Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що з 12.05.2007 року перебувала з відповідачем в шлюбі. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З відповідачем життя не склалося тому 02.11.2009 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, відповідач не займається вихованням доньки, не забезпечує її матеріально не цікавиться станом її здоров`я. Окрім того у відповідача станом на день подачі позову є заборгованість по аліментам у розмірі 86871,05 грн. На думку позивача, вищевикладене є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.01.2019 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху на надано строк на усунення недоліків, 25.01.2019 року позивач через канцелярію суду подала уточнену позовну заяву, в якій просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] та стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину у розмірі 7013,46 гривень. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 січня 2019 цивільна справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, повернута позивачеві. Постановою Одеського апеляційного суду від 12.09.2019 року ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.01.2019 року скасована та передано справу до суду для продовження розгляду. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.11.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просила суд їх задовольнити в повному обсязі та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Представник позивача адвокат Панчошенко С.А., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 01-12/2018 від 01.12.2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, не подав відзив на позовну заяву. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Роздільнянської РДА, Каберна І.Г., яка діяла на підставі довіреності № 2558/1/15/-1-37 від 25.10.2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала в частині позбавлення відповідача батьківських прав, не заперечувала проти їх задоволення, оскільки відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки. Суду пояснила, що після досконалого вивчення питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , отримання додаткових доказів, бесіди з дитиною, комісія органу опіки та піклування склала висновок від 28.11.2019 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, просила ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.05.2007 року, який, відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.11.2009 року, розірваний (а.с. 107-108). Від спільного життя мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , батьком якої, згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 27.11.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису № 200, є відповідач [PERSON] (а.с. 106). Відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.09.2009 року з відповідача [PERSON] ,. стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини заробітку (доходів) щомісячно до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ( а.с.136). Однак, [PERSON] зазначені аліменти не сплачує у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 31.08.2018 року у розмірі 86871,05 грн., станом на 06.11.2019 року у розмірі 114641,55 грн. за період з 28.08.2009 року по 31.10.2019 року включно, що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах ( а.с.113, 164). Відповідно до довідки № 4393 виданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 20.09.2018 року та довідки №3205 від 05.11.2019 року неповнолітня [PERSON] , 2007 року народження проживає з матір`ю, братом та вітчимом за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.114,200) Згідно актів обстеження житлових умов проживання від 12.09.2018 року та від 05.11.2019 року позивача [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , умови проживання добрі, є всі необхідні речі для розвитку дітей відповідно до віку, стосунки в сім`ї добрі. До складу сім`ї позивача входять: чоловік- [PERSON] , 1992 року народження, її донька - [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зі слів матері [PERSON] , батько доньки, [PERSON] з донькою не спілкується, матеріально не допомагає. (а.с.115, 197). Відповідно до характеристики, наданою Роздільнянським НВК «Школа-гімназія» №1 Одеської області на ученицю 5-Б класу [PERSON] , [PERSON] навчається в школі з 1 класу, за цей час зарекомендувала себе як працелюбна, має навчальні досягнення достатнього рівня. Мати з відчимом приділяють належну увагу вихованню доньки. Рідний батько до школи не приходить, успішністю доньки не цікавиться. ( а.с.116,203). З протоколу бесіди від 20.11.2019 року з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , яку провела головний спеціаліст відділу ССД РДА Каберна І.Г. у присутності матері [PERSON] , встановлено, що [PERSON] з батьком [PERSON] не бачилась на протязі останніх чотирьох років, батько не телефонує і не відвідує її. Останній раз [PERSON] намагалась поспілкуватися з батьком два роки тому, сама йому зателефонувала, щоб привітати з днем народження, з її слів він її не впізнав. Щодо чинення перешкод в спілкуванні з батьком її матір`ю [PERSON] , [PERSON] повідомила, що мати ніколи не забороняла їй телефонувати або відвідувати батька та бабусю. [PERSON] за те, щоб [PERSON] позбавити батьківських прав відносно неї. Також дівчинка повідомила, що хоче бути «[PERSON]» (мати таке прізвище), оскільки дуже любить свого вітчима, чоловіка своєї матері, [PERSON] , якого називає батьком. (а.с.205). Позивач звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що з моменту розлучення відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, не спілкується, матеріально не допомагає, та усе це, на думку позивача, свідчить про умисне ухилення відповідача від виконання ним своїх обов`язків. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18. В якості свідків в судовому засідання були допитані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які судом були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні пояснили, що вони є знайомими позивача, і їм достовірно відомо, що батько [PERSON] , на протязі 8 років не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні, матеріально не допомагає. Допитаний у якості свідка [PERSON] , [INFO] , вітчим [PERSON] , суду пояснив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2011 року та має з нею спільну дитину - сина [PERSON] , 2014 року народження, але він піклується не лише про нього, а й про [PERSON] , яку також вважає своєю дитиною. Батько дівчинки - [PERSON] не відвідує доньку, її вихованням не займається, не сплачує аліменти на її утримання. Утриманням обох дітей займаються вони з дружиною, а донька називає його батьком. Жодних перешкод [PERSON] у спілкуванні з донькою ні дружина [PERSON] , ні він не чинять. Суд, даючи аналіз показам свідків, допитаних за клопотанням позивача, вважає, що вони підтвердили суду, обставини викладені у позові щодосвідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків саме свідомо, оскільки такі обставини підтверджені належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, що передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини надані позивачем. Судом встановлено, що відповідач, будучи здоровим, працездатним чоловіком, оскільки не доведено протилежне, офіційно не працевлаштовується, живе за рахунок випадкових заробітків, приховує від ВДВС місце свого проживання та майно, не сплачує аліменти на утримання доньки та має заборгованість, що складає 114641,55 грн. за період з 28.08.2009 року по 31.10.2019 року включно, що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах. Отже на думку суду, відповідач свідомо поставив доньку у тяжкі життєві умови та поклав відповідальність за її матеріальне забезпечення виключно на позивача. Крім того, судом встановлено, що позивач не чинить перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою, а його поведінка після розлучення з позивачем, тобто з 2011 року, свідчить про те, що він не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні. Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення. Судом встановлено, що Роздільнянською РДА, як органом опіки та піклування було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] , на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 27.09.2018 року, де було відмовлено, оскільки зроблено висновок,що не доцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 127) В подальшому Роздільнянською РДА, як органом опіки та піклування було повторно розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] , на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 27.11.2019 року, де було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 180-182). Суд приймає до уваги висновок від 28.11.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітньої доньки так, як вважає, що обставини, на яких ґрунтується висновок Роздільнянської РДА як органу опіки та піклування знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і не спростовуються матеріалами справи. Висновок є обґрунтованим, має посилання на належні та допустимі докази, на підставі яких було встановлено, з урахуванням думки дитини, що спілкування батька з дитиною суперечить інтересам дитини та [PERSON] не бажає, щоб відповідач залишався її батьком. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем надано безсумнівні докази, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, наявність винної поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки забезпечуватиме інтереси самої дитини. Позивач довела та надала суду докази того, що захист інтересів дитини полягає саме у позбавленні її батька по відношенню до неї батьківських прав та докази, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, необхідно, а тому вважає за можливе позов у цій частині задовольнити. Предметом позову серед іншого є стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Дані спірні правовідносини врегульовані ст. 185 СК України, яка визначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачкою доведено в судовому засіданні, що їх з відповідачем донька [PERSON] має захворювання - вторинну кардіоміопатію з кардіалгіями, що підтверджується консультаційними висновками КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» від 15 вересня 2016 року, від 20 вересня 2017 року, від 14 вересня 2018 року та довідкою Роздільнянської АСМ Роздільнянського районного ЦПМСП Одеської області від 03 жовтня 2018 року ( а.с. 122-125), у зв`язку із чим, вона потребує постійного лікування, однак відповідач з моменту припинення спільного проживання жодного разу не поцікавився станом здоров`я доньки, та не надавав коштів на придбання ліків необхідних для її лікування. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 7013,46 грн., але надані товарні чеки та квитанції з аптеки на суму 1168,68 грн., однак не надано жодного доказу на придбання всіх ліків саме для дитини [PERSON] , 2007 року народження, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає у зв`язку із його недоведеністю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення частково позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину. Позивачем сплачено у повному обсязі судовий збір за подачу позову про позбавлення відповідача батьківських прав. На стягненні цих витрат з відповідача вона не наполягає та просить суд покласти ці витрати на неї. На підставі викладеного та

Outcome: partial