Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на домоволодіння [NUMBER], яке розташоване у с/т «Кільчень» у смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та складається з садового будинку А-1, веранди а-1, ганку а, сараю Б, сараю В, вбиральні Г, споруди змощення № 1-3, у порядку спадкування за законом; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0586 га розташованої на території с/т «Кільчень» у смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області за [NUMBER] у порядку спадкування за законом. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника (а.с.47). Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори надав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі (а.с.40). Представник Садового товариства «Кільчень» надав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі (а.с.50). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], про що свідчить актовий запис № 1906 від 13 грудня 2012 року в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район смт. Ювілейне, с/т «Кільчень» [NUMBER], та земельної ділянки площею 0,0586 га під цим домоволодінням, які належали його матері [PERSON]. За часи свого життя, чоловік позивачки [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом АВМ № 647670 від 25 липня 2000 року (а.с.9). На підставі ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги та відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України звернулася у встановлений законом шестимісячний строк до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва, однак їй було відмовлено в видачі свідоцтва, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 41423/02-31 від 11 жовтня 2013 року (а.с.8). Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Встановлено, що дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданий П'ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 червня 2005 року за реєстровим № 3-4866 не зареєстровано належним чином в відповідних державних реєстраційних органах (ДП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Управлінні земельних ресурсів Дніпропетровського району Дніпропетровської області), у зв'язку з чим право власності в розумінні ст. 1299 ЦК України на будинок та земельну ділянку за [NUMBER] в с/т «Кільчень» в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області у спадкодавця не виникло. Згідно інвентаризаційної справи станом на 04 грудня 2004 року садовий будинок [NUMBER] в с/т «Кільчень» в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, належить [PERSON] (батьку померлого чоловіка позивачки) на підставі свідоцтва про право власності від 16 травня 2000 року, виданого згідно з розпорядженням № 87-р Дніпропетровської районної ради від 11 травня 2000 року, зареєстрованого в БТІ 16 травня 2000 року за реєстраційним № 137-1 (а.с.18). Окрім цього, відповідно до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 23 вересня 1996 року за реєстраційним № 8103 зареєстровано Державний акт серія ДП Дн № 006791 виданий на ім'я [PERSON] (батькові померлого чоловіка позивачки) на земельну ділянку, яка розташована за адресою: с/т «Кільчень» в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, для ведення садівництва, загальною площею 0,0586 га, на підставі рішення виконкому Ювілейної селищної ради народних депутатів від 18 липня 1996 року № 106 (а.с.19). За положеннями статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового визначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності никається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у зв'язку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивача, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку та будинок. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на земельну ділянку та житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на будинок та земельну ділянку площею 0,0586 га, що розташовані на території с/т «Кільчень» за [NUMBER] в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved