Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

В серпні 2018 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд, постановити рішення яким визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03 березня 2012 року є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є сином позивача, який відповідно до копії паспорту [NUMBER], виданого 17.09.2002 Святошинським РУ ГУМВС України в м.Києві зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що [PERSON] прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з липня 2017 року в зазначеній квартирі не проживав та не з'являється, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, позивач вимушена була звернутись до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, в судові засідання свого представника не направив, про поважність причин неявки в суд не повідомляв та не просив розглядати справу за її відсутності, відзив на позов відповідачем на адресу суду не подавався. Представник третьої особи Святошинського РВ ГУ ДМС України в м.Києві в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву про розгляд справи у відсутність представника. Оскільки сторона позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03 березня 2012 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який є сином позивачки, відповідно до копії паспорту [NUMBER], виданого 17.09.2002 Святошинським РУ ГУ МВС України, з 15.03.2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Однак, в липні 2017 року відповідач [PERSON] зібрав свої речі та виїхав з квартири. Так, [PERSON] в [ADDRESS] не проживає, що підтверджується: -Актом «Явір-Житлобуд-2» від 24.10.2017 року про не проживання [PERSON] в [ADDRESS], -Довідкою ТОВ «Явір-Житлобуд-2» від 23.01.2018 року №18 відповідно до якої, [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 14.11.2017 року, -Довідкою ТОВ «Явір-Житлобуд-2» від 06.03.2018 року №82, відповідно до якої, [PERSON] в [ADDRESS] не проживає. -Довідкою ТОВ «Явір-Житлобуд-2» від 07.06.2018 року №193, відповідно до якої, [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 14.11.2017 року. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини які свідчать про відсутність відповідачів за місцем реєстрації тривалий час і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що є правовою підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням та задоволенню позовних вимог у повному обсязі. Щодо вимог до Святошинського РВ ГУ ДМС України в м.Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суд враховуючи вищевказані обставини вважає вказані вимоги не обґрунтованими та такими, що заявлені передчасно, тому вважає доцільним в задоволенні вимог в даній частині відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial