Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] громади в особі Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі: житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців за законом чи за заповітом після смерті [PERSON] немає. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але оскільки реєстрація нерухомого майна не проводилася, відсутні правовстановлюючі документи на будинок, що не дозволяє отримати йому свідоцтво про право на спадщину. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надали суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі. Представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований у [ADDRESS] Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК УРСР передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна після смерті [PERSON] Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Згідно рішення виконавчого комітету Василівської районної ради народних депутатів №196 від 17 жовтня 1990 року і архівного витягу №01-32/Д-1757 від 22.08.2014 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] оформлено на [PERSON]. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померлий своє право власності в БТІ не зареєстрував. Позивач [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але на підставі п.4.15 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належний спадкоємцеві об'єкт нерухомості, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно довідки виконавчого комітету Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 1637 від 12.08.2014 року, згідно запису погосподарської книги №1, особовий рахунок [NUMBER], користувачем домоволодіння за адресою: [ADDRESS], дійсно значиться громадянин [PERSON], який мешкає за цією адресою без реєстрації. Згідно технічного паспорту від 20 серпня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», гаражу літ. «Д», гаражу літ. «Є», сараю літ. «Ж», бані літ. «З», літньої кухні літ. «І», огорожі №1;2. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності померлому [PERSON], а позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], інші спадкоємці відсутні, первинна реєстрація об'єкту нерухомого майна за померлим [PERSON] не проводилася та правовстановлюючі документи на будинок відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved