Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся з позовом до суду, посилаючись на те, що йому та відповідачу належить будинковолодіння [ADDRESS], яке розподілено в натурі рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 1990 року. Батьку позивача - [PERSON] було виділено в натурі 2/5 частини будинку, а саме приміщення 1-4 площею 11.3 кв.м., половину приміщення 1-3 площею 12 кв. м., 1-11 площею 16.7 кв. м., 1-9 площею 2.1 кв. м., гараж, частина огорожі, частину земельної ділянки 253 кв. м., зобов'язано за свій рахунок обладнати стіну в приміщенні 1-3, сходи на 2-й поверх. Додатковим судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду від 31 червня 1990 року виділено в натурі приміщення на другому поверсі 1-10 площею 13.2 кв. м. Договором дарування від 25 жовтня 2004 року належні йому 2/5 частини вказаного будинковолодіння було подаровано позивачу. Договір дарування зареєстрований у Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації, номер запису 4140 в книзі 35, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Інші 3/5 частини будинку: приміщення 1 площею 2.8 кв. м. , 1-1 площею 8.8. кв. м., 1-2 площею 9.5 кв. м., 1-5 площею 12.8 кв. м., ? приміщення 1-3 площею 12.0 кв. м., 1-6 площею 5.5. кв. м., 1.7 площею 11.2 кв. м. , 1-8 площею 12.5 кв. м., сарай, погріб, туалет, 350 кв.м. земельної ділянки та інша частина огорожі належать на праві власності [PERSON], відповідачу по справі. Починаючи з середини 2013 року, відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні належною йому частиною домоволодіння, зокрема, не дає змоги вільно пройти до належних йому приміщень, не надає ключів від вхідних дверей, не дозволяє збудувати перегородку в приміщенні 1-3 та обладнати окремий вхід, як зазначено у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 1990 року, самовільно від'єднав технічні мережі тепло і електропостачання. припинив доступ до газо і водопостачання. Протягом розгляду справи по суті уточнив позовні вимоги, остаточно просив усунути перешкоди у користуванні власністю, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користування власністю - 2/5 частинами житлового будинку [ADDRESS], зокрема приміщеннями : 1-4 пл. 11.3 кв. м., половиною приміщення 1-3 пл. 12 кв. м., приміщеннями 1-10 пл. 13.2 кв. м., 1-11 пл. 16.7 кв. м., 1-9 пл. 2.1 кв. м. Строком до шести місяців від дати вступу в законну силу рішення суду, просить дозволити позивачу прохід до перерахованих приміщень через приміщення якими володіє відповідач, для чого надати йому ключ від вхідних дверей будинку, зобов'язати не перешкоджати влаштуванню в стіні будинку окремого зовнішнього входу в приміщення 1-3 та 1-4, зобов'язати не перешкоджати будівництву перегородки в приміщенні 1-3, для розділу вказаного приміщення навпіл. Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача не перешкоджати підключенню мереж газо, електро та водопостачання до належних йому приміщень, а саме: для підключення газопостачання, не перешкоджати прохід та проведення відповідних робіт для під'єднання до труби газової мережі, яка розташована на земельній ділянці, що у користуванні відповідача, для підключення електропостачання, не перешкоджати закріплення електропроводів електропостачання та електролічильника на зовнішній стіні будинку, не перешкоджати проведення необхідних робіт по підключенню до мережі водопостачання. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача, в рахунок компенсації матеріальних витрат на відновлення автономного теплопостачання будинку вартість опалювального котла з трубами 4800 грн., за підключення до електромережі 5700 грн., за підключення до водопостачання, із урахування матеріалів і роботи 9573 грн., за підключення до газових мереж 7590 грн., всього 27663 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений у справі судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Додатково пояснив, що внаслідок існуючого конфлікту між співвласниками будинковолодіння унеможливлюється виконання рішення суду. Крім того, на сьогодні позивач бажає за власні кошти здійснити облаштування вхідної групи (дверей) у приміщенні 1-4 та капітальної перегородки у приміщенні 1-3, але це неможливо, за відсутності проходу до цих приміщень. Відповідач не надає такого проходу. Також пояснив, що відповідач від'єднав всі інженерні мережі від частини будинку позивача, а тому необхідний доступ до головних мереж, які введені на земельну ділянку через частину, якою користується позивач. Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити. Додатково пояснив, що конфлікт виник на грунті розподілу майна, спочатку сім'я позивача перестала сплачувати вартість отриманих комунальних послуг, далі ламали замки на хвіртці, потім стали зникати речі відповідача, з цього приводу він звертався до міліції. Тому відповідач відмовився надавати прохід позивачу до приміщень 1-3 та 1-4, замурував вхідні двері до приміщення 1-4, та зараз у ньому є лише вікно, яке позивач не закриває з осені минулого року. Проходу до приміщення 1-3 з кімнати 1-4 немає. Також пояснив, що не від'єднував самостійно інженерні мережі частини будинку позивача, а це здійснили працівники відповідних служб внаслідок неоплати позивачем вартості комунальних послуг. Крім цього, пояснив, що електромережа до частини будинку позивача під'єднана, є лічильник і щиток, та він не перешкоджав позивачу у такому підключенні. До приміщень позивача на другому поверсі будинку є окремий вхід ззовні, яким позивач користується. Зазначив також, що прохід до приміщення 1-3 позивача може допустити лише у його присутності, оскільки у будинку знаходяться його речі, та він не довіряє позивачу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 25 жовтня 2004 року, який зареєстрований у Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації, номер запису 4140 в книзі 35, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач - [PERSON], на праві спільної часткової власності, є власником 2/5 частини будинку [ADDRESS], а саме : приміщення 1-4 пл. 11.3 кв. м., половини приміщення 1-3 пл. 12 кв. м., 1-11 пл. 16.7 кв. м., 1-9 пл. 2.1 кв. м., гаража, частини огорожі, частини земельної ділянки 253 кв. м. та приміщення на другому поверсі 1-10 пл. 13.2 кв. м. Відповідачу - [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 3/5 частини будинку [ADDRESS] : приміщення 1 пл. 2.8 кв. м. , 1-1 пл. 8.8. кв. м., 1-2 пл. 9.5 кв. м., 1-5 пл. 12.8 кв. м., ? приміщення 1-3 пл. 12.0 кв. м., 1-6 пл. 5.5. кв. м., 1.7 пл. 11.2 кв. м. , 1-8 пл. 12.5 кв. м., сарай, погреб, туалет, в користуванні 350 кв. м. ділянки, частину огорожі. Ці обставини підтверджуються всіма доказами, зібраними у справі, в їх сукупності, та не оспорюються сторонами. Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Якщо згода не досягнута то вирішується в судовому порядку. Між сторонами та їх сім'ями тривалий час існують неприязні відносини, що виникли на грунті розподілу цього будинковолодіння. З 2013 року конфлікт поглибився, сторони почали звинувачувати один одного у неправомірних діях, з приводу чого були втручання як Боярської міської ради, що підтверджується актами депутатів міськради від 06.11.2013 року, та міліції, надавались неодноразові висновки працівників Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області, що підтверджується висновками від 9 та 29 серпня 2013 року, 10 та 23 вересня 2013 року, 19 жовтня 2013 року, тощо. Внаслідок цього відповідач дійсно почав створювати перешкоди у користуванні власністю, а саме перестав допускати позивача до належних йому приміщень на першому поверсі будинку, замурував вхідні двері до приміщення 1-4, належного позивачу. Крім цього, доведено, що на сьогодні частина будинку, належна позивачу, від'єднана від мереж газо та водопостачання. Електропостачання на час розгляду справи вже відновлено позивачем з встановленням окремого від мережі відповідача лічильника. Втім, доказів наявності такого підключення у встановленому законом порядку сторонами суду не надано. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому суд приходить до висновку про те, що відповідачем дійсно створюються перешкоди у користуванні власністю, які мають бути усунуті. Однак необхідний строк будівельних робіт у приміщеннях першого поверху будинку, визначений позивачем, як 6 місяців, на думку суду, є значно перебільшеним. Тому суд, виходячи з засад розумності, для облаштування окремого входу у приміщення 1-4 позивача та побудови перегородки у приміщенні 1-3 вважає достатнім строк у 1 календарний місяць з моменту набрання чинності цим рішенням. Також суд враховує існування конфлікту та недовіри між сторонами, тому одночасно з задоволенням вимоги позивача про надання йому на цей строк ключів від будинку суд вважає за необхідне дозволити прохід позивача через приміщення відповідача лише у присутності останнього. Крім цього, суд має задовольнити вимогу стосовно усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов'язання не перешкоджати здійсненню робіт на підключення інженерних мереж до частини будинку позивача, з урахуванням проходження магістралей мереж через земельну ділянку відповідача, що сторонами не оспорювалось. Водночас, суд не вбачає обов'язку відповідача сплатити компенсацію на користь позивача, в рахунок компенсації матеріальних витрат на відновлення автономного теплопостачання, за підключення до електромережі, до водопостачання та газопостачання. Такий обов'язок не підтверджується обставинами справи. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 1990 року та додатковим судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду від 31 червня 1990 року було розділено в натурі будинок [ADDRESS]. Зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, не здійснено розподіл технічних мереж автономного теплопостачання, електромережі, водопостачання та газопостачання із визначенням їх вартості, відповідно, встановлення реальної частки вартості вказаних технічних мереж будинку між співвласниками будинку, не представляється можливим, що є підставою відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної компенсації. Також слід зазначити, що вартість матеріалів, робіт, узгоджень та інших технічних дій з під'єднання частини будинку позивача до інженерних мереж жодним чином не узгоджувалась з відповідачем, є мінливою сумою, залежною від обставин, які не доводились у судовому порядку, а визначені позивачем були довільно, з використанням приблизних кошторисів. Тому суд має відмовити у цій частині позовних вимог. Також, враховуючи задоволення вимоги стосовно усунення перешкод у користуванні власністю, слід стягнути з відповідача на користь позивача частину судового збору, сплаченого у справі. Іншу частину судового збору, яку сплатив позивач за заявлення матеріальних вимог, відшкодуванню відповідачем не підлягає у зв'язку з відмовою у задоволенні цих вимог.

Outcome: partial