Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позов мотивовано, тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградської області відповідачу [PERSON] з 22.09.2016 року призначена пенсія за віком згідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно записів трудової книжки громадянин [PERSON] працював з 15.08.1981 р. по 11.08.1984 р. та з 01.09.1984 р. по 22.09.2016 р. на посаді вчителя, що складає 35 років 19 днів. На дату звернення дані про нарахування та сплату внесків за вересень 2016 року в системі персоніфікованого обліку були відсутні, страховий стаж на посаді вчителя становить 34 роки 11 місяців 27 днів обчислений по 31.08.2016 р. При призначенні пенсії [PERSON] була помилково призначена сума одноразової грошової допомоги в розмірі 26584,50 грн. За результатами перевірки пенсійної справи [PERSON] 16.07.2017 року було виявлено переплату пенсії в сумі 26584,50 грн., за період з 01.09.2016 по 30.09.2016 року, яка виникла внаслідок невірно обрахованого стажу роботи для призначення одноразової грошової допомоги. Грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій виплачується одночасно з першою виплатою пенсії за віком. При оформленні пенсії за вислугу років грошову допомогу не виплачують. Головним управлінням Пенсійного фонду України Кіровоградської області 16.07.2018 повідомлено [PERSON] про виниклу заборгованість по його пенсійній справі, але повертати переплату пенсії відмовився. В випадку перерахунку пенсії [PERSON] відбулась рахункова помилка (помилка програмного забезпечення) внаслідок якої виникла переплата пенсії. Просить суд, стягнути з [PERSON] кошти в сумі 26584,50 грн. на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та суму судового збору в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі відповідача, підтримує наданий відзив, позов не визнає та просить відмовити в його задоволені повністю. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звернувся за призначенням пенсії за віком 22.09.2016 року (а.с. 7), що не заперечують сторони. Відповідач працював з 15.08.1981 р. по 11.08.1984 р. та з 01.09.1984 р. по 3.10.2016 року (а.с. 41-43). По цей період [PERSON] сплатив всі необхідні внески і податки, про що свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з першого кварталу 2016 року по перший квартал 2017 року (а.с. 35) та індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 36-40). Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003 року. Згідно з п. 3 Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню (Правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-151цс13 від 22 січня 2014 року). Аналіз наведених норм свідчить про те, що пенсіонер зобов`язаний повернути надміру сплачену суму пенсії лише у разі встановлення зловживань з його боку або наявності рахункової помилки з боку Пенсійного Фонду України (територіального органу). При цьому, позивачем не надано також доказів, що ним було допущено саме рахункову помилку у нарахуванні пенсії. Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначено. Рахункова помилка за своїм змістом, смисловим та логічним значенням - це математична помилка, зокрема помилка під час здійснення математичних дій, розрахунків (множення, додавання, іншого обрахунку). З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-91цс14 від 2 липня 2014 року, яка відповідно дост.360-7ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. У § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Відповідно до п.3 Розділу І Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за № 785/25562, Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, та саме він відповідно до п.2 розділу ІІІ вказаного Положення надає страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5. Жодних обставин, які б свідчили про зловживання з боку відповідача при наданні ним інформації про заробітну плату для обчислення пенсії або подання ним недостовірних даних чи про будь-яку іншу форму його недобросовісності, представником УПФУ не вказано, окрім того наявність такої помилки у довідці не виключає вину саме відповідальної особи Пенсійного фонду, тобто спеціаліста територіального органу Пенсійного фонду, що здійснює приймання, введення та обробку звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку відомостей. Таким чином, суд дійшов висновку, що без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань та подання страхувальником недостовірних даних, наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або ж ст. 1212 ЦК України, а тому з урахуванням встановлених вище обставин справи, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed