Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням позовних вимог просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 2/5 частини квартири [ADDRESS] та на цінні папери Емітента Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськбудінвест», а за відповідачем - право власності на 3/5 частини квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги наступним. Так, сторони з 1998 по 2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали майно, а саме вищезазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2011, право власності було зареєстровано за відповідачем, та цінні папери Емітента Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськбудінвест» (далі - ТОВ «Міськбудінвест») за договором купівлі-продажу цінних паперів №Б12/01-15, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Аграрний комерційний банк» та [PERSON] 30.01.2012. Зважаючи на те, що вартість вищезазначеної квартири оцінена експертом в 3 629 468 грн., а вартість цінних паперів складає 582 080,00 грн., склавши вартість спільного майна подружжя, позивач просить суд здійснити його поділ, виходячи із ? частини майна (3 629 468+582 080=4 191 548/2=2 095 774). Позивач просить обрати саме запропонований ним варіант поділу, тобто за собою залишити цінні папери та частину вищезазначеної квартири, що буде відповідати - ? частці від майна, що перебуває у спільній власності (1/2 частина вартості спільного майна дорівнює 2 095 774 мінус вартість цінних паперів 582 080, що дорівнює 1 513 392 грн., що буде становити у відсотках 41,9 від усієї вартості квартири. При цьому, позивач просить в інтересах відповідача відступити від такої точності та зважати при поділі у відсотках собі менше 40%, а не 41,9%, тобто 40/100 або 2/5 частки вищезазначеної квартири, а відповідно за відповідачем визнати право власності на 3/5 частини даної квартири (а.с.192-193) Відповідач звернулася із зустрічним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила суд визнати той факт, що вищезазначена квартира є особистою власністю відповідача, оскільки, по-перше, хоча і була придбана у зареєстрованому шлюбі, проте в той час, коли сторони фактично припинили шлюбні стосунки, а по-друге, вона була придбана не за спільні кошти подружжя, а за рахунок реалізації квартири, яка раніше належала відповідачу на праві власності і грошей, які надала відповідачу сестра. Відтак, вважала, що жодного відношення до цієї квартири позивач не має і вона не повинна враховуватися при поділі спільного майна подружжя. Крім того, відповідач просила визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право на набуття права власності на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу позивач уклав із ТОВ «Міськбудінвест» договір про резервування даної квартири, і відтак вона вважає має право претендувати на неї саме таким шляхом як вона визначає в своїх вимогах. В порядку ч.4 ст.10 ЦПК України суд, сприяючи сторонам в реалізації їх прав та свобод, неодноразово під час судового засідання 27.05.2016 повертався до цієї вимоги, акцентуючи увагу представника відповідача на тому, що оскільки відповідачем заявлено зустрічний позов саме про поділ спільного МАЙНА подружжя, то що вона вважає майном, яке підлягає такому поділу, і чи є таким майном таке «право на право», на що представник відповідача зауважила, що вона наполягає саме на такому формулюванні вимоги - визнання ПРАВА на набуття ПРАВА власності на майно, більше того, остання заявила, що визнання права власності на цінні папери її не цікавить, оскільки, за її переконанням, ця квартира [ADDRESS] на час розгляду справи коштує не ту суму, якій відповідає вартість цих цінних паперів. Знову повертаючись вже до умов безпосередньо договору резервування квартири суд з`ясовував питання порядку «набуття» права власності на це майно, а саме, що в якості оплати за цю квартиру ТОВ «Міськбудінвест» приймає саме цінні папери, які придбано за вищенаведеним договором купівлі-продажу цінних паперів на суму 582 080,00 грн. станом на 30.01.2012 і визнання права власності на ? їх частину могло б надати право відповідачеві на подальше оформлення саме права власності на цю квартиру також в ? частці, проте представник відповідача знову акцентувала увагу суду, що вимагає розгляду справи в межах тих вимог, які нею заявлені та в тій редакції. Відтак суд позбавлений можливості за власною ініціативою обирати той варіант поділу, який не запропонований сторонами на власний розсуд всупереч волі сторін. Також відповідач просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на автомобіль «Міцубіші», д.н.з. [NUMBER], а їй відповідно присудити компенсацію вартості ? частини даного автомобіля, при цьому, серед обґрунтувань даної вимоги представник відповідача заявила клопотання про витребування у прикордонної служби інформації про те, чи перетинав позивач державний кордон України та окремо чи перетинав державний кордон України даний автомобіль на підтвердження перебування таким чином даного автомобіля у власності подружжя, в задоволенні якого було судом відмовлено, оскільки відповіді на ці запитання жодним чином не підтвердять наявність у власності сторін даного автомобіля, а також його вартість, щоб задовольнити останню вимогу і стягнути половину такої вартості з однієї сторони на користь іншої (а.с.201) В судовому засіданні представники сторін підтримали позовні вимоги своїх довірителів, зокрема, представник позивача заперечила проти того, що сторони припинили шлюбні стосунки в 2011 році, коли придбавали трьохкімнатну квартиру, і раптом, їх поновили в 2012 році, коли придбали цінні папери. Крім того, щодо автомобіля, вважала ці вимоги зовсім недоведеними, оскільки представник відповідача не надала жодного доказу ні про перебування автомобіля у власності сторін, ні про те, на якій правовій підставі це майно було придбано, може дарування, а відтак воно не може бути об`єктом спільної сумісної власності, а також вартість цього майна на теперішній час незрозуміло на підставі яких даних визначена представником відповідача. Наполягала на вирішенні справи саме на підставі того варіанту поділу, який запропонований позивачем. Представник відповідача також наполягала на задоволенні зустрічного позову і відмові у задоволенні вимог за первісним позовом, просила суд прийняти в першу чергу справедливе рішення, врахувати, що сторони є інвалідами по зору, що позивач все життя вводив відповідача в оману, і звернувшись до суду із цим позовом також намагається позбавити її законної власності. Треті особи своїх представників в суд не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. Їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень належними та допустимими доказами (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що сторони з 25.07.1998 по 01.06.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7, 44) З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу ними було придбано наступне майно - трьохкімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.05.2011, та цінні папери в кількості 5 440 штук в Емітента ТОВ «Міськбудінвест» загальною сумою 582 080,00 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів №Б12/01-15, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Аграрний комерційний банк» та [PERSON] 30.01.2012 (а.с.10, 43) Доводи представника відповідача про те, що дана трьохкімнатна квартира має бути визнана особистою власністю відповідача, оскільки сторони фактично припинили шлюбні стосунки, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Посилання як на підтвердження цих обставин на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2015 про розірвання шлюбу між сторонами, суд вважає неспроможним, оскільки ним така преюдиція не встановлена. Тим більше в даному випадку суд погоджується із твердженнями представника позивача, що сам відповідач в тексті зустрічного позову ці обставини викладає іншим чином, аніж її представник в судовому засіданні, так само в тексті зустрічного позову зазначається про те, що «ми придбали» цю квартиру. Доказів того, що гроші на придбання цієї квартири відповідач отримала від продажу належної їй на праві власності іншої квартири, так само як і підтверджень того, що іншу частину грошей надала їй сестра, вона суду не представила. Критично такі доводи представника відповідача судом сприймаються також тому, що остання вже щодо грошових коштів, за які були придбані в наступному від придбання трьохкімнатної квартири році (2011, а потім 2012) цінних паперів стверджує вже про те, що на цей період слід розповсюдити режим спільного проживання і ведення спільного господарства. Така позиція є неузгодженою і протирічною. Отже, вищенаведене майно слід визнати майном, яке було нажито подружжям під час шлюбу і відповідно таким, яке може підлягати поділу за положеннями СК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України) Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи №2-15/02 від 15.02.2016 вартість квартири [ADDRESS] складає 3 629 468 грн. (а.с.153) Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом була призначено за клопотання позивача відповідна судова експертиза, більше того, рішення про проведення даної експертизи саме на підставі матеріалів справи, а не безпосереднього обстеження квартири, було прийнято виключно після того, як було встановлено, що експерт відповідачем не допускається до квартири. Щодо тверджень представника відповідача про те, що навмисно експертиза була призначена в час новорічних свят, коли її довірителя не було вдома, судом відхиляється як таке, що не заслуговує на увагу, також суд не знаходить підстав для того, щоб не брати до уваги цей висновок. Так, експерт має відповідну кваліфікацію, попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, провів експертизу на підставі досліджених матеріалів справи. Будь-яких належних і допустимих доказів іншої вартості даної квартири представник відповідача суду не представила, а наявний у справі звіт з незалежної оцінки майна ТОВ «Оціночна консалтингова компанія» суд до уваги не бере, оскільки він спростований висновком вищенаведеної судової експертизи (а.с.66) Так, суд приймає наведений розрахунок позивача вартості майна, яке перебуває у спільній власності сторін, проводить його поділ наступним чином. Зважаючи на те, що вартість вищезазначеної квартири оцінена експертом в 3 629 468 грн., а вартість цінних паперів складає 582 080,00 грн., склавши вартість спільного майна подружжя, позивач просить суд здійснити його поділ, виходячи із ? частини майна (3 629 468+582 080=4 191 548/2=2 095 774) Так, ? частка від майна, що перебуває у спільній власності дорівнює 2 095 774 мінус вартість цінних паперів 582 080, що дорівнює 1 513 392 грн., що буде становити у відсотках 41,9 від усієї вартості квартири. При цьому, позивач в інтересах відповідача відступає від такої точності та не просить відповідну компенсацію, заявляючи вимоги - зважати при поділі у відсотках собі менше 40%, а не 41,9%, тобто 40/100 або 2/5 частки вищезазначеної квартири, а відповідно за відповідачем визнати право власності на 3/5 частини даної квартири. Такі вимоги є такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства та відповідають матеріалам справи та встановленим взаємовідносинам сторін, відтак підлягають задоволенню. Щодо вимог відповідача за зустрічним позовом. Так, згідно договору про резервування квартири від 30.01.2012 ТОВ «Міськбудінвест» та позивач домовились про те, що за позивачем закріплена квартира [ADDRESS] на певних умовах, а саме після здачі будинку в експлуатацію позивач має право придбати дану квартиру у власність шляхом укладення із ТОВ «Міськбудінвест» договору купівлі-продажу та оплати її цінними паперами в кількості 5 440 штук. Після чого відбувається державна реєстрація квартири (а.с.16, 18) Твердження представника відповідача про ухилення позивача від укладення такого договору купівлі-продажу є хибним, оскільки це є правом позивача, а не обов`язком. А визнати «право на право» за вимогами діючого цивільного законодавства, так к формулює свої вимоги відповідач, суд позбавлений можливості, незважаючи на те, що неодноразово з`ясовував позовні вимоги відповідача за зустрічним позовом в цій частині, про що зазначено судом вище. Наявний в матеріалах справи звіт - консультативний висновок щодо ринкової вартості об`єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (а.с.45), згідно якого вартість даної квартири станом на 25.06.2015 складає 1 130 144,00 грн. суд до уваги не бере, по-перше, тому що з даного документа залишається незрозумілим на підставі чого така оцінка проводилася, а по-друге, дана квартира не є спільним майном подружжя, яке може підлягати поділу. Суд наголошує на тому, що заявляти вимогу про визнання права власності на частину цінних паперів, щоб надало можливість в подальшому отримати у власність певну квартиру представник відповідача відмовилася. Суд згідно ч.1 ст.11 ЦПК України за власною ініціативою не може вийти за межі позовних вимог. Щодо вимог по автомобілю. Матеріалами справи не підтверджено, що зазначений автомобіль було придбано за час зареєстрованого шлюбу за відплатним договором. Крім того, в справі відсутні докази щодо оцінки вартості цього автомобіля, відтак є незрозумілим, з чого виходив відповідач визначаючи конкретну суму компенсації за нього. Отже, в задоволенні вимог за зустрічним позовом слід відмовити. Щодо вирішення судових витрат. Представник позивача завила, що позивач просить не стягувати витрати на проведення експертизи з відповідача у справі. В той же час, згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved