Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Гричка.В.І. звернувся в суд з позовними вимогами до [PERSON], про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] та визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що перебував з відповідачкою в шлюбі, який на даний час між фактично припинений з липня 2016 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживати з матір'ю - [PERSON] в селі [ADDRESS]. Після припинення шлюбних відносин відповідачка безпідставно заборонила йому побачення з дитиною та усунула його від участі у вихованні сина. Тому він звернувся до суду з даними позовом і просив задовольнити позовні вимоги, визначивши порядок та місце побачення з дитиною у відповідності до висновків наданих відповідними компетентними органами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала вимоги позивача посилаючись на наявність у нього батьківських прав на участь в утримані та вихованні малолітнього сина. Представник позивача просила вирішувати питання про визначення місця, часу та порядку побачення позивача з дитиною за умовами висновку органу опіки та піклування Хустської РДА Закарпатської області, від 13.12.2017 року за №01-911829, що дасть можливість забезпечити таким чином захист інтересів малолітнього сина та його батька. Відповідачка [PERSON], та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, визнали частково і не заперечили проти надання можливість позивачу реалізувати свої батьківські права щодо участі у вихованні та утриманні малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Однак, відповідачка в своїх поясненнях також зазначила, що фактично не створює перешкод позивачу у спілкуванні з сином, але після того як вони між собою припинили шлюбні відносини позивач тривалий час їх не навідував і дитина його на даний час не сприймає. Наведений порядок побачень з дитиною та їх тривалість, що визначена у висновку органу опіки та піклування фактично порушує і її право як матері на забезпечення таких умов, а також з врахуванням малолітнього віку дитини, способу його харчування, відпочинку та не сприйняття позивача зможе нашкодити здоров'ю дитини. При вирішення питання по суті позову, позивачка зважувала на малолітній вік сина, його режим дня, а також те, що дитина ще не розмовляє самостійно і важко переносить їзду на тривалі відстані, тому просила не надавати позивачу право забирати дитину до свого місця проживання. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, та виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин по справі, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 142 Сімейного Кодексу України визначено, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім цього стаття 157 Сімейного Кодексу України передбачає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідачка [PERSON], та її представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечили проти спілкування позивача з дитиною і ствердили, що з боку відповідачки йому не робилися перешкоди. Вона погоджується з наданим у висновку Хустської РДА порядком для побачення батька з дитиною, однак не в такій кількості і не на такий проміжок часу, а також заперечила повністю можливість вивезення малолітньої дитини по місцю проживання позивача. Тому, враховуючи вік дитини просила надати дозвіл на побачення з дитиною до досягнення трьох річного віку за місцем проживання дитини. Сторони не знайшли розуміння щодо визначення місця спілкування батька з дитиною. За зверненнями позивача до органу опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації, про встановлення місця та часу спілкування з дитиною, було винесено висновок, від 13.12.2017 року за №01-911829 про порядок спілкування [PERSON] з його малолітнім сином із зазначенням відведених годин та місця побачення за місцем проживання матерії та батька. За таких обставин, з врахуванням пояснень сторін, наявних у справі доказів та відповідного висновку компетентного органу про можливість і доцільність побачень батька з дитиною, суд приходить до висновку, що позивачу слід надати можливість у спілкуванні з дитиною та дозволити йому участь у вихованні та утриманні сина, виходячи з інтересів дитини та сторін по справі. Разом з тим, з врахуванням малолітнього віку дитини, беручи до уваги те що він самостійно ще не усвідомлює оточення, не навчився розмовляти, його режим дня, суд вважає за доцільне дозволити побачення батька [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], у присутності матері, в першу та четверту неділю кожного місяця з 14.00 до 16.00 години, у день народження дитини 16 квітня на одну годину у будь який час за вибором матері, за місцем проживання матері та дитини.

Outcome: partial