Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2004 року визнана недієздатною. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2016 року опікуном [PERSON] призначено двоюрідну сестру [PERSON]. Із анамнезу відомо, що [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря психіатра з 1980 року з приводу параноїдної шизофренії. У клінічній картині захворювання галюцинаторно параноїдна симптоматика, слухові імперативні псевдогалюцинації, під впливом яких хвора постійно йде з дому, бродить по місту, у тому числі у холодну пору року, або стає дратівливою та агресивною по відношенню до матері та опікуна. Госпіталізації часті, більше 50 разів лікувалась стаціонарно. Захворювання протікає безперервно, виражений емоційно вольовий дефект, соціальна дезадаптація. Остання виписка 21.12.2017 року. Зі слів опікуна, психічний стан погіршився протягом декількох діб: порушився сон, чує «голоси», які її кудись кличуть, йде з дому, відмовляється від їжі, прийому медикаментів, конфліктує з матір'ю, дратівлива, агресивна на адресу опікуна, погрожує матері фізичною розправою. 27.12.2017 року о 02.20 год. пацієнтка звернулася в приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з проханням про госпіталізацію. Оглянута черговим лікарем-психіатром, який діагностував стан, як загострення тяжкого психічного розладу, госпіталізована в примусовому порядку. 27.12.2017 року о 09.30 год. оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої стан хворої можна кваліфікувати, як тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, з наростаючим емоційно-вольовим дефектом, галюцинаторно-параноїдний синдром з високою імовірністю скоєння суспільно-небезпечного діяння (погрози фізичної розправи на адресу опікуна й матері). Таким чином, лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримала повністю, просила суд її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечувала. Зацікавлена особа заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 27.12.2017 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 27.12.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, з наростаючим емоційно-вольовим дефектом, галюцинаторно-параноїдний синдром з високою імовірністю скоєння суспільно-небезпечного діяння (погрози фізичної розправи на адресу опікуна й матері) (а.с.2). Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1980 року у зв'язку з тяжким психічним розладом, є інвалідом II групи по психічному захворюванню безстроково, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2004 року визнана недієздатною, періодично сама із собою розмовляє, до чогось прислухається. Емоційно напружена. Висловлює погрози фізичної розправи на адресу матері та опікуна. Критики до хвороби немає, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом.

Outcome: approved