Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визначення частки у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що 09.11.2005позивачем та [PERSON] було придбано земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:02:048:0067, площею 0, 0140 га, яка належала їм на праві спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування усього майна та майнових прав, що належали покійному на момент його смерті. 14.02.2019 позивач звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Однак, 14.02.2019 державним нотаріусом Мартинюк І.В. було винесено постанову № 668 про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи це тим, що не можливо встановити склад спадкового майна. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визначення, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0140 га, кадастровий номер: 0510100000:02:048:0067, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить Ѕ, а частка померлого [INFO] [PERSON] становила - Ѕ . Ухвалою суду від 23.05.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою відповідачу запропоновано надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 18.07.2019 витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . На виконання вищевказаного судового рішення 07.08.2019 судом отримано належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого. Ухвалою суду від 19.08.2019 замінено первісного відповідача - Вінницьку міську раду належними відповідачами - [PERSON] та [PERSON] , а також залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради і запропоновано новим відповідачам надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідачів відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідачів, також, на адресу суду не надійшли. Ухвалою суду від 21.10.2019 підготовче провадження було закрито, а справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Судові витрати позивач просила залишити за нею. Законний представник відповідачів не заперечувала щодо задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 16.10.2001 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 16.10.2001, актовий запис № 2141. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . (а.с. 9) Згідно з державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 666442 та ЯБ № [NUMBER] , виданих [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] від 09.11.2005, земельна ділянка площею 0, 0140 га, кадастровий номер: 0510100000:02:048:0067, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] .(а.с. 6-7) Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10.05.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці, актовий запис № 1268. (а.с. 8) В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи № № 890/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с. 34-42) З матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що 19.09.2012 [PERSON] звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка. При цьому, [PERSON] повідомила, що крім неї спадкоємцями [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] , а також його мама - [PERSON] 24.09.2012 [PERSON] оформила заяву про відмову від спадщини, що залишилась після смерті її сина - [PERSON] (одержана нотаріальною конторою 02.10.2012 і зареєстрована у книзі реєстрації спадкових справ за № 2308). Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, і на час відкриття спадщини були малолітніми особами, вважаються такими, що прийняли спадщину, враховуючи положення ч. 4 ст. 1268 ЦК України. (а.с. 45-46) 14.02.2019 [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Мартинюк І.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , в зв`язку із відсутністю визначення частки померлого в об`єкті права спільної сумісної власності, про що винесено відповідну постанову № 668/02-31. (а.с. 5) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0, 0140 га, кадастровий номер: 0510100000:02:048:0067, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Судом встановлено, що згоди щодо поділу земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю між співвласниками досягнуто не було. Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] як спадкоємиці учасників спільної сумісної власності, позивач правомірно звернулась з позовом до суду про визначення частки майна належної померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки співвласників земельної ділянки площею 0, 0140 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є рівними, тобто по Ѕ . Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання, крім клопотання відповідача про витребування копії спадкової справи, до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 19.08.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, заслухавши пояснення позивача і думку законного представника відповідачів в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню,оскільки є обґрунтованим і доведеним. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0140 га, кадастровий номер: 0510100000:02:048:0067, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить Ѕ, а частка померлого [INFO] [PERSON] становила - Ѕ . Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved