Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

До Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області звернувся [PERSON] з позовною заявою, в якій просив встановити факт права власності [PERSON], який помер [INFO] року на жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]; визнати за ним право власності на вказаний жилий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування після [PERSON] В позові зазначив, [INFO] року помер його рідний дідусь [PERSON], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належав його дідові на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.02.1966 року Макіївським міськвиконкомом. Після смерті діда відкрилася спадщина до складу якої спірний будинок. Спадкоємцем першої черги після смерті діда є його батько (син померлого) - [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини на його користь. Інших спадкоємців не має. Таким чином, він як онук померлого, є спадкоємцем п'ятої черги. Спадщину він прийняв звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори. Крім того він був зареєстрований та постійно проживав з дідом до його смерті у вказаному будинку. 09 вересня 2013 року приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на те, що правовстановлюючий документ який підтверджує право власності спадкодавця на спірний будинок не пройшов реєстрацію в органах БТІ. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. На задоволенні позову наполягав. Представник відповідача - Макіївської міської ради в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву в якій справу розглянути за його відсутності. В своєму відзиві на поданий позов зазначив, що позивач є спадкоємцем померлого, у встановлені законом строки та порядку прийняв спадщину. Таким чином, зважаючи на те, що вказана спадщина не є відумерлою, а спір про право власності на спадковий будинок відсутній, територіальна громада Макіївської міської ради є неналежним відповідачем. За таких обставин, вважав, що Макіївська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутністю сторін, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи встановлено, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та онуком [PERSON], що підтверджено наданими копіями свідоцтв про народження позивача та свідоцтвом про народження його батька - [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради депутатів №19 від 15.11.1956 року [PERSON] була виділена та закріплена у безстрокове користування земельна ділянка на права забудови площею 600 кв.м, яка розташована за адресо.: [ADDRESS]; зобов'язано [PERSON] побудувати індивідуальний жилий будинок проводити по типовому проекту, затвердженому архітектором міста. На підставі вказаного рішення та виданого типового проекту на вказаній земельній ділянці [PERSON] був побудований жилий будинок з надвірними спорудами (літня кухня, сарай, вбиральня, огорожа). Вказаний жилий будинок та споруди були прийняті в експлуатацію, про інвентаризовані на ім'я [PERSON], про що був виданий технічний паспорт. 10 лютого 1966 року виконавчим комітетом Центрально-Міського районного суду м. Макіївки [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Вказане свідоцтво було видано на підставі рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради від 09.02.1966 року, взамін договору забудови 1956 року. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] виданим Гірницьким відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис №1104). Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав, зокрема, на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на таке майно, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст.3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак права на нерухоме майно, що виникли до набрання ним чинності, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва та не пов'язаний із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, оскільки така реєстрація є лише визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. З матеріалів справи встановлено, що спірний житловий будинок був побудований [PERSON] на відведеній у встановленому порядку для цих цілей земельній ділянці, відповідно до затвердженого проекту забудови, складений відповідний технічний паспорт на будинок який проінвентаризований на ім'я [PERSON], та після побудови видано свідоцтво про право власності на нього. За таких обставин слід визнати, що спірний будинок був побудований [PERSON] у відповідності до вимог діючого на час його спорудження законодавства та останній набув на нього право власності, оскільки за наведених обставин виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цих об'єктів. Згідно наданої домової книги у будинку [ADDRESS] [PERSON] був зареєстрований [INFO], а [PERSON] (позивач у справі) - з 09.10.2009 року. Відповідно до наданої відповіді приватного нотаріуса [PERSON] №23/01-16 від 19.02.2014 року після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, за заявою [PERSON] (онука спадкодавця) про видачу свідоцтва про право на спадщину була заведена спадкова справа №11/2011. Спадкоємець [PERSON] - син померлого, в установленому законом порядку спадщину не прийняв, не заперечував проти видачі свідоцтва про право на спадщину онуку померлого - своєму сину [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Відповідно до ч.ч.1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], як онук померлого [PERSON], є спадкоємцем п'ятої черги, спадщину в установлені законом строки прийняв, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 09 вересня 2013 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] Відмовляючи позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус вказав, що право власності на спадковий будинок за спадкодавцем зареєстровано не було. Оскільки право власності померлого [PERSON] встановлене у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, то до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті входить спірний житловий будинок. Судом встановлено, що позивач, є спадкоємцем після смерті [PERSON], є єдиною особою, яка прийняла спадщину, що спадковий будинок не є самочинним чи незавершеним, що за життя спадкодавець набув у встановленому на той час порядку права власності на зведений ним житловий будинок, тому суд вважає, що позовну заяву в частині визнання за позивачем права власності на спірну нерухомість слід задовольнити та визнати за ними право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 49,72 кв.м, житловою площею - 19,78 кв.м. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про визнання факту права власності за померлим [PERSON] оскільки у відповідності до вимог ст.30 ЦК України сторонами у справі є позивач і відповідач, тобто фізичні та юридичні особи, а також держава, які мають цивільну правоздатність та цивільну дієздатність. Оскільки [PERSON] помер [INFO] року, його цивільна правоздатність та цивільна дієздатність згідно зі ст.25 ЦК України припинилась у момент смерті, тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial