Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 26.12.2006 року було укладено кредитний договір № VIH0GK02021157, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 60 000, 00 доларів США на термін до 24.12.2026 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 року не виконує і станом на 09.02.2015 року має заборгованість перед позивачем в сумі 173 444, 66 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 60 278, 76 доларів США, заборгованість по процентах - 49 040, 30 доларів США, комісія за користування кредитом - 8 760, 00 доларів США, пеня - 55 365, 60 доларів США. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 року в розмірі 173 444, 66 доларів США, що станом на 09.02.2015 року складає 4 327 444, 27 гривень. Ухвалою суду від 21.04.2015 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] пені в розмірі 28 802, 78 доларів США - залишено без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про можливість заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Судом відповідачу по справі повістки про розгляд справи направлялись за останнім відомим місцем проживання. Також, відповідач викликався в судове засідання через оголошення у пресі у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, відповідач вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VIH0GK02021157, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 72 014, 00 дол. США на наступні цілі: купівля нерухомості у сумі 60 000, 00 доларів США, а також у розмірі 12 014, 00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0, 20 % від суми виданого кредиту. (а.с. 9-12) Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 року ЗАТ КБ «Приватбанк» було надано [PERSON] кредит у розмірі 60 000, 00 доларів США. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 року, періодом сплати вважається період з 24 по 29 число кожного місяця. Погашення здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 787, 64 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. Згідно до п. 3.2 вказаного кредитного договору, згідно статті 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3. цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2, 46 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п. 1.1. суми щомісячного платежу за кредитним договором. (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п. 1.1.). При встановленні банком у порядку, передбаченому п. 2.3.2. зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 року, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», останнє є правонаступником за всіма правами та обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». (а.с. 17) Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 рокустаном на 09.02.2015 року становить 173 444, 66 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 60 278, 76 доларів США, заборгованість по відсотках - 49 040, 30 доларів США, заборгованість з комісії - 8 760, 00 доларів США, заборгованість по пені - 55 365, 60 доларів США. (а.с. 4-7) Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 09.02.2015 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол. США = 24, 95 гривень. Судом прийнято до уваги при перевірці розрахунку заборгованості відмову представника позивача в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в частині суми в розмірі 28 802, 78 доларів США. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.02.2015 року становить 173 444, 66 доларів США, що еквівалентно 4 327 444, 27 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 60 278, 76 доларів США, що еквівалентно 1 503 955, 06 гривень, заборгованість по відсотках - 49 040, 30 доларів США, що еквівалентно 1 223 555, 48 гривень, заборгованість з комісії - 8 760, 00 доларів США, що еквівалентно 218 562, 00 гривень, заборгованість по пені - 26 562, 82 доларів США, що еквівалентно 662 742, 36 гривень. Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено його відповідність умовам кредитного договору № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 року та вимогам чинного законодавства України. Судом встановлено, щовідповідач протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Також, право на здійснення операцій в іноземній валюті, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті, передбачено ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Судом встановлено наявність у позивача банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, позивач має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. На вище викладене, також, звернув увагу в п.10, п. 11 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно надано кредит в іноземній валюті. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, враховуючи вище викладене. В ході розгляду справи судом встановлено, що 26.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № VIH0GK02021157. Відповідач отримав кошти в кредит, зобов'язувався повернути їх та сплатити проценти, на умовах визначених договором, але взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, що підтверджується доказами, наданими позивачем. Кредитний договір № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № VIH0GK02021157 від 26.12.2006 рокув розмірі 144 641, 88 доларів США, що еквівалентно станом на 09.02.2015 року 3 608 814, 90 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 60 278, 76 доларів США, що еквівалентно 1 503 955, 06 гривень, заборгованість по відсотках - 49 040, 30 доларів США, що еквівалентно 1 223 555, 48 гривень, заборгованість з комісії - 8 760, 00 доларів США, що еквівалентно 218 562, 00 гривень, заборгованість по пені - 26 562, 82 доларів США, що еквівалентно 662 742, 36 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654, 00 гривень. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved