Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці. В квартирі проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з грубим порушенням норм житлової площі, яка встановлена в розмірі 13, 65 кв.м. Апеляційним судом Вінницької області 14.04.2011 року визнано незаконним та скасовано рішення виконкому ВМР № 106 від 25.02.1993 року про безоплатну передачу [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці та скасовано свідоцтво на право власності на вказану квартиру. Позивач постійно хворіє, є ветераном ЗС України, інвалідом другої групи. [PERSON] протипоказано помірне фізичне, динамічне і статичне навантаження. Проживання в квартирі стало нестерпним. Позивачу доводиться терпіти приниження від образ, які допускаються з боку [PERSON] та [PERSON] в присутності сусідів та родичів. Після розгляду неодноразових звернень позивача до ВМВ УМВС України у Вінницькій області з [PERSON] та [PERSON] проводились профілактичні бесіди та роз'яснювалось їм про необхідність вирішення конфліктів мирним шляхом або звернення до суду. Однак, в квартирі й надалі продовжують складатись напружені стосунки, постійна психологічно емоційна напруга від створених неприязних стосунків. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 116 ЖК України з квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 02.06.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено виконавчий комітет Вінницької міської ради. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнали і просили відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Вінницької міської ради в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником третьої особи суду подано клопотання про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про покладання на думку суду при вирішенні даного спору. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебував із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 19.02.1967 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці було розірвано 30.09.2010 року. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 374 від 24.11.1988 року [PERSON] на сім'ю з трьох осіб ([PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - син) було видано ордер № 2026 від 08.12.1988 року на право зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці. (а.с. 13) Вище вказана квартира була приватизована і на підставі рішення № 106 від 25.02.1993 року [PERSON] та [PERSON] набули її у спільну власність, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.02.1993 року. (а.с. 14) Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14.04.2011 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконкому Вінницької міської ради, визнано незаконним і скасовано рішення виконкому Вінницької міської ради від 25.02.1993 року № 106 про безоплатну передачу [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці та скасовано свідоцтво, видане на їх ім'я на вказану квартиру. (а.с. 16-18) Згідно довідки № 575, виданої ТОВ «ЖЕО» 18.03.2014 року, в квартирі [ADDRESS], що в м. Вінниці зареєстровано і проживає сім осіб: [PERSON], [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) з 04.01.1989 року, [PERSON] (невістка), [PERSON] (онук) з 02.06.1989 року, [PERSON] (правнук) з 18.09.2012 року, [PERSON] (родич) з 23.01.2008 року. (а.с. 12) Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Вінницькій області відповідачі - [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вище зазначеній квартирі з 04.01.1989 року, [PERSON] - з 02.06.1989 року. (а.с. 31-33) Судом встановлено, що на час розгляду справи квартира [ADDRESS] є державним житловим фондом. Відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло. Виселення є категорією житлового законодавства, тому, в даному випадку, предметом доказування є втрата відповідачем права на житло, або взагалі його відсутність, або інші, передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. 01.07.2014 року між [PERSON] та ТОВ «ЖЕО» укладено договір найму в будинках комунальної власності, згідно якого позивач є наймачем квартири [ADDRESS]. (а.с. 81-82) Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що відповідачі по справі вселилися у спірне житлове приміщення у встановленому законом порядку, як члени сім'ї позивача. Зокрема, дана обставина була визнана й позивачем по справі. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні в якості свідка була допитано [PERSON], яка є невісткою [PERSON] та [PERSON] Свідок повідомила, що в спірній квартирі і цій сім'ї вона проживає близько трьох років. Зазначила, що усі члени родини ігнорують [PERSON], контролюють його кожен рух, погрожують виселенням. Також, [PERSON] погрожує й їй із своїм сином виселенням разом з онуком. Ставлення до [PERSON] в сім'ї негативне, постійні скандали. Свідок повідомила, що [PERSON] дозволяє собі висловлюватись ненормативною лексикою, б'ється, коли має поганий настрій - кляне. Сварки і скандали в сім'ї вчиняє [PERSON], які відбуваються приблизно через тиждень - два. Свідок зазначила, що [PERSON] сам ніколи сварок не починає, а скандалів і конфліктів між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] не має. Повідомила, що [PERSON] часто перебуває в селі. Також, свідок зазначила, що двері в кімнату [PERSON] були вибиті [PERSON] - її чоловіком та онуком [PERSON] В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], який повідомив, що [PERSON] є рідним братом його дружини. Свідок зазначив, що [PERSON] неодноразово приїздив до них з проханням переночувати, оскільки вдома нестерпно, скандали. Також, свідок повідомив, що очевидцем сварок позивача із відповідачами по справі він особисто не був. Зі слів [PERSON] йому відомо, що сварки відбуваються із невісткою - [PERSON], яка його ображає і навіть хваталась за ніж. Про конфлікти з [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не розповідав. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка зазачила, що є рідною сестрою [PERSON] Свідок повідомила, що [PERSON] неодноразово приїздив до неї переночувати. Зі слів [PERSON] їй відомо, що невістка - [PERSON] почала протягувати руки до свого чоловіка - [PERSON], кидалась з ножем, знущалась над [PERSON] [PERSON] розповідав, що його дружина - [PERSON] жалілась йому на невістку і той захистив її і свого сина [PERSON]. Свідок зазначила, що очевидцем конфліктів особисто не була, про конфлікти в сім'ї їй відомо зі слів [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка повідомила суду, що знає сім'ю [PERSON] з 1989 року - з часу заселення в будинок. Зазначила, що про конфлікти в сім'ї їй відомо зі слів [PERSON] та [PERSON]. Окрім того, зазначила, що до неї, як старшої по будинку звертались [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо дій [PERSON] Коли вона зайшла до квартири [PERSON], то побачила навпіл розпилену кровать і припустила, що це вчинив [PERSON] Свідок зазначила, що особисто не була присутня під час конфліктів. Також, свідок повідомила, що у [PERSON], зокрема, неодноразово виникали конфлікти із мешканцями будинку та з нею особисто через робочі моменти. Свідок зазначила, що бачила як до будинку приїздила швидка допомога та міліція. В зв'язку з чим у [PERSON] стався інфаркт і чи госпіталізовувався він, їй не відомо. Свідок повідомила, що їй не відомо хто є ініціатором сварок в сім'ї. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка зазначила, що працює разом із [PERSON] і зі слів останньої їй відомо, що конфлікти в сім'ї тривають близько п'яти років. Свідок повідомила, що особисто сварок не чула і не бачила. Свідок зазначила, що одного разу, прийшовши в гості до [PERSON], була свідком того, що стіл на кухні був брудний, а [PERSON] його числила й плакала, пояснивши, що це [PERSON] забруднив поверхню, готуючи собі ліки. Свідок зазначила, що [PERSON] на роботі є доброзичливою, ввічливою та врівноваженою людиною. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], який зазначив, що є сусідом сторін по справі. Повідомив, що йому в квартиру було чути шум з квартири сім'ї [PERSON]. Очевидцем конфліктів чи бійок він особисто не був. Про конфлікти в сім'ї йому відомо зі слід [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Судом звернуто особливу увагу на покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зазначали, що володіють інформацією з чужих слів, оскільки така інформація може бути перекручена тією особою, яка її передавала або неправильно сприйнята свідком. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком. Судом прийнято до уваги покази свідка [PERSON], яка надавала покази, посилаючись на інформацію, якою володіє особисто, а не з чужих слів. Довідка ВМСШД ВОР № 236 від 20.04.2014 року, надана позивачем на підтвердження неодноразових викликів швидкої допомоги в зв'язку із погіршенням його стану здоров'я, не є належним і допустимим доказом того, що дані обставини є наслідком конфліктів між сторонами по справі. (а.с. 20) Повідомлення КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» не містять інформації стосовно причин хвороб [PERSON], а тому не є доказом того, що саме поведінка відповідачів лежить в основі їх виникнення. Однак, судом прийнято до уваги, що позивач є людиною похилого віку, має захворювання серця, страждає на гіпертонічну хворобу, в зв'язку з чим потребує, зокрема, періодичного стороннього догляду та уникнення психо-емоційних переживань. (а.с. 11, 61) Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.04.2011 року не може бути прийнято судом як доказ по справі, оскільки не містить відмітки про набрання ним законної сили. (а.с. 71) Також, судом не приймається як належний доказ по даній справі акт про вибиття дверей в кімнаті [PERSON], оскільки даний акт не містить дати його складання. (а.с. 77) Однак, в судовому засіданні було встановлено, що зокрема узгоджується й з показами свідка [PERSON] і поясненнями відповідачів по справі, що двері в кімнату дійсно були вибиті, однак не відповідачами по справі, а [PERSON] - онуком позивача. Заяви від 15.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] не приймаються судом до уваги, оскільки є недопустимим доказом у даній справі. Дані заяви надані позивачем через канцелярію суду і встановити чи дійсно вони підписані саме даними особами і за яких обставин складені, суду не можливо. (а.с. 62-63) Також, недопустимим доказом по справі є лист [PERSON], який не є стороною по справі. (а.с. 124) Зокрема, суд не має можливості встановити чи дійсно дане звернення написано особисто [PERSON] і за яких обставин. [PERSON] був викликаний в судове засідання в якості свідка, однак відмовився від давання показань. Відмова була прийнята судом, про що постановлено ухвалу. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом прийнято до уваги, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, суду слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. [PERSON] таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, органами прокуратури, внутрішніх справ тощо. На вище зазначене також звернув увагу Верховний Суд України в п. 17 постанови Пленуму від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Суд прийшов до висновку, що конфлікти і сварки між сторонами по справі дійсно мають місце, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. (а.с. 22-24, 27, 40-42, 66-69, 72, 76, 109) З матеріалів справи вбачаються неодноразові звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу непорозумінь із невісткою - [PERSON], наслідком яких є проведення профілактичних бесід із нею та попередження про недопустимість протиправної поведінки в подальшому. (а.с. 22, 24, 27, 40, 41, 65-67, 76, 109) Постановою ДІМ СДІМ 2-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 18.09.2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 296 КК України відносно [PERSON] З даної постанови вбачається, що із [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість антигромадської поведінки в побуті та роз'яснено, що всі спірні питання повинні вирішуватись мирним шляхом або в судовому порядку. (а.с. 23) В судовому засіданні позивач посилався на конфлікти і скандали саме з [PERSON] Судом встановлено наявність протиправної поведінки [PERSON], що створює своїми систематичними діями неможливість спільного проживання в одній квартирі. Отже, враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для позивача проживання з нею в одній квартирі, а заходи запобігання з боку правоохоронних органів виявились безрезультатними. Належних і допустимих доказів систематичних порушень правил співжиття з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо чого були вжиті відповідні заходи попередження чи громадського впливу та які не дали позитивних результатів у розумінні вимог ч. 1 ст. 116 ЖК України, суду не надано. Судом встановлено відсутність підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, для виселення [PERSON] та [PERSON] із займаного ними житла. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], що в м. Вінниці без надання іншого жилого приміщення. В задоволенні позовних вимог в частині виселення з квартири [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необгрутованими і недоведеними належними і допустимими доказами. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», останній, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави в розмірі 81, 20 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial