Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Гаражний кооператив «Орель» 17 лютого 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, витрат на правову допомогу та судових витрат. Позивач в своєму позові посилається на те, що відповідач є членом кооперативу з 1997 року і займає гаражний бокс [NUMBER], на зборах кооперативу було прийняте рішення про встановлення суми заборгованості членів кооперативу, які вчасно не сплатили визначену суму. За відповідачку мається заборгованість в сумі 3710 грн.: за несплату цільового внеску на будівництво проїздних шляхів на території кооперативу 2000 грн., цільовий внесок 1500 грн. і членські внески за 2 півріччя 2013 року - 210 грн. Внесення вказаних сум згідно статуту кооперативу є обов'язковим, але відповідачкою це не виконано, строк виконання і сплати коштів пройшов. Зараз відповідач вказаний борг не визнає, хоча в Статуті кооперативу все обумовлено, протоколи засідань є, обумовлені умови сплати коштів і умови їх внесення. Отже гроші відповідач позивачу не сплатив, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідач не відповів нічого. Позивачу завдана шкода, понесені витрати на правову допомогу. Звернення до правоохоронних чи інших органів ні до чого не призвели. Позивач прохав стягнути з відповідача вказаний борг та всі понесені позивачем витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. В письмовому зверненні до суду позов не визнала, заперечувала проти викладених в ньому обставин, фактично боргу немає, оскільки пропущений строк позовної давності, позивач недобросовісно і не послідовно використовує свої права і документи. Витрати на правову допомогу не можуть бути стягнуті через безпідставність всіх вимог позову. Все ним зроблено вірно і по закону, вважає позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в частині вказаних вимог (крім членських внесків), справу розглянути без участі її та представника. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної особи згідно ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши думку сторін, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим частково та підлягаючим частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є членом Гаражного кооперативу «Орель» на підставі рішення № 56/7 загальних зборів кооперативу від 21 лютого 1997 року і відповідачка займає гаражний бокс [NUMBER]. Позивач стверджує, що на загальних зборах кооперативу 05 грудня 2010 року і 25 грудня 2011 року було прийняте рішення про встановлення сум заборгованості стосовно кожного члена кооперативу, який вчасно не сплатив визначену суму і допустив заборгованість. Згідно довідки голови правління кооперативу станом на 24 грудня 2013 року за відповідачкою склалася заборгованість в сумі 3710 грн.: за несплату цільового внеску до цільового фонду на будівництво проїздних шляхів з твердим покриттям на території ГК «Орель» 2000 грн., цільовий внесок в резервний фонд 1500 грн. і членські внески за 2 півріччя 2013 року - 210 грн. Внесення вказаних сум згідно статуту кооперативу є обов'язковим, але відповідачкою це не виконано, строк виконання і сплати коштів пройшов. Зараз відповідач вказаний борг не визнає, хоча в Статуті кооперативу все обумовлено, протоколи засідань є, обумовлені умови сплати коштів і умови їх внесення. Отже гроші відповідач позивачу не сплатив, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідач не відповів нічого. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. За думкою позивача відповідач в порушення зазначених норм закону та умов укладеного Статуту кооперативу свої зобов'язання належним чином не виконав, утворилася заборгованість. На неодноразову вимогу позивача повернути суму боргу відповідач відповів відмовою, борг, на думку позивача, відповідач в зазначений термін не повернув. Після звернення позивача до суду відповідач так і не повернув суму боргу. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до вимог позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за несплату цільового внеску на будівництво доріг (протокол загальних зборів ГК «Орель» № 05-К-2010 від 05 грудня 2010 року) в розмірі 2000.00 грн., резервний фонд (протокол загальних зборів ГК «Орель» № 07-К-2012 від 10 червня 2012 року) в розмірі 1500.00 грн. та членські внески за 3,4 квартали 2013 року в розмірі 210.00, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1 000.00 грн. та судові витрати в сумі 229,40 грн. Відповідач проти позовних вимог в частині стягнення з нього цільового внеску на будівництво доріг в розмірі 2000.00 грн., резервного фонду - в розмірі 1500.00 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 1000.00 грн. заперечує. Суд погоджується з позицією відповідача, оскільки: щодо сплати цільового внеску на будівництво доріг - позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що протоколом загальних зборів ГК «Орель» № 05-К-2010 від 05 грудня 2010 року було прийняте рішення про встановлення суми заборгованості стосовно кожного члену кооперативу, який вчасно не сплатив