Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

в травні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Ямпільського районного суду Сумської області із позовом до відповідача ТОВ «Карго Пром», треті особи: [PERSON] , ПАТ «Банк-Форум», в якому просила суд визнати недійсними договір про відступлення права вимоги від 28.11.2018 року №1276-Ф та договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2018 року. В обґрунтування позову зазначено, що 11.12.2007 року між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0238/07/17-С1, відповідно до якого позичальник отримав від банку в кредит кошти в сумі 20000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за вказаним кредитним договором між позивачем та АКБ «Форум» було укладено іпотечний договір № 0238/07/17/-СL/S-1, відповідно до якого у забезпечення своєчасного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, вона передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки. 28.11.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Карго Пром» було укладено договір про відступлення права вимоги №1276-Ф та договір від 28.11.2018 року про відступлення прав за іпотечним договором. Позивач вважає, що зазначені договори були укладені із порушенням вимог закону. Зокрема, договір містить умови про те, що ціна відступлення права вимоги оплачена новим кредитором у відповідності та підставі договору комісії від 02.11.2018 року в розмірі 5593597,78 грн. Крім того, оспорюваний договір містить ознаки різних видів договорів та є змішаним договором, який містить умови, притаманні виключно договору факторингу. Недійсність договору про відступлення права вимоги зумовлює недійсність відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007 року. З огляду на викладене, а також наявність підстав для визнання спірних договорів недійсними, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Ямпільського районного суду Сумської області від 14.05.2012 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 08.06.2021 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 30.07.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись, зокрема, на те, що дані правовідносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а укладений 28.11.2018 р. договір між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Карго Пром» є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність підстав для визнання такого договору недійсними. Під час укладання оспорюваного договору було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення, а позивач не довела факту порушення його прав, у зв`язку з укладенням вищезгаданого договору. 06.08.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, зокрема, посилаючись на те, що оспорювані договори є договорами факторингу, оскільки відступлення права вимоги у даному випадку відбулось в обмін на грошові кошти. Інші сторони з будь-якими клопотаннями після відкриття провадження у справі до суду не звертались. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, встановивши обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи, які мають значення для її вирішення, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 11.12.2007 року між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0238/07/17-С1, відповідно до якого позичальник отримав від банку в кредит кошти в сумі 20000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за вказаним кредитним договором між позивачем та АКБ «Форум» було укладено іпотечний договір № 0238/07/17/-СL/S-1, відповідно до якого у забезпечення своєчасного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, вона передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки. 28.11.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Карго Пром» було укладено договір про відступлення права вимоги №1276-Ф та договір від 28.11.2018 року про відступлення прав за іпотечним договором. Позивач вважає, що зазначені договори були укладені із порушенням вимог закону, є такими, що порушують її права. Сторона відповідача вказувала на законність та правомірність укладених договорів, а також відсутність підстав для визнання їх недійсними. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, тобто однією з підстав недійсності правочину є те, що правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (ст.215 та 227 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 -3, 5, 6 статті 203 ЦК України, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Як вже зазначалось вище судом було встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.12.2007 року між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0238/07/17-С1, відповідно до якого позичальник отримав від банку в кредит кошти в сумі 20000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за вказаним кредитним договором між позивачем та АКБ «Форум» було укладено іпотечний договір № 0238/07/17/-СL/S-1, відповідно до якого у забезпечення своєчасного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, вона передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки. 28 листопада 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Карго Пром» було укладено договір про відступлення права вимоги №1276-Ф від 28 листопада 2018 року та договір від 28 листопада 2018 року про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. 28 листопада 2018 року. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] не є стороною правочину та вона оскаржує вище вказані договори, як заінтересована особа з підстав, що вказані вище. Судом з`ясовано, що на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.06.2018 року № 1588, було продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» із 16.06.2018 р. по 14.06.2019 р. Відповідно до правових висновків, що містяться в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 р. у справі № 61-6061 св18, в постанові Великої Палати ВС від 12.04.2018 р. у справі №11-239апп 18, у спорах, що стосуються банку, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. З огляду на викладене можна дійти висновку, що порядок та способи реалізації майна (активів) банку, що ліквідується, затверджується відповідний рішенням виконавчої дирекції Фонду або колегіального органу Фонду з питань консолідації та продажу активів (у разі делегування йому відповідних повноважень). 02.11.2018 року відбулись електронні торги по реалізації активу ПАТ «Банк Форум» - кредитний портфель, що складається із прав вимоги за 107 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, в тому числі і за кредитним договором № 0238/07/17-CL від 11.12.2007 р. Зазначений лот було придбано відповідачем, що підтверджується копією протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-10-11-000016-b від 02.11.2018 р. Відповідно до визначення договору купівлі - продажу, наведеному у ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Згідно із п. 1 Договору № 1276-Ф про відступлення прав вимоги від 28.11.2018 року вбачається, що цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 та Акті №1 приймання-передачі документації до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін і додатків до них, згідно у Додатку №1 та Акту №1 приймання-передачі документації до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим Договором. Сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (іпотечними договорами), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань Боржників за Основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між Сторонами одночасно із укладенням цього Договору та підлягають нотаріальному посвідченню. Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що за цим договором Новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за основними договорами, оплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку №1 до цього договору та сплати штрафних санкцій у розмірах розрахованих відповідно до вимог чинного законодавства України, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Розмір прав вимоги, які переходять до Нового кредитора вказаний у Додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане банку відповідно до умов Основних договорів. Відповідно до пункту 91 додатку №1 до договору про відступлення права вимоги № 1276-Ф від 28 листопада 2018 року, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» відступило ТОВ «Карго Пром» належне Банку право вимоги до боржника [PERSON] по кредитному договору № 0238/07/17-CL від 11.12.2007 р. Згідно з умовами Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2018 року, розділ 1, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває права первісного іпотекодержателя згідно з Іпотечним договором, посвідченим 11.12.2007 року приватним нотаріусом Ямпільської районної державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2375, в тому стані в якому вони є на момент укладення цього договору і новий іпотекодержатель набуває права замість первісного іпотекодержателя одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, задоволення всіх своїх вимог, які випливають з умов кредитного договору та/або договору іпотеки, за рахунок майна, яке є предметом іпотеки. За змістом пункту 2.2. Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2018 року, права за договором іпотеки вважаються відступленими з моменту укладення цього договору та його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.ст. 1077 - 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції Разом з тим розділ 1 книги п`ятої Цивільного кодексу України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні. Так, відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника та іпотекодавця, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ними своїх зобов`язань, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, не змінює по суті зобов`язання, яке виникло за кредитним договором, якщо інше не передбачено договором. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом. При відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має, а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги передане фактору не є платою за надану останнім фінансову послугу. Таким чином, за змістом чинного законодавства договір факторингу є складним договором, який обов`язково поєднує у собі, по-перше, елементи договору позики або кредитного договору, по-друге - елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Договір, який не поєднує елементів договорів, зазначених вище, зокрема якщо відсутні елементи договору позики або кредитного договору (як у цій справі), не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства. З урахуванням наведеного, спірний договір про відступлення прав вимоги за своїм змістом і правовою природою є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а також спірний Договір не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, оскільки спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі - продажу права вимоги, про що вказано у самому оговорі, то він не може одночасно бути іншим договором, зокрема, договором факторингу. Спірний договір про відступлення права вимоги не поєднує у собі елементів інших договорів, зазначених вище, зокрема, відсутній елемент договору позики або кредитного договору, а тому не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства, а відтак доводи сторони позивача в цій частині є хибними. Крім того, основним відмінністю договору факторингу від інших договорів є його оплатний характер, тобто те, що він має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів за відповідну плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Окремо варто вказати на те, що ліквідація неплатоспроможного банку здійснюється за спеціальною процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. За ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Так, 02 листопада 2018 р. відбулися електронні торги по реалізації активу ПАТ «Банк Форум» - Кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 107 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, в тому числі за Кредитним договором № 0238/07/17-CL від 11.12.2007 р. Вказаний лот було придбано ТОВ «Карго Пром» за 5593597,78 грн., що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-11-000016-b від 02.11.2018 р. Розміри заборгованості згідно Договору відступлення є розміри, що зазначені у відповідних судових рішеннях за якими стягувалась заборгованість за кредитними договорами. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із аналізу зазначених норм права вбачається, що відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов`язання боржника залишається незмінним, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Доказів врегулювання сторонами додатково порядку заміни кредитора/іпотекодержателя матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що у даному випадку було правомірно та обґрунтовано реалізовано на електронних торгах відступлення прав вимоги шляхом укладення між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Карго Пром» договорів про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року № 1276-Ф, про що вказано в частині пункту 91 додатку №1 «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами» до договору №1276-Ф про відступлення права вимоги від 28.11.2018 року та про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченого 28 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. Інші доводи та обґрунтування не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи та не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання недійсними оспорюваних договорів стороною позивача не доведено та судом не встановлено, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed