Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], так як вважає, що подальше збереження подружніх стосунків з відповідачем є не можливим. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не вказала, заяв про відкладення розгляду справи та заперечення до суду не надходили. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликалась поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тобто про час та місце слухання справи повідомлена належним чином (а.с.21,32). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, в позові зазначив, що з 1986 року проживає в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюбні відношення припинено більше семи років потому. Він не бажає поновлювати сімейні відносини з відповідачем, проживати з нею однією сімєю і продовжувати подружні стосунки. Вказує причиною розпаду сім`ї різні характери, відсутність взаємопорозуміння, втрату почуттів любові та поваги один до одного. Відповідачка не бажає вирішити це питання в позасудовому порядку, тому посилаючись на дані обставини, позивач просить його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розірвати шлюб з [PERSON] Не заперечував проти винесення по справі заочного рішення (а.с.3-6,22). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 25.11.2016 року Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на підставі актового запису №13. (а.с.7) Сторони припинили подружні відносини і однією сімєю не проживають більше семи років. Причиною розпаду сімї є відсутність між ними взаємоповаги та взаємопорозуміння, спільності інтересів, втрату почуттів. Позивач на розірвання шлюбу згоден та наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору щодо поділу майна подружжя не має. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України -\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судовий збір по справі складає 551,20 грн, який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved