Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

В січні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обовязків щодо утримання дитини, коштів на утримання не надає. На утримання дитини позивачка державної допомоги не отримує, постійного заробітку на даний момент не має, оскільки перебуває у декретній відпустці з другою дитиною. Відповідач отримує періодичні заробітки, однак місце його роботи їй невідоме, аліменти нікому не платить, інших утриманців не має. За таких обставин [PERSON] просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він вказує, що на даний час ніде не працює, а тому не має можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, що просить позивачка. Він визнає позовні вимоги [PERSON] частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповіді на відзив [PERSON] наполягає саме на стягненні аліментів в розмірі 1\~500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як вона вважає, що батько повинен належно утримувати свого сина [PERSON]. Представник позивачки [PERSON] -- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки відповідач [PERSON] коштів на утримання дитини не дає, хоча як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням вищенаведених вимог закону, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 гривень судового збору.

Outcome: partial