Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на будинок та земельну ділянку, площею 0,2572 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті чоловіка залишилася зазначена спадщина, яку оформити в нотаріальному порядку вона не може, так як не представила належно оформлені правоустановлючі документи на спадкове майно: це майно [PERSON], після отримання у власність від своїх батьків, не зареєстрував його на своє ім'я і таким чином правоустановлючі документи, які б підтверджували його право власності, не оформиво. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, але через зазначену обставину не може її оформити в нотаріальному порядку, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала суду заяву з проханням розглянути позов без її участі, а позов задовольнити. Представник відповідача - сільської ради, також надав суду заяву з проханням розглянути позов без його участі і проти задоволення позову не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] року в с. Лупареве Жовтневого району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді ? частини житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] а також земельної ділянки, площею 0,2572 га, розташованої за цією ж адресою, яка була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Оскільки [PERSON] помер в 1997 році, то на час відкриття спадщини діяв ЦК України 1963 року (до 1 січня 2004 року). Відповідно до положень ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Згідно зі ст. 527 цього ж Кодексу спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтями 529 та 530 ЦК України 1963 року визначені перша та друга черга спадкоємців. До першої черги відносяться діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки усиновителі померлого. До другої черги належать брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (ст. 548 та ст. 549 ЦК України 1963 року). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON], які проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті та фактично вступили в управління його майном спадкодавця, тобто прийняли спадщину після його смерті. Інших спадкоємців цієї ж черги судом не встановлено. За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 29 червня 1993 року Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, яким заповів на випадок своєї смерті належну йому ? частину вказаного вище житлового будинку своєму сину - [PERSON]. Крім того, іншу частину житлового будинку він в той же день подарував своєму сину [PERSON] за відповідним належно складеним та нотаріально посвідченим договором дарування. Виходячи з цього до [PERSON], в порядку спадкування за заповітом мало б перейти після смерті [PERSON] ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] В той же час, ст. 535 ЦК України 1963 року передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Враховуючи, що на час смерті [PERSON] його дружина [PERSON], [INFO], була непрацездатною, тому вона успадкувала 1/8 частину зазначеного будинку, як обов'язкову частку. Інше майно, тобто земельна ділянка [PERSON], заповітом охоплена не була, тому спадкоємці спадкують її за законом в рівних частках - по 1/2 частині кожен. Таким чином, до спадкоємців після смерті [PERSON] перейшло наступне майно в таких долях: -сину [PERSON] - 3/8 частин будинку та 1/2 частина земельної ділянки -дружині померлого [PERSON] - 1/8 частина будинку та 1/2 частина земельної ділянки. Однак право власності на цю спадковість вони не оформили і державні акти, які б підтверджували право власності кожного на отриману у власність частину земельної ділянки, а також свідоцтва про право власності на будинок не оформили. В той же час, [INFO] року [PERSON] померла і після її смерті залишилися спадщина, в тому числі і у виді нерухомого майна, яка вона отримала після смерті чоловіка [PERSON] Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців після відкриття спадщини або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син - [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавицею на час її смерті, а також подав заяву до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто до нього в порядку спадкування перейшло право власності на її майно, а саме: ? частина зазначеної земельної ділянки, загальною площею 0,2572 га, та 1/8 частина будинку. Однак право власності на цю спадковість він знову ж не оформив і державний акт, який би підтверджував право власності на отриману у власність частину земельної ділянки, не оформив. В той же час, [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті залишилися спадщина, в тому числі і у виді нерухомого майна, а саме: -житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], при цьому, 1/2 частину цього будинку він отримав у власність від свого батька [PERSON] відповідно до договору дарування від 29 червня 1993 року, 3/8 частини будинку він отримав у власність після смерті свого батька в порядку спадкування за заповітом, а 1/8 частину - в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON]; -земельної ділянки, площею 0,2572 га, виділеної для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташованого за цією ж адресою, при цьому 1/2 частина цієї ділянки перейшла до нього в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], а інша 1/2 частина - також в порядку спадкування, але після смерті матері - [PERSON], яку вона, в свою чергу, отримала після смерті чоловіка [PERSON] Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] відноситься його дружина - [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем на час його смерті. Інший спадкоємець цієї ж першої черги спадкування - син померлого [PERSON], від своєї частки спадщини відмовився, про що надав до нотаріальної контори відповідну заяву. Таким чином, єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], тобто позивачка в справі. В той же час, при зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини вона отримала роз'яснення про неможливість нотаріального оформлення спадщини, оскільки не представила належним чином оформлені правоустановлюючі документи на спадкове майно. Так, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] після отримання у власність спадщини в порядку спадкування не переоформили ділянку та будинок на своє ім'я і нового державного акту на ділянку та свідоцтва про право власності на будинок не оформили. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів у позасудовому порядку. Так, з лютого 2014 року законодавчо виключена можливість отримання дублікатів державних акті на земельні ділянки, у зв'язку з новим порядком оформлення прав власності на землю шляхом видачі та реєстрації відповідних свідоцтв, за яким виключена можливість підтвердження таких прав спадкодавця через звернення спадкоємців до реєстраційних органів. Належність померлому ділянки підтверджується копією зазначеного вище державного акту та довідкою сільської ради, а також витягом з нормативної грошової оцінки землі. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна ділянка належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто, позивачці у справі в порядку спадкування за законом. Враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомості в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved