Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недостовірною інформацію, а саме цитату «Крымская водочная компания работает на территории Украины под вывеской ООО «Истерн Беверидж Трейдинг». На самом деле, за новым названием прячется российская компания, а название она сменила для того, чтобы иметь возможность беспрепятственно выкачивать из Украины деньги. Эта компания часть своїх активов перевезла из Крыма на материковую часть Украины. Причем с грубым нарушением законодательства. То есть, они не оплатили налоги там, но требу ют их возмещения здесь, в Украине. Когда они переводили имущество, то показали, что якобы оплатили налоги, а с другой стороны, они сказали, что не должны платить здесь налоги, потому что заплатили их там. То есть, не заплатили ни там, ни здесь. Это сумма около 100 млн. Это компания - бывший «Союзвиктан». Теперь они нагло и бесцеремонно требу ют заплатить им возмещение НДС, которое они накрутили из воздуха» та цитату «Ну конечно. Это же не анонимки. Это - сепаратистская «Крымская водочная компания», как я уже сказал. Я подал заявление об открытии уголовных производств по факту того, что [PERSON] подделал свой диплом и написал об этом на Фейсбуке. Ровно через час после опубликования этой изобличительной и доказанной информации, появляется новая порция заказухи против меня» відносно громадянина [PERSON], ТОВ «Кримська водочна компанія» та ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг», поширену народним депутатом України [PERSON] в інформаційному матеріалі «[PERSON]: меня пытаются обвинить в рейдерстве из-за политический мотивов» опубліковану на ресурсі за посиланням [NUMBER] Також позивач просить суд зобов`язати відповідачів не пізніше наступного дня від набрання рішення у даній справі законної сили, спростувати вищенаведену інформацію шляхом опублікування на веб-сайті https://www.rbc.ua стростування наступного змісту: «Вважаю такою, що не відповідає дійсності інформацію щодо причетності ТОВ «Кримська водочна компанія» та ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг», їх засновників, посадових та службових осіб до вчинення незаконних та сепаратистських дій, ухилення від сплати податків, що були опубліковані в інформаційному матеріалі «[PERSON]: меня пытаются обвинить в рейдерстве из-за политический мотивов» опубліковану на ресурсі за посиланням [NUMBER] Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів по 0,50 грн. моральної шкоди, вирішити питання про судові витрати, мотивуючи свої вимоги, з урахуванням пояснень його представника в судовому засіданні наступним. Так, позивач стверджує, що він є єдиним засновником та власником ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг», яке, в свою чергу, є засновником ТОВ «Кримська водочна компанія». Обґрунтовуючи своє право звернення до суду із цим позовом представник позивача наполягає на тому, що у будь-кого позивач - [PERSON] - ототожнюється із цими двома підприємствами і розповсюдження інформації щодо них двох без перебільшень можна прирівняти до розповсюдження інформації щодо нього самого, тобто саме так сприймається ним самим і широким колом його ділових партнерів. Саме таким чином представник позивача пояснює, що вищенаведена інформація стосується певної фізичної особи - тобто позивача. Сам факт такого розповсюдження, за твердженням представника позивача, мав місце на ресурсі https://www.rbc.ua, коли вийшла публікація статті [PERSON] «[PERSON]: меня пытаются обвинить в рейдерстве из-за политический мотивов». Цей ресурс є таким, до якого має доступ широкий загал, в тому числі, наполягає представник позивача, із змістом даної статті були ознайомлені і бізнес-партнери позивача. Пояснюючи, чому вищенаведена судом інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, є таковою, тобто не відповідає дійсності, представник позивача уточнила вимоги і зазначила, що конкретний зміст інформації, яку позивач просить визнати недостовірною зводиться до наступних цитат: «Крымская водочная компания работает на территории Украины под вывеской ООО «Истерн Беверидж Трейдинг». На самом деле, за новым названием прячется российская компания, а название она сменила для того, чтобы иметь возможность беспрепятственно выкачивать из Украины деньги…» Цитату - «…Эта компания часть своих активов перевезла из Крыма на материковую часть Украины…» - представник позивача виключила із змісту позовних вимог. Далі: «…Причем с грубым нарушением законодательства. То есть, они не оплатили налоги там, но требуют их возмещения здесь, в Украине. Когда они переводили имущество, то показали, что якобы оплатили налоги, а с другой стороны, они сказали, что не должны платить здесь налоги, потому что заплатили их там. То есть, не заплатили ни там, ни здесь. Это сумма около 100 млн. …» Цитату: «…Это компания - бывший «Союзвиктан…», представник позивача виключила із змісту позовних вимог. Далі: «…Теперь они нагло и бесцеремонно требуют заплатить им возмещение НДС, которое они накрутили из воздуха…» Представник позивача зазначає, що вищенаведені дані на суб`єктивне переконання позивача свідчать про звинувачення останнього в тому, що «його підприємства» ухиляються від сплати податків, що не відповідає дійсності, та ведуть іншу протиправну діяльність. Цитату: «…Ну конечно. Это же не анонимки…», представник позивача виключила із змісту позовних вимог. Також позивач вважає недостовірною наступну інформацію з цитати [PERSON] у тій самій публікації, а саме «… Это - сепаратистская «Крымская водочная компания», також вбачаючи в ній звинувачення самого себе у вчиненні кримінально караних діянь, а також вважаючи, що дана інформацію негативно впливає на його імідж як бізнесмена в колах його контрагентів. Цитату: «…Я подал заявление об открытии уголовных производств по факту того, что [PERSON] подделал свой диплом и написал об этом на Фейсбуке. Ровно через час после опубликования этой изобличительной и доказанной информации, появляется новая порция заказухи против меня», представник позивача виключила із змісту позовних вимог. Щодо обґрунтувань того, які саме особисті немайнові права позивача або яким чином завдає шкоди і яким особистим немайновим благам позивача вищенаведена інформація, або яким чином перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, тобто які наслідки саме для позивача мало поширення такої інформації, представник позивача навела у відповіді на запитання - в чому полягає «порушення» честі, в чому гідності, а в чому ділової репутації, зазначивши про те, що в даному конкретному випадку позивач ці категорії не розділяє, і вважає, що сам факт такого поширення та подальшого ознайомлення із змістом даної інформації саме його бізнес-партнерами вплинув на їх взаємовідносини та завдав шкоди його діловій репутації (а.с.38-43) В судовому засіданні представники відповідачів кожний окремо категорично заперечували проти задоволення позову, звертали увагу суду на те, що взагалі незрозуміло, яке особисте немайнове право позивача порушено, не визнається або оспорюється, або який його інтерес порушено в розумінні ст.ст.15, 277 ЦК України. Акцентували увагу на тому, що позов подано фізичною особою, в той час як наведена вище «інформація» стосується юридичної особи ТОВ «Крымская водочная компания», матеріали ж справи не містять жодного документа, який би підтвердив право позивача виступати від імені даної юридичної особи. Ту обставину, що стовідсотково ТОВ «Крымская водочная компания» ототожнюється із ім`ям позивача - [PERSON] - і поширення інформації щодо даного підприємства є тотожним розповсюдженню інформації щодо позивача піддали сумніву, бо не є загальновідомим фактом, що [PERSON] це та особа, якій «належить» чи яка є засновником ТОВ «Крымская водочная компания». В той же час, самі підприємства до суду із відповідним позовом не зверталися. Яка взагалі шкода була заподіяна позивачеві поширенням інформації, вважали, що представником позивача в судовому засіданні також не було зазначено. Якщо мова йде про погіршення стосунків із контрагентами, то ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, навіть взагалі жодного доказу позивачем в цій частині не представлено суду. Також представники відповідачів вважали недоведеним той факт, що саме позивач є засновником або власником ТОВ «Крымская водочная компания», оскільки згідно наданих позивачем документів засновником ТОВ «Крымская водочная компания» є Істерн Беверідж Компані С.А., місце знаходження Люксембург, але аж ніяк ні ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг». Окремо, звертали увагу суду на те, що позивач не довів, що його вимоги слід адресувати саме до ТОВ «РБК Україна», оскільки не довів, що останнє є власником веб-сайту, де було поширено вищезазначену інформацію. Щодо змісту поширеної інформації, то вважали, що народний депутат України [PERSON] є публічною особою, відтак має право надавати інтерв`ю по різноманітним питанням галузей як суспільного життя, так і економіки. В даному випадку, представник останнього не заперечував, що саме така інформація, як наведена вище була надана саме її довірителем, проте категорично не погоджувалася із тим, що вона є недостовірною. Те, що представник позивача наводила в обґрунтування такої «недостовірності» вважала лише суб`єктивним тлумаченням та перекрученням фактів. Більшість із викладеного, наполягала представник відповідача, це суто оціночні судження. Щодо стягнення моральної шкоди, то представники відповідачів вважали, що в цій частині навіть не викладені обставини на підтвердження позовних вимог. Підсумовували, що позовні вимоги є недоведеними, а права позивача, про захист яких він порушує питання перед судом, не порушені, що, на думку представників відповідачів, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову (а.с.148) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України) За правилами ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на визнання інформації недостовірною. Водночас, згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що на інтернет - ресурсі [NUMBER] розміщено статтю під назвою «[PERSON]: Мене намагаються звинуватити у рейдерстві через політичні мотиви» від 24.09.2015, яка містить, серед іншого, інформацію наступного змісту «Кримська горілчана компанія працює на території України під вивіскою ТОВ «Істерн Беверідж Трейдинг». Насправді, за новою назвою ховається російська компанія, а назву вона змінила для того, щоб мати можливість безперешкодно викачувати з України гроші… Причому з грубим порушенням законодавства. Тобто вони не сплатили податки там, але вимагають їх відшкодувати тут, в Україні. Коли вони переводили майно, показали, що нібито сплатили податки, а з іншого боку, вони сказали, що не повинні платити тут податки, тому що заплатили їх там. Тобто, не заплатили ні там, ні тут. Це сума близько 100 млн. Тепер вони нахабно і безцеремонно вимагають заплатити їм відшкодування ПДВ, яке вони накрутили з повітря … Це - сепаратистська Кримська горілчана компанія» Зазначена інформація відповідає тій, яка викладена позивачем у своїх вимогах, тільки на українській мові, а не на російській, як представлено ним. Щодо елементу «поширення» даної інформації, то представник [PERSON] в судовому засіданні визнала, що дійсно її довіритель вищенаведену інформацію надавав окремим представникам засобів масової інформації і не виключила, що в зазначеній статті містяться висловлювання саме народного депутата України [PERSON] Таким чином, суд вважає встановленим фактом саме поширення вищезазначеної інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, в даному випадку шляхом розміщення в мережі Інтернет на ресурсі www.rbc.ua. Щодо наступних елементів складу ймовірного правопорушення, то суд погоджується з доводами представників відповідачів, що їх наявність не доведена позивачем. Так, станом на 18.05.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості про те, що засновниками ТОВ «Кримська водочна компанія» (код ЄДРПОУ 36499654) є Істерн Беверідж Компані С.А., адреса Люксембург ([NUMBER]) Станом на 18.05.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань також містяться відомості про те, що засновниками ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» (код ЄДРПОУ 38679874) є І-БІ-СІ ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ КАМПАНІ ЛІМІТЕД, адреса Кіпр та бенефіціарний власник - [PERSON] ([NUMBER]) Отже, ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» (код ЄДРПОУ 38679874), місцезнаходженням якого є м. Київ, апріорі не є підприємством Істерн Беверідж Компані С.А., адреса Люксембург, це різні підприємства. Відтак доводи представника позивача про те, що позивач має відношення до ТОВ «Кримська водочна компанія» в юридичному змісті цього слова, тобто є його (підприємства) засновником/власником не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Будь-яких доказів на спростування цього представником позивача суду не надано. Також є слушним зауваження представників відповідачів про те, що суду також не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ «Кримська горілчана компанія» уповноважила представляти позивача інтереси даного підприємства. Крім того, сама представник позивача наполягала на тому, що справу слід розглядати виключно в межах доводів позивача-фізичної особи, якій заподіяна, на її думку, шкода. Таким чином, залишається незрозумілим як взагалі поширена вищенаведена інформація стосується позивача, а також як вона порушує особисті немайнові права останнього або як завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або як перешкоджає позивачеві повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Доводи представника позивача про те, що внаслідок поширення вищезазначеної інформації ділова репутація позивача зазнала негативного впливу, суд вважає неспроможними не тільки на тій підставі, що зв`язок самого позивача із ТОВ «Кримська горілчана компанія» не убачається, але й тому, що жодним належним та допустимим доказом не підтверджено, що після розміщення статті на ресурсі відбулися будь-які зміни у відносинах позивача із його ймовірними контрагентами чи партнерами по бізнесу. В чому полягає необхідність захисту ділової репутації позивача? Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Прямим обов`язком позивача є доведення всіх обставин, на які він посилаються як на підставу своїх вимог належними та допустимим доказами (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Проте, позивач цих вимог процесуального закону не дотримався. Окремо слід зазначити, що категорії честь, гідність та ділова репутації є відмінними морально-етичними категоріями. Відповідно до п.4 ППВСУ №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позивачем в позові не наведено, а представником в судовому засіданні не розкрито змісту цих категорій, окрім «ділової репутації» по відношенню до позивача, що було предметом аналізу суду вище. Слід також зазначити, що зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь, гідність позивача, завдає шкоди саме його діловій репутації. Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує саме його. Щодо останнього елементу - визнання інформації «недостовірною», то суд також погоджується із представниками відповідачів, що суб`єктивне сприйняття позивачем вищезазначеної інформації не відповідає за своїм змістом тій інформації, яка була поширена. Тобто, жодне із речень публікації, які наведені вище і є змістом позовних вимог, не містить тверджень [PERSON] про те, що будь-яка особа вчинила кримінальне правопорушення, передбачене КК України, яке полягає в ухиленні від сплати податків, тим більше що такою особою є позивач. Відтак постає питання, чому друга вимога позивача містить ту інформацію, необхідну, на його думку, для викладу на спростування, яка не була поширена. Тобто фактично, просить спростувати інформацію шляхом наведення чітких тверджень про непричетність певних осіб до певних діянь, виходячи з власного сприйняття публікації [PERSON] (а.с.42-43) Такі вислови як «ховається», «викачувати гроші», «накрутили з повітря» є суто оціночними поняттями, літературними засобами алегорії та гіперболи, які використовуються за для посилення виразності та підкреслення сказаної думки. Ця інформація не може бути піддана перевірці на правдивість. Так, відповідно до ч.5 п.15 ППВСУ №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно листа прокурора АР Крим з 21.09.2015 прокуратурою АР Крим здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №42015010000000129 за фактом заволодіння посадовими особами ТОВ «Кримська горілчана компанія» та ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» коштами державного бюджету України в особливо великих розмірах, яке в подальшому було спрямовано для проведення досудового розслідування до Національного антикорупційного бюро України. Також повідомлено, що в ході розслідування даного кримінального провадження та ще двох виділених з нього, а саме №42016010000000027 та №42016010000000028 органом досудового розслідування встановлено, що посадові особи ТОВ «Кримська горілчана компанія» та ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» співпрацювали з незаконними органами влади АР Крим, зокрема, з так званим «главой верховного совета республіки Крым» [PERSON] (а.с.146) Таким чином, висловлюючись про те, що «…Тобто вони не сплатили податки там, але вимагають їх відшкодувати тут, в Україні. Коли вони переводили майно, показали, що нібито сплатили податки, а з іншого боку, вони сказали, що не повинні платити тут податки, тому що заплатили їх там. Тобто, не заплатили ні там, ні тут. Це сума близько 100 млн. Тепер вони нахабно і безцеремонно вимагають заплатити їм відшкодування ПДВ, яке вони накрутили з повітря …Це - сепаратистська Кримська горілчана компанія» відповідач фактично оприлюднив отриману ним від органів досудового розслідування інформацію по кримінальній справі, надавши їй також свою суб`єктивну оцінку і критичні міркування. Так, Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV(із змінами), є частиною національного законодавства передбачає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом вказаної ст. 10 Конвенції, право на свободу вираження поглядів не є необмеженим. Навіть у разі, коли твердження є оцінним судженням, має існувати достатня фактична база на його підтвердження, без якої воно виходитиме за рамки прийнятного («Єрусалем проти Австрії», N 26958/95, п. 43, ECHR 2001-II, п. 76 Справа «Педерсен і Бодсґор проти Данії» (Заява N 49017/99) рішення від 17 грудня 2004 року), п. 37 Справа №13/1994/460/541 «Праґер і Обершлік проти Австрії» рішення від 26 квітня 1995 року) У справі «Перна проти Італії» (Case of Perna v. Italy), Європейський Суд з прав людини(Заява N 48898/99 п.п. 44-47 рішення від 25 липня 2001 року) визначив, що твердження заявника про начебто існуючу стратегію встановлення контролю над прокуратурами в багатьох містах та використання послуг pentito Бушетти з метою обвинувачення п. Андреотті вочевидь означають приписування скаржникові конкретних діянь. Отже, вони не підлягають захисту статті 10, якщо не мають фактичного підґрунтя, особливо з урахуванням тяжкості таких обвинувачень, оскільки це були твердження щодо фактів, які підлягають доведенню (див. рішення у справі «Нільсен і Йонсен проти Норвегії», цитоване вище, пункт 49). У статті, про яку йдеться, не було жодного посилання на докази і не наводилося жодне джерело інформації, що могло підтвердити ці заяви. Більше того, під час судового розгляду заявник не надав жодного конкретного доказу на підтримку своїх тверджень. Враховуючи контекст, ці твердження, у яких висувалися дуже серйозні звинувачення проти судового службовця, перевищили межі прийнятної критики з огляду на те, що вони не мали фактичного підґрунтя. В даному випадку слід констатувати наявність такого фактичного підґрунтя, про що судом зазначено вище. Крім того, пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків та публічних осіб або про питання, які становлять суспільний інтерес (див. рішення у справі «Сюрек проти Туреччини» (№ 1) (Surek v. Turkey (no. 1) [ВП], заява № 26682/95, п. 61, ECHR 1999\-IV) Аналіз самої публікації народного депутата України [PERSON] [NUMBER] свідчить про те, що ним як політиком обговорювались питання суспільного значення. Що таке громадський чи суспільний інтерес і хто такі публічні особи, що можуть викликати останній!? У Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи 1165 (1998) про право на приватність міститься поняття «публічної фігури» - це особи, які займають державні посади і/чи використовують державний ресурс, а також усі ті, що відіграють певну роль у громадському житті чи в галуз політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери чи спорі. В рішенні у справі «Гріко проти Словаччини» від 20 липня 2004 року Європейський Суд зазначив, що стаття 10 Конвенції захищає не лише погляди, які є образливими чи які шокують, але також і такі, котрі містять певні перебільшення. Суд також відзначив, що справа, яка коментувалася у згаданих інтерв'ю і статті була предметом загального інтересу і щодо неї вже велися громадські дебати, викладені міркування не були спрямовані на образу, приниження чи дискредитацію особи. Відповідач [PERSON] не є особою, яка займалася чи займається проведенням досудового розслідування по вищенаведеним кримінальним провадженням, відтак його інформація щодо його (провадження) руху та вчиненню тих чи інших процесуальних дій є лише припущенням та міркуванням, висловленим на підставі даних, отриманих безпосередньо від цих органів по справам, які мають великий суспільний інтерес. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання моно-стилістичних засобів. Зокрема, відповідно до рішення Європейського Суду «Лінгенс проти Австрії» мають бути достатні підстави для висловлення оціночного судження, оскільки навіть оціночне судження, яке не має під собою фактичних підстав, може бути таким, що не підлягатиме захисту. Отже, висловлене [PERSON] у вищезазначеній публікації в тому обсязі, який викладений в позовних вимогах, є оціночним, але не безпідставним, оскільки базується на даних досудового слідства, в межах якого перевіряється можлива причетність посадових осіб ТОВ «Кримська горілчана компанія» та ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» до вчинення кримінальних правопорушень за фактом заволодіння коштами державного бюджету в особливо великих розмірах. Тому, поширена інформація містить оціночні судження відповідно до ст. 277 ЦК України, зокрема автором використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки за своїм змістом є припущенням. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав і для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed