Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 30.09.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 12.08.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що між нею та Відповідачем 12.08.2014 р. було зареєстровано шлюб; від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , 2015 р.н.; останнього часу стосунки сторін розладились, зникло почуття взаєморозуміння і поваги, спільне життя не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини і сімейні обов`язки. Ухвалою суду від 17.10.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у загальному позовному провадженні, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 27.11.2019 р. ухвалою суду від 27.11.2019 р. справу призначено до розгляду на 18.12.2019 р., відкладений на 14.01.2020 р. через неявку Відповідача. У судове засідання 14.01.2020 р. сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 30, 31), до суду Позивач одночасно з позовом, а також 09.12.2019 р. та 27.12.2019 р. подала заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с. 8, 25, 29). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця його проживання; судові повістки, ухвалу суду від 17.10.2019 р. про відкриття провадження в справі та копіями позовної заяви і доданих до неї документів, ухвалу суду від 27.11.2019 р. про призначення справи до розгляду отримав, що підтверджено відповідними поштовим повідомленням (а.с. 18, 24, 30). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 12.08.2014 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.08.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 52 (а.с. 6); від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого 19.06.2015 р. Виконавчим комітетом Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 8 (а.с. 7). Як зазначено Позивачем у позовній заяві та не спростовувалося Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову не подав, на даний час спільне життя сторін не склалося, примирення та збереження шлюбу з Відповідачем Позивач вважає неможливим, перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Зогляду на викладене та зважаючи на небажання сторін примиритися, їх окреме на тепер проживання, що вбачається з адрес їх проживання, зазначених у позовній заяві (а.с. 2), отримання ними за цими адресами судових документів (зокрема, а.с. 30, 31), суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є виваженим і свідомим, причини, з яких вона наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Верховного Суду шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (постанова Верховного Суду від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18). Крім того, на підставі імперативних приписів статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved