Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ В січні 2020 року Городнянська міська рада Чернігівської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. Після зміни у червні 2020 року позовних вимог просила зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження комунальним майном Городнянської міської ради шляхом звільнення житлового будинку [ADDRESS] . З позовної заяви виходить, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2014 року спадщину, а саме житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] , було визнано відумерлою та передано у комунальну власність Городнянської міської ради. 21 травня 2014 року спірний будинок був зареєстрований реєстраційною службою Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області за Городнянською міською радою, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21929830 від 21.05.2014 року, і будинок перейшов до комунальної власності. В ході комісійного обстеження 22.08.2019 року представниками Городнянської міської ради спірного житлового будинку було встановлено, що його тривалий час займає та постійно у ньому мешкає родина [PERSON] : матір [PERSON] , 1977 р.н., син [PERSON] , 1997 р.н., син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Комісією було встановлено, що вказані особи займають житлове приміщення без правових підстав, чим позбавляють міську раду користуватись та розпоряджатись спірним житловим будинком. З метою досудового врегулювання спірного питання позивачем на ім`я відповідачів рекомендованим листом від 05.11.2019 року було направлено вимогу усунути перешкоди у користуванні комунальним майном та звільнити незаконно зайняте житлове приміщення по [ADDRESS] . Вказана вимога була залишена без реагування. 25.11.2019 року комісія міської ради повторно обстежила спірний житловий будинок, в ході чого було підтверджено факт проживання у ньому відповідачів, які відмовляються його звільнити. Згідно довідки Городнянської міської ради родина відповідачів зареєстрована в [ADDRESS] . За твердженням позивача відповідачі грубо порушують право власності Городнянської міської ради в частині користування та розпоряджання спірним житловим будинком. Ордер на право зайняття будинку органом самоврядування вказаним особам не надавався, угода про користування не укладалася. Оскільки відповідачі самоправно зайняли будинок і проживають в ньому, позивач просить суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди, створені позивачу у користуванні будинком, шляхом звільнення будинку. Ухвалою судді від 06 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову з підстав, у ньому викладених. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пред`явлений позов не визнала у повному обсязі та заперечувала проти його задоволення. Заперечувала факт незаконного вселення в спірний будинок та вказала, що в будинок вона вселилась з дозволу власника будинку [PERSON] та доньки останньої - [PERSON] . [PERSON] дала їй дозвіл на вселення та ключі від будинку, де вона стала жити разом зі своїми дітьми. В спірний будинок вона вселилась у 2012 році ще за життя [PERSON] з її письмового дозволу та продовжувала там проживати після смерті останньої. Після смерті [PERSON] донька останньої також дозволила проживати в будинку. Після смерті своєї матері [PERSON] прожила тільки декілька місяців, оскільки сама страждала на тяжке онкологічне захворювання. Дітей та чоловіка [PERSON] не мала. Відповідачка займалась її доглядом перед смертю та похованням. З 2012 року відповідачка зі своїми трьома дітьми проживає у спірному будинку постійно, сплачує комунальні послуги. Вона доглядає за будинком та зробила в ньому поточний ремонт. Вона неодноразово зверталась до позивача з приводу надання їй житла як одинокій багатодітній матері, оскільки вона перебуває на черзі в Городнянській міській раді, однак її звернення залишені без реагування. Просила врахувати, що будинок [ADDRESS] , де вона зареєстрована з дітьми, складається з однієї маленької кімнати та потребує капітального ремонту. В будинку проживає її матір. Будинок не придатний для проживання дітей. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення позову. Вказала, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідачка [PERSON] та члени її сім`ї заселились в спірний будинок не самоправно, а з дозволу власника [PERSON] , яка надала відповідний письмовий дозвіл. Факт того, що відповідачі заселились до будинку не самоправно, а з відповідного дозволу попереднього власника будинку - [PERSON] - встановлений рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у цивільній справі №732/1128/16-ц, предметом якої було виселення відповідачів зі спірного будинку. Зазначеним рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року року у задоволенні позову Городнянської міської ради Чернігівської області було відмовлено. Наголосила на тому, що предметом цієї справи є тотожні вимоги, які сформульовані іншим чином, що не змінює їх зміст. Вважає, що оскільки предметом спору є житловий будинок, спірні відносини за своєю суттю є житловими, врегульовані нормами Житлового кодексу УРСР та не можуть регулюватися тільки нормами Цивільного кодексу України, якими регламентовані відносини у сфері права власності. Враховуючи наявне у відповідачів право на житло, просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотанням на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності, подав до суду відзив на позов, за змістом якого пред`явлений позов не визнав у повному обсязі та заперечував з приводу його задоволення. Просив урахувати, що з приводу їх виселення позивач вже звертався до суду, з цього приводу наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позову. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування в особі Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, правонаступником якої є Чернігівська районна державна адміністрація в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлена належним чином. Від Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області до суду надійшов висновок з приводу розв`язання спору, за змістом якого орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суперечать інтересам неповнолініх дітей відповідачки [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають в спірному будинку. Заслухавши в судовому засіданні учасників справи, дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2014 року задоволено заяву Городнянської міської ради та визнано спадщину на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлій [INFO] - відумерлою і передано у комунальну власність Городнянської міської ради Чернігівської області. Рішення суду набрало законної сили 24 березня 2014 року (а.с.7). 21 травня 2014 року реєстраційною службою Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області за Городнянською міською радою Чернігівської області було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, форма власності - комунальна, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 травня 2014 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 травня 2014 року (а.с.8-9). Згідно актів перевірки житлових умов від 22.08.2019 року та від 25.11.2019 року комісія Городнянської міської ради Чернігівської області при перевірці фактичного місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановила, що жила площа будинку 47,3 кв.м., опалення пічне. Вказаний будинок належить міській раді. В будинку проживають [PERSON] , [PERSON] 2004 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., та [PERSON] , 1997 р.н. При огляді будинку було виявлено, що це житло самоправно зайняте громадянкою [PERSON] та її сім`єю. Сім`я за даною адресою не зареєстрована і перешкоджає власнику, а саме Городнянській міській раді розпоряджатись своїм майном. ( а.с. 13-14 ). З довідки Городнянської міської ради від 28.12.2019 року № 03-9/1161 встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 10 ). Дослідженням рішення Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2017 року встановлено, що в задоволенні позову Городнянської міської ради Чернігівської області до [PERSON] та [PERSON] про виселення відмовлено. Рішення оскаржувалось у касаційному порядку, Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року залишено без змін. Рішенням встановлений факт того, що відповідачі проживають у спірному будинку не самоправно, а з письмового дозволу [PERSON] - попереднього власника будинку. (а.с.37-39,51-53) В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з цим позовом, Городнянська міська рада посилалась на\~норми Цивільного кодексу України, зокрема ст. 316,317,328,321,386,387,391,392 ЦК України, які визначають поняття, зміст права власності, підстави набуття цього права та регулюють питання захисту права власності. Як встановлено судом, спірний будинок належить позивачу на праві комунальної власності. Вказаний будинок, який позивач просить суд зобов`язати відповідачів звільнити, є житловим будинком, в якому сім`я відповідачів, в тому числі неповнолітні діти відповідачки [PERSON] , проживає постійно, на протязі тривалого часу. Вимога позивача зобов`язати відповідачів звільнити займаний ними житловий будинок фактично є вимогою про виселення осіб з займаного ними житлового приміщення. Отже, вирішуючи спір, суд встановив, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, які регулюють питання права власності, так і нормами\~Житлового кодексу\~УРСР, які регламентують житлові правовідносини. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло.\~Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону\~за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В силу ч.4, 5\~ст.9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно\~статті 109 ЖК УРСР\~ виселення\~із займаного жилого приміщення\~допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті). Суд приймає до уваги, що сама по собі наявність права власності у позивача на спірне житло і вимоги безумовної реалізації повноважень власника не можуть бути легітимною підставою позбавлення іншого права осіб - права на житло, яке також гарантується та захищається\~Конституцією України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правовий висновок, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене\~законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві. Позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах\~закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Письмовою довідкою Городнянської міської ради Чернігівської області від 05.02.2021 року підтверджено, що відповідачка перебуває на квартирному обліку як у загальній черзі за №188, так і у першочерговій пільговій черзі як одинока матір за №88. Твердження відповідачки про те, що вона та її діти іншого придатного для проживання житла не мають, позивачем не спростовані. Водночас позивач не\~\~позбавлений права власності на належний йому спірний будинок, доказів створення відповідачами реальних перешкод у користуванні позивачем цим будинком суду не подано. Позивач на захист свого права власності вимагає саме позбавлення права відповідачів, в тому числі неповнолітніх осіб, які проживають з матір`ю, на житло шляхом його звільнення. Таке втручання у право на житло не відповідає принципу дотримання справедливого балансу між інтересами власника та житловими правами відповідачів, які також перебувають під особливим захистом, оскільки є як конституційними, так і конвенційними. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не було доведено, що його права власника порушуються відповідачами в такій мірі, щоб позбавляти останніх права на житло, у зв`язку з чим заявлені вимоги не підлягають судовому захисту, і в позові позивачу необхідно відмовити за необґрунтованістю. Згідно\~ч.1 ст.141 ЦПК України\~у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню з відповідачки не підлягають.

Outcome: dismissed