Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

До Богунського районного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі ТОВ «Авто Просто») з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 15.11.2011 р. між ТОВ «Авто Просто» та відповідачем [PERSON] була укладена Угода № 371193 та підписані Додатки №1, №2, №3, які є невід`ємними частинами угоди, зметою придбання автомобіля марки «Сhегу Аmulеt» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Позивач вказує, що дана система полягала у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості (автомобіль) та через механізми, встановлені Угодою, забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками протягом декількох років. Зокрема позивач пояснює, що при виконанні умов Угод, укладених з учасниками в рамках системи АвтоТак, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля через систему АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації та створенні умов для придбання автомобілів учасниками, здійснення оплати постачальнику автомобілів за рахунок коштів, сплачених учасниками, на підставі Угоди, забезпечення отримання учасником автомобіля, а також наданні інших послуг, передбачених Угодою, які забезпечують придбання автомобіля кожним учасником системи АвтоТак, який належним чином виконує зобов`язання за угодою. Відповідно до Акту вибору автомобіля від 28.05.2014 р. у групі № 1152, порядковий № 209, за угодою № 371193 на підставі Асигнаційного акту від 29.04.2014 року відповідачу [PERSON] надано право на отримання автомобіля марки «Lаnоs» базової моделі, у відповідності до статті «Вибір моделі» Додатку № 2 до угоди, а саме автомобіля «ЗАЗ SЕNS», колір червоний, номер кузова [NUMBER] , який 29.05.2014 р. було отримано відповідачем [PERSON] і зареєстровано на праві власності, згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 29.05.2014 р. Позивач вказує, що за умовами угоди відповідач [PERSON] зобов`язався оплатити 100% вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків, однак угоду не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Початок періоду невиконання зобов`язань позивач визначає з березня 2012 року і до січня 2018 р. щодо сплати щомісячних внесків не в повному розмірі, зокрема вказує про те, що з лютого 2018 р. відповідач [PERSON] взагалі припинив оплати. Крім того, позивач пов`язує відповідальність відповідача, [PERSON] і Відповідача, [PERSON] на підставі договору поруки укладеного 23.05.2014 р. з ТОВ «Авто Просто» та співпоручителями за яким на відповідачів покладено солідарну відповідальність перед кредитором у разі невиконання зобов`язань відповідачем [PERSON] за угодою № 371193. Позивач стверджує, що станом на червень 2019 р. відповідач, [PERSON] у добровільному порядку відмовляється погасити заборгованість, хоча жодної письмової вимоги та доказі їх направлення (вручення) суду не надає. Зі змісту даного позову вбачається, що на виконання умов угоди відповідачем [PERSON] було сплачено 60.5483% зі 100% в оплату чистих внесків (Вартості автомобіля) та 73 внески з 120 в оплату послуг позивача, визначених у розрахунку доданому до позову. Таким чином позивач вважає, що розмір боргу відповідача, [PERSON] станом на червень 2019 р. складає 39,4517% від ціни автомобіля, актуальної у червні 2019 р., та 47 внесків в оплату послуг позивача. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Авто Просто» суму заборгованості за угодою № 371193 в розмірі 125 932 (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять дві грн.) 78 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн.). 11 жовтня 2019 р. [PERSON] , [PERSON] звернулися з зутрічним позовом до ТОВ «Авто Просто», третя особа без самостійних вимог [PERSON] про припинення договору поруки. (а. с. 62-66). В обгрунтування заявлених вимог вказали, що 15.11.2011 року між ТОВ «Авто Просто» (далі Відповідач за зустрічним позовом) та [PERSON] (Третьою особою за зустрічним позовом) була укладена Угода № 371193 та підписані Додатки № 1, № 2, № 3, які є невід`ємними частинами Угоди, з метою придбання автомобіля марки «Сhегу Аmulet» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Виконання основного зобов`язання забезпечувалось порукою наданою позивачами за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] па підставі договору поруки укладеного з Відповідачем 23.05.2014 р., зареєстрованого в рєестрі під № 3730 і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. За умовами Договору поруки на Позивачів покладено солідарну відповідальність перед кредитором у разі невиконання зобов`язань Третьою особою за Угодою. У зобов`язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнененя та існування правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. У зобов`язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнененя та існування правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те. що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України ця порука припиняється також у зв`язку зі зміною зобов`язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшено обсяг їх відповідальності. Позивачі за зустрічним позовом звернули увагу, що після укладання Договору поруки від 23.05.2014 р. із Позивачами, Відповідач збільшив у ціновому співвідношенні вартість автомобіля ЗАЗ SENS, вартістю 85 000.00 грн. до вартості в розмірі 224 453,52 грн., тобто, збільшився розмір зобов`язань Позивачів по укладеній Угоді. Щодо даної зміни розміру зобов`язань Позивачам не було відомо і вони не давали на неї згоди як поручителі. Тобто, без згоди поручителів було збільшено обсяг їх відповідальності. За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: 1) підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів, тощо; 2) відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами: 3) установлення (збільшення розміру) неустойки; 4) встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; 5) включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя. зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо. З огляду на те, що позивачем за первинним позовом змінені умови основного зобов`язання без згоди поручителів, які призвели до збільшення обсягу їх відповідальності, позовні вимоги до ТОВ «Авто Просто» про припинення поруки підлягають задоволеню. Представник позивача за первинним позовом та відповідно відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Авто Просто» направив до суду відзив (а. с. 78-81), був присутній в судових засіданнях 26.11.2019 р., 13.02.2020 р., 02.09.2020 р., 30.09.2020 року, 26.11.2020 р. (а. с. 121-124, 135-136, 199-200, 204-206, 216-217) та неодноразово наполягав на задоволені позову, обгрунтовуючи свою позицію наданими суду доказами. Відповідач за первинним позовом, третя особа за зустрічним позовом, [PERSON] заперечував проти задоволення позову обгрунтовуючи їх наданими суду доказами. Відповідачі за первинним позовом, позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] заперечували проти задоволення первинного позову та наполягали на задоволені зустрічного позову обгрунтовуючи свою позицію наданими суду доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників справи, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд,

Outcome: approved