Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

В червні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилався на те, що 27.03.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0032/74/45524 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 27000 дол. США строком до 27.03.2028 року зі сплатою 13% річних, а відповідно до додаткової угоди від 15.07.2008 року зі сплатою 12,75 % річних. В забезпечення виконання вказаного зобов'язання між банком та [PERSON] 27.03.2008 року було укладено договір поруки №014/0032/74/45524 за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати солідарно з позичальником за борговими зобов'язаннями, що виникатимуть на підставі вказаного вище кредитного договору. Вказував на те, що умовами кредитного договору було передбачено погашення заборгованості відповідно до Графіка погашення кредиту, який було викладено у новій редакції згідно додаткової угоди від 19.02.2009 року, а у разі прострочення грошового зобов'язання позичальник зобов'язувалася сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, позивач надсилав відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту та усунення порушень, яка була залишена ними без відповідного реагування та станом на 16.03.2015 року заборгованість [PERSON] за вказаним вище кредитним договором становить 26972,65 дол. США, що еквівалентно 587204,87 грн. та складається з наступного: 22874,33 дол. США (497982,88 грн.) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість - 359,92 дол. США (7835,60 грн.); 1845,81 дол. США (40183,99 грн.) - заборгованість за відсотками; 2252,51 дол. США (49038 грн.) - пеня за прострочення кредиту та відсотків. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови кредитного договору та договору поруки, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану вище заборгованість та судові витрати по справі. В свою чергу [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення зобов'язань за кредитним договором та договором поруки в обґрунтування якого посилались на наступні обставини. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов'язувалась сплачувати банку щомісячний ануїтентний платіж в сумі 316,33 дол. США у строк з 27.03.2008 року по 27.03.2027 рік та дана умова договору [PERSON], була виконана в повному обсязі, оскільки щомісячно з метою погашення заборгованості по кредиту нею сплачувалась сума в розмірі 317 дол. США. Вважають, що за весь період виконання умов кредитного договору позичальником було сплачено 23750 дол. США тіла кредиту та 10150 дол. США відсотків за користування кредитом, а тому з урахуванням коливання курсу валют з моменту отримання кредитних коштів, зобов'язання за кредитним договором та договором поруки є припиненні з підстав передбачених ч. 1 ст. 559, ч.1 ст. 593, ст. 599 ЦК України - у зв'язку з виконанням основного зобов'язання. Крім того, вказували на те, що вимоги банку про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором вони не отримували. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просили припинити кредитний договір №014/0032/74/45534 від 27.03.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», припинити договір поруки від 27.03.2008 року №014/0032/74/45524/П, укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», покласти на відповідача обов'язок відшкодувати судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, первісний позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому, проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі, вказуючи на те, що позичальник припинила вчасно виплачувати щомісячні обов'язкові платежі, у зв'язку з чим у неї утворилась значна заборгованість відображена у розрахунку, а тому відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, боржник та поручитель повинні нести солідарну відповідальність за неналежне виконання основного зобов'язання. Відповідачі за зустрічним позовом та їх представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову з підстав викладених ними у зустрічному позові, вважаючи, що їх зобов'язання за кредитним договором та договором поруки припинені виконанням основного зобов'язання, просили в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, судом встановлено, що 27.03.2008 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0032/74/45524, відповідно до умов якого позичальник отримала від банку кредит у сумі 27000 дол. США з метою придбання нерухомості, а саме квартири [ADDRESS], зі сплатою 13% річних та кінцевим строком повернення кредиту 27.03.2028 року (а/с 21). Факт отримання позичальник кредитних коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки від 28.03.2008 року та випискою по рахунку (а/с 19,20). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, з метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище договором між банком та [PERSON] 27.03.2008 року було укладено договір поруки №14/0032/74/45524/П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувалась відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання останньою своїх зобов'язань відповідно до умов вище вказаного кредитного договору (а/с 45). У відповідності до вимог ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що 15.07.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником було укладено додаткову угоду №014/0032/74/45524/Д1 до вище вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили нову відсоткову ставку за кредитом в розмірі 12,75 % річних (а/с 40). Крім того, 19.02.2009 року між кредитодавцем та позичальником було укладено додаткову угоду №014/0032/75/455524/Д2 до вказаного вище кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили, що відсоткова ставка з 19.02.2009 року по 18.02.2010 року буде діяти у розмірі 9,75 % річних, а з 19.02.2010 року у розмірі 12,75 % річних. Крім того, вказаною додатковою угодою сторони погодили нову редакції Графіку погашення заборгованості за кредитом. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема п. 1.3.3, позичальник зобов'язувалась до 27 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту вносити щомісячний ануїтентний платіж розмір якого становить 316,33 дол. США (п.1.3.2 договору) Згідно п. 7.2 кредитного договору, позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтентними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену в п. 1.3.3 цього договору. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст.ст. 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Як вбачається з умов кредитного договору, а саме п. 1.3.2, розмір щомісячного ануїтентного платежу сторонами погоджено в сумі 316,33 дол. США, який може змінюватись відповідно до умов договору у випадку часткового дострокового погашення кредиту та коригувань процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів кредиту та поруки припиненими на підставі ч. 1 ст. 559, ст. 599 ЦК України, у зв'язку з належним виконанням основного зобов'язання, позивачі за зустрічним позовом посилалися на невизнання банком зазначеного факту. Згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. В обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом, відповідачами надано копії квитанцій про сплату позичальником щомісячних платежів на виконання умов кредитного договору (а/с 121-178). Разом з тим, наявні в матеріалах справи квитанції не спростовують розрахунок заборгованості за кредитним договором та не підтверджують належного виконання позичальником своїх зобов'язань у строки та на умовах договору, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, внесених позичальником сум не завжди вистачало на фактичне погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, а з 28.09.2014 року боржник взагалі припинила здійснювати будь-які платежі на виконання умов договору (а/с 6-8). Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України позивачами за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання позичальником своїх зобов'язань відповідно до Графіку погашення кредиту, погодженого сторонами кредитного договору, а також не надали належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача за первісним позовом. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до положень ч. 1,2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України в постанові №6-88 цс11 від 21.05.2012 року, у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як було встановлено судом, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів припинення основного зобов'язання виконанням, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання договору поруки припиненим. Таким чином, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, сплата пені є правовим наслідком порушення зобов'язання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Судом встановлено, що відповідно до п. 16.3 укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Так, частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Право банку на дострокове стягнення заборгованості, відсотків та штрафних санкцій у випадку невиконання позичальником умов договору також передбачене умовами вище вказаного вище кредитного договору. Як встановлено судом, у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, 29.01.2015 року на адресу боржника та поручителя позивачем направлялась вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а/с 49,50). Відповідно до графіку заборгованості за кредитним договором, станом на 16.03.2015 року внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, за нею рахується заборгованість в розмірі 26972,65 дол. США, що еквівалентно 587204,87 грн. та складається з наступного: 22874,33 дол. США (497982,88 грн.) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість - 359,92 дол. США (7835,60 грн.); 1845,81 дол. США (40183,99 грн.) - заборгованість за відсотками; 2252,51 дол. США (49038 грн.) - пеня за прострочення кредиту та відсотків (а/с 6-9). Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Як вбачається з роз'яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом в межах встановленого ч. 1 ст. 559 ЦК України строку пред'явлення вимоги до поручителя. Таким чином, з відповідачів за первісним позовом в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість позичальника перед ПАТ «Райффайзен банк Аваль», яка виникла внаслідок неналежного виконання нею своїх зобов'язань за кредитним договором №014/0032/74/45524 від 27.03.2008 року, що відображена у розрахунку заборгованості, який не було спростовано У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з урахуванням вище викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом та стягнення з відповідачів в рівних частках судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved