Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 01.03.2021 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, а саме: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 4). На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що 10.11.2012 р. між сторонами укладено шлюб, з Відповідачем вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з Позивачем та перебуває на її повному фінансовому забезпеченні, Відповідач добровільної участі у грошовому забезпеченні дочки не приймає. На теперішній час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб фактично розпався, тому Позивачем було подано до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідач проживає сам, утриманців не має, працює різноробочим на іноземному підприємстві «Дорф», у власності перебуває окрім іншого земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, також у користуванні Відповідача перебуває автомобіль, тому, як стверджує Позивач, він є достатньо забезпеченим, не має жодних заборгованостей, щодо нього не відкрито жодних виконавчих проваджень (а.с. 1-4). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 10.03.2021 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено визначені статтею 275 ЦПК України строки розгляду справи - не пізніше 10.05.2021 р. (а.с. 19-21). За названою статтею 275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено, спливає 10.05.2021 р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідач, отримавши згадану ухвалу суду та копії позовної заяви з додатками особисто 20.03.2021 р., що підтверджено поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с. 24), проте протягом встановленого судом строку відзиву на позов, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подав. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що сторони з 10.11.2012 р. перебувають у зареєстрованому шлюбу, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.11.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 77 (а.с. 5). Сторони є батьками неповнолітньої дитини, а саме: дочки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.03.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 14 (а.с. 6). Як стверджує Позивач у позовній заяві та не спростовується Відповідачем, який отримав копію позовної заяви, але відзиву із запереченнями щодо позовних вимог до суду не подав, сім`я фактично розпалася та існує лише формально, сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо (а.с. 2); названа малолітня дитина проживає разом з Позивачем та перебуває на її повному утриманні, Відповідач добровільної участі у забезпеченні дочки не приймає (а.с. 2), при цьому Відповідач є достатньо фінансово забезпеченим, оскільки він проживає сам, інших утриманців не має, працює на іноземному підприємстві, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, користується автомобілем (а.с. 3). Наведені вище обставини підтверджено Позивачем Інформацією з Єдиного реєстру боржників (а.с. 13); також суд бере до уваги, що про непроживання спільно сторін свідчить різна адреса їх проживання, зазначена в позовній заяві (а.с. 1) та за якої сторони отримували кореспонденцію від суду (а.с. 22-24). Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 184, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2021 рік, зокрема, для дітей відповідного віку визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Зважаючи на наведене та оцінивши в сукупності наявні докази, суд вважає наявними підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у заявленому Позивачем розмірі, зважаючи на непорушність конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття, визначений законом мінімальний гарантований розмір і мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, виходячи з того, що обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням спільного проживання з дитиною, а також беручи до уваги відсутність (неподання суду) заперечень Відповідача проти задоволення позову, в тому числі відсутність заперечень з його боку щодо заявленого до стягнення розміру аліментів та наведених Позивачем обставин на обґрунтування такого розміру. Водночас суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (у даному випадку - держави). Відповідно до статей 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved