Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Департамент Комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради матеріальну шкоду у сумі 242616,00 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти визначенні відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Зокрема, до такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів. На виконання зазначеної постанови було прийняте рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Тому територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 08.02.2007 року було видано свідоцтво про право власності від 15.03.2007 р. САВ № 308071 на нежитлове приміщення, загальною площею 37,5 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належним чином зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2006 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на приміщення сараю, загальною площею 42,8 кв.м., яке розташовано за адресою [ADDRESS]. Нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 37,5 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] увійшли у приміщення сараю площею 42,8 кв.м, на який було визнано право власності за [PERSON] 12.05.2010р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси вказане рішення було скасовано. 13.09.2010р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 42,8 кв.м, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] було залишено без розгляду. На підставі скасованого рішення суду, за [PERSON] в подальшому було зареєстроване право власності на спірний об'єкт. Однак під час обстеження вищевказаного об'єкту нерухомості, співробітниками департаменту було встановлено, що замість приміщення першого поверху, збудований дім з приміщеннями горища та підвалу приблизною площею 500 кв.м. З огляду на зазначене повернення у комунальну власність нежитлового приміщення, загальною площею 37,5 кв.м, що було розташоване за адресою: [ADDRESS] не вбачається можливим за незалежними від Департаменту обставинами. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно до ч. 4 ст. 22 ЦК України на вимогу особи, якій завданої шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відносно до положень с. 321 ЦК України, ст. 13 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. З ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Під матеріальною шкодою слід розуміти зменшення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом та мають певну економічну цінність і виражаються в грошовому вимірнику. Наявність шкоди характеризується зафіксованим документально зменшенням будь-якого майна, що відбувається внаслідок знищення, пошкодження, псування, незаконного витрачання, незаконного призупинення діяльності, результатом чого є недоотримання доходу, невиконання обов'язків, виплата неустойок по договорах тощо, (акт обстеження нежитлового приміщення [ADDRESS]). Враховуючи вищевикладене та враховуючи неможливість повернення до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та у володіння Департаменту нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 37,5 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], Департамент, який діє від імені територіальної громади м. Одеси має право на відшкодування майнової шкоди у розмірі вартості втраченого майна. Вартість підвального приміщення першого поверху, загальною площею 37,5 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 242 616,00 грн. відповідно до висновку про незалежну оцінку ринкової вартості індивідуально визначеного майна комунальної власності. Враховуючи те, що вищевказаний об'єкт нерухомості знаходився у розпорядженні [PERSON] та [PERSON], який у результаті був зруйнований останніми, тому існує необхідність стягнення матеріальної шкоди з обох осіб солідарно. Так відповідно до ст. 1190 ЦК України, згідно з якою особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Також суд вважає за необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, у розмірі 1 213,08 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial