Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

В травні місяці 2018 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зміну розміру та способу стягнення аліментів та зменшення заборгованості по аліментам. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно починаючи стягнення з 02.02.2015 року та до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.06.2015 року і до повноліття дітей. Позивач вказує, що на теперішній час він знаходиться на обліку в центрі зайнятості як безробітний, допомогу по безробіттю не отримує, а тому вважає, що його матеріальний стан змінився, у звязку з чим потребує зміни розміру та спосібу стягнення аліментів, а саме: з 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) на тверду грошову суму у розмірі 1\~500,00 грн. Також, позивач зазначає, що у зв'язку з маленькою заробітною платою в ТОВ «Укршина» (1300 грн.), звільнення його з роботи, відсутності доходів від підприємницької діяльності, а також отриманої травми у 2017 році, наслідки якої не минули й досі, неможливості в подальшому знайти роботу, він не мав змоги виконувати в повному обсязі свої аліментні зобовязання. Згідно з довідкою ВДВС від 15.03.2018 p., [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 54 156 грн. 66 коп. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, в період з квітня 2016 р. по лютий 2017 p., заборгованість була визначена державним виконавцем виходячи з середньої заробітної плати для працівника у даній місцевості, натомість в цей період позивач не був безробітним, оскільки займався підприємницькою діяльністю, проте доходів не отримував, а тому державний виконавець мав нарахувати за цей час у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає: 7500 грн. на місяць, проте державний виконавець нарахував за зазначений період заборгованість у розмірі 16 095 грн. 84 коп. Крім того, за весь період, за який утворилась заборгованість, позивач неодноразово здійснював перекази коштів на картковий рахунок відповідача в якості аліментів. Дані квитанції були надані державному виконавцю, однак державний виконавець не здійснював перерахунок заборгованості, адже з них не вбачається призначення платежу. Враховуючи викладене, позивач просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року та стягнути [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання чинності рішенням суду, до досягнення дитиною повноліття, а також зменшити заборгованість по аліментам, яка виникла за період з листопада 2015 р. по 15 березня 2018 р. до 10 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала до суду відзив на позовну заяву та просила позовні вимоги залишити без задоволення. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно починаючи стягнення з 02.02.2015 року та до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.06.2015 року і до повноліття дітей. За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~ п.\~23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~розмір аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~звязку зі\~зміною матеріального\~чи сімейного\~стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоровя\~когось із\~них. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Будь-яких доказів про погіршення свого матеріального становища на час звернення до суду з вказаним позовом, позивач суду не надав, також і не надав підтвердження знаходження на обліку в центрі зайнятості як безробітний та про не отримання допомоги по безробіттю. Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК (в редакції до 08.07.2017 p.), якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з довідкою ВДВС від 15.03.2018 p., [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 54 156 грн. 66 коп. Виходячи з вимог ч.2 ст.197 СК України, на яку саме посилається позивач, суд може повністю чи частково звільнити боржника від сплати заборгованості по аліментам, але лише у випадку тяжкої хвороби. Виходячи з довідки про травму, яку надав позивач, немає тяжкої хвороби чи інвалідності, як і немає інших обставин, які би не давали можливості позивачу своєчасно сплачувати аліменти. Разом з тим, позивач посилається на те, що він неодноразово здійснював перекази коштів на картковий рахунок відповідача в якості аліментів, які не були враховані державним виконавцем при нарахування заборгованості, проте до суду позивачем не надано жодної квитанції. Так, як позивач не довів погіршення свого матеріального становища, не надав до суду жодного доказу, на які він посилається, як на підставу позовних вимог, суд вважає позовні вимоги необгрунтовуваними та безпідставними, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed