Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

В серпні 2020 року представник позивача адвокат Устюгов А.Ю., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення просив: 1) визнати договір на туристичне обслуговування № 2306/1 укладеним; 2) стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9 217,90 грн.; 3) вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову вказував, що 13.06.2018 року відповідач звернулась до позивача з метою отримання інформації про туристичні послуги, які надаються позивачем для подальшого їх замовлення. Уся комунікація між сторонами відбувалася в мессенджері «Viber». 23.06.2018 року відповідач обрала комбінований тур Албанія (Саранда) та Греція (о. Корфу). Після узгодження усіх істотних умов договору відповідач надала позивачеві фото закордонних паспортів туристів, на які були замовлені туристичні послуги для здійснення бронювання. Бронювання було підтверджено заявкою 71945 від 23.06.2018 року та сформовано рахунок на оплату № 1 від 23.06.2018 року на суму 12 492,69 грн., що становить 30% вартості туру. Цього ж дня, 23.06.2018 року, відповідачем сплачено даний рахунок у мобільному додатку «Приват24». Сплачуючи кошти відповідач акцептувала пропозицію позивача та погодила всі істотні умови договору. Позивач поніс витрати шляхом перерахування ТОВ «Альф туристичний оператор» коштів в сумі 21 712,90 грн. двома платежами. Однак, відповідач відмовилась від отримання послуг та від підписання договору на туристичне обслуговування. Вказано, що позивач поніс витрати у зв`язку з замовленням послуги у розмірі 9 217,90 грн., що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права про стягнення боргу. 06.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 07.10.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 10.06.2021 року представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не сповістила, заяв про відкладення судового розгляду та відзиву (заперечення) на позов до суду не надходило, при цьому представник відповідача отримав копію позовної заяви з додатками у приміщенні суду 14.12.2020 року, що вбачається з тексту розписки на поданій ним заяві, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець за основним видом діяльності КВЕД 79.11 Діяльність туристичних агентств, що підтверджується детальною інформацією з ЄДР про фізичну особу. Згідно доводів позовної заяви та змісту електронного листування, наданого позивачем, 13.06.2018 року [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] у мобільному додатку «Vіbеr» з метою отримання інформації про туристичні послуги, які надаються позивачем, для їх подальшого замовлення. 23.06.2018 року [PERSON] акцептовано пропозицію позивача, обрано комбінований тур Албанія (Саранда) та Греція (о. Корфу) на двох осіб за 1 330 євро та здійснено часткову оплату туру в «Приват24» в розмірі 12 495 грн., код квитанції № 1269-4822-7524-6924 з призначенням платежу: «Передплата за туристичні послуги договір № 2306/1 від 23.06.18», одержувач ФОП [PERSON] . Вказана квитанція перевірена судом за допомогою Державного сервісу перевірки квитанцій на сайті https://check.gov.ua/. Туроператором ТОВ «Альф туристичний оператор» підтверджено заявку № 71945 на тур Албанія (Саранда) та Греція (о. Корфу) в період з 18.08.2018 року по 01.09.2018 року на двох людей: 1) [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] до 12.04.2028; 2) [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] до 24.10.2027, та виставлено ФОП [PERSON] рахунок-фактуру № 1С-СФ-0015789 від 02.07.2018 року на суму - 38 003 грн. (а.с.113-114). 02.07.2018 року ФОП [PERSON] перерахувала ТОВ «Альф туристичний оператор» 30% вартості туру, що становить 11 400,90 грн. з призначенням платежу: «За турист. послуги замовлення № [NUMBER] зг. Рах. № 1С-СФ-0015789 від 02.07.18», що підтверджується платіжним дорученням № 229 (а.с.115). 27.07.2018 року ФОП [PERSON] звернулась із запитом на ануляцію заявки № 71945 у зв`язку з фінансовим положенням туристів та проханням мінімізувати штраф по замовленню. 30.07.2018 року туроператором ТОВ «Альф туристичний оператор» виставлено ФОП [PERSON] рахунок-фактуру № 1С-СФ-0015789 на суму 10 312 грн. (а.с.117). 30.07.2018 року ФОП [PERSON] перерахувала ТОВ «Альф туристичний оператор» 10 312 грн. з призначенням платежу: «За турист. послуги замовлення № [NUMBER] зг. Рах. № 1С-СФ-0015789 від 30.07.18», що підтверджується платіжним дорученням № 254 (а.с.118). 30.07.2018 року позивач направила відповідачу лист із вимогою про відшкодування вартості витрат у розмірі 9 217,90 грн., які були фактично понесені Турагентом/Туроператором у зв`язку з ануляцією туру по заявці № 71945 за договором № 2306/1 від 23.06.2018 року (а.с.143). 02.08.2018 року відповідач направила позивачу лист про відсутність укладеного договору та повернення сплачених нею 12 495 грн, нарахованих в односторонньому порядку. 03.08.2018 року позивач повторно направила відповідачу лист із вимогою про відшкодування вартості витрат у розмірі 9 217,90 грн. Електронна переписка у мобільному додатку «Vіbеr» з абонентом « [PERSON] » в період з 13.06.2018 року по 23.07.2018 року про обставини поїздки та укладення туристичного договору узгоджуються з іншими обставинами справи, які встановлені судом в належному порядку, тому приймається судом до уваги в сукупності з іншими доказами у справі. При вирішенні цивільної справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частин 1, 2 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року по справі № 338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про туризм» від 15.09.1995 року № 324/95-ВР за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. Отже, в силу даних вимог закону, а також з наданих позивачем до суду письмових доказів, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно 23.06.2018 року був укладений договір на туристичне обслуговування та між ними було досягнуто всіх умов, що передбачені для даного виду договору. За правилами ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що у зв`язку з укладенням договору на туристичне обслуговування позивач поніс витрати в сумі 21 712,90 грн., однак відповідач сплатила лише частину коштів у розмірі 12 495 грн. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав та не сплатив залишок грошових коштів в сумі 9 217,90 грн., суд вважає про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за дві позовні вимоги (немайнового та майнового характеру (840,80+840,80) у розмірі 1 681,60 грн.

Outcome: approved