію з 01.01.2018 р., відділ, у якому працювала [PERSON] ліквідовано, а посада скорочена. Суд, вислухавши позицію представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справив становив. Позивач, [PERSON] працювала на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу Управління ВДФСС України у Житомирській області з 01.08.2017 р. 24.10.2017 р. (а. с. 7, 26) Управлінням ВДФСС України у Житомирській області, було видано наказ № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». Зазначений наказ був виданий на виконання постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 р. № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 р. № 560 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області» та у звязку зі змінами системи оплати та стимулювання праці, розмірів посадових окладів, назв структурних підрозділів та посад, граничної чисельності працівників (а. с. 27). 25.10.2017 р. за №10-334 на виконання наказу від 24.10.2017 р. № 90-ос, [PERSON] було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 р. та про можливе майбутнє звільнення, з яким [PERSON] ознайомилася під підпис без заперечень 26.10.2017 р. (а. с. 30) 19.12.2017 р. за № \~ \~ \~ \~10-1200 [PERSON] було вручене друге попередження, яким повідомлено, що згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 р., її посада скорочується та вакантні посади відповідно до фаху відсутні, з яким [PERSON] ознайомилася під підпис без заперечень. (а. с. 31) Відповідно до ч. З ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Суд вважає, що Управління як роботодавець виконало вимоги ч. З ст.49-2 КЗпП України, так як роботи за відповідною професією чи спеціальністю для [PERSON] не було (вакантні посади відсутні), про що [PERSON] було повідомлено. Інформація про заплановане масове вивільнення працівників була подана територіальному органу Державної служби зайнятості 27.10.2017 р. Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Переважне право, відповідно до ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Судом встановлено, що позивач не відноситься до жодної з перелічених категорій працівників та у позові не зазначає пільги, яка надавала б перевагу в залишенні на роботі. Наказом від 21.12.2017 р. №455-к [PERSON] була звільнена з посади 29.12.2017 р. у звязку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1.ст.40 КЗпП України, тобто після спливу двомісячного строку з дня попередження, з виплатою всіх передбачених законодавством сум при звільненні. (а. с. 5) З наданих відповідачем доказів свідчить, що наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 19.12.2017 р. № 797 виконання обов'язків начальника Управління ВДФСС України у Житомирській області було покладено на [PERSON]. [PERSON] був звільнений з посади начальника Управління 15.12.2017 р. у зв'язку із закінченням строку контракту. Таким чином, твердження [PERSON], у описовій частині позову, що наказ про її звільнення підписаний неповноважною особою та мав бути підписаний [PERSON] є безпідставним. Відповідно диспозиції ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Суд звертає увагу, що на виконання цієї норми, Управління ВДФСС України у Житомирській області звернулось до виборного органу первинної профспілкової організації членом якої була [PERSON] за погодженням на звільнення позивача та 22.12.2017 р. отримало таку згоду. Слід зазначити, що погоджуючись зі своїм звільненням [PERSON] подала заяву про розгляд подання щодо її звільнення без участі. (а. с. 36-38). Окрім того, відповідно до штатного розпису Управління ВДФСС України у Житомирській області, який вступив у дію з 01.01.2018 р. відділ у якому працювала [PERSON] ліквідовано, а посада скорочена. (а. с. 39-42). Суд звертає увагу, що 25.10.2017 р. за №10-334 на виконання наказу від 24.10.2017 р. № 90-ос, [PERSON] було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 р. та про можливе майбутнє звільнення, з яким [PERSON] ознайомилася під підпис без заперечень 26.10.2017 р. (а. с. 30) 19.12.2017 р. за №10-1200 [PERSON] було вручене друге попередження, яким повідомлено, що згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 р., її посада скорочується та вакантні посади відповідно до фаху відсутні. (а. с. 31) Наказом від 21.12.2017 р. №455-к [PERSON] була звільнена з посади 29.12.2017 р. у звязку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1.ст.40 КЗпП України, тобто до спливу двомісячного строку з дня останього попередження. (а. с. 5) Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. За таких встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Управління ВДФСС України у Житомирській області підлягають частковому задоволенню а саме - змінити дати звільнення та стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2018 р. по 19 лютого 2018 р. в розмірі 17 292, 74 грн. (508,61 грн. х 34 робочих днів). Доводи позовної заяви про переважне право [PERSON] на залишення на роботі не можуть бути взяті до уваги, оскільки питання щодо наявності переваженого права працівників у залишенні на роботі виникає у випадку скорочення однакових посад. Посада, яку займала позивачка була єдиною у штатному розкладі, який діяв у 2017 р. і відсутня у штатному розкладі, чинному з 01.01.2018 р. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial