Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Державне підприємство «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» в особі філії «Мукачівське лісове агропромислове господарство» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 762687,73 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх службових обов'язків, що призвело до незаконної порубки лісових насаджень на суму за предметом позову, підтвердженням чого є вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2014. Представник позивача, прийнявши участь у судовому розгляді справи, позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав повністю, посилаючись на обставини щодо неналежності та незрозумілості розрахунків, в яких містяться дані про обсяги знищених лісових насаджень та їх вартість, а також на те, що слід встановити інших осіб, які здійснили незаконну порубку дерев. Такі особи, разом з іншими посадовими особами філії «Мукачівське лісове агропромислове господарство», і повинні нести відповідальність по відшкодуванню заявленої до стягнення з його довірителя матеріальної шкоди. Незрозумілою для представника позивача є також і сама методика нарахування шкоди по спірних актах. Вищевказані обставини у їх сукупності та взаємозв'язку, за доводами представника позивача, є об'єктивною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2014 року, який набув законної сили 17.07.2014 (а.с. 25-27) [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального, передбаченого частиною другою ст. 367 Кримінального кодексу України з призначенням відповідного покарання. Фактичні обставини скоєного [PERSON] злочину мали місце у 2013-2014 р.р.. Так, [PERSON], який відповідно до наказів № 44 «К» від 18 липня 2013 року та № 64 «К» від 23 липня 2013 року, працюючи на посаді старшого майстра лісу філії Мукачівське лісове агропромислове господарство державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарського агропромислового господарства», будучи службовою особою, здійснюючи свої повноваження у відповідності до посадової інструкції старшого майстра Мукачівського ЛАГ від 14 грудня 2012 року, у період часу з 22 липня 2013 року по 24 лютого 2014 року, не виконував свої службові обов'язки, внаслідок чого допустив незаконну порубку лісу у ввіреному йому під охорону та захист лісовому масиві розташованому поблизу сіл Дубино, Обава та Чабин Мукачівського району, а саме в обході № 14 та в обході № 15, внаслідок чого було здійснено незаконну порубку 151 дерева породи «граб», 174 дерев роди «бук», 119 дерев породи «каштан», 22 дерев породи «акація», 19 дерев породи «дуб», 3 дерев породи «вільха», 1 дерево породи «ялина», 1 дерево породи «черешня» та 1 дерево породи «береза», в загальній кількості 491 дерев, вартість яких становить 762687,73 грн., що підтверджено актами про лісопорушення № 5 від 19 березня 2014 року та № 6 від 24 березня 2014 року. Своїми діями [PERSON] завдав філії «Мукачівське лісове агропромислове господарство» шкоду на загальну суму у розмірі 762 687 грн. 73 коп., яку добровільно не відшкодував. Поряд з цим, у процесі судового розгляду вищевказаного кримінального провадження [PERSON] свою вину по наведеному обвинуваченню визнав повністю, щиро розкаявся і дав покази, які за своїм змістом відповідали викладеним вище фактичним обставинам вчинення злочину. Відповідно до частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи суд виходить також наступного. Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. За змістом п. 8 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. У ст. 66 Конституції України зазначено, що кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Отже, Основним Законом України встановлено імперативний обов'язок щодо відшкодування шкоди завданої природі. Абсолютність такого обов'язку, як елемента правовідносин, перш за все полягає в у необхідності захисту навколишнього природного середовища. В свою чергу, в деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту цього абсолютного обов'язку. В таких правовідносинах, потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків. Праву потерпілого відповідає обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. Із вищезазначеними положеннями цивільного законодавства в повній мірі кореспондуються і приписи п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.89 №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», в якому зазначено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. У статті 1193 Цивільного кодексу України встановлені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої же якості, полагодження пошкодженої речі тощо); відшкодування завданих збитків у повному обсязі. За наслідками судового розгляду даної цивільної справи судом встановлена фактична наявність у діях відповідача всіх складових елементів цивільного правопорушення, що є об'єктивною юридичною підставою для задоволення позовних вимог. Так у вироку суду, який набрав законної сили містяться дані щодо вини позивача, розміру заподіяної шкоди, яка обчислена з урахуванням Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» та такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, які є додатком 1 до вказаної постанови, а також про негативні наслідки від протиправних дій відповідача та причинного зв'язку між його діями та негативним наслідком. Вищевказані фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності наведеним судом положенням чинного законодавства у повній мірі підтверджують вимоги позивача за предметом позову, що є підставою для їх задоволення. В свою чергу, наведені представником відповідача заперечення не спростовують вищевказаний висновок суду, оскільки не мітять під собою будь - якого доказового підґрунтя. На підставі частини третьої ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір у сумі 3654,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved