Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким солідарно стягнути з відповідачів на їх користь заборгованість за Договором кредиту № 178/03-8 від 15 вересня 2008 року в розмірі 18025,81 доларів США, що в еквіваленті станом на 03 грудня 2015 року складає 426 268 грн. 86 коп., а також стягнути на їх користь судовий збір у розмірі 6394 грн. 03 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 15 вересня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 178/03-8 від 15 вересня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 16128,00 доларів США, зі сплатою 13,50% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 14 вересня 2015 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за Договором кредиту між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 178/03-8 від 15 вересня 2008 року. [PERSON] порушила умови Договору кредиту і має прострочену заборгованість, таким чином, станом на 03 грудня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 18025,81 доларів США, що в еквіваленті станом на 03 грудня 2015 року складає 426 268 грн. 86 коп. Тому ПАТ «Укрсоцбанк» був вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. В липні 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою, в якому просив визнати припиненим Договір поруки №178/03-8 від 15 вересня 2008 року з 15 березня 2016 року. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказав, що 15 вересня 2008 року між ним та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено Договір поруки №178/038, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань за договором кредиту №178/038 від 15 вересня 2008 року на купівлю автотранспортних засобів. 07 червня 2016 року у зв'язку із невиконанням позичальником належним чином своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати по ньому процентів, банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із графіком погашення заборгованості, який зазначений у п.1.1.1 Договору кредиту №178/03-8, датою останнього платежу, який повинна була здійснити [PERSON] є 15 вересня 2015 року, тому з 15 вересня 2015 року відраховується перебіг останнього шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя. Таким чином, від 15 вересня 2015 року у кредитора виникло право вимоги як до основного боржника, так і до поручителя відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України. Також [PERSON] вказав, що сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи зміст Договору кредиту №178/03-8 на купівлю автотранспортних засобів від 15 вересня 2008 року, положення ч. 4 ст. 559 ЦЦК України та висновків Верховного суду граничний строк пред'явлення вимоги кредитором до поручителя щодо погашення заборгованості по кредиту є 15 березня 2016 року, а банк звернувся до суду з позовом лише 07 червня 2016 року, тобто вже після спливу строку, наданого кредитору законодавцем для пред'явлення вимоги до поручителя. [PERSON]Г вважає, що Договір поруки №178/03-8 від 15 вересня 2008 р оку припинений у відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому стягнення з нього, як з поручителя, суми заборгованості за Договором кредиту №178/03-8 на купівлю автотранспортних засобів від 15 вересня 2008 року на користь ПАТ «Укрсоцбанк» є безпідставним та незаконним, тому звернувся до суду з зустрічним позовом. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, в прохальній частині позову просив проводити розгляд справи за наявними документами, позовні вимоги за основним позовом підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с.4). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.144). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Встановлено, що 15 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту №178/03-8, згідно якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 16128,00 доларів США, зі сплатою 13,50% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 14 вересня 2015 року (а.с.5-9). Цільове використання кредиту для оплати придбаного автомобіля марки «Volkswagen Polo», кузов №211093, мотор №1390, КПП 6-ст (п.1.1.1 Договору кредиту №178/03-8). За умовами договору, погашення суми основної заборгованості повинно було здійснюватися до 15 числа кожного місяці у відповідності із графіком, зазначеним у Договорі кредиту. Того ж дня, 15 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань, передбачених Договором кредиту №178/03-8 від 15 вересня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №178/03-8 (а.с.20-21), за яким [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязаннях [PERSON] за Договором кредиту №178/03-8 від 15 вересня 2008 року. Відповідачка [PERSON] в добровільному порядку кошти не повернула, здійснивши останній платіж 27 січня 2014 року, порушила прийняті на себе договірні зобов'язання. Станом на 03 грудня 2015 року розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів за Договором кредиту №178/03-8 від 15 вересня 2008 року становить в розмірі 18025,81 доларів США, що в еквіваленті станом на 03 грудня 2015 року складає 426 268 грн. 86 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4558,88 доларів США, що еквівалентно 107\~807 грн. 03 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 7798,89 доларів США, що еквівалентно 184\~425 грн. 78 коп., суми пені за несвоєчасність повернення кредиту у розмірі 2375,17 доларів США, що еквівалентно 56 167 грн. 36 коп., суми пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 3292,87 доларів США, що еквівалентно 77\~868 грн. 70 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналізуючи вищевикладені норми, суд дійшов висновку, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня\~\~2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших. З огляду на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року №408/8040/12 провадження 14-145цс18). Аналіз судової практики, здійснений на підставі інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, за релевантністю судових рішень, прийнятих Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в аналогічних справах, свідчить про те, що суд касаційної інстанції дотримується правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших. Так, і у справі, переданій на розгляд [PERSON] Верховного Суду, і в аналогічних справах, які переглядалися Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, прийнято рішення, які свідчать про відсутність розходжень у судовій практиці (справи № 756/12263/15-ц, 522/10828/15-ц, 377/471/15-ц, 127/8315/16-ц, 285/1462/15-ц, 2-1283/11, 569/3799/14-ц, 756/4514/16-ц, 750/4903/14 та багато інших). В усіх зазначених справах суд касаційної інстанції виходив із того, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням. Більш того, у цих судових рішеннях містяться посилання на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України у справах № 6-53цс14, 6-3087цс16 та інших аналогічних справах. Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Як зазначено в Доповіді щодо верховенства права Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики. ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі\~\~«Рябих проти Росії», заява №52854/99).\~\~ За змістом постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. За умовами Кредитного договору, позичальник [PERSON] мала здійснювати щомісячно до 15 числа кожного місяця чергові платежі погашення заборгованості за Договором кредиту №178/03-8, тобто з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя (Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №910/7109/17). Таким чином, перебіг останнього шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя відраховуватиметься тільки з 15 числа останнього чергового несплаченого платежу за Кредитним договором. Згідно графіку погашення заборгованості, який зазначений у п.1.1.1 Договору кредиту №178/03-8, датою останнього платежу, який повинна була здійснити [PERSON] є 15 вересня 2015 року, тому з цього часу відраховується перебіг останнього шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя. Виходячи із змісту постанови Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по справі №6-53цс14, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в ч. 4 ст. 559 ЦК України, словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти, як пред'явлення кредитором, у встановленому законом порядку, протягом зазначеного строку саме позовної, а не будьякої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що вимогу до поручителя [PERSON] про виконання ним солідарного з боржником [PERSON] зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. В разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється в частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17). Таким чином, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст. 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України). Відповідно до п.6.2 Договору поруки, договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Тобто у вищезазначеному договорі не зазначено конкретного строку, після якого порука припиняється. Відповідно до правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 23 січня 2018 року по справі №285/1462/15, умова договорів поруки про дію поруки до повного виконання забезпечених зобов'язань та зобов'язань поручителів, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки за спливом встановленого законом часу. Граничний строк пред'явлення вимоги кредитором до поручителя щодо погашення заборгованості по кредиту є 15 березня 2016 року, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості лише 07 червня 2016 року, тобто вже після спливу строку, наданого кредитору законодавцем для пред'явлення вимоги до поручителя. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк». Узагальнюючи вищенаведене є всі підстави прийти до висновку, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Якщо договір поруки припинився інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про визнання поруки припиненою є обґрунтованими, а тому порука [PERSON] за Договором поруки №178/03-8 від 15 вересня 2008 року є припиненою з 15 березня 2016 року у відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Що стосується позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» то вони підлягають часткову задоволенню, а саме з [PERSON] слід стягнути суму заборгованості за Договором кредиту №178/03-8 від 15 вересня 2008 року в розмірі 18025,81 доларів США, що в еквіваленті станом на 03 грудня 2015 року складає 426 268 грн. 86 коп., а позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON] на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 6394 грн. 03 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial