Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулася із позовом в якому зазначає, що 14.02.2008 року між [PERSON], [INFO] та Акціонерним банком «ТАВРИКА» правонаступником якого є ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» було укладено кредитний договір № 735-Ф-МСБ. Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] отримав кредит для купівлі нерухомості у сумі 24 000,00 доларів США терміном з 14.02.2008 року по 13.02.2018 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за Кредитним договором, 14.02.2008 року між [PERSON] та Акціонерним банком «ТАВРИКА» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1016. Згідно умов п. 3.1. Договору іпотеки [PERSON] передав АБ «ТАВРИКА» в іпотеку наступне майно: - земельну ділянку площею 0,0594 га (нуль цілих пятсот девяносто чотири десятитисячних гектара), що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ізмаїльська, буд. 100, кадастровий номер 2310100000:07:023:0019, що належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1013, укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючим від імені [PERSON] - житловий будинок № 100 по вул. Ізмаїльській в місті Запоріжжі, який належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 1010, укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючим від імені [PERSON] Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ПАТ «Банк «Таврика» про встановлення нікчемності договорів, застосування наслідків їх недійсності та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок. Рішення набрало законної сили 15.03.2017 року Вказане заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 року було скасовано Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01.11.2016 року, та в задоволені позову було відмовлено. Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01.11.2016 року скасовано, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 року залишено в силі. Набуття права власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, за нікчемними правочинами, встановлена заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 року, тому [PERSON] на момент укладення договору іпотеки не мав прав власника на розпорядження цим майном і не міг бути іпотекодавцем за договором іпотеки від 14.02.2008 року. Власником даного майна, згідно договору купівлі-продажу від 30.10.1999 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 270636 від 26.12.2007 року була та залишається саме [PERSON] Посилаючись на те, що Договір іпотеки укладений 14.02.2008 року, між [PERSON] та АБ «ТАВРИКА» посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1016 не створив для сторін юридичних наслідків, позивач не є стороною за Договором іпотеки від 14.02.2008 року, але є власником житлового будинку та земельної ділянки, які були передані в іпотеку, а заборона нотаріуса позбавляє її можливості розпоряджатися своїм майном, просить суд про визнати договір іпотеки недійсним та скасування заборону відчуження нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягав з підстав викладених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача ПАТ «Банк «Таврика» не з*явився з невідомої суду причини, свою позицію у справі не висловив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судових повісток. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ч. 9 ст.74 ЦПК України Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті, відповідно до якої \~судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191\~цього Кодексу. З матеріалів справи видно, що відомості щодо реєстрації [PERSON] по Запорізькій області відсутні. Відповідачу за останньою відомою адресою були направлені судова повістка, позовна заява з додатками, які повернуті на адресу суду установою пошти в зв*язку із тим, що адресат не проживає. Крім того, відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення в пресі. Згідно із ст.77 ЦПК України,у разі відсутності заяви сторони або іншої особи,яка бере участь у справі,про зміну місця проживання або місця знаходження,судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою,навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Жодних заяв про зміну місця проживання або про направлення кореспонденції на іншу адресу,відмінну від адреси реєстрації,відповідач не подавав,таким чином не повідомляв про необхідність направляти судові повістки за місцем його перебування,невідомим позивачу та суду. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 14.02.2008 року між [PERSON], [INFO] та Акціонерним банком «ТАВРИКА» правонаступником якого є ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» було укладено кредитний договір № 735-Ф-МСБ. Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] отримав кредит для купівлі нерухомості у сумі 24 000,00 доларів США терміном з 14.02.2008 року по 13.02.2018 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за Кредитним договором, 14.02.2008 року між [PERSON] та Акціонерним банком «ТАВРИКА» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1016. Згідно умов п. 3.1. Договору іпотеки [PERSON] передав АБ «ТАВРИКА» в іпотеку наступне майно: - земельну ділянку площею 0,0594 га (нуль цілих пятсот девяносто чотири десятитисячних гектара), що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ізмаїльська, буд. 100, кадастровий номер 2310100000:07:023:0019, що належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1013, укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючим від імені [PERSON] - житловий будинок № 100 по вул. Ізмаїльській в місті Запоріжжі, який належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 1010, укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючим від імені [PERSON] Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 року у цивільній справі № 334/329/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ПАТ «Банк «Таврика» про встановлення нікчемності договорів, застосування наслідків їх недійсності та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок», яке набрало законної сили 15.03.2017 року, заявлені Позивачем вимоги були задоволені у повному обсязі, зокрема: - встановлено нікчемність договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер 1010, укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючим від імені [PERSON], та застосовано наслідки його недійсності - витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] (житловий будинок № 100 (по вул. Ізмаїльській в місті Запоріжжі. - встановлено нікчемність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1013, укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючим від імені [PERSON], та застосовано наслідки його недійсності - витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0594 га (нуль цілих пятсот девяносто чотири десятитисячних гектара), кадастровий номер 2310100000:07:023:0019. - скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок №100 по вул. Ізмаїльській в місті Запоріжжі за [PERSON], проведеною ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 03.10.2008 року. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 року у справі № 336/329/16-ц було скасовано Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01.11.2016 року, та в задоволені позову було відмовлено. Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01.11.2016 року скасовано, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 року залишено в силі. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд встановив, що Середняцька є власницею земельної ділянки площею 0,0594 га, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ізмаїльська, буд. 100, кадастровий номер 2310100000:07:023:0019, житлового будинку № 100 по вул. Ізмаїльській в місті Запоріжжі та має право на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це різновид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, між іншим, за умови, якщо нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий об'єкт права власності, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 316, 317, 328 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як вказано у п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Наслідком припинення іпотеки (визнання договору недійсним) згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав. Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Таким чином, суд дійшов до висновку що позивач обґрунтовано звернулася до суду за захистом свого порушеного права, іпотечний договір від 14.02.2008 року укладений між [PERSON] та АБ «ТАВРИКА», який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1016, слід визнати недійсним та скасувати заборону відчуження нерухомого майна, оскільки [PERSON] не передавала у власність [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, тому дане нерухоме майно не могло бути предметом іпотеки.

Outcome: approved