Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказує на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2000 року належить ? частина домоволодіння №12 по вул. Сергіївській в місті Словянську Донецької області на земельній ділянці площею 0,0440 га, яка належить [PERSON] міській раді Донецької області. Зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою домоволодіння № 12 по вул. Сергіївській, яка належить третій особі [PERSON] На момент набуття [PERSON] права власності на житловий будинок №12 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Сергіївській у місті Словянськ Донецької області на підставі договору купівлі продажу від 13 вересня 1989 року площа земельної ділянки, на які розташовані будівлі та споруди складала 0,0557 га. На підставі рішення [PERSON] міської ради Донецької області від 22 грудня 2004 року № 773/4, [PERSON] 12 січня 2005 року було видане Державний акт серії ДН № 105841 на право власності на земельну ділянку №10 по вул. Сергіївській, у місті Словянськ Донецької області, кадастровий номер 1414100000:01:02:0076 площею 0,0472 га у межах згідно з планом для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010516700025. Відповідно до плану Державного акту, який є предметом спору площа земельної ділянки складає 0,0816 га. [PERSON] зазначає, що у звязку з накладанням земельної ділянки [PERSON] на її земельну ділянку у фактичному користуванні позивача замість 0,0440 га перебуває 0,0399 га, чим порушується її право користування земельною ділянкою та свідчить про незаконність оспорюваного Державного акту на право власності на земельну ділянку. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014року скасовані рішення [PERSON] міської ради Донецької області № 753 від 16 грудня 2003 року № 773/4 від 22 грудня 2004 току на підставі яких [PERSON] було видане Державний акт серії ДН № 105841 на право власності на земельну ділянку №10 по вул. Сергіївській, у місті Словянськ Донецької області, кадастровий номер 1414100000:01:02:0076 площею 0,0472 га. Просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 105841, зареєстрований 12 січня 2005 року [PERSON] міським відділом земельних ресурсів в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею. договорів оренди землі за № 010516700025 та скасувати право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1414100000:01:02:0076, яка розташована по вул. Сергіївській№10 по, у місті Словянськ Донецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначив, що реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1414100000:01:02:0076, яка розташована по вул. Сергіївській №10 по, у місті Словянськ Донецької області площею є незаконною, оскільки право власності зареєстровано на земельну ділянку більшою площею, ніж та, яка надана у передана у власність у розмірі 0,0472 га на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 22.12.2004 року № 773/4. У звязку з накладанням земельних ділянки №10 по вул. Сергіївській, якою володіє [PERSON] на земельну ділянку позивача по вул. Сергіївській №12, у фактичному користуванні [PERSON] перебуває 0,0399 га замість 0,044 га, відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку, чим порушуються їх законні права і інтереси. Крім того, вона не надавала згоди на встановлення межі землекористування між земельними ділянками №10 і №12 по вул. Сергіївській. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав вимоги позивача та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] міська рада, яка належним чином повідомлявся про дати час і місце розгляду справ, в судове засідання представника не направив; просив розглянути справу без участі представника в судових засіданнях. В заперечені на позовну заяву вказала на не визнання позову з тих підстав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують про їх зміни чи припинення (а.с. 140 т.1) Відповідач відділ Держгеокадастру у м. Словянську Донецької області, який належним чином повідомлявся про дати час і місце розгляду справ, в судове засідання представника не направив; заявою від 01.06.2016 (а.с. 45 т.1) просив розглянути справу без участі представника в судових засіданнях. В заперечені на позовну заяву відповідач вказав на не визнання позову з тих підстав, що позивачем відповідно до вимог діючого законодавства, право власності на земельну ділянку не оформлено, правовстановлюючий документ на її імя відсутні, а тому [PERSON] не є належним власником земельної ділянки №12 по вул. Сергіївській, що є суміжною з ділянкою №10 по вул. Сергіїївській. Межі земельної ділянки позивача не визначені землевпорядна документація не розроблялася, в той час право власності [PERSON] на земельну ділянку по вул. Сергіївській, 10, підтверджується Державним актом про право власності на землю. Третя особа на стороні відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала, самостійних позовних вимог щодо предмету спору не заявила Заперечуючи проти позову зазначила, що вважає рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №63/9 від 19.02.1997 року на підставі якого позивач набула право власності на земельну ділянку незаконним, крім того позивачка не надала належних та допустимих доказів які б свідчили про порушення її прав на володіння та користування земельною ділянкою № 10 по вул. Сергіївській. Вважаючи що після встановлення меж земельної ділянки в натурі, отримання правовстановлюючих документів та їх державної реєстрації, відсутні правові підстави для припинення права власності на земельну ділянку. Представник третьої особи адвокат [PERSON] підтримав позицію [PERSON] в задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін і їх представників, обєктивно оцінивши докази, в сукупності, суд приходить до такого. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами (ст. 12 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст.11 ч. 2 ЦПК України), позивач зобов'язаний належно довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України). У справі встановлені наступні факти і обставини. На підставі договору купівлі-продажу від 13.09.1989 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами у місті Словянськ по вул. Сергіївський, 10 на земельній ділянці розміром 557 кв.м. (а.с 86-87 т.1). Згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 19.02.1997 року №63/9 було прийнято рішення про вилучення у [PERSON] земельну ділянку площею 64 кв.м. по Сергіївський, 10, залишивши їй у користуванні 567 кв.м. та відвести [PERSON] додатково земельну ділянку площею 64 кв.м. за рахунок земельної ділянки по Сергіївський, 10, що складе загальну площу 440 кв.м., затвердивши її як норму по Сергіївський, 12 (а.с. 174 т.1). Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 27.06.2000 року [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових споруд, розташований за адресою м. Словянськ вул. Сергеевська , 12 , на земельній ділянці [PERSON] міської [PERSON] площею 440 кв.м. Право власності на зазначену частину житлового будинку зареєстровано зап позивачем в КП «БТІ» 30.06.2000 (а.с. 196 т.1). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 16.12.2003 року №753 із землекористування [PERSON] вилучено земельну ділянку площею 83 кв.м., залишивши їй у користуванні 372 кв.м. по вул. Сергіївський, 8, згідно поданої заяви та відведено додатково [PERSON] земельну ділянку площею 83 кв.м за рахунок земельної ділянки по вул. Сергіївський, 8, що складе загальну площу 808 кв.м., передавши її у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Сергіївський, 10. Крім того, з пункту 3 зазначеного рішення вбачається, що міський відділ земельних ресурсів було зобов'язано відвести додатково земельну ділянку та видати державний акт на право приватної власності на землю (а.с. 88 т.1). Рішенням [PERSON] міської ради від 15.04.1998 № 38-І-23 виконавчому комітету міської ради передані повноваження міської ради в частині вирішення питань регулювання земельних відносин на період ХХІІІ скликання (а.с. 69 т.1). Рішенням [PERSON] міської ради від 29.05.2002 № 2-ІІІ-24 уповноваженим органом по земельним справам на території [PERSON] міської ради визначений виконавчий комітет міської ради (а.с. 68 т.1). Згідно архівного витягу з протоколу №24 засідання виконкому [PERSON] міської ради від 22.12.2004, відповідно до рішення № 773/4 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність «[PERSON] передана безоплатно в приватну власність земельна ділянка площею 0,0472 га , яка розташована в м. Словянську по вул. Сергіївській 10» (а.с. 70 т.1). Згідно листа відділу Держгеокадастру у м. Словянську Донецької області від 21.06.2016 вих. № 9-28-0.5-648/2-16, станом на 01.01.2013 за даними Держземкадастру земельна ділянка за адресою: м. Словянськ, вул. Сергіївська, 10 знаходиться у власності [PERSON] (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 105841 зареєстрований 12.01.2005 за № 0105146700025). Право власності (користування ) на земельну ділянку за адресою: м. Словянськ, вул. Сергіївська, 12 не зареєстровано (а.с 79 т.1). Як вбачається з отриманого [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 105841 від 12.01.2005 року, остання є власником земельної ділянки по вул. Сергіївський, 10, площею 0,0472 га, яка була безоплатно передана [PERSON] в приватну власність відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 22.12.2004 року №773/4, а на зворотній стороні державного акту зазначено земельна ділянка площею 0,0816 га (а.с. 35 т.1). Дослідивши технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку по вул. Сергіївській, 10 в м. Словянську (кадастровий номер 1414100000:01:002:0076), розробленою приватним підприємством «РУМБ» (а.с. 80-92 т.1), суд встановив, що з заявою про передачу в безоплатну приватну власність земельної ділянки ділянку по вул. Сергіївській, 10, [PERSON]П звернулася до [PERSON] міської ради 02.12.2003; при цьому заявниця не зазначила площу земельної ділянки яку вона має намір отримати (а.с 84 т.1). З вихідної земельно-кадастрової інформації вбачається, що загальна площа земельної ділянки по вул. Сергіївській, 10, за рахунок якої запроектоване відведення складає 0,0472 га (а.с 81 т.1). 15.04.2004 року був складений акт встановлення та узгодження меж землекористування громадянкою [PERSON] в натурі по вул. Сергіївській, 10. Відомості про суміжного землекористувача [PERSON] в акті відсутні (а.с 92 т.1). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що відмовилася підписувати акт встановлення та узгодження меж землекористування [PERSON] в натурі, оскільки не погоджувалася з межами земельної ділянки та мала намір безоплатно отримати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку у розмір зазначеному в договорі купівлі продажу житлового будинку від 27.06.2000 по вул. Сергіївська, 12 , у розмірі 440 кв.м. Виходячи з підстав і предмету позову, що розглядається, предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого відповідачем [PERSON] міською радою, третій особі [PERSON] були встановлені в натурі межі земельної ділянки площею 0,0816 га, площа якої перевищую площу переданої безоплатно в приватну власність земельну ділянку у розмірі 0, 0440 га, чим порушується право позивача на користування землею для будівництва та обслуговування житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Оскільки, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі землеустрою, топографії, картографії і геодезії, а виконавцем робіт, згідно з Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376, має бути юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням, судом розяснено сторонам їхні права та обовязки, а також попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Однак клопотань щодо призначення по справі експертизи заявлено не було. Представником третьої особи адвокатом [PERSON] факт перебування у власності [PERSON] земельної ділянки вул. Сергіївський, 10, площею 0,0816 га не заперечувався. Дослідивши висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2397/94 від 05 вересня 2013 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради, виконавчого комітету [PERSON] міської ради, комунальному підприємству «Бюро технічної інвентаризації», відділу Держкомзему в місті [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про скасування рішення, визнання недійсним державного акту, зобовязання не вчиняти певні дії, який був долучений до матеріалів даної цивільної справи за клопотанням представника позивача адвоката [PERSON], суд з резолютивній частини зазначеної експертизі вбачає, що фактичні межі земельної ділянки №10 вул. Сергіївський в м. Словянськ Донецької області співпадають з межами, які зазначені на плані меж земельної ділянки. Враховуючи, що представником третьої особи не заперечується факт володіння та користування спірної земельною ділянкою в межах та площею зазначених в Державному акті серії ДН № 105841 від 12.01.2005 року, суд визнає висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2397/94 від 05 вересня 2013 року, яка була проведена на підставі ухвали суду по іншій цивільній справі, належним і допустимим доказом по даній цивільній справі та доходить до висновку, що третя особа [PERSON] є власником конкретно визначеної земельної ділянки, яка розташована за адресою м. Словянськ вул. Сергеевська, 10, що підтверджується правовстановлюючим документом (Державнім актом на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 105841 від 12.01.2005 року), відповідно до якого площа складає на титульному аркуші визначена розміром 0,0472 га зі встановленими межами в натурі (на місцевості), що закріплено межовими знаками площею 0,0816 га. Разом з цим суд доходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Зважаючи на ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до п.п. «а» та «б» ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад відносяться розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок у власність із земель комунальної власності відповідно до цього\~Кодексу. Пунктом «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За змістом ст. 125 ЗК України в редакції, чинній до 01 травня 2009 року: право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. В редакції ст. 125 ЗК України, чинній після 01 травня 2009 року: право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону. У відповідності до ст. 152 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), що положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Суд доходить до висновку, що відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем доведено перед судом, факт невідповідності площі земельної ділянки переданої у власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 22.12.2004 року №773/4 у розмірі 0,0472 га, площі земельної ділянки у розмірі 0,0816 га, яка зазначена на зворотній стороні державного акту (а.с. 35 т.1), та якою фактично володіє та користується [PERSON] Відповідачами та третьою особою не було доведено наявність законних підстав, чим порушено володіння [PERSON] земельною ділянкою площею 0,0816 га. Діючим законодавством не передбачено можливості внесення змін та виправлень до державного акту на право власності на землю, а тому суд доходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання недійсним спірного державного акту на право власності на землю. При цьому суд вважає, що втручання держави у право власності [PERSON] на землю здійснюється на підставі закону, є виправданим і дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка страждає від втручання. Суд також вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 105841 зареєстрованого 12.01.2005 за № 0105146700025, на земельну ділянку № 10 по вул. Сергіївській в м. Словянську, кадастровий номер 1414100000:01:002:0076. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 11.02.2010 року № 1878-VI (з наступними змінами) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1878- VI). Так, згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1878-У1 державна реєстрація прав є обов'язковою. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема - право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітуту); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном (п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 1878-VI . Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації, її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі прав (п. 2 ч. 2 статті 9 Закону № 1878-VI). Державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; ) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом, рішень судів, що набрали законної сили. Пунктами 27, 28 постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 791 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021 і від 18 серпня 2010 року № 749 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073» встановлено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) посадовою особою територіального органу Держземагенства на підставі, зокрема, рішення суду. Скасування (поновлення) запису здійснюється шляхом внесення до автоматизованої системи відомостей про скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів посадової особи, яка скасувала (поновила) запис, та формування з використанням автоматизованої системи нових аркушів Поземельної книги, що засвідчується підписом посадової особи, та скріплюється печаткою територіального органу Держземагенства. Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що наявні підстави для скасування державної реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 105841 від 12.01.2005 року, відповідно до якого третя особа [PERSON] є власником земельної ділянки по вул. Сергіївський, 10, оскільки судом встановлена невідповідність площі земельної ділянки у розмірі 0,0472 га, яка була безоплатно передана їй в приватну власність відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 22.12.2004 року №773/4, площі земельної ділянки у розмірі 0,0816 га, яка зазначена на зворотній стороні державного акту (а.с. 35 т.1), та якою фактично володіє та користується [PERSON] Таким чином, враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved