Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

В травні 2016р. позивач [PERSON] звернувся До Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ГЇАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа: Таращанське відділення Білоцерківської обласної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Київській області, в якому просив суд: зобов'язати відповідача подати до органу Державної фіскальної служби уточнюючий розрахунок форми № 1 ДФ в частині віднесення суми прощеного (анульованого) боргу у сумі 5723926,37 грн. до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 травня 2008р. між ним та AT «Індекс Банк», правонаступником якого є відповідач було укладено кредитний договір № 73/08-ю, відповідно до якого банк надав позивачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання валютний кредит, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в межах максимального ліміту 800000,0 дол. США, а позивач зобов'язаний був використати його з цільовим призначенням та повернути кредит в повному обсязі. 07 липня 2015р. між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 9 до вищезазначеного кредитного договору, відповідно до умов якого, позивачем було здійснено погашення заборгованості по основній сумі кредиту, і відповідачем, як кредитором було прийнято рішення про прощення позивачу частини суми боргу по кредиту у розмірі 5723926,37 грн. Як стало відомо позивачу при прощенні йому боргу відповідачем, останнім на думку позивача неправильно було застосовано норми Податкового кодексу України, а також визначено та подано до органів ДФС України розрахунок форми № 1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу з вищезазначеним договором про прощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», у зв'язку з чим порушуються права позивача, а тому він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи, що позивачем не доведено порушення банком податкового законодавства, а тому просив суд позов залишити без задоволення. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки свого представника до суду не повідомила, пояснення на позов до суд не подавались. Оскільки представники сторін не заперечували проти розгляду справи у відсутність представника третьої особи, суд ухвалив розглядати справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося представниками сторін в судовому засіданні, 27 травня 2008р. між позивачем та AT «Індекс Банк», правонаступником якого є відповідач було укладено кредитний договір № 73/08-ю, відповідно до якого банк надав позивачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання валютний кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в межах максимального ліміту 800000,0 дол. США, а позивач зобов'язаний був використати його з цільовим призначенням та повернути кредит в повному обсязі. 07 липня 2015р. між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 9 до вищезазначеного кредитного договору (а.с. 11-15), відповідно до умов якого, позивачем було здійснено погашення заборгованості по основній сумі кредиту, і відповідачем, як кредитором було прийнято рішення про прощення позивачу частини суми боргу по кредиту у розмірі 5723926,37 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем неправильно було застосовано норми Податкового Кодексу України, а саме було подано до органів ДФС України розрахунок форми № 1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) йому суми боргу у розмірі 5723926,37 грн. за договором про прощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», у зв'язку з чим порушуються його права. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні представник позивача не міг пояснити суду, за захистом якого права звернувся позивач з вказаним позовом, яке було б порушено, невизнано або оспорюване відповідачем. За змістом ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Також, на вимогу суду стороною позивача не було надано суду доказів того, що відповідач звернувся та подав до органів ДФС України розрахунок форми № 1ДФ з неправильною ознакою доходу, згідно з Довідником ознак доходів. Відповідно до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Згідно з п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу ставка податку становить п'ятнадцять відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року. Якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків. Водночас слід зауважити, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року відповідно до п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Кодексу не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. При цьому згідно з Довідником ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, під ознакою доходу «126» відображається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Разом з тим, Законом України від 09 квітня 2015р. № 321 -V111 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань», який набрав чинності 07 травня 2015р., внесено зміни до Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Так, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу доповнено п. 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності». Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року». Враховуючи викладене, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його, самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п.п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, слід розглядати окремо (Лист ДФС від 07 вересня 2015р. №8481/Б/99-99-17-03-03-14). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed