Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

в червні 2020 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтували тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS] . Вказаний будинок до 01.05.2015 року перебував на утриманні КП «ЖЕО-103 Голосіївського району», а з 01.05.205 року - утримання цього ж будинку здійснює безпосередньо КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Будучи наймачами квартири [ADDRESS] відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір з підприємством про надання житлово-комунальних послуг на виконання ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не укладали, будь-які повідомлення, акти претензії про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі від останніх не надходили. На виконання вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, а також вимог ЖК України, відповідачі не сплачували квартплату та комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість: за період з 01.10.2010 року по 01.05.2015 року перед КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» в розмірі 34 768,17 грн., яка складається з - основної суми заборгованості 20 904,71 грн., втрат від інфляції 12 128,95 грн., 3% річних 1 734,51грн.; за період з 01.05.2015 року по 01.01.2020 року перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» в розмірі 21 419,00 грн. яка складається з основної суми заборгованості 17 343,65 грн., втрат від інфляції 3 042,77 грн., 3% річних 1 032,58 грн. Просили стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у вказаних розмірах, а також судові витрати у справі. Ухвалою від 06.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 03.12.2020 року (а.с. 36-37). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Голосіївської районної в м. Києві ради від 25.11.2004 року № 30/07 створене КП «ЖЕО-103» Голосіївського району м. Києва. З цього часу здійснював утримання будинків та прибудинкової території будинків в тому числі і на [ADDRESS] , до 01.05.2015 року. Позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києву», створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва», та з 01.05.2015 року здійснює утримання будинків та прибудинкової території, в тому числі і будинку на [ADDRESS] . На даний час будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі та обслуговуванні у Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Судом встановлено, що відповідачі у справі є наймачами квартири [ADDRESS] . Вказане не заперечено, в матеріалах справи докази на підтвердження зворотного відсутні. Згідно довідки КК «Центр комунального сервісу» № 02/01/05-789 від 22.08.2019 року наймачем особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] , в квартирі значиться 4 особи, житлова площа квартири - 37,40 м2, загальна площа - 65,14 м2, квартира неприватизована (а.с. 20). Під час виконання функцій балансоутримувача та надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивач керується законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, Примірним переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 року № 150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.08.2004 року за № 1046/9645, а також розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 09.03.2011 року № 307 «Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві». Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до правил ст. ст. 66, 67, 68 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.; плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.; наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивачі, як обслуговуючі організації, надали мешканцям квартири [ADDRESS] житлово-комунальні послуги. Доказів протилежного в розпорядження суду не надано. Відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS] та є споживачами всіх комунальних послуг, котрі надавались та надаються КП «ЖЕО-103» Голосіївського району м. Києва та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києву», але не оплачують їх. Жодних повідомлень про не проживання у квартирі та не отримання чи отримання неналежних комунальних послуг від відповідачів на адресу позивачів не надходило, та доказів зворотному з боку відповідачів суду в ході розгляду справи надано не було. Договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладено, разом з тим, обов`язок сплачувати за житлово-комунальні послуги у відповідачів в даному випадку виникає в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Позивачі у справі стверджують, що відповідачі як споживачі послуг, - не виконують своїх зобов`язань щодо їх оплати. Доказів на підтвердження не надання позивачем послуг або ж протиправності дій, в зв`язку з наданням послуг та, відповідно, нарахування плати за них, матеріали справи не містять. У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань, виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2010 року по 01.05.2015 року перед КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» в розмірі 34 768,17 грн., яка складається з - основної суми заборгованості 20 904,71 грн., втрат від інфляції 12 128,95 грн., 3% річних 1 734,51грн. Крім цього, у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань, виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги перед правонаступником КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києву» за період з 01.05.2015 року по 01.01.2020 року та складає суму в розмірі 17 343,65, яку просили стягнути на їх користь з урахуванням 3% річних за весь час прострочення, що становить 1 032,58 грн., та інфляційних втрат, що становлять 3 042,77 грн., що загалом складає 21 419,00 грн. На підтвердження своїх доводів позивачі надали суду розрахунок заборгованості (а.с. 21-26). Разом з тим, за відсутності відзиву відповідачів суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачами розрахунки та підстави для позову, а також позбавлений можливості розглянути питання щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог. Оцінивши наданий розрахунок боргу, приймаючи до уваги те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд вважає за можливе покласти останній в основу рішення суду та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідач на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києву» - 21 419.00 грн., на користь КП «ЖЕО-103» Голосіївського району м. Києва» - 34 768,17 грн. Докази в розумінні положень ст. 76 ЦПК України на спростування наданого позивачем розрахунку в матеріалах справи відсутні. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Відповідачем, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачами по оплаті цих послуг, як і не надано доказів необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивачів, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києву» сплачено 801,30 грн. судового збору, КП «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» - 1 300,70 грн. Вказані суми підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів у рівних частках, адже Законом України «Про судовий збір» не передбачено солідарного стягнення судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved