Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

В червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини, на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення повноліття. В обґрунтування позову зазначено, [PERSON] була багатодітною матір`ю мала трьої малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] (народжена у шлюбі, батько дитини - [PERSON] помер), [PERSON] [INFO] (одинока мати, біологічний батько дитини помер), [PERSON] [INFO] (одинока мати, біологічний батько дитини [PERSON] , працював на будівництві, помер у [INFO]). Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Станом на 22.04.2020 р. із матір`ю проживав [PERSON] , 2018 року народження [PERSON] , 2010 року народження навчається в Слобожанській ЗОШ № 2 ССР» у 3-Д класі. На час карантину відправлена до бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Діти перебувають на обліку у сімейного лікаря. [PERSON] також перебував на обліку та інфекціоніста в Слобожанській АЗПСМ. [PERSON] , 2012 року народження проживає у бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За згодою між родичами дитина проживає там з 3-х років. Мати надає кошти на утримання дитини. Підтримує із нею зв`язок. Дитина навчається в СШ № 113 м. Дніпро у 2-А класі. Сім`я [PERSON] перебуває на профілактичному обліку Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради (далі - Служба) з 22.05.2019 року в зв`язку з наступними обставинами. 21.05.2019 року о 22:15 год. працівники Служби отримали телефоном повідомлення, що однорічна дитина закрита в квартирі сама, а батько перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Головний спеціаліст Служби ( [PERSON] ) терміново вийшла в родину [PERSON] . На момент візиту в родину, біля під`їзду, перебували представники Національної поліції. Зайшовши в квартиру побачили [PERSON] (мати біологічного батька [PERSON] ), яка вкладала спати онука. [PERSON] , пояснила, що [PERSON] поїхала до родичів відвозити старшу доньку на канікули, а за [PERSON] повинен був наглядати її син - біологічний батько [PERSON] , їй зателефонували сусіди і сказали, що дитина вдома сама, тому вона негайно поїхала до онука. [PERSON] написала розписку відповідно до якої вона зобов`язується дбати про життя та здоров`я [PERSON] . 27.05.2019 року [PERSON] була попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. 27.05.2019 року Служба направила лист до РВ ДРВП в Дніпропетровській області для прийняття заходів реагування щодо родини [PERSON] . В період з 17.06.2019 по 17.12.2019 р. сім`я [PERSON] перебувала на соціальному супроводі в КЗ «Милосердя» Слобожанської селищної ради». Під час ведення супроводу було мінімізовано складні життєві обставини. Покращено житлові умови для дітей. Частково оновлено меблі. Поновлено соціальні виплати. 10.03.2020 р. за повідомленням [PERSON] , 1960 року народження (рідна мати [PERSON] ) представниками Служби був здійснений спільний вихід з працівниками Слобожанської АЗПСМ, КЗ «Милосердя», поліцейськими офіцерами громади за адресою проживання родини. Відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] та [PERSON] загрози життю та здоров`ю дітей не виявлено. На момент перевірки в квартирі знаходилась [PERSON] разом із двома малолітніми дітьми: [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2018 року народження. Також в квартирі знаходився її новий співмешканець. Було не прибрано. Діти виглядали неохайно. Дітей було оглянуто медичним працівником АЗПСМ. Загрози їх життю та здоров`ю не виявлено. З`ясовано, що між [PERSON] та її матір`ю тривалий конфлікт, який переріс у ворожнечу. Жінки не соромлячись з`ясовували відносини одна між одною в присутності членів комісії. [PERSON] , 2010 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н. поставлені на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах 10.03.2020 року. 13.03.2020 р. Службою у справах дітей Слобожанської селищної ради був направлений лист до Дніпровського районного відділу поліції про необхідність притягнення [PERSON] до відповідальності згідно чинного законодавства України. 16.03.2020 року працівником Служби спільно з фахівцем із соціальної роботи КЗ «Милосердя» Слобожанської селищної ради було здійснено профілактичний вихід у родину [PERSON] , на момент перевірки у квартирі було чисто, речі прибрані, їжа наготовлена, дитина разом із матір`ю, мати твереза. 06.04.2020 року працівником Служби спільно з соціальним працівником КЗ «Милосердя» Слобожанської селищної ради було здійснено профілактичний вихід у родину [PERSON] , на момент візиту мати вкладала [PERSON] спати, їжа була наготовлена, в квартирі були розкидані речі. Проведена профілактична бесіда з матір`ю, складено відповідний акт. З метою перевірки дотримання умов проживання та виховання дітей під час карантину, працівником Служби кожного четверга здійснюється моніторінг у телефонному режимі, [PERSON] постійно відповідає на телефоні дзвінки. 23.04.2020 року [PERSON] на зв`язок не вийшла до 9 год. телефон вимкнутий, приблизно об 11:30 год працівник Служби зателефонував повторно на дзвінок відповів слідчий, який повідомив наступне. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась в квартирі [ADDRESS] , будучи матір`ю малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , не будучи позбавленою батьківських прав відносно своєї дитини, в період часу з 19.00 год. 22.04.2020 до 10.00 год. 23.04.2020 року у порушення вимог ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, не виконала відповідний обов`язок, а саме достовірно знаючи про отримані її малолітньою дитиною тяжкі тілесні ушкодження залишила його у приміщенні квартири за адресою: [ADDRESS] у небезпечному для життя стані, який був позбавлений можливості через малолітство вжити заходів щодо самозбереження. Так, [PERSON] , знаючи про спричинення малолітньому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень її співмешканцем - [PERSON] , не забезпечила надання першочергової медичної допомоги малолітньому сину [PERSON] , чим завідомо залишила без допомоги свого малолітнього сина, який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, не зважаючи на свій обов`язок піклуватися про малолітнього сина, внаслідок чого настала смерть останнього. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 807 від 24.04.2020, смерть малолітнього потерплого [PERSON] настала внаслідок ЗЧМТ, крововиливу, перелому основи черепу. [PERSON] отримала підозру відповідно до ч.3 ст.135 КК України, її співмешканець - за ч.2 ст.121 КК України. В свою чергу, вважаємо, що така поведінка Відповідача несе пряму загрозу життю та здоров`ю для двох інших малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . що є підставою для позбавлення останньої батьківських прав. Також, просять суд звернути увагу, що [PERSON] дуже часто змінює співмешканців, які відзначаються нестійкою, агресивною та антисоціальною поведінкою, що створює небезпечні умови для дітей Відповідача. Представник Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку визначеному ст. 128 ЦПК України, а тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Відзив на позов від відповідачки до суду не надходив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Встановлено, що [PERSON] була багатодітною матір`ю мала трьої малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] (народжена у шлюбі, батько дитини - [PERSON] помер), [PERSON] [INFO] (одинока мати, біологічний батько дитини помер), [PERSON] [INFO] (одинока мати, біологічний батько дитини [PERSON] , працював на будівництві, помер у [INFO]). Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Станом на 22.04.2020 р. із матір`ю проживав [PERSON] , 2018 року народження [PERSON] , 2010 року народження навчається в Слобожанській ЗОШ № 2 ССР» у 3-Д класі. На час карантину відправлена до бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Діти перебувають на обліку у сімейного лікаря. [PERSON] також перебував на обліку та інфекціоніста в Слобожанській АЗПСМ. [PERSON] , 2012 року народження проживає у бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За згодою між родичами дитина проживає там з 3-х років. Мати надає кошти на утримання дитини. Підтримує із нею зв`язок. Дитина навчається в СШ № 113 м. Дніпро у 2-А класі. Сім`я [PERSON] перебуває на профілактичному обліку Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради (далі - Служба) з 22.05.2019 року. [INFO] настала смерть малолітнього [PERSON] , 2018 року народження внаслідок ЗЧМТ, крововиливу, перелому основи черепу. Того ж дня, [PERSON] отримала підозру відповідно до ч.3 ст.135 КК України, її співмешканець - за ч.2 ст.121 КК України та ухвалою Дніпропетровського районного суду застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім`ї є первоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовнийі моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до п.3 ч.1 ст. 164 СК України та роз`яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. При чому така поведінка може проявлятись як кимось із батьків, так і їхніми співмешканцями, якщо батьки цьому не перешкоджають. Важливіш є той факт, що дитина зазнаватиме жорстокого поводження, якщо її залишать під опікою таких батьків та подальше проживання у сім`ї не забезпечить розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Враховуючи інтереси малолітніх дітей, Комісією з захисту прав дітей при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради було складено та рішенням виконавчого комітету Слобожанської селищної ради від 27.05.2020 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей - [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2012 року народження. Вищезазначену бездіяльність матері - [PERSON] , що проявилася в залишенні без допомоги дитини, яка була піддана фізичному насильству і залишена в безпорадному стані та позбавленої можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, можна розцінювати як жорстоке поводженням з малолітнім [PERSON] , що призвело до смерті дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органи опіки та піклування мають право перевіряти умови влаштування, утримання, виховання, навчання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, можуть переводити дітей, життю та здоров`ю (у тому числі психічному) яких загрожує небезпека, до інших форм влаштування дітей. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За таких встановлених обставин винної поведінки відповідачки та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права і інтереси дітей, суд дійшов висновку про злісне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч. 5 ст. 167 СК України). Таким чином, у зв`язку з відсутністю заяв від осіб, зазначених у ч. 4 ст. 167 СК України, та відсутності подання органу опіки та піклування, передання дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування, відповідає нормам закону та здійснено для забезпечення інтересів дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь осіб, на утриманні яких будуть перебувати діти, на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.06.2020 року. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», не справляється за поданням заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільняється від сплати судового збору за подання позову в даній цивільній справі. Враховуючи вищевказане, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру в розмірі 1681,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved