Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

В травні 2015р. позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «НВФ МАСАЛЬОТ» (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON].( далі по тексту - відповідач 3), [PERSON].(далі по тексту - відповідач 4), [PERSON] ( далі по тексту - відповідач 5), яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої [PERSON] (далі по тексту - відповідач 6), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, з послідуючими уточненнями, в якому просила суд: - зобов'язати відповідача 1 усунути перешкоди у вільному її ([PERSON].) володінні і користуванні квартирою [ADDRESS] - зобов'язати відповідача 1 усунути перешкоди в її ([PERSON].) користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом звільнення (виселення з неї) її від всіх осіб (орендарів) та речей, які проживають там зі згоди колишнього власника; - зобов'язати відповідача 1 передати їй ([PERSON]) ключі від квартири [ADDRESS]; - виселити із квартири [ADDRESS] орендарів: відповідачів 2-6, без надання іншого жилого приміщення; - усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідачів 2-6 такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 27 квітня 2015р. вона ([PERSON].) придбала у відповідача 1 квартиру [ADDRESS], про що свідчить договору купівлі - продажу. Однак, повноцінно розпоряджатися належною їй вищезазначеною квартирою вона не має можливості, так як колишній власник (відповідач 1), а також особи, які орендували квартиру (відповідачі 2-6) не забрали своїх особистих речей та відмовляються її звільнити у добровільному порядку; ключі від квартири не повертають. Вказані обставини змусили її звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові просив суд позов задовольнити. Відповідачі 1-6, про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку; представників у судове засідання направлено не було; про поважність причин неявки суд не повідомили, при цьому, не було і клопотань про розгляд справи за їх відсутності; заперечення проти позову не подавали. В судовому засіданні представник третьої особи проти позову не заперечував, посилаючись на те, що відповідач 6 (неповнолітня дитина) у вищезазначеній квартирі не зареєстрована і не проживає. Оскільки сторона позивача та третьої особи не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 27 квітня 2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. було посвідчено договір купівлі - продажу, по якому [PERSON], від імені якого діє на підставі довіреності [PERSON], передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належить ТОВ «НВФ МАСАЛЬОТ», зареєстровано в реєстрі за № 1276 (а.с.5-8). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.1, 3 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним. Належність вищезазначеної квартири саме позивачці також підтверджено Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36825359 від 27 квітня 2015р. (а.с.9). Із довідки Форми № 3, виданої 02 вересня 2015р. ТОВ «Житло-Сервіс», вбачається, що в кватирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі 2-6 по справі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як орендарі (а.с. 40). Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 157 ЖК України). Як пояснив в судовому засіданні представник позивачки, відповідачі 2-6 не є членами сім'ї позивачки; після укладення вищезазначеного договору купівлі - продажу квартиру в добровільному порядку не звільняють, виселятися не бажають. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України). Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, з перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою. Право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки в частині визнання відповідачів 2-6 такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню, так як судом не встановлено наявності будь-яких договірних відносин між сторонами (позивачкою та відповідачами 2-6) щодо можливості з боку відповідачів 2-6 користування чи проживання у вищезазначеній квартирі. Що стосується позовних вимог позивачки в частині: зобов'язання відповідача 1 усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом звільнення (виселення з неї) її від всіх осіб (орендарів) та речей, які проживають там зі згоди колишнього власника; зобов'язання відповідача 1 передати ключі від квартири [ADDRESS]; виселення із квартири [ADDRESS] орендарів: відповідачів, 2-6, без надання іншого жилого приміщення, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що з боку позивачки та її представника не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи судом, які б свідчили, що на час розгляду справи, у спірній квартирі проживають (перебувають) чи знаходяться особисті речі відповідачів 2-6. Крім того, судом також не встановлено, що позивачка позбавлена можливості вільного доступу до належної їй вищезазначеної квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів 2-6 на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі по 48.72 грн. з кожного.

Outcome: partial