Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Головний лікар комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що остання з дитинства страждає на розумову відсталість. Навчається в Токмацькій спеціалізованій школі-інтернаті. З 5 років відмічаються ґенералізовані судоми, у звязку з чим неодноразово лікувалась в психіатричних стаціонарах. Остання госпіталізація з 25.11.2015 року по 23.12.2015 року з діагнозом: легка розумова відсталість (виражена дебільність) внаслідок резидуальної енцефалопатії з емоційно-вольовими порушеннями. Епісиндром за анамнезом. [PERSON] визнана інвалідом ІІ групи. Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №165 від 07.04.2016 року, [PERSON] виявляє ознаки помірної розумової відсталості у стадії не різко вираженої імбецильності з емоційно-вольовими порушеннями, епісиндром за анамнезом. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.05.2016 року [PERSON] визнана недієздатною. Опікуном призначено мати [PERSON]. [PERSON] протисудомну терапію приймає не регулярно. Зі слів матері, на прийомі вальпрокому має місце підвищення артеріального тиску, головної болі, нудота, блювота, у звязку з чим направлена лікарем-психіатром для підбору терапії. [PERSON] госпіталізована за власною згодою та згодою опікуна. 31.10.2016 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбіцильність) внаслідок резидуальної енцефалопатії з емоційно-вольовою нестійкістю, епісиндром за анамнезом. За психічним станом [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Прокурор заяву підтримав та просив суд винести рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку. Особа, відносно якої розглядається заява [PERSON] думку щодо заяви не висловила. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 31.10.2016 року [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], має тяжкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбіцильність) внаслідок резидуальної енцефалопатії з емоційно-вольовою нестійкістю, епісиндром за анамнезом. За психічним станом [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра [PERSON], зокрема, про те, що [PERSON] внаслідок захворювання неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved