Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що є власником житлового будинку № 36 « А» по вул. Кірова ( Мирошниченка) в м. Ізюм Харківської області,який належить їй згідно свідоцтва про право власності від 06 березня 2013 року. Відповідач по справі є її онуком та прописан в будинку, але не мешкає за вищевказаною адресою протягом 10 років. Оскільки не може оформити субсидію, а також вільно розпорядитися своєю власністю просить суд визнати [PERSON] С, втратившим право користування зазначеним будинком. Позивачка та її представник надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, без не зявившихся сторін. Судовим розглядом встановлено, що позивачці належить житловий будинок № 36 «А» по вул. Кірова ( Мирошниченка) в м. Ізюмі Харківської області на підставі свідоцтва про право власності від 06 березня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3\~-196 ( а.с.8). З довідки голови квартального комітету вбачається, що відповідач, [PERSON] , зареєстрований за адресою [INFO] «А» в м. Ізюм Харківської області, але не мешкає за даною адресою протягом 10 років ( а.с. 10). За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимогати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сімї власника майна житла, які проживають разом з ним, мають право на користування відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За містом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст.64 цього Кодексу, зокрема його дружина, діти і батьки. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підставами виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку (квартири) передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимогати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимогати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з ним одну із таких вимог: - про позбавлення права власності на житлове приміщення; - про позбавлення права користування житловим приміщенням; - про визнання особи безвісно відсутною; - про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В звязку з тим, що відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження того, що він належним чином користується спірним житлом, виконує обовязки з утримання житла, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку, що належить на праві власності позивачеві [PERSON] обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню

Outcome: approved