Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

В червні 2016 року ВПУ №25 звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про скасування ордеру на житло, скасування свідоцтва про право власності на квартиру, в обґрунтування якого вказав, що 11.10.2011р. ВПУ №25 м.Хмельницького на імя [PERSON] був виданий ордер №1348, яка із сімєю з двох осіб [PERSON] чоловік та [PERSON] син, на право зайняття житлового приміщення загальною площею 64,5 кв.м., яке складається з двох кімнат у ізольованій квартирі за адресою м.Хмельницький, Пр. Миру, 61/3-Б кв. 5. Підставою видачі ордеру було зазначено рішення житлової комісії від 03.03.2010р. протокол №26 з посиланням на те, що особа яка отримала ордер перебувала на обліку у відділі та розподілі житлової площі при виконкомі ХМР. Спірна квартира [ADDRESS]/3-Б в м.Хмельницькому на час розподілу належала на праві власності Вищому професійному училищу №25 в м.Хмельницькому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 серпня 2011р. Листом №12-431-02-09 від 16 лютого 2015р. виконавчий комітет ХМР повідомив, що документи про розподіл на заселення житла адміністрацією та провспілковим комітетом ВПУ №25 на затвердження виконавчим комітетом не надавались, рішення виконкому не приймалось, ордер на заселення квартири не надавався. Відповідно до положення Хмельницького ВПУ №25 про житлову комісію, затвердженого директором ВПУ №25 у 2005р, до основних положень і напрямків діяльності житлової комісії належить організація обліку працівників ВПУ №25, які потребують покращення житлових умов, обстеження житлових умов працівників ВПУ №25, розгляд заяв та клопотання перед адміністрацією про сприяння покращенню житлових умов працівників в межах її компетенції, участь у вирішенні спірних питань, що виникають між адміністрацією та мешканцями учнівського гуртожитку участь у будь-яких комісіях у вирішенні питань, повязаних із мешканцями учнівського гуртожитку. Рішенням житлової комісії, щодо розподілу житла, не може собою підміняти спільне рішення адміністрації та профкому, оскільки житлова комісія не наділена відповідними повноваженнями, а має право лише звертатися із клопотанням до адміністрації про сприяння покращенню житлових умов працівників. Позивач вказав, оскільки ордер виданий відповідачу [PERSON] не виконавчим комітетом ХМР, як того вимагає ЖК України, а директором ВПУ №25 [PERSON], тому ВПУ №25 порушило порядок розподілу на надання житла, з огляду на що, ордер №1348 від 11.10.2011р. слід визнати недійсним. В даний час спірна квартира відповідачами приватизована відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та розпорядження № 01-024-530 від 18.10.2011 року. Оскільки порядок надання відповідачам спірної квартири був порушений то і подальша приватизація спірної квартири є незаконною, у звязку з чим свідоцтво від 07.12.2011р. про право власності відповідачів на нерухоме майно підлягає скасуванню. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, надали пояснення в яких вказали, що позивачем пропущено строк позовної давності, ордер та свідоцтво видані відповідно до вимог законодавства, крім цього за решінням Європейського суду з прав людини відповідачів не може бути позбавлено майна, оскільки будь-яких протиправних чи незаконних дій вони не вчиняли, просять в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. ВПУ № 25 м. Хмельницького було власником двокімнатної квартири за адресою м.Хмельницький, Пр. Миру, 61/3-Б кв. 5, зазначена квартира не перебувала у комунальній власності. Як власник, за рішенням житлової комісії, Вище професійне училище № 25, розпорядилося нею шляхом виділення її 11 жовтня 2011 року відповідачу, її чоловікові, синові, яка перебувала на квартирному обліку при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради з березня 1993 року. 11.10.2011р. ВПУ №25 м.Хмельницького на імя [PERSON] був виданий ордер №1348, яка із сімєю з двох осіб: [PERSON] чоловік та [PERSON] син, на право зайняття житлового приміщення загальною площею 64,5 кв.м., яке складається з двох кімнат у ізольованій квартирі за адресою м.Хмельницький, Пр. Миру, 61/3-Б кв. 5. Згідно розпорядження ВПУ № 25 від 18.10.2011 року № 01-024-530 передано у приватну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному квартиру [ADDRESS]/3-Б в м. Хмельницькому. Відповідно до свідоцтва на нерухоме майно від 07.12.2011 року зареєстровано право власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS]/3Б в м. Хмельницькому. Відповідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Разом з тим, належних та допустимих доказів, віднесення спірної квартири до відомчого житлового фонду позивачем не надано. В силу ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як встановлено судом та не заперечується сторонами спірна квартира не віднесена до державного або громадського житлового фонду. Згідно ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Таким чином, підставою для визнання ордеру є надання особою відомостей, що не відповідають дійсності про потребу у поліпшенні житлових умов. Разом з тим позивачем не заперечується обставина, що відповідач [PERSON] перебувала на квартирному обліку та мала право на забезпечення житлом. Вказане також і підтвердив допитаний в якості свідка бувший директор ВПУ № 25 [PERSON] Щодо підстави порушення прав інших осіб чи організацій на зазначене в ордері житло, то судом враховано що відповідно рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/7142/15-ц від 11.12.2015 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення, визнання недійсною приватизації житла, скасування розпорядження на приватизацію та скасування свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також слід зазначити, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірних дій посадових осіб при вирішенні питання про надання спірного житлового приміщення, не здобуто таких доказів і судом. Крім цього, з постанови про закриття кримінального провадження № 12016240010005266 від 22.08.2016 року вбачається, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, підстав для відмови в реєстрації права власності відповідачів на спірну квартиру не було. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЖК України вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року, справа № 6-94цс13). Строк визначений ч. 2 ст. 59 ЖК України є преклюзивним, і поновленню не підлягає, вказаний строк ВПУ № 25 пропустило, однак суд захищає порушене, невизнане або оспорюване право. Разом з тим представники позивача, не довели, що на час звернення до суду з позовом та під час розгляду справи судом, було порушено конкретні права училища, свободи чи інтереси, поза як училише розпорядилось квартирою належною йому на праві власності на власний розсуд виходячи з приписів ст. 319 ЦК України, та у обраний ним спосіб такі його конкретні права будуть судом відновлені. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed