Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Громадянин РФ [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до громадянина України [PERSON] і громадянина РФ [PERSON] мотивуючи тим, що 24.12.2014 р. на території РФ Брасовського району Брянської області сталася дорожньо-транспортна пригода через те, що відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 211540, під час обгону автомобіля Форд Транзит, який належить позивачеві і був під керуванням відповідача [PERSON], не впевнився у тому що смуга руху на яку він збирається виїхати, вільна на достатній для обгону відстані і в процесі обгону він не створить небезпеки для руху і перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, а відповідач [PERSON] не уникнув такого зіткнення. Позивач зазначає, що [PERSON] порушив п. 11.1 Правил дорожнього руху РФ, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 12.15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення. А відповідач [PERSON], керуючи його власним автомобілем, не уникнув зіткнення, а тому у його діях є вина у заподіянні шкоди. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 12.11.2015 р. вартість матеріального збитку від ДТП складає 129\~336 грн. 56 коп. Оскільки відповідач [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність у страховій компанії «Росгосстрах» (зареєстрована в РФ), то остання виплатила йому 03.07.2015 р. страхове відшкодування у розмірі ліміту страхової відповідальності 120\~000 російських рублів. Оскільки страхова виплата не покриває повне відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його автомобілю, позивач посилаючись на положення статей 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів різницю між фактичним матеріальним збитком та страховою виплатою у сумі 84\~032, 96 грн., яка вирахувана як 129\~336 грн. 56 коп. (сума збитків за висновком експерта від 12.11.2015 р.) 45 303 грн. 60 коп. (сума страхового відшкодування переведена у гривні станом на 03.07.2015 р.), та 738 грн. витрат за експертне дослідження. Крім того, позивач зазначав, що після ДТП він придбав для операції і лікування медичні препарати на суму 1829 російських рублів (сума переведена позивачем у гривні станом на 27.11.2015 р. 657 грн. 08 коп.) та у послідуючому придбав для амбулаторного лікування ліки на суму 744 грн. 50 коп., які також просив стягнути солідарно з відповідачів. Також позивач просив стягнути солідарно з відповідачів витрати на продукти харчування, які він перед ДТП придбав у м. Москва і які після ДТП були знищені, та 5\~000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок пошкодження автомобілю і 15\~000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок шкоди здоровю. У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали з мотивів, що в ньому викладені. Відповідач [PERSON] у попередньому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи про відсутність своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, а у судові засідання призначені на 06.09.2016 р. та 10.10.2016 р. не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином під час попереднього засідання. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку визначеному Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р. у судове засідання не зявився. Надав заперечення проти позову, зазначаючи про те, що огляд транспортного засобу був проведений після спливу 10 місяців після ДТП без його участі і він не повідомлявся про проведення цього огляду, вартість збитків розрахована на момент огляду, а не на момент ДТП, розрахунок збитків проведений без врахування вартості зносу запчастин і експертом не врахована вартість придатних залишків автомобіля. Також відповідач зазначив, що жоден придбаний позивачем медичний препарат не відноситься для лікування ЧМТ, чеки датуються періодом до того, як позивач перебував на амбулаторному лікуванні, а один з чеків свідчить про придбання ліків ще до ДТП. Крім того, відповідач зазначив, що шкода завдана здоровю покривається страховкою і відшкодовується за рахунок страхової компанії у відповідності до Закону РФ «Про обовязкове страхування автоцивільної відповідальності». Щодо компенсації вартості продуктів харчування, відповідач зазначив, що матеріалами справи не була встановлена їх наявність у автомобілі позивача на момент ДТП. Розмір моральної шкоди відповідач вважає завищеним. Крім того, [PERSON] заперечував проти викладених позивачем фактичних обставин ДТП. Посилаючись на наведене відповідач просив відмовити у задоволенні матеріальної шкоди, а компенсацію моральної шкоди знизити до розумної межі. Третя особа будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку визначеному Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р. у судове засідання не зявилась, представника не направила, правом подати заперечення чи пояснення не скористалась. Вислухавши позивача і його представника, дослідивши і перевіривши подані сторонами докази і документи, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою суду від 07.12.2015 р. позивача зобовязано подати для огляду оригінали усіх доданих до позову документів (а.с.55). Позивач цього обовязку не виконав, зазначаючи, що оригінали документів знаходяться у компетентних органів РФ. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач є власником автомобіля Форд Транзит, р.н.з. ВМ9742АМ (а.с.15). З незасвідчених копій протоколу огляду місця скоєння адміністративного правопорушення від 24.12.2014 р., складеного ИДПС ПС ГИБДД УМВД РФ по Брянской області, та довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 24.12.2014 р., складеної ГИБДД УМВД РФ по Брянской області, вбачається, що 24.12.2014 р. на території РФ Брасовського району Брянської області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю водіїв [PERSON], який керував належним йому на праві власності автомобілем ВАЗ 211540, р.н.з. М915ОХ32, та [PERSON], який керував належним на праві власності [PERSON] автомобілем Форд Транзит, р.н.з. ВМ9742АМ (а.с.16-22). З незасвідченої копії постанови по справі про адміністративне правопорушення від 24.12.2014 р., складеної [PERSON] УМВД РФ по Брянской області, вбачається, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 12.15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення, за те, що останній, керуючи автомашиною ВАЗ 211540, перед тим як почати обгін не впевнився у тому, що смуга руху на яку він збирається виїхати, вільна на достатній для обгону відстані і в процесі обгону він не створить небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Форд Транзит (а.с.23). Як стверджує позивач, і це вбачається із незасвідченої копії акту про страховий випадок від 17.04.2015 р., складеного третьою особою, цивільна правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТОВ «Росгосстрах» в межах ліміту 120\~000 російських рублів, і позивач скористався своїм правом на покриття матеріальних збитків від ДТП за рахунок страхової виплати у сумі 120\~000 російських рублів (а.с.48). У висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 12.11.2015 р., який складено на підставі огляду автомобіля позивача від 26.10.2015 р., зазначено, що вартість матеріального збитку завданого позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля після ДТП на дату дослідження складає 129\~336 грн. 56 коп. (а.с.71-82). Перш за все, суд відзначає, що він погоджується з твердженнями відповідача [PERSON] про відсутність підстав для стягнення вартості придбаних ліків по наданим позивачем чекам, оскільки всі ці копії чеків датуються або до часу дорожньо-транспортної пригоди або ж ще до того як позивач відвідував лікаря на амбулаторному прийомі. А тому звязку з придбанням ліків та лікуванням від наслідків завдання тілесних ушкоджень від ДТП, суд не знаходить. Також нема й підстав для задоволення вимог щодо компенсації вартості продуктів харчування, які позивач придбав до ДТП, оскільки жодними доказами не була встановлена їх наявність у автомобілі позивача на момент ДТП. За загальними правилами, передбаченими статтями 1166, 1187 ЦК України обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оскільки позивач надав докази заподіяння йому матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля (висновок автотоварознавчого дослідження), які не були спростовані відповідачами, залишається перевірити чи були дії відповідачів неправомірними та чи між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок. Частиною 1 статті 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Незасвідчена копія постанови по справі про адміністративне правопорушення від 24.12.2014 р., складена [PERSON] УМВД РФ по Брянской області, не має преюдиціального значення для суду України, оскільки виходячи з положень статті 61 ЦПК України та статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» преюдиціальне значення може мати лише рішення суду іноземних держав і тільки за умови, якщо ці рішення визнано в Україні в порядку, встановленому розділом VIII ЦПК України. Крім того, відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці 9 пункту 10 свого листа № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» розяснив, що документи адміністративних і юридичних органів іноземних держав набувають сили письмових доказів за умови їх легалізації (засвідчення) консульськими посадовими особами або проставлення апостиля. Однак стосовно кожної окремо взятої країни можлива специфіка вказаної діяльності і при цьому слід звертати увагу на зміст міждержавних угод. Специфіка набуття сили письмових доказів документів адміністративних і юридичних органів РФ, врегульована у статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, відповідно до якої документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Надана ж позивачем копія постанови про адміністративне правопорушення, як і інші копії документів, що стосуються дорожньо-транспортної пригоди, не мають сили доказового значення, оскільки у порушення приведених вище норм законодавства не виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою. За таких обставин суд доходить до висновку, що позивач, звертаючись за альтернативним вибором підсудності до суду в Україні з вимогами про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце в РФ, не підтвердив належним чином факту неправомірності дій відповідачів. Поза викладеним вище, суд приходить до висновку й про відсутність належного обґрунтування позову та предявленої вимоги про солідарне стягнення з відповідачів коштів на відшкодування шкоди, виходячи з наступного. Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємоповязаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Відповідно до наведених вище вимог закону, відповідачі не несуть перед позивачем солідарного обовязку за майнові збитки, оцінці та компенсації моральної шкоди. За обставинами справи та правовідносин, що виникли, ці відповідачі не можуть вважатися такими, що спільно завдали неподільної шкоди взаємоповязаними сукупними діями або діями з єдністю наміру, доказів, які б давали підстави для застосування щодо двох відповідачів правил про солідарну відповідальність за завдану шкоду, в справі немає. Відповідачі мають різний обсяг і характер прав та обовязків, шкода, завдана потерпілому, відшкодовується передусім шляхом виплати страхового відшкодування і лише в разі недостатності такого для повного відшкодування шкоди різницю повинна сплатити винна в її заподіянні особа (субсидіарна відповідальність). Поза тим, наведене позивачем обґрунтування щодо солідарного відшкодування шкоди не дає можливості з певністю стверджувати, які саме дії ставляться у вину певному відповідачу, зокрема, до кого конкретно і у звязку з якими конкретними діями предявлена вимога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди: йдеться про заподіяння шкоди внаслідок бездіяльності першого відповідача, чи про заподіяння шкоди винуватцем ДТП внаслідок його дій. Зазначене впливає на визначення розміру відшкодування шкоди. За таких обставин немає підстав для задоволення заявлених вимог, внаслідок відсутності у відповідачів солідарного обовязку щодо сплати коштів, про стягнення яких з відповідачів солідарно, просив позивач, обравши неналежний спосіб захисту права. На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 16, 543, 1166, 1167, 1187, 1188, 1190, 1194 ЦК України,

Outcome: dismissed