Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, власника квартири за адресою: [ADDRESS], на користь Дочірнього підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №1» товариства з обмеженою відповідальністю «Комунпостачсервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з липня 2011 р. по травень 2015 року включно в сумі 3751,78 грн. та 243,60 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і пояснив, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Підприємством надсилався примірник нового договору на обслуговування житлового будинку та прибудинкової території, але в силу суб'єктивних причин відповідачем його підписано не було. Будучи власником квартири і користуючись послугами з утримання будинку та прибудинкової території, відповідач не сплачує за вказані послуги за період з 01 липня 2011 року по травень 2015 року включно, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 3751,78 грн. На протязі означеного періоду позивачем виконувались зобов'язання згідно договору від 15.05.2001 року належним чином, жодних претензій від відповідача не надходило. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вказавши, що за вказаною в позовній заяві адресою відповідач ніколи не проживала, ніяких угод з позивачем не укладала і за комунальні послуги ніколи не сплачувала, натомість в квартирі проживає [PERSON], її син, і сплачує за надані комунальні послуги. 15 травня 2001 року він уклав договір на обслуговування житлового будинку з ДП «ЖЕК №1» ТОВ «Комунпостачсервіс». В 2006 році в будинку створено ОСББ, головою правління якого на зборах співвласників було обрано його. Приступивши до виконання своїх обов'язків, він виявив, що за час здійснення діяльності по обслуговуванню будинку ЖЕК допустив низку діянь, що йшли всупереч інтересам мешканців. В 2004 році вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги», яким встановлювались нові вимоги в сфері ЖКГ, і, згідно прикінцевих положень цього Закону вищевказаний договір від 15.05.2001 року на обслуговування житлового будинку втратив свою чинність з 01.01.2006 року як такий, що не був приведений до цього часу у відповідність з цим Законом. Починаючи з 2006 року, декілька років поспіль він звертався до начальника ЖЕКу з проханням привести відносини до вимог чинного законодавства, однак безрезультатно, ЖЕК продовжував виконувати свої обов'язки вкрай незадовільно. Декілька років тому ЖЕК роздав мешканцям новий договір, який також не відповідає чинному законодавству, так як ЖЕК не є балансоутримувачем і не є уповноваженою особою, оскільки не існує договору між ЖЕКом і об'єднанням співвласників будинку. Вносити зміни в розданий договір і укладати новий ЖЕК відмовився. Вважаючи діяльність та вимоги позивача незаконними, а [PERSON] - неналежним відповідачем, просить в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9.03.2010 року у справі між тими ж сторонами встановлено, що відповідач зобов'язаний проводити оплату послуг, що надаються ДП «Житлово-експлуатаційна контора № 1» ТзОВ «Комунпостачсервіс» по утриманню будинку [ADDRESS] та прибудинкової території. Відповідач примірник договору про оплату послуг за утримання будинку та прибудинкової території отримав, однак вимог ст. 646 ЦК України не дотримався та не підписав його в силу суб'єктивних причин. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 12.04.2010 року у тій же справі встановлено, що [PERSON]. за договором кулівлі-продажу від 10 серпня 2000 року є власником квартири, загальною площею 83,6 кв. м. [ADDRESS]. Він знаходиться на обслуговуванні в дочірнього підприємства ЖЕК-1 ТОВ «Комунпостачсервіс», яка надає послуги по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідач як власник квартири в багатоквартирному будинку є співвласником допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язаний брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, користується зазначеними послугами, тому обов'язок по їх оплаті на нього покладено в силу закону. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В період з 1.07.2011 року по травень 2015 року включно позивач продовжував надання житлово-комунальних послуг (з утримання будинків і прибудинкових споруд), що підтверджується договором № 2209 про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності від 5.05.2008 року, переліком місць установки розрахункових засобів обліку до нього, актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додатком № 5 до договору), наказом ДП ЖЕК ТОВ «Комунпостачсервіс» від 1.10.2007 року двірника [PERSON], рахунком № 68 від 4.10.2012 року про оплату перевірки димових і вентиляційних каналів, актом № 255 від 6.09.2012 року перевірки технічного стану димових та вентиляційних каналів, актом прийняття виконаних робіт за жовтень 2012 року, актом № 199 від 15.05.2013 року перевірки технічного стану димових та вентиляційних каналів, актом прийняття виконаних робіт за серпень 2013 року, актом № 166 від 17.08.2014 року перевірки технічного стану димових та вентиляційних каналів, актом прийняття виконаних робіт за серпень 2014 року, копії котрих наявні у справі. Відповідач в зазначений період продовжує несплату житлово-комунальних послуг на користь позивача, що представник відповідача в судовому засіданні визнав. Вартість послуг, пов'язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 1.02.2011 року (1,14 грн. за 1 кв.м загальної площі) та з 1.01.2013 року (0,84 грн. за 1 кв.м загальної площі, тобто за вирахуванням вартості послуги з технічного обслуговування ліфтів, надання котрої припинено) підтверджена відповідними розрахунками, а розмір заборгованості відповідача - 3751,78 грн. - відомістю заборгованості по квартирній платі по квартирі [ADDRESS], загальною площею 83,6 кв.м. Доказів звернення в установленому порядку до позивача з заявами щодо відмови від надання послуг, зі скаргами щодо якості та/або кількості таких послуг суду надано не було, тоді як, в силу частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України на відповідача покладено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника позивача щодо заявлення позовних вимог до неналежного відповідача спростовуються тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], тоді як згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладений між позивачем та [PERSON] договір на обслуговування житлового будинку та прибудинкової території від 15.05.2001 року, копія котрого наявна у справі, дійсно втратив чинність, оскільки згідно абз. 2 п. 1 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності 30.07.2004 року, договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року; договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність. Крім того, обов'язок своєчасно вносити квартиру плату та плату за комунальні послуги закріплено за власниками житла п.п.1-7, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року. Відтак [PERSON] відповідальним за сплату заборгованості не є, а [PERSON] є належним відповідачем по справі. При цьому та обставина, що відповідач не укладала з позивачем жодних договорів, на що посилався представник відповідача, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу (в тому числі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 243,60 грн., понесені позивачем і підлягають стягненню на його користь з відповідача згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved