Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

До Василівського районного суду надійшов позов [PERSON] до ЗАТ «Стептехсервіс», про стягнення витрат, понесених працівником в інтересах роботодавця. В позові вказано, що з 18 вересня 2001 року позивач перебував у трудових відносинах із ЗАТ «Стептехсервіс», займаючи посаду начальника технічного відділу. 11 березня 2014 року звільнився з підприємства за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки підприємство порушувало вимоги ст.115 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати, в результаті чого виникла заборгованість. На день звільнення позивачу не було виплачено розрахункові кошти. Згідно довідки підприємства компенсація за затримку розрахунку становить 17 431 грн. 36 коп., а тому позивач просить суд стягнути з ЗАТ «Стептехсервіс» на свою користь компенсацію за затримку розрахунку в сумі 17 431 грн. 36 коп. В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутність. В судове засідання представник відповідача ЗАТ «Стептехсервіс» не з'явився, про причини неявки суду не відомо, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином. Суд, згідно ст.ст. 76, 169, 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Судом встановлено, що з 18 вересня 2001 року позивач перебував у трудових відносинах із ЗАТ «Стептехсервіс», займаючи посаду начальника технічного відділу (а.с.3, 8). 11 березня 2014 року звільнився з підприємства за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.4), оскільки підприємство порушувало вимоги ст.115 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати, в результаті чого виникла заборгованість. На день звільнення позивачу не було виплачено розрахункові кошти. Згідно довідки підприємства (а.с.5) компенсація за затримку розрахунку становить 17 431 грн. 36 коп.. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що добровільно виплатити розрахункові кошти ЗАТ «Стептехсервіс» відмовляється, суд вважає, що тим самим були порушені права позивача та позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved