Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Вказував, що 25.10.2011 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 2510001/005-КФІ/11, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 100 000 гривень. Вказані кошти необхідно було повернути в строки та на умовах передбачених зазначеним договором, але не пізніше 25.10.2014 року і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 36 % річних. Зазначав, що з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки: № П12510001/005-КФІ/11 з [PERSON], № П22510001/005-КФІ/11 з [PERSON] та № П32510001/005-КФІ/11 з [PERSON]. 05.08.2014 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2014 року задоволено позов ТОВ «ФК «Народна позика» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з них на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 131 164 грн. 32 коп. та судовий збір у розмірі 1 311 грн. 64 коп., а всього 132 475 грн. 96 коп. Посилаючись на ту обставину, що на момент подання позовної заяви вказане рішення суду не виконане, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 2510001/005-КФІ/11 від 25.10.2011 року в загальному розмірі 182 161,31 грн., з яких 42 558,52 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 67 212,68 грн. - пеня за прострочення сплати заборгованості за кредитом та відсотками; 23 018,70 грн. - штраф за прострочення сплати заборгованості за кредитом та відсотками; 49 371,41 грн. - сума інфляційних витрат, а також стягнути судовий збір. 08.06.2016 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму основного боргу в розмірі 157 669,03 грн. та судовий збір в розмірі 2 732,43 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити повністю, пояснивши, що порука є припиненою, оскільки позов пред'явлено до суду лише в грудні 2015 року, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості та не доведено його розмір в судовому засіданні. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25.10.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2510001/005-КФІ/11, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 100 000 гривень, зобов'язавшись повернути грошові кошти у строк та в порядку визначеному договором. До вищевказаного договору вносились зміни відповідно до додаткових угод: № 1 від 26.04.2012 року, № 2 від 25.10.2012 року та № 3 від 25.10.2013 року (а.с. 14-16). 25.10.2011 року з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором з позивачем були укладені договори поруки: № П22510001/005-КФІ/11 з [PERSON] (а.с. 30); № П32510001/005-КФІ/11 з [PERSON] (а.с. 31); № П12510001/005-КФІ/11 з [PERSON]. Крім того, 25.10.2011 року між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Коноваловою Е.А., предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с. 24-29). 05.08.2014 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» заборгованість за кредитним договором № 2510001/005-КФ1/11 від 25.10.2011 року у сумі 131 164,32 грн. та судовий збір у сумі 1311,64 грн. (а.с. 33-35). Вказане рішення обґрунтовано наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором, яка станом на 14.05.2014 року складається з 88 533,58 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18 831,10 грн. заборгованості за відсотками, 7 863,71 грн. заборгованості по пені та 15 936,03 грн. заборгованості за штрафами. 26.08.2014 року зазначене рішення набрало законної сили, а 14.05.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області були видані відповідні виконавчі листи. Як вбачається з матеріалів справи, Міським відділом Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відкриті виконавчі провадження по примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду, про що свідчать копії постанов державних виконавців, а саме: Куриленко А.В. від 04.06.2015 року у виконавчому провадженні № 44764257 відносно [PERSON] та у виконавчому провадженні № 44764174 щодо [PERSON]; Старовит-Сидорянського Р.О. від 05.06.2015 року у виконавчому провадженні № 47983060 відносно [PERSON]; Горобця І.В. від 14.12.2015 року у виконавчому провадженні № 49637052 відносно [PERSON]. Згідно витягу від 06.12.2016 року з Системи реалізації конфіскованого та арештованого майна (режим доступу: trade.informjust.ua), постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київської області від 10.11.2016 року у виконавчому провадженні № 4776457 призначено експерта для з'ясування вартості описаного та арештованого майна. Відповідно до довідки від 06.01.2017 року № 01-0601/17 виданої ТОВ «ФК «Народна позика», за період з 01.01.2015 року по 06.01.2017 року за кредитним договором № 2510001/005-КФІ/11 від 25.10.2011 року надходження коштів в рахунок погашення зобов'язань не відбувалось та погашення кредиту починаючи з 01.01.2015 року не здійснювалось. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права й виконати обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (чч.1, 4 ст.631 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно п. 1.3 кредитного договору, позичальник сплачує фінансовій установі відсотки за користування кредитом та фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 36 відсотків річних. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору (з урахуванням внесених змін), кредит надається позичальнику строком з 25 жовтня 2011 року по 25 жовтня 2014 року. Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що позичальник зобов'язується сплатити (погасити) заборгованість за кредитом в останній день строку користування кредитом. Відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно в останній день місяця. За порушення позичальником строку погашення (повернення) фінансовій установі кредиту (у повному обсязі, з урахуванням усіх інших додаткових платежів) відповідно до вимог пункту 1.2 цього договору, позичальник сплачує фінансовій установі пеню у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день прострочки, а також штраф у розмірі 2% від суми кредиту. За порушення позичальником терміну здійснення (сплати) нарахованих відсотків по кредиту передбаченого пунктом 4.1 цього договору позичальник сплачує фінансовій установі пеню у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день прострочки здійснення (сплати) нарахованих відсотків, а також штраф у розмірі 2% від суми кредиту за кожен випадок порушення терміну здійснення (сплати) відсотків (п. 10.1 договору). З аналізу вищевказаних правових норм, а також умов кредитного договору вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК. Вказана правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-120цс15 та від 21.09.2016 року у справі № 311/3310/14-ц. Відповідно до пп. 17, 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи перед відповідачами виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № 2510001/005-КФІ/11 від 25.10.2011 року, яка станом на 17.12.2015 року становить 157 669,03 грн. та складається з 23 727,42 грн. нарахованих відсотків, 67 212,68 грн. пені, 23 018,70 грн. штрафу та 43 710,23 грн. інфляційних втрат. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними та ґрунтуються на відповідних доказах, узгоджуються з нормами матеріального права та договірними взаємовідносинами, що виникли між сторонами внаслідок укладення кредитного договору та договорів поруки, а також наявністю невиконаного відповідачами рішення суду про солідарне стягнення кредитної заборгованості, тому заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 зазначеної постанови Пленуму від 30.03.2012 № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи відсутність встановлених в судовому засіданні істотних обставин в розумінні вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також будь-яких заяв про зменшення розміру неустойки, суд вважає про неможливість застосування положень цієї правової норми. Посилання представника відповідачів щодо безпідставності вимоги про стягнення одночасно штрафу і пені, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України це є подвійною відповідальністю, а також доводи щодо припинення договорів поруки, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими обставинами справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем як юридичною особою судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 2 365,04 грн., стягнувши з кожного з них по 591,26 грн.

Outcome: approved