визначену суму та допустив заборгованість. Відповідно до даного протоколу у відповідача виникла заборгованість щодо сплати цільового внеску на будівництво доріг в розмірі 2000.00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.). Однак з протоколу загальних зборів ГК «Орель» № 05-К-2010 від 05 грудня 2010 року вбачається, що в протоколі обговорюється питання щодо звіту правління про будівництво проїзних шляхів з твердим покриттям на території ГК «Орель» та зазначається, що перелік боржників (Додаток № 1 до протоколу № 05-К-2010 від 05 грудня 2010 року) розміщено на дошці об'яв ГК «Орель» і тому усі члени кооперативу мають вичерпну інформацію по даному питанню порядку денного. Тобто, фактично на загальних зборах не було обговорене питання про встановлення суми заборгованості стосовно кожного члену кооперативу, який вчасно не сплатив визначену суму та допустив заборгованість. Відповідно до пункту 3.11 статті 3 Статуту гаражного кооперативу «Орель» рішення про внесення разового цільового внеску для вирішення завдань Кооперативу приймають загальні збори членів Кооперативу або збори уповноважених представників з визначенням його розміру та терміну внесення. Відповідно до виписки (вих. № 235 від 15 грудня 2013 року) з протоколу загальних зборів гаражного кооперативу «Орель» № РЗ-к-2008 на порядку денному було питання щодо затвердження кошторису на будівництво проїзних шляхів з твердим покриттям на території ГК «Орель» та було внесено пропозицію щодо створення цільового фонду ГК «Орель» для акумулювання коштів, необхідних для будівництва території кооперативу проїзних шляхів з твердим покриттям. У підсумку було вирішено створити цільовий фонд ГК «Орель» для акумулювання коштів, необхідних для будівництва на території кооперативу проїзних шляхів з твердим покриттям та затвердити кошторис фонду з розрахунку по 2 000 (дві тисячі) гривень з гаражного боксу кооперативу. Відповідну суму необхідно було внести до фонду в строк до 20 березня 2009 року. Відповідно до матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом 17 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 257 ЦПК України встановлюється загальна позовна давність у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позови Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Таким чином, строк звернення позивача до суду з вимогою щодо сплати цільового внеску на будівництво доріг в розмірі 2000.00 грн. у позивача сплив 21 березня 2012 року, поважних (або будь-яких) причини пропуску цього строку позивача не назвав і питання про поновлення цього строку перед судом не ставив, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача цільового внеску на будівництво доріг в розмірі 2000.00 грн. є такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Стосовно несплати відповідачем коштів у резервний фонд в розмірі 1500.00 грн.: відповідно до протоколу загальних зборів ГК «Орель» № 07-К-2012 від 10 червня 2012 року було запропоновано створити та затвердити в ГК «Орель» новий фонд «резервний фонд ГК «Орель» за рахунок резервних відрахувань членів кооперативу з цільовим призначенням - покриття збитків кооперативу у випадках не внесення членами кооперативу своїх пайових та поточних внесків, витрат на благоустрій кооперативу, покращення власності (майна) кооперативу та інших витрат. Використання фонду здійснюється лише за відповідним рішенням Правління кооперативу. Мінімальний внесок з кожного члена кооперативу було встановлено в розмірі 1500.00 грн. Відповідно до пункту 4.2. статті 4 Статуту гаражного кооперативу «Орель» чергові загальні збори Членів кооперативу (збори уповноважених представників) скликаються не рідше одного разу на рік шляхом письмового або усного оповіщення всіх членів кооперативу. Про дату, час, місце проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повідомляються не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Відповідно до пункту 4.2.4 статті 4 Статуту гаражного кооперативу «Орель» письмове повідомлення про скликання Загальних зборів (зборів уповноважених представників) вручається членам кооперативу під розписку, або розсилається не менше ніж за 20 днів до пропонованої дати проведення загальних зборів (зборів уповноважених представників) із зазначенням місця, дати, часу проведення та порядком денним. Із позовної заяви вбачається, що позивачем не надано жодних доказів щодо письмового та/або усного оповіщення відповідача про проведення загальних зборів 10 червня 2012 року, та взагалі не додано жодних доказів щодо письмового та/або усного оповіщення відповідача відносно проведення загальних зборів в грудні 2008 року (протокол № ОЗ-к-2008), 25 жовтня 2009 року (протокол № 04к-2009), 05 грудня 2010 року (протокол №05к-2010), 25 грудня 2011 року (протокол № О6к-2011), 10 червня 2012 року (протокол № 07к-2012), чим було порушено право відповідача щодо участі в діяльності загальних зборів Кооперативу. Позивачем в позовній заяві лише зазначено, що відповідачу неодноразово особисто (не зрозуміло ким!) в усній формі нагадували про необхідність проведення оплати заборгованості. Відповідно до пункту 5.6. статті 5 Статуту гаражного кооперативу «Орель» член кооперативу має право брати участь в діяльності загальних зборів Кооперативу (зборів уповноважених представників). