Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

В січні 2020 року Концерн «МТМ» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Позов обґрунтований тим, що 01.03.2014 року між Концерном «МТМ» та [PERSON] був укладений договір № 202492 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого постачання теплової енергії здійснюється в нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу теплову енергію у період з грудня 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 4747,54 грн. Відповідач вніс часткову плату за спожиту теплову енергію у розмірі 708,15 грн., в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем складає 4039,39 грн. Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води - постійно. Таким чином, оскільки відповідач не в повному обсязі здійснював оплату за використані послуги, наданих Концерном «МТМ», утворилась заборгованість за період з 01.12.2018 року по 30.04.2019 року на загальну суму 4039,39 грн. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість - 4039,39 грн., 3% річних - 79,32 грн., інфляційні втрати - 52,48 грн., пеню - 686,94 грн., а також судові витрати у виді судового збору - 1921,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, суду надано заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2014 року між Концерном «МТМ» та [PERSON] був укладений договір № 202492 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Відповідно до п. 1.1. Договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Згідно Додатку № 1 до Договору, теплопостачальна організація відпускає теплову енергію до приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», плата за надані послуги вноситься щомісячно і Позивач не має права відмовити споживачу у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії. Згідно п. 6.7. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а підставою для розрахунків між Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт надання послуг (п. 6.3.). Теплопостачальною організацією щомісяця надсилалися на адресу відповідача рахунки та акти приймання-передачі, що підтверджується реєстрами відправки. Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу Теплопостачальної організації не повернув, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатив. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання», Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Факт надання зазначеної теплової енергії в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідач, скориставшись послугами Концерну, на теперішній час здійснив оплату за надані позивачем послуги. Статтею 625 ЦКУ передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п. 7.2.8 Договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді штрафу у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення по день фактичної оплати. На підставі цього відповідачу була нарахована пеня у сумі 686,94 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з цим, відповідачу були нараховані інфляційні втрати у розмірі 52,48 грн. та 3% річних у сумі 79,32 грн. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. За таких обставин оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, передбачені положеннями чинного законодавства та умовами договору № 202492 від 01.03.2014 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року у розмірі 4039,39 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved