Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 04.04.2019 року позивачу первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з яких 45 % по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ строком до 01 березня 2020 року та третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває біль в шийному і п/крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс і нижні кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, оніміння в них, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, задишку при фізичному навантаженні, кашель з мокротинням, переважно вранці та сухий. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 229 515 грн., яку просив стягнути з відповідача. 17 травня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а отже не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. В додаткових поясненнях наданих суду представник позивача зазначив, що позивач отримав професійне захворювання у віці 32 роки зі стажем роботи на ПрАТ «Суха Балка» лише 10 років 6 місяців, поряд з цим, на інших підприємствах позивач не працював, в свою чергу зазначеного нетривалого періоду роботи на підприємстві стало достатнім для втрати працездатності позивачем в ступені 55 % та отримання 3 групи інвалідності у молодому віці. Вказані обставини свідчать про значний ступінь вини відповідача в заподіянні моральної шкоди позивачу, а з урахуванням віку позивача, визначеному ступеню втрати в нього професійної працездатності свідчать про значний обсяг негативних змін в його житті, що обумовлює значну глибину пережитих позивачем страждань та переживань. Крім того позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі, а факт неможливості повноцінно працювати та утримувати свою сім`ю у віці 32 року завдає позивачу додаткових страждань. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки сума заявлена до стягнення з відповідача грошових коштів зможе відшкодувати моральну шкоду завдану позивачу. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 11 років 8 місяців, а саме з 12.12.2005 року по 14.09.2006 року підземним гірничим в шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», з 12.03.2007 року по 30.05.2007 року підземним гірником ШБУ ВАТ «Суха Балка», з 31.05.2007 року по 01.09.2017 року підземним прохідником шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України (а.с. 27-29). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.01.2019 року №29, позивачу встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст..), група А. Легенева недостатність першого ступеня. Радикулопатія попереко-крижова L5-S1, ремісія та шийна С5,С6,С7 білатеральна з вираженим статико-динамічним порушенням. Відповідно до висновку МСЕК від 04.04.2019 року Серії 12ААА № 054497 позивачу первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з яких 45 % по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ строком до 01 березня 2020 року та третя група інвалідності ( а.с.8-11). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.02.2019 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 50 кг., при нормі до 30 кг., робоча поза - незручна 40,6 % тривалості зміни при гранично допустимій до 25%, зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну при регіональному навантаженні з переважною участюмязів рук та плечового суглоба для чоловіків 46,5 Вт при гранично допустимому до 45 Вт згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 р. №248 (а.с.10-13). Згідно п. 19 вказаного акту неможливо встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, через тривалий час роботи [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів, а саме впродовж 11 років 8 місяців (а.с.13). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін її здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває біль в шийному і п/крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс і нижні кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, оніміння в них, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, задишку при фізичному навантаженні, кашель з мокротинням, переважно вранці та сухий, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 55%, період роботи у відповідача на протязі 10 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 80 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката, крім того позовна заява не містить позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу із зазначенням розміру таких витрат, тому суд не вирішує питання про відшкодування таких витрат виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Outcome: partial