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основним правом члену кооперативу є участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління. Таким чином, внаслідок того, що відповідача не було належним чином оповіщено щодо проведення загальних зборів 10 червня 2012 року, Відповідач не знала й не могла знати про проведення останніх. Відповідач була позбавлена права голосу та висловлення своєї думки щодо створення резервного фонду та розміру внеску до нього. Крім того, проведення загальних зборів ГК «Орель» проводилися з явними порушеннями. Так, відповідно до протоколу загальних зборів ГК «Орель» № 07-К-2012 від 10 червня 2010 року присутніх на зборах було 134 особи, що складає 51% від загальної кількості. Однак, за правомочність загальних збрів, за порядок денний, за рахункову комісію (по кожному із питань) проголосувало 132 особи -«ЗА», утрималось - не має, проти - не має. Виникає питання, куди ж ділись ще дві особи, які були присутні на зборах чи можливо взагалі не було достатнього кворуму для проведення зборів? Загальні збори, які були проведені 25 жовтня 2009 року (протокол № 04к-2009) взагалі є не правомочними, оскільки, відповідно до пункту 4.2.2 статті 4 Статуту гаражного кооперативу «Орель» загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів. Всього на загальних зборах 25 жовтня 2009 року було присутніх 92 особи, що складає 40% від загальної кількості, відсутніх 141 особа, що складає 60%. Таким чином, всі питання, що вирішувалися та були прийняті на цих загальних зборах є незаконними та не породжують будь-яких правових наслідків. Стосовно оплати послуг адвоката: копія угоди, доданої до позовної заяви для відповідача і надані суду в матеріали справи різняться - не містять однакових посилань на те, з ким укладена дана угода (представник від ГК «Орель»); на угоді відсутній підпис представника ГК «Орель»; в угоді заповнені лише п. 3,6,7 ст. 4 вищевказаної угоди, на угоді є підпис представника ГК «Орель»; на угоді стоїть печатка адвоката Кадникової; в угоді заповнені п. 3,6 ст. 4 вищевказаної угоди та інш.; крім того, в угоді зазначено, що клієнтом виплачено 1000.00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.) 24 грудня 2013 року, в той час як видатковий ордер ГК «Орель» на отримання коштів датований 26 грудня 2013 року. Сам адвокат участі в судовому засіданні особисто не приймав і таким чином правової допомоги не надавав. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Про обов'язковість підписання правочину сторонами та скріплення його печатками зазначається також в листі від 10 жовтня 2005 року № 19-14-587 Міністерства юстиції України «Щодо підписання уповноваженою особою письмового правочину та обов'язковості скріплення його печаткою». Правочин (угода) позивач про надання правової допомоги юридично не було вчинено, оскільки він не був підписаний зі сторони ГК «Орель», а тому позивач не може вимагати компенсації з відповідача за надання адвокатських послуг. Стосовно вимог про сплату членських внесків за 2 півріччя 2013 року - 210 грн., то суд вважає їх обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не заперечуються стороною відповідача. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірних дій відповідача, начебто пов'язаних з використанням коштів позивача, заборгованістю і завданням майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача) - не було, відбулося лише часткове не погашення боргу по сплаті членських внесків за 2 півріччя 2013 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає лише частковому задоволенню. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, позивач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права відповідача. Однак, жодних доказiв позивачем до суду не надано. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-якi домовленості i зобов'язання стосовно позивача (крім статутних і тих, які прямо передбачені законом) відносно завданої шкоди, боргу, предмета спору, а позивач не довів незаконність дій відповідача по всім вимогам (є лише частковість). Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно решти позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ГК «Орель» витрати на сплату членських внесків за 2 півріччя 2013 року в сумі 210 грн. і витрати на сплату судового збору в сумі 229 грн. 40 коп., а всього 439 грн. 40 коп., Гаражному кооперативу «Орель» в задоволенні решти позовних вимог до [PERSON] про стягнення боргу і витрат на правову допомогу слід відмовити. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання лише частково, переконливих доказів на спростування позиції відповідача позивач суду не надав, позовна заява в такому вигляді частково ґрунтується на законі та підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial