Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, зазначивши, що 26.03.2015 року він передав відповідачу особисто грошові кошти в сумі 22000,00 грн. строком до 15.07.2015 року. Приймаючи від нього кошти відповідач власноручно написав письмову розписку про одержання вказаної суми коштів. Однак відповідачем було порушено строк повернення позики, який визначений договором, тобто розпискою. До теперішнього часу відповідач борг йому не повернув. Позивач, просить суд стягнути з відповідача 22000,00 гривень основного боргу, 5333,27 гривень проценти за користування грошовими коштами, 415,59 гривень три відсотки річних за користування коштами, 594,00 гривень сума інфляції та витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяви в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі та не заперечує у постановленні заочного рішення у разі відсутності відповідача (а.с.24, 30). Відповідач [PERSON] до суду не прибув, , будучи двічі повідомленим про розгляд справи судовими повістками, копією Ухвали про відкриття провадження у цивільній справі із копією позовної заяви з додатками, на 07.04.2016 року та на 13.05.2016 року, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Тому суд вважає за можливим проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. ст.224-225 ЦПК України, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне: - із копії паспорту громадянина України (а.с.6-7) вбачається, що [PERSON] народився 25.11.1982 року в місті Запоріжжя, зареєстрований та проживає [INFO]. Та має ІПН-3027913499 (а.с.8). - Із копії паспорту громадянина України (а.с.9) вбачається, що [PERSON] народився 19.12.1993 року в селі Іванівка Високопільського району Херсонської області, зареєстрований [INFO], що також підтверджується довідкою Високопільського РС УДМС України в Херсонській області (а.с.17), та має ідентифікаційний код платника податку (ІПН) -[NUMBER] (а.с.10). - Із копії розписки від 26.03.2015 року (а.с.11) вбачається, що [PERSON] взяв у борг 22000,00 гривень у [PERSON] та зобовязався повернути борг до 15.07.2015 року. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України передбачено, що 1.Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Судом встановлено, що 26.03.2015 року [PERSON] (позивач у справі) надав [PERSON] (відповідач у справі) у позику грошові кошти в розмірі 22000,00 гривень з кінцевим терміном повернення до 15.07.2015 року, про що складено розписку (а.с.11). Відповідно до розписки про отримання позики від 26.03.2015 року [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 22000,00 гривень. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачу суму позики, а тому на день розгляду справи у суді виникла заборгованість, яка складається з наступного: 22000,00 грн. - основного боргу; 5333,27 грн. проценти за користування грошовими коштами; 415,59 грн. три відсотки річних та 594,00 грн. сума інфляції. Зазначений розрахунок заборгованості, позивачем складено за період з 15.07.2015 року по 29.02.2016 року, на підставі листа Національного банку України про облікову ставку (а.с.12) та листа із зазначенням індексів споживчих цін на товари та послуги у 2015 році (а.с.13), розрахунок заборгованості наведений у позовній заяві (а.с.3-4). Безпосередньо договір позики сторонами не укладався. Разом з тим, за змістом ч.1, ч. 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Також, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Саме такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс13 та від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс14. Тому, як вбачається, з матеріалів справи сторонами у справі договір позики не укладався, розмір відсоткової ставки за користування коштами не встановлювався, а тому вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 5333,27 грн.; трьох процентів річних в розмірі 415,59 грн. та 594,00 грн. сума інфляції, а також враховуючи той факт, що відповідач порушив умови щодо повернення коштів та норми діючого законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача у розмірі 551,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст.ст.526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved