Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 квітня 2017 року позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON] Відповідно до п.7 договору купівлі-продажу квартири зазначалось, що продавці зобов'язуються зняти всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, з реєстраційного обліку до 27 жовтня 2017 року. У позовній заяві зазначає, що всупереч п.7 договору купівлі-продажу, [PERSON] добровільно з реєстраційного обліку не знявся та продовжує бути зареєстрованим у належній позивачці квартирі. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, [PERSON] звернулася до суду за захистом свої прав з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні нею житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстрації його місця проживання у зазначеній квартирі. До початку судового засідання представник позивачки звернулась до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі та участі позивачки, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2017 року позивачка [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Право приватної власності [PERSON] на вищевказане майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у встановленому законом порядку, що підтверджено відповідним Витягом № 110577853, запит про право власності № 20185892. (а.с. 9-10) Як вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує її право власності, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК та ЖК України. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК України відповідач по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивачки по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, її батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачкою спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї. Придбавши квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2017 у [PERSON] та [PERSON], позивачка [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], а відтак з цього моменту усі особи, які мали право на користування даною квартирою, яке було похідним від права власності попередніх власників [PERSON] та [PERSON] на дану квартиру, втратили дане право у зв'язку з припиненням обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. За таких обставин, право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. З огляду на викладене, [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. При цьому, позивачем ставиться питання про зняття з реєстрації [PERSON]. Дана позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. При цьому, у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial