Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення завданих збитків. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], починаючи з 01.08.2008 року працював директором ДП «Мисливське господарство «Звірівське» та був звільнений 04.11.2014 року із займаної посади у звязку з припиненням трудового договору. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.11.2015 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ДП «Мисливське господарство «Звірівське» в його користь 37 079, 70 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та 45 841, 25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно звіту про фінансовий стан підприємства, станом на 31.12.2014 року заборгованість по розрахункам з оплати праці відсутня. Вказує на те, що, у період роботи [PERSON] керівником підприємства не було встановлено умов ведення бухгалтерського обліку та не ознайомлено головного бухгалтера [PERSON] з її посадовою інструкцією, тому невиплата підприємством компенсації за невикористані дні відпустки зумовлена невиконанням [PERSON] своїх службових та посадових обовязків, і відповідно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відноситься до збитків завданих підприємству, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки виникли з його вини. Просить стягнути з [PERSON] в користь ДП «Мисливське господарство «Звірівське» завдані збитки в сумі 45 841, 25 грн. Згідно поданого до суду заперечення на позов, відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні заявленого позову, вказуючи на те, що судове рішення про стягнення з ДП «Мисливське господарство «Звірівське» в його користь 37 079, 70 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та 45 841, 25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, набрало законної сили і виконавчий лист перебуває на виконанні у ВДВС Ківерцівського РУЮ. Вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку не може розцінюватися як завдані підприємству збитки, а посилання позивача на те, що у балансі підприємства станом на 31.12.2014 року заборгованість по розрахункам оплати праці відсутні є безпідставним, оскільки він був звільнений з посади керівника 04.11.2014 року і відповідно не має відношення до складання вищевказаного балансу та з моменту звільнення не є особою, відповідальною за забезпечення проведення розрахунків із звільненими працівниками. Також вказує на те, що позивачем порушено строк позовної давності, встановлений 223 КЗпП України, згідно якої для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлений строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, тоді як від дня звільнення 05.11.2014 року по день звернення позивача до суду 23.12.2015 року строк позовної давності сплив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, посилаючись на обставини викладені у запереченні на позов, просив відмовити у задоволенні заявлених вимог. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено, що згідно наказу № 652-к від 04.11.2014 року Волинського обласного управління мисливського господарства, припинено трудовий договір з [PERSON] та звільнено його з посади директора ДП «Мисливське господарство «Звірівське» /а.с. 9/. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями статті 17 КЗпП України обовязковою умовою для покладання на підприємство відповідальності за невиплат належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.11.2015 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ДП «Мисливське господарство «Звірівське» в його користь 37 079, 70 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та 45 841, 25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку /а.с. 6-8/. Дане рішення набрало законної сили. Згідно акту проведеної документального перевірки достовірності відображення фінансової звітності розрахунків з підзвітними особами та оплати праці ДП «МГ «Звірівське» від 06.11.2015 року, яка була проведена на підставі наказу № 154 від 05.11.2015 року Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, встановлено, що в порушення Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку головним бухгалтером ДП «МГ «Звірівське» [PERSON] не проведено розрахунок компенсації за дні невикористаної відпустки, не відображено суму такої компенсації в бухгалтерському обліку, що призвело до порушення підприємством ст. 116 КЗпП України та не здійснено розрахунок із звільненим працівником, і згідно журнал-ордеру № 3 (розрахунки з підзвітними особами) станом на 01.11.2015 року рахується кредиторська заборгованість в сумі 43172, 32 грн. перед [PERSON] Також встановлено, що в порушення Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, ст.ст. 7, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV, головним бухгалтером ДП «МГ «Звірівське» [PERSON] відображено в бухгалтерському обліку господарські операції, які не підтверджені первинними документами, що призвело до безпідставного включення в бухгалтерський облік по розрахунках з підзвітними особами зайвої кредиторської заборгованості, чим завдано збитків підприємству /а.с. 60/. Також, наказом № 161 від 16.11.2015 року Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, наказано провести детальний аналіз матеріалів проведеної документальної перевірки достовірності відображення фінансової звітності розрахунків з підзвітними особами та оплати праці на підприємстві і в термін до 20.11.2015 року зробити детальний план заходів щодо забезпечення ефективної фінансово-господарської діяльності підприємства та здійснити проведення службової перевірки по фактах порушень, викладених в матеріалах проведеної перевірки та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності /а.с. 57-58/. Однак, акту за результатами виконання вищевказаного наказу суду надано не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка у період роботи [PERSON] керівником ДП «МГ «Звірвське» працювала головним бухгалтером, вказала, що кошти на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку зі звільненим працівником згідно балансу фінансової звітності підприємства не відноситься до збитків завданих підприємству, а розрахунок з [PERSON] не був проведений у день звільнення через відсутність у ДП «МГ «Звірівське» наказу Волинського обласного управління мисливського господарства про його звільнення. Згідно п. 22 Контракту, який укладається з керівником ДП «Мисливське господарство «Звірівське» та Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, у випадку невиконання чи неналежного виконання обовязків, передбачених цим контрактом, Сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом. А відповідно до розділу 2 даного Контракту, керівник здійснює управління підприємством, виносить накази та забезпечує фінансово-господарську діяльність підприємства. З наведеного слідує, що перевірки щодо достовірності відображення фінансової звітності розрахунків з підзвітними особами та оплати праці ДП «МГ «Звірівське» були проведені та висновки за їх результатами були зроблені після звільнення відповідача [PERSON], а відповідальність за проведення розрахунків із звільненими працівниками покладалася на особу, яка тимчасово виконувала обовязки керівника підприємства, що потягло за собою завдання збитків підприємству. Також, доводи позивача про те, що у період роботи [PERSON] керівником ДП «МГ «Звірівське» підприємства, останнім не було встановлено умов ведення бухгалтерського обліку та не ознайомлено головного бухгалтера [PERSON] з її посадовою інструкцією не підтверджені належними доказами і не встановлені в судовому засіданні. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Таким чином, з урахуванням вимог КЗпП у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником, саме позивач повинен довести, що така шкода заподіяна йому винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника при виконанні ним трудових обов'язків. Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність вини [PERSON] у завданих ДП «Мисливьке господарство «Звірівське» внаслідок затримки проведення розрахунків із звільненим працівником у строки визначені статтею 116 КЗпП України, тому не має законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, тому у задоволенні заявлених вимог слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, тому судові витрати понесені відповідачем на правову допомогу, згідно акту про надання юридичних послуг ПП «Доктор Право» від 13.01.2016 року, в сумі 2480, 40 грн. слід стягнути з позивача в користь відповідача. На підставі наведеного ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, ст.ст. 17, 47, 83, 116, 117, 223 КЗпП України,

Outcome: approved