Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

ГКП ВКГ «Міськводоканал» ПМР звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що між позивачем та [PERSON] , особистий рахунок споживача № [NUMBER] , відсутній Договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Позивач згідно вимог закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином, вчасно та відповідної якості надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення. Однак, в порушення приписів чинного законодавства України щодо належного виконання зобов`язань по оплаті водопостачання та водовідведення, відповідач у період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2020 року систематично не сплачувала за надані комунальні послуги, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2020 року у неї виникла заборгованість перед позивачем на суму 4983,80 грн. 02 вересня 2020 року за вих. №540 відповідачу була направлена претензія-попередження з вимогою сплатити заборгованість у сумі 5037,88 грн. і у вересні відповідач заплатила 1022,00 грн. Станом на день пред`явлення позову заборгованість у сумі 4983,80 грн. залишається неоплаченою. Тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за водопостачання та водовідведення в сумі 4983,80 грн., а також судовий збір в розмірі 2102,00 грн. окрім того, зобов`язати відповідача укласти відповідний договір з ГКП ВКГ «Міськводоканал» ПМР. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явилась, за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві та підтвердженою відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, неодноразово викликалася в судові засідання судовими повістками, але поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України суд здійснював виклики відповідача у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач [PERSON] після оприлюднення оголошень про її виклики у судові засідання до суду жодного разу не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, відзив на позов не подала. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, відсутність заперечень проти задоволення позову з боку відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і відповідно є споживачем послуг, які надає ГКП ВКГ «Міськводоканал» ПМР, що підтверджується довідкою Відділу «Центр надання адміністративних послуг» ПМР від 24.09.2020 року та довідкою ГКП ВКГ «Міськводоканал» ПМР по відповідному особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім?я [PERSON] . Договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , між позивачем та [PERSON] укладено не було. 02 вересня 2020 року за вих. №540 відповідачу була направлена претензія-попередження з вимогою сплатити заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.09.2020 року у сумі 5037,88 грн. Зазначену претензію-попередження відповідач отримала 10.09.2020 року, що підтверджується копією повідомлення «Укрпошти», що міститься в матеріалах справи. Згідно наданого позивачем розрахунку по абоненту [NUMBER] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у вересні відповідачем сплачено 1022,00 грн., і несплаченою лишилась сума боргу 4983,80 грн. Згідно вимог ст.8 ч.2 п.1 закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання. Згідно ст.7 ч.2 п.5 закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.9 п.1 закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оскільки позивач ГКП ВКГ «Міськводоканал» ПМР забезпечує надання послуг водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] є споживачем цих послуг, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 4983,80 грн. Що стосується вимог про зобов`язання відповідача укласти відповідний договір з ГКП ВКГ «Міськводоканал» ПМР, суд прийшов до наступних висновків. Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, що закріплено у ст.3 ЦК України. Згідно зі ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, законом визначено, що свобода договору не є абсолютною, а має певні обмеження як при укладенні договору, так і при виборі контрагента та визначенні умов договору, і такі обмеження визначаються цивільним законодавством. Один із таких випадків закріплений у ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Цим же законом у п.1 ч.2 ст.7 та п.2 ч.2 ст.8 передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, а виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Тобто законом визначено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг із виконавцем, а тому свобода договору в даному випадку здійснюється з урахуванням законодавчих обмежень та умов. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 630 ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг. Пунктом 6 вищезазначених правил встановлено, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому позивачем у позовній заяві взагалі не вказано і не підтверджено відповідними доказами, з яких причин не було укладено договір з відповідачем [PERSON] , не наведено факти ухилення чи відмови саме відповідача від укладення договору, а також не зазначено, чи відповідає запропонована відповідачу редакція договору повністю типовому договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення тощо. Тому, суд дійшов до висновку, що вимога про зобов`язання відповідача укласти відповідний договір з ГКП ВКГ «Міськводоканал» ПМР задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі має бути стягнуто з відповідача у сумі 2102,00 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial