Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась Вінницька міська рада з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом знесення паркану. Позов мотивований тим, що відповідач самовільно, з порушенням встановленого законом порядку, використовує земельну ділянку площею 0, 0051 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на якій розміщений бетонний паркан. Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області під час перевірки 06.05.2014 року було встановлено факт самовільного зайняття вищевказаної земельної ділянки [PERSON] За результатами перевірки були складені відповідні документи, на підставі яких [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, а також нараховано шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 411, 97 гривень. [PERSON] сплатила штраф в розмірі 170, 00 гривень та шкоду в розмірі 411, 97 гривень, чим визнала факт самовільного зайняття земельної ділянки. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,0051 га по [ADDRESS] [PERSON] не видавались. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду з вимогами про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0051 га по [ADDRESS] шляхом знесення бетонного паркану за рахунок відповідача та привести її у придатний для використання стан. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] придбала. Відповідач визнала відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, а також факт адміністративного правопорушення. Пояснила, що земельна ділянка, площею 0,0051 га до державного акту на право власності на земельну ділянку не входить. Припис Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області від 06.05.2014 року не виконала, так як мала намір приватизувати спірну земельну ділянку площею 0, 0051 га або взяти в оренду, в зв'язку з тим, що вона користується цією землею. Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно рішення Вінницької міської ради № 721 від 21.06.2004 року землі, що знаходяться в межах адміністративно-територіальної одиниці м. Вінниці, за винятком земель, що перебувають під об'єктами загальнодержавної власності України, а також переданих і наданих у приватну власність, вважати землями комунальної власності, якими розпоряджається територіальна громада м. Вінниці в особі Вінницької міської ради. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 907319, виданого на ім'я [PERSON], він є власником земельної ділянки площею 0,0612 га, яка розташована в [ADDRESS]. Згідно примітки, зазначеної приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], останній посвідчив 29.03.2013 року за реєстровим № 1245 договір купівлі-продажу даної земельної ділянки, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку перейшло до [PERSON]. Згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства при використанні земель м. Вінниці № 85/9-03-14 від 16.04.2014 року, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], використовує земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0663га, з них: 0,0612га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО [PERSON] від 29.03.2013 року за № 1245 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 907319; 0,0051 га - самовільно зайнята земельна ділянка із земель територіальної громади міста, що використовується без правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності (користування) нею, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За результатами проведеної тахеометричної зйомки земельної ділянки по [ADDRESS], міським комунальним підприємством «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» встановлено, що власником будинковолодіння [ADDRESS] загальною площею 0, 0051 га із земель територіальної громади міста Вінниці. Плата за земельну ділянку площею 0, 0051 га [PERSON] не здійснюється. 06.05.2014 року державним інспектором сільського господарства у Вінницькій області М’язіною А.Ю. було проведено обстеження земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], про що складено відповідний акт №19/14. В результаті перевірки дотримання вимог земельного законодавства встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0, 0612 га, розташовану в [ADDRESS], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО [PERSON] від 29.03.2013 р. за № 1245 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 907319; 0, 0051 га - земельна ділянка, що знаходиться поза межами державного акту, із земель територіальної громади м. Вінниці, яка огороджена парканом і приєднана до земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] Вказана земельна ділянка використовується [PERSON] за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання її у користування (оренду) та відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України. Вказаний факт кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки, про що 06.05.2014 року державним інспектором сільського господарства у Вінницькій області М’язіною А.Ю., складено відповідний акт. Як вбачається з припису № 000126/14 від 06.05.2014 року, виданого [PERSON] державним інспектором сільського господарства у Вінницькій області М’язіною А.Ю., відповідачу було приписано в тридцятиденний термін усунути виявлене порушення вимог земельного законодавства, а саме: звільнити самовільно зайняту ділянку. Того ж дня даний припис було одержано [PERSON] особисто під підпис. 06.05.2014 року Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення № 000651 відносно [PERSON] за порушення ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.05.2014 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170, 00 гривень. Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (в межах населеного пункту), що розташована за адресою: [ADDRESS], розмір завданої шкоди [PERSON] складає 411, 97 гривень. В матеріалах справи також наявні копії квитанцій № 4 та № 5 від 07.05.2014 року на суму 170, 00 гривень та 411, 97 гривень, сплачені [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення та у відшкодування нанесених збитків. Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді припис № 000126/14 від 06.05.2014 року відповідачем не виконано. З матеріалів справи вбачається наявність численних скарг суміжних землекористувачів щодо самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки. Згідно ч. 2 та ч. 5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні своїх обов'язків, відповідач не має права вчиняти дії, які при цьому порушують права та інтереси інших осіб, суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Згідно ч. 1 - ч. 4, ч. 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв'язку з цим, ст. 211 ЗК України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. З урахуванням положень Земельного кодексу України, зміст терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» розкрито у Законі України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Таким чином, в основі самовільного зайняття земельних ділянок лежить порушення установленого порядку щодо передачі (надання) земельних ділянок. В тому числі це відсутність рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади про передачу (надання) земельної ділянки державної або комунальної власності та (або) правовстановлюючого документа на цю ділянку. В судовому засіданні було встановлено відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є предметом спору, в тому числі й відсутні рішення відповідних органів про передачу (надання) їй цієї земельної ділянки. Відповідно дана земельна ділянка є самовільно зайнятою відповідачем. Згідно із ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Отже, суд прийшов до висновку про необхідність зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0, 0051 га, розташовану по [ADDRESS] шляхом знесення бетонного паркану та привести її у придатний для використання стан за власний рахунок. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved