Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини. В позові позивач зазначив про те, що 08.04.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем по справі не склалося, у зв`язку із частим перебуванням у відрядженнях за кордоном відповідача, сторони майже не бачаться та не спілкуються. Шлюбні стосунки між ними припинилися. Відновлення шлюбних стосунків неможливе. Спільна донька [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 572 від 29.04.2021 року. Оскільки [PERSON] часто перебуває на роботі за кордоном, позивач вважає за необхідне встановити місце проживання доньки разом з ним. Крім того, проживання доньки разом із батьком не змінить звичайний ритм життя доньки, зокрема, дитина відвідуватиме школу та додаткові заняття, до яких звикла, не потрібно змінювати місце проживання дитини, донька буде контактувати з друзями та не втрачатиме звичне соціальне коло спілкування. Визначення судом місця проживання разом із батьком не порушить здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини. В судове засідання позивач не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, Відповідач також в судове засідання не з`явилась, однак надала суду відзив із зазначенням про розгляд справи у її відсутність, а також що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст.206 ЦПК України). А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 08.04.2005 року між сторонами був зареєстрований шлюб, про що Відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було складено відповідний актовий запис № 533. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яка проживає разом із батьком за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 572 від 29.04.2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про встановлення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню, таке рішення відповідатиме найвищим інтересам дитини. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку мова йде не про розлучення дитини з матір`ю, а про визначення місця проживання дитини, при тому, що дитина проживає постійно з батьком окремо від матері. Судові витрати залишити за позивачем, враховуючи його клопотання. На підставі викладеного,

Outcome: approved