Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» подало до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 1492.56 грн. та судового збору в сумі 243.6 грн. Представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач 1, який є одночасно і представником відповідача 2, позовні вимоги не визнав з підстав зазначених в письмовому запереченні (а.с.22), а також зазначивши те, що послуги теплопостачання від позивача не отримує, оскільки відключив квартиру від централізованого опалення, просив в позові відмовити. Суд, отримавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що до липня 2012 року позивач був надавачем послуг з теплопостачання в м.Івано-Франківську, що не заперечується сторонами. Відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS], що також визнано сторонами. Згідно поданого позивачем розрахунку боргу за теплопостачання в квартиру відповідачів за період з 01.02.2011 року по 01.02.2014 року, заборгованість становить 1492.56 грн., з яких борг на 01.02.2011 року - 343.13 грн., за 2011 рік - 658.06 грн., за 2012 р. - 491.37 грн. (а.с.5). Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Приписами ст..530 згаданого Кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Однак, як звернув увагу суду відповідач [PERSON], в 2010 році він звернувся до позивача про припинення послуг теплопостачання до квартири в зв'язку з переходом на альтернативну систему опалення та частою хворобою дитини через неякісне надання послуг по опаленню (а.с.29, 32), при цьому неякісне надання послуг не зафіксовано належним актом. Актом ЖЕО-6 про обстеження квартири від 21.10.2010р. (а.с.30) і Актом позивача від 21.02.2011 р. (а.с.31) було встановлено самовільне відключення квартири відповідачів від централізованого опалення. Попередньо [PERSON] звертався також до міської ради про дозвіл на встановлення опалення квартири без відключення від централізованого опалення, на що йому надана відповідь про надання дозволів органами влади саме на відключення від централізованого опалення, а стосовно влаштування автономного опалення необхідний дозвіл УЕГГ, при цьому надавши відповідні роз'яснення (а.с.36-38). Листом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» від 07.10.2010 року та 13.09.2012 року [PERSON] надано пояснення щодо процедури та порядку відключення від централізованого постачання споживачів від мереж, за вимогами Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4 та можливість відключення від системи лише житлового будинку в цілому, а не окремих квартир (а.с.48, 50). 09.07.2012 року [PERSON] звернувся до центру надання адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради із заявою на отримання дозволу про відключення від системи централізованого теплопостачання (а.с.35, 35зв.), однак йому було відмовлено на засіданні Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання 13.09.2012 року, оскільки такий дозвіл може бути надано на стояк, під'їзд чи цілий будинок за вимогами Положення, затвердженого рішенням міської ради від 29.05.2012 року (а.с.56). Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року №1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п. 25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, внесені зміни унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку та дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. У зв'язку із цим за змістом зазначених норм під час розгляду справ про зобов'язання привести систему централізованого опалення до попереднього стану, чи зобов'язання відповідну організацію видати технічні умови для відключення квартири від мереж, судам необхідно з'ясувати та дати оцінку: способу відключення від мереж централізованого опалення (дотримання встановленого порядку); об'єкту відключення (весь багатоквартирний будинок чи квартира), змісту рішення постійно діючої комісії. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16.05.2011р. у справі №6-9цс11, від 26 вересня 2012 року у справі №6-96 цс12. Отже, самовільне відключення громадян від послуг, які подаються організацією до стояка будинку та не подаються безпосередньо в квартиру споживача з його вини, а також те що відключення проведено без належно оформленого дозволу, не позбавляє права позивача проводити нарахування за не надану без його вини послугу. Однак, з врахуванням того, що позивачем нарахована заборгованість, яка становить в т.ч. вже на 01.02.2011 року - 343.13 грн., а відповідачем застосовано сплив строку позовної давності на дану суму боргу, а також те, що розмір нарахування щомісяця складається з абонплати та площі квартири що опалюється, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідачів тільки в частині абонплати за період з лютого 2011 року по липень 2012 року в сумі - 566.10 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial