Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «АКБ Капітал» (далі по тексту - відповідач), треті особи - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «АКБ «Капітал» (далі по тексту - третя особа 1), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просила зобов'язати відповідача виплатити позивачу 3000 доларів США за договорами строкових банківських вкладів від 26.09.2014 № 1/53/7d/0042, № 1/53/7d/0043, № 1/53/7d/0043 (за курсом НБУ станом на 28.02.2017 3000 доларів США *27, 06 грн.) та стягнути на користь позивача судові витрати Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2014 між позивачем та відповідачем укладені договори строкових банківських вкладів: № 1/53/7d/0042 на суму 1000 доларів США, № 1/53/7d/0043 на суму 1000 доларів США, № 1/53/7d/0043 на суму 1000 доларів США на строк з 26.09.2014 по 03.10.2014. Банк прийняв вказані суми коштів та зобов'язався виплатити позивачу проценти в розмірі 9 % річних. На підставі рішення Правління НБУ від 20.07.2015 №466/БТ відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. В подальшому на підставі рішення Правління НБУ від 29.10.2015 № 753 у відповідача розпочато процедуру ліквідації з 30.10.2015 по 29.10.2017 включно. Позивачу було виплачено лише частину суми, що знаходилась на рахунках останньої в розмірі 15 044, 83 грн. Крім того, позивача в телефонному режимі було повідомлено про те, що договори. Укладені між нею та Банком визнано нікчемними. В подальшому постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2015, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.11.2015 скасовано Постанову Правління НБУ від 20.07.2015. Після скасування рішення про запровадження тимчасової адміністрації до відповідача повернулись всі його зобов'язання за строковими договорами, а відтак позивач вважає, що останній має повернути вклади позивача. 05.11.2015, 02.08.2016, 09.11.2016 позивач зверталась до відповідача із відповідними заявами про повернення вкладів, разом з тим відповідач залишив вказані заяви поза увагою. Дії Банку позивач вважає такими, що порушують її права на отримання вкладу. З врахуванням наведеного, позивач звернулась до суду із вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа 1 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа 2 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 26.09.2014 між сторонами укладено Договір № 1/53/7d/0042 строкового банківського вкладу (депозиту) (в іноземній валюті - доларах США) «Тижневий» (далі по тексту - Договір №1), відповідно до умов якого Банк (відповідач) приймає від Вкладника (позивача) грошові кошти в розмірі 1000 доларів США на строк з 26.09.2014 до 03.10.2014 та зобов'язується повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти (в розмірі 9 % річних) за вкладом на умовах та в порядку, встановленому цим договором (п. 1.1., пп. 1.1.2. Договору № 1). Відповідно до пп. 1.1.3. Договору № 1, нараховані проценти не додаються до суми вкладу та проценти на них не нараховуються. Якщо Вкладник не вимагає повернення суми вкладу із закінченням строку, встановленого п. 1.1. Договору, договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження (п. 2.9. Договору № 1). При цьому, Банк гарантує Вкладнику повернення прийнятих від нього грошових коштів Статутним капіталом Банку і всім належним майном (п. 4.1. Договору № 1). 26.09.2014 між сторонами також укладено Договір № 1/53/7d/0043 строкового банківського вкладу (депозиту) (в іноземній валюті - доларах США) «Тижневий» (далі по тексту - Договір №2), відповідно до умов якого Банк (відповідач) приймає від Вкладника (позивача) грошові кошти в розмірі 1000 доларів США на строк з 26.09.2014 до 03.10.2014 та зобов'язується повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти (в розмірі 9 % річних) за вкладом на умовах та в порядку, встановленому цим договором (п. 1.1., пп. 1.1.2. Договору № 2). Відповідно до пп. 1.1.3. Договору № 2, нараховані проценти не додаються до суми вкладу та проценти на них не нараховуються. Якщо Вкладник не вимагає повернення суми вкладу із закінченням строку, встановленого п. 1.1. Договору, договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження (п. 2.9. Договору № 2). При цьому, Банк гарантує Вкладнику повернення прийнятих від нього грошових коштів Статутним капіталом Банку і всім належним майном (п. 4.1. Договору № 2). Крім того, 26.09.2014 між сторонами укладено Договір № 1/53/7d/0044 строкового банківського вкладу (депозиту) (в іноземній валюті - доларах США) «Тижневий» (далі по тексту - Договір №3), відповідно до умов якого Банк (відповідач) приймає від Вкладника (позивача) грошові кошти в розмірі 1000 доларів США на строк з 26.09.2014 до 03.10.2014 та зобов'язується повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти (в розмірі 9 % річних) за вкладом на умовах та в порядку, встановленому цим договором (п. 1.1., пп. 1.1.2. Договору № 3). Відповідно до пп. 1.1.3. Договору № 3, нараховані проценти не додаються до суми вкладу та проценти на них не нараховуються. Якщо Вкладник не вимагає повернення суми вкладу із закінченням строку, встановленого п. 1.1. Договору, договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження (п. 2.9. Договору № 3). При цьому, Банк гарантує Вкладнику повернення прийнятих від нього грошових коштів Статутним капіталом Банку і всім належним майном (п. 4.1. Договору № 3). 05.11.2015,02.08.2016 позивач зверталась до відповідача з вимогою про повернення вкладів, на що відповідачем листом від 22.08.2016 за вих. №1/1745 повідомлено, що договори, укладені між позивачем та відповідачем визнано останнім нікчемним. Крім того, оскільки Фондом наразі оскаржується скасування рішень НБУ щодо запровадження у відповідача тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, то рішення щодо включення позивача до переліку вкладників відповідача, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб буде прийнято після розгляду Вищим адміністративним судом України касаційної скарги по суті. Судом встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2015, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2017, було скасовано Постанову НБУ від 29.10.2015 № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал», зобов'язано НБУ ПАТ «АКБ «Капітал» Банківську ліцензію ПАТ «АКБ «Капітал» від 24.10.2011 №122 та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій ПАТ «АКБ «Капітал» від 24.10.2011 №122; скасовано Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.10.2015 № 195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку»; зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути ПАТ «АКБ «Капітал» Свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26 від 22.03.2011; скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.07.2015 № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал». Судом також встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2015, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.11.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.02.2016, було визнано протиправною та скасовано постанову НБУ від 20.07.2015 № 466/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до категорії неплатоспроможних». Таким чином, судом встановлено, що відповідач не перебуває в стані ліквідації, а відтак дія Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. Також судом встановлено, що відповідач, всупереч умовам Договору № 1, Договору № 2 та Договору № 3 вклади позивачу не повернув, чим допустив порушення зобов'язань, що виникли на підставі вказаних договорів. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст. 1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладу, тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами позивачу, а тому сума внеску по вказаному договору підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Крім того, згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс гривні до долару США, що станом на 04.09.2017 становить: 1 дол. США - 25, 7484 грн. Відтак, судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав належним чином умови Договорів вкладів, чим допустив порушення прав позивача як вкладника, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням офіційного курсу долара США до гривні станом на день винесення рішення, підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вклад в сумі 3000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день винесення рішення еквівалентно 77 245 грн. 20 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 772 грн. 45 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial