Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем 19.02.1984 зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що останнім часом у неї з відповідачем почались конфліктні ситуації в сімейному житті. Перебування у шлюбі з відповідачем стало неможливим. Також позивач зазначає, що у неї з відповідачем виявились різні погляди на сімейне життя. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу. Судом 22.10.2018 постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач та відповідач в підготовче засідання не зявилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Однак, 21.11.2018 позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримання позовних вимог у повному обсязі та просила суд залишити їй прізвище «Кобрін». 21.11.2018 відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог у повному обсязі. (а.с. 22) Враховуючи вищевикладене, заяви позивача і відповідача та положення ст. 198 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання у відсутність позивача та відповідача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 252673, виданим 19.02.1984 Кришинівським сільським ЗАГС Тульчинського району Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 19.02.1984, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 4) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 352, 40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved