Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

В січні 2017 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення сплаченого страхового відшкодування. В позові позивач вказує, що 23.05.2014 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «РОСТ» уклали договір страхування № ПК 002227 майнових інтересів власника автомобіля [NUMBER]. В позові вказано, що 29.01.2015 р. по вул. Чкалова в м. Умані сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER], та застрахованого автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON]. В позовній заяві зазначено, що «…Відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 р. в справі № 705/716/15-п відносно [PERSON] було встановлено, що 29 січня 2015 р. о 12 год. 00 хв. в м. Умані по вул. Чкалова під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, автомобілем [NUMBER], керував [PERSON], однак останній поспішав на похорони свого родича, тому попросив [PERSON] як власника автомобіля взяти вину на себе…». В позові вказано, що внаслідок зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до звіту № 30/01-217 з оцінки транспортного засобу від 07.02.2015 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], становить 31129,18 грн., а відповідно до рахунку-фактури № СМУ00004051 вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], становить 69761,81 грн. 27.02.2015 року було складено Страховий акт № 105804 та 13.03.2915 року було складено Страховий акт № 105804 на доплату, відповідно до яких вартість страхового відшкодування склало 60315,39 грн. Відповідно до платіжного доручення № 3455 від 02.03.2015 року та платіжного доручення № 4422 від 17.03.2015 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля [NUMBER], в розмірі 60315,39 грн. Оскільки фактичні витрати страхової компанії, повязані з цим страховим випадком складають 60315,39 грн., позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 60315,39 грн. та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.01.2017 р. дану цивільну справу було визначено до розгляду судді Горячківській Л.В. Згідно розпорядження від 07 лютого 2017 року (№ 200/17) за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду, було проведено повторний автоматизований\~ розподіл даної справи, оскільки суддя Уманського міськрайонного суду Горячківська Л.В. відсторонена від посади судді. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2017 року - справу було передано для розгляду судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В., яку суддя прийняла до свого провадження. 21.03.2017р. позивач [PERSON] подав заперечення проти позову, в якому просив задовольнити позов в частині стягнення з нього витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 31129,18 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити, а також розподіл судових витрат здійснити з урахуванням норм ст. 88 ЦПК України. В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що при огляді та описі пошкоджень і визначенні типу ремонтної операції забезпеченого транспортного засобу оцінювачем було встановлено, що всього пошкоджено 6 деталей, з них заміні підлягають деталі автомобіля зазначені під порядковими номерами 3 і 6. Інші деталі підлягають ремонту. Про те, що під час ДТП були пошкоджені саме деталі зазначені в протоколі огляді свідчить і фото таблиця до звіту. Також в запереченні вказано, що вартість матеріального збитку рівна вартості відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу та величини втрати товарної вартості, і на думку відповідача, ця сума становить 31139,18 грн. Саме вказана сума є достатньою для відновлення транспортного засобу страхувальника до стану, в якому він перебував до ДТП і вона ж є прямим збитком страхувальника. Як свідчать інші матеріали, додані до позовної заяви, а саме рахунок-фактура № СМУ 00004051 від 03.03.2015 року, при відновленні автомобіля ремонт деталей, зазначених під номерами 1, 2, 4 не проводився вони, як і деталі за номерами 3 і 6 були замінені на нові. Крім того, відповідно до згаданого рахунку-фактури всього було замінено 16 деталей, а не 2 деталі, як було визначено субєктом оціночної діяльності, в звязку з чим вартість відновлювального ремонту була завищена до 69761,81 грн. Вищевказане вказує на те, що позивачем, при складанні страхового акту не взято до уваги, що власником забезпеченого автомобіля при його відновленні були замінені на нові і ті деталі, які не були пошкоджені в результаті ДТП як вказувалось вище, 16 деталей замість 2. Також були замінені повністю ті деталі, які згідно з висновком субєкта оціночної діяльності цілком підлягали ремонту. Як наслідок, позивачем без належних підстав заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 60315,39 грн. замість 31139,18 грн., які перевищують розмір реального збитку на суму 29176,21 грн. Відповідач в запереченні вказує, що позивач вправі розпоряджатися своїми коштами як завгодно на свій розсуд, проте, в порядку регресу він вправі стягувати виключно суму коштів, яка відповідає розміру матеріального збитку, завданого винною особою потерпілому (страхувальнику). Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надав до суду письмове клопотання про проведення розгляду справи без участі представника ПрАТ «ПРОСТО-страхування». В заяві також зазначено, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказував, що він дійсно був за кермом автомобіля, коли сталося ДТП, однак дуже поспішав на похорон, тому попросив свого друга [PERSON] взяти вину на себе. В послідуючому, після того, як провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрито, відносно нього працівниками міліції протокол не складався і до відповідальності він не притягувався. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні вказував, що позов вони визнають частково, а саме в частині стягнення витрат по виплаті страхового внеску у розмірі 31129,18 грн., а в задоволені іншої частини вимог просить відмовити. При цьому, представник позивача зазначив, що дійсно, 29.01.2015 р. по вул. Чкалова в м. Умані сталась ДТП за участю автомобіля «VOLKSWAGEN Sharan» та застрахованого «Toyota Hilux». Його довіритель [PERSON] під час ДТП керував автомобілем «VOLKSWAGEN Sharan» ( про що стверджує і сам позивач). При цьому, на [PERSON], будь-яких процесуальних документів стосовно дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням його показів даних в судовому засіданні при розгляді адміністративних матеріалів відносно [PERSON], не було складено. Також представник відповідача в своїх поясненнях в суді вказував, що відповідно до звіту № 30/01-217 з оцінки транспортного засобу від 07.02.2015р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота» становить 31129,18 грн. Він наполягав, що вартість матеріального збитку рівна вартості відновлюваного ремонту без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу та величини втрати товарної вартості. Представник відповідача зазначив, що автомобілю «Тойота» було завдано незначні пошкодження, однак власник автомобіля вирішив замінити не тільки деталі, які пошкодились під час ДТП, а й ті деталі, які потребували ремонту до пригоди. Заслухавши відповідача та його представника, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 23.05.2014 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «РОСТ» було укладено договір страхування № ПК 002227, згідно якого позивач застрахував цивільну відповідальність ТОВ «Рост» перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Toyota Hilux», д.н.з. [NUMBER] ( а.с.4). Відповідно до наказу « Про прийняття на роботу» № 19 від 21.04.2004 року, за підписом директора ТОВ «РОСТ», [PERSON] було призначено на посаду водія вантажного автомобіля ( а.с.7). 29 січня 2015 року в м. Умані по вул. Чкалова сталась дорожно-транспортна пригода за участю двох автомобілів. В ДТП автомобіль [NUMBER], як встановлено в судовому засіданні, під керування [PERSON], та автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] отримали механічні пошкодження. 29.01.2015р. ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було складено повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, в якому міститься схема місця ДТП та викладені [PERSON]В фактичні обставини події та видана довідка з зазначенням механічних пошкоджень автомобіля «Toyota Hilux» (а.с.8-9,10). Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] було закрито, в звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В постанові також вказано, що будучи допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що дійсно у день ДТП автомобілем керував він, однак дуже поспішав на похорон, тому попросив [PERSON] взяти провину на себе (а.с.11). При цьому, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, не було досліджено та встановлено, кому належить на праві власності автомобіль «Volkswagen Sharan». Одночасно, в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що власником автомобіля являється [PERSON], без посилання на будь-які підтверджуючі документи з приводу відповідних обставин. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № 272708, власником автомобіля «Volkswagen Sharan» 2.0, реєстраційний номер СА 5245АА, є [PERSON]. При цьому, будь-яких документів, що підтверджують право власності [PERSON] на транспортний засіб «Volkswagen Sharan» позивачем надано не було та сторонами, в процесі розгляду справи по суті, не ставилося питання про їх витребування. Згідно звіту № 30/01-217 від 07 лютого 2015 року, складеного субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON], про оцінку автомобіля [NUMBER], вартість відновлювального ремонту автомобіля, визначена за витратним підходом складає 31139,18 грн. Ринкова вартість автомобіля [NUMBER], визначена за порівняльним підходом складає 411825 грн. (а.с.18-42). На підставі заяви ТОВ «Рост» про виплату/доплату страхового відшкодування (а.с.44), страхового акту № 105804 від 27.02.2015 року, складеного ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (а.с. 45) та страхового акту № 105804 на доплату від 13.03.2015 року, складеного ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (а.с. 47),- ПАТ «ПРОСТО-страхування» було виплачено страхове відшкодування в розмірі\~60315 (шістдесят тисяч триста пятнадцять) грн. 39 коп.,\~що підтверджено платіжним дорученням № 3455 від 02.03.2015 р. (а.с. 46) та платіжним дорученням № 4422 від 17.03.2015 р. (а.с. 48). Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року\~(із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За\~ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. \~ Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01.07.2004 року\~містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.\~\~ Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про страхування»\~страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Доведення вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є окремим предметом доказування, та безпосередньо впливає на встановлення підстав виникнення права зворотної вимоги страховика до особи, відповідальної за завдані збитки, з урахуванням частини 1\~ст. 993 Цивільного кодексу України, положень\~статті 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт належності відповідного транспортного засобу та факт того, що відповідач, [PERSON], у встановленому законом порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.01.2015р., що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed