Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

В серпні 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» через свого представника звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно, а саме: транспортний засіб марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля на публічних торгах. Вказані вимоги мотивовані тим, що 21.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем у справі [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11384663000, у відповідності до якого остання отримала кредит у розмірі 26550,00 дол. США., що дорівнює еквіваленту 128602,89 грн., за курсом НБУ на день укладення Договору, зі строком повернення кредитних коштів до 21.08.2015 року, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] з приводу повернення кредитних коштів, відповідачем було надано в приватне обтяження транспортний засіб марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , що є власністю [PERSON] . Заставна вартість предмету застави склала 136000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 26550,00 дол. США., що дорівнює еквіваленту 128602,89 грн., за курсом НБУ на день укладення Договору, а позичальник зобов`язалася повернути кошти в повному обсязі не пізніше 21.08.2015 року згідно з графіком погашення кредиту та за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. 20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11384663000 від 21.08.2008 року. 30.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 279/ФК-16, відповідно до умов якого до Товариства перейшли права вимоги за Кредитним договором, укладеним з [PERSON] , а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. 26.12.2016 року відповідачу на адресу реєстрації направлялось повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним довго ром, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням. Всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснила платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 101829,90 грн., що складається з: - суми заборгованості прострочених відсотків - 42565,45 грн.; - індексу інфляції - 47695,70 грн.; - 3% річних - 11568,75 грн. Зважаючи на те, що Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11384663000 від 21.08.2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] , шляхом продажу на публічних торгах предмета застави та стягнути з неї судові витрати. Ухвалою судді від 13.08.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 22.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання замінено сторону позивача в цивільному процесі з ТОВ «Фінансова компанія Актив+» на правонаступника ТОВ «Глобал Спліт». В судове засідання представник позивача ТОВ «Глобал Спліт» не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представника відповідача: адвокат Осадча А.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що наразі наявне рішення Деснянського районного суду м. Києва про дострокове стягнення з відповідача кредитної заборгованості за договором №11384663000 від 21.08.2008 року, яке перебуває на виконанні, у зв`язку з чим виключається можливість повторного звернення до суду з даним позовом. Крім того, просила застосувати строки позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 21.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем у справі [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11384663000, у відповідності до якого остання отримала кредит у розмірі 26550,00 дол. США., що дорівнює еквіваленту 128602,89 грн., за курсом НБУ на день укладення Договору, зі строком повернення кредитних коштів до 21.08.2015 року, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] з приводу повернення кредитних коштів, відповідачем було надано в приватне обтяження транспортний засіб марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , що є власністю [PERSON] . Заставна вартість предмету застави склала 136000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 26550,00 дол. США., що дорівнює еквіваленту 128602,89 грн., за курсом НБУ на день укладення Договору, а позичальник зобов`язалася повернути кошти в повному обсязі не пізніше 21.08.2015 року згідно з графіком погашення кредиту та за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. Всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснила платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 101829,90 грн., що складається з: - суми заборгованості прострочених відсотків - 42565,45 грн.; - індексу інфляції - 47695,70 грн.; - 3% річних - 11568,75 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В силу застави, згідно із ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду, згідно із ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частинами 1,7 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положенням якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Разом з тим, судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» зверталось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за кредитним договором №11384663000 від 21.08.2008 року у розмірі 10829,84 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.07.2014 року - 11.85 за 1 дол. США складало 128424,38 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2014 року, було задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №11384663000 від 21.08.2008 року. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» кошти в розмірі 10829,84 дол. США, що за курсом НБУ 11.85 за 1 дол. США складало 128424,38 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у сумі 1284,24 грн. На виконання вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги (боржника) 20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11384663000 від 21.08.2008 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону виконавчого провадження в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості та замість стягувача - ПАТ «УкрСиббанк», вказано стягувача - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ: 38750239). 30.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 279/ФК-16, відповідно до умов якого до Товариства перейшли права вимоги за Кредитним договором, укладеним з [PERSON] , а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2017 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Актив+», про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону у виконавчому провадженні по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2014 року № 2-5276/2014 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу з [PERSON] з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ФК «Актив+». 16.10.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір факторингу №1610/ФК-1. Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема ТОВ «Глобал Спліт» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 22.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання замінено сторону позивача в цивільному процесі з ТОВ «Фінансова компанія Актив+» на правонаступника ТОВ «Глобал Спліт». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, первісним кредитором ПАТ «УкрСиббанк» було реалізовано право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №11384663000 від 21.08.2008 року у розмірі 10829,84 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.07.2014 року - 11.85 за 1 дол. США складало 128424,38 грн. При цьому ТОВ «Глобал Спліт» виступаючи в якості нового кредитора за договором факторингу №1610/ФК-1 набуло прав та обов`язків первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк», в тому числі і право задоволення вимог кредитора на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2014 року, у зв`язку з чим пред`явлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: транспортний засіб марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , в рахунок погашення заборгованості у розмірі 101829,90 грн. не ґрунтується на нормах закону. При цьому, вбачається, що нарахована позивачем сума заборгованості за кредитним договором №11384663000 від 21.08.2008 року становить 101829,90 грн. та складається з: суми заборгованості прострочених відсотків у розмірі 42565,45 грн.; індексу інфляції у розмірі 47695,70 грн. та 3% річних у розмірі 11568,75 грн. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлюються шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для нарахування інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні (20 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 638/10417/15-ц, провадження № 61-21851св18 (ЄДРСРУ № 80223858). Крім того, нарахування позивачем суми заборгованості прострочених відсотків у розмірі 42565,45 грн. та 3% річних у розмірі 11568,75 грн. є неправомірним, оскільки при нарахуванні вказаних сум за основу має братися прострочена сума, що визначена в договорі чи судовому рішенні, однак, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача суму боргу, процент за користування кредитом, а також штрафні санкції за кредитним договором №11384663000 від 21.08.2008 року. При цьому, представником позивача суду не надано жодних доказів того, чи пред`являлось до примусового виконання заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2014 року. Крім цього, матеріали справи не містять відомостей про те, що вказане рішення суду відповідачем не було виконано повністю або частково. Частинами першою та другою ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене та враховуючи те, що докази на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в ході досить тривалого розгляду справи, суд вважає що заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягає до задоволення. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed