Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

В серпні 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] , на праві приватної власності належить по 1/2 частки кожній, квартири [ADDRESS] . Квартира складається із трьох ізольованих кімнат житловою площею 11,0 кв.м, 8,1 кв.м, та 17,7 кв.м, кухні, коридора, ванної кімнати, вбиральні, комори. Відповідачі не бажають вирішити питання про визначення порядку користування квартирою в добровільному порядку. У зв`язку з чим, позивач просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] кімнату житловою площею 17,7 кв.м, а відповідачам кімнати житловою площею 8,1 кв.м та 11,0 кв.м, а кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, комору залишити у загальному користуванні співвласників та вирішити питання про судові витрати. Ухвалою суду від 06.09.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням \~підготовчого засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 15.11.2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Вознюк Г.М. в судовому засіданні на задоволені позовних вимог наполягала. Просила судові витрати залишити за позивачем. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, проти його задоволення не заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.03.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого КП «Каховським бюро технічної інвентаризації» 21.01.2019 року, вказана квартира, загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 36,8 кв.м, та складається з трьох житлових кімнат: 1 кімната 17,7 кв.м., 2 кімната 11, 0 кв.м., 3 кімната 8,1 кв.м., кухні площею 8, 2 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., ванної кімнати 2,5 кв.м., коридору 9,0 кв.м., комори 0,9 кв.м.; балкону 3,5 кв.м., лоджії 3,6 кв.м. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями ст.363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до ст.334 цього Кодексу. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі змісту позову та пояснень учасників процесу в судовому засіданні судом встановлено, що угоди про порядок користування спільним майном співвласниками не досягнуто. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-1500цс15 від 17.02.2016, положення ст.358 ЦК України вказують на те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд, застосовуючи ст.358 ЦК України, виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Отже, положення ст.358 ЦК України є підставою для задоволення вимоги про визначення порядку користування спільним майном між співвласниками. Суд також бере до уваги, що порядок, що визначається судом чи за домовленістю між співвласниками, не є остаточним вирішенням питання користування спільним майном, і в подальшому може неодноразово змінюватись як за домовленістю між співвласниками, так і за позовами будь-кого з них за наявності істотних обставин та змін у відповідних правовідносинах, у тому числі у разі зміни співвласників, поділу домоволодіння між співвласниками в натурі тощо. За встановлених обставин, враховуючи вимоги цивільного законодавства, суд дійшов висновку про можливість встановлення між співвласниками [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] запропонованого позивачем порядку користування спільним житлом. За такого запропонованого позивачкою розподілу квартири, на думку суду, баланс інтересів співвласників порушено не буде. Іншого варіанту поділу вказаних приміщень у користування між співвласниками стороною відповідача суду не подано. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову.\~

Outcome: approved