Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

До Бродівського районного суду Львівської області звернувся [PERSON] з позовом, в якому просить визнати недійсним договір № 120 фінансового лізингу, укладений між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір Комфорт» 12.09.2014 року, стягнувши на його користь сплачені ним кошти у розмірі 15\~000 грн. та відшкодувати йому спричинену майнову шкоду у розмірі 58,07 грн. втрачених ним коштів на квиток, який він був змушений придбати в звязку з приїздом на адресу відповідача та моральну шкоду у розмірі 8000,00 грн. В судове засідання позивач не з»явився, його представник [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, взявши до уваги пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, зясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» було укладено договір фінансового лізингу № 120 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є сільськогосподарська техніка Xingtai 180 (а.с.26-40). У ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до норми ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За умовами п. 1.1 ст. 1 договору № 120 фінансового лізингу від 12 вересня 2014 року предметом фінансового лізингу за даним договором є сільськогосподарська техніка Xingtai 180. Відповідно до п.1.7. предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця завдатку - 50% від вартості предмету лізингу, оплата по договору за оформлення даного договору - 10 % від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмету лізингу - 3% від вартості предмету лізингу. Згідно п. 4.8. договору, лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу. Позивачем [PERSON] було здійснено одним платежем перший лізинговий платіж, що підтверджується квитанцією (а.с.25), який включає: 50% від вартості предмету лізингу як завдаток, 10% від вартості предмету лізингу за оформлення даного договору, 3% від вартості предмету лізингу як комісійну винагороду за передачу предмету лізингу, а отже, позивачем було виконано всі умови даного договору для передачі лізингодавцем лізингоодержувачу предмету лізингу, а саме: сільськогосподарської техніки Xingtai 180. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що несправедливими є умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Верховний Суд України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 зазначив, що, аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За змістом ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що договір № 120 фінансового лізингу, укладений 12 вересня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» і [PERSON] підлягає визнанню недійсним, договір лізингу - розірванню, а сплачені позивачем за цим договором на рахунок відповідача кошти в розмірі 15 000 грн. підлягають стягненню з ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» на користь [PERSON] За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу в повному обсязі. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов\~\~порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку\~\~між\~\~порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення\~\~наявності\~\~підстав для відшкодування\~\~моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту\~\~ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Outcome: approved