Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

В січні 2015 року позивач [PERSON] (надалі по тексту позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (надалі по тексту -відповідач 1), Державного підприємства «Конярство України» (надалі по тексту - відповідач 2), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.02.2015 року просила суд визнати незаконним її звільнення на підставі наказу №216-п «Про звільнення [PERSON]» від 26.11.2014 року, скасувати зазначений наказ та поновити її на роботі у Державному підприємстві «Конярство України», стягнути з Державного підприємства «Конярство України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.01.2011 року вона була призначена в Державне підприємство «Конярство України» на посаду директора та з нею Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено контракт від 16.03.2011 року (далі - Контракт) про прийняття її на посаду директора Державного підприємства «Конярство України». У зв'язку із невиконанням нею умов контракту згідно підпункту «м» пункту 26 розділу 5 та на підставі п.8 ст.36 КЗпПУкраїни був виданий наказ № 216-п «Про звільнення [PERSON]» від 26.11.2014 року про припинення дії Контракту. В якості підстав припинення Контракту Відповідач 1 посилається на доповідну записку Управління внутрішнього аудиту від 18.09.2014 року № 24-05-/201, службову записку Департаменту тваринництва від 29.09.2014 року № 14-01/408, лист-погодження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.11.2014 року № 109/01/08-2020. Позивач вважає своє звільнення незаконним у зв'язку з тим, що чинним законодавством за умовами п.»М» контракту не передбачено таких підстав для припинення трудового договору, які наведені в оскаржуваному наказі, а також тому, що у період винесення вказаного наказу позивач перебувала на лікарняному згідно листка непрацездатності № 783669 у період з 25.11.2014 року по 19.12.2014 року. З викладених підстав просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав викладених в ньому. Представник відповідача 1 в судовому засіданні підтримав подані ним заперечення та просив в задоволенні позову відмовити, оскільки звільнення позивача з займаної посади було здійснено у відповідності з трудовим законодавством у зв»язку з невиконанням ним умов контракту та порушення вимог законодавства, що було встановлено за наслідками внутрішнього аудиту очолюваного позивачем підприємства. Крім того, наведені позивачем обставини щодо порушення вимог законодавства при її звільненні з роботи під час тимчасової непрацездатності не ґрунтуються на вимогах ч.4 ст.36, 40,41 КЗпПУкраїни, оскільки її звільнення відбулось не з підстав порушення трудової дисципліни, а з підстав невиконання позивачем своїх обов»язків, а відтак підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вимоги до ДП «Конярство України» пред»явлено безпідставно, так як звільнення позивача з роботи вказане підприємство не проводило та в разі встановлення факту незаконного звільнення, підстав для стягнення коштів моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вказаного підприємства також немає. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 19-п від 25 січня 2011 року призначено [PERSON] на посаду директора державного підприємства «Конярство України» з наступним укладанням контракту (а.с.8). Також, встановлено, що Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 73-п від 16 березня 2011 року укладено контракт з [PERSON], директором державного підприємства «Конярство України» строком на п'ять років з 16 березня 2011 року до 16 березня 2016 року (а.с.9). Відповідно до ч.1,3 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. За умовами п.6 укладеного із позивачем та ДП «Конярство України» Контракту від 16 березня 2011 року передбачено, що [PERSON] здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом. Крім того, за умова п.7 вказаного контракту передбачено, що керівник зобов»язується забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства згідно з додатком до контракту, своєчасне і повне внесення підприємством платежів до бюджету згідно з установленим порядком та виплату заробітної плати (а.с.3-7). Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 216-п від 26 листопада 2014 року було припинено дію контракту від 16 березня 2011 року з [PERSON], директором ДП «Конярство України» за невиконання умов контракту (підпункт «м» пункт 26 Розділ 5), згідно п.8 ст.36 КЗпП України (а.с.10). Згідно з п.8 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови за № 9 від 06 листопада 1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», з подальшими змінами та доповненнями, вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. За умовами п.10.4 Статуту ДП «Конярство України» передбачено, що Директор підприємства може бути звільнений з посади достроково на підставах, передбачених контрактом. Відповідно до п.22 Контракту, у випадку невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, Сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом. Згідно підпункту «Г» п.25 Контракту, зазначено, що цей контракт припиняється з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом. У оскаржуваному наказі вказано про підставу для звільнення позивача - це підпункту «м» п.26 Розділу 5 Контракту, яким передбачено можливість звільнення керівника (позивача по справі) з посади та розірвання контракту з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії - з інших підстав передбачених законодавством (а.с.6) Як встановлено в судовому засіданні, підставами припинення дії контракту згідно наказу про звільнення позивача № 216-п від 26 листопада 2014 року були Доповідні записки начальника Управління внутрішнього аудиту Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18 вересня 2014 року № 24-05/201, Службової записки директора Департаменту тваринництва Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2014 року № 14-01/480, листа-погодження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 листопада 2014 року (а.с.10). Як вбачається зі змісту Доповідні записки начальника Управління внутрішнього аудиту Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18 вересня 2014 року № 24-05/201, на виконання наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.07.2014 року № 262, Управлінням внутрішнього аудиту Міністерства аграрної політики та продовольства України проведено плановий аудит відповідності діяльності ДП «Конярство України» за період з 01.01.2013р. по 30.06.2014р., який засвідчив окремі факти не дотримання вимог законодавства з питань збереження і використання активів, законності та ефективності використання державних коштів і майна, правильність ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності. Вказаною доповідною запискою з метою підвищення рівня збереження та ефективності використання державних коштів та майна, удосконалення регламентів ціноутворення, усунення порушень законодавства, а також запобігання та недопущення їх у подальшому, Департаменту тваринництва Міністерства аграрної політики та продовольства України запропоновано розглянути питання щодо кадрових змін на ДП «Конярство України» (а.с.81-86). За змістом службової записки директора Департаменту тваринництва Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2014р. № 14-01/480 вбачається про те, що у зв'язку з виявленням фактів постійного неналежного контролю за діяльністю структурних підрозділів ДП «Конярство України», що призвело до негативних економічних наслідків (реалізація сільськогосподарської продукції за заниженими цінами, недосягнення середньостатистичного рівня врожайності, втрати коштів внаслідок порушень та недоліків при здійсненні філіями фінансово-господарської діяльності), а також чисельних порушень іншого характеру (укладанням договорів про спільний обробіток земельних ділянок без наявності рішення КМУ про погодження на їх укладання та інших), запропоновано заступнику Міністерства аграрної політики та продовольства України розірвати контракт з директором ДП «Конярство України» [PERSON] через порушення нею умов контракту п.26 «а», п.26 «м» (а.с.79). Позивачем не було надано суду будь-яких доказів в розумінні ст.ст.10, 60 ЦПК України щодо спростування чи скасування висновків управління внутрішнього аудиту Міністерства аграрної політики та продовольства України за результати перевірки діяльності ДП «Конярство України», а тому викладені у ньому висновки суд приймає до уваги та вважає такими, що вказують на порушення вимог законодавства в діях позивача як керівника ДП «Конярство України». Крім того, встановлено, що 26 листопада 2014 року Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією погоджено звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Конярство України» за умови дотримання чинного законодавства про працю (а.с.80). Таким чином, в процесі проведення аудиту ДП «Конярство України» в діях його керівника - позивача по справі були встановлені порушення вимог чинного законодавства, а тому звільнення [PERSON] з інших підстав, передбачених законодавством, на виконання умов контракту (підпункт «м» пункт 26 Розділ 5), згідно п.8 ст.36 КЗпП України, було проведено правомірно. З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п.8 ст.36 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі позивача та відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.237-1 КЗпУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача; поновлення на роботі; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і судом не було встановлено порушення законних прав позивача роботодавцем при звільнення позивача, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд не приймає до уваги пояснення сторони позивача про те, що її звільнення відбулось в порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпПУ, оскільки було проведено в період її тимчасової непрацездатності з 25.11.2014 року по 19.12.2014 року з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно п.17 роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 з послідуючими змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності з підстав, встановлених статтями 40, 41 КЗпП України та у інших випадках, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, йдеться про вивільнення за порушення трудової дисципліни з підстав встановлених законодавством, які можуть бути зазначені у контракті». Між тим, в даному випадку звільнення позивача відбулось не з підстав порушення нею трудової дисципліни, (статті 40-41 КЗпП України), де підлягає застосуванню п.3 ст.40 та ст.149 Кодексу законів про працю України, а з підстав недотримання нею вимог контракту, внаслідок невиконання [PERSON], як директором ДП «Конярство України», своїх обов'язків та порушення чинного законодавства, тому звільнення позивача в період його непрацездатності проведено у відповідності із трудовим законодавством. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача під час його звільнення з роботи внаслідок невиконання умов контракту, а судом не встановлено порушення вимог трудового законодавства під час звільнення позивача за викладених обставин, тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а відтак позов підлягає залишенню без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed