Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця (далі ДТГО «Львівська залізниця») звернулось з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2014 року під час обстеження земельної ділянки в межах території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області на 1694 км пікет 3 по 1695 км пікет 7 виявлено та встановлено факт самовільного захоплення земель смуги відведення залізниці відповідачем [PERSON] Згідно з актом повторного комісійного обстеження земельної ділянки від 30.09.2014 року встановлено, що домоволодіння відповідача розміщене на 1694 км ПК8. Ширина смуги відведення залізниці відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ІІ- ЗК № 000629 від 02.12.1997 року на цій ділянці становить 19,0 м. Відповідачем самовільно захоплено та огороджено парканом від земель залізниці земельну ділянку довжиною 0,4-0,8 м у напрямку осі 1-ї колії, ширина 29,2 м, загальною площею 0,001752 га, тобто 17,52 кв.м., чим порушено право користування позивача земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що відповідач порушив право користування позивача наданою земельною ділянкою для забезпечення функціонування залізничного транспорту, самовільно захопивши земельну ділянку. Також додатково пояснила, що на цей час відповідач фактично усунув перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, демонтувавши паркан. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що дійсно ним було обгороджено частину спірної ділянки, проте після отримання ним позовної заяви він все демонтував. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так положеннями ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України «Про транспорт», ст. 6, 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями та іншими будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного, пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями, іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 000629 від 02.12.1997 року, копії технічної документації із землеустрою, ДТГО «Львівська залізниця» належить право постійного користування земельною ділянкою площею 64,09 га на території Мукачівського району Закарпатської області в тому числі на території Чинадіївської селищної ради в межах ділянки № 2 від Б до В, що є смугою відведення залізниці під залізничним полотном. В ході проведення обстеження земельної ділянки на території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області в межах обслуговуючої дільниці ПЧ-14 перегону Чинадієво-Кольчино 1968+697 - 1697+223 виявлено самовільне захоплення земель смуги залізниці шляхом встановлення парканів. За результатами проведення обстеження був складений акт від 30.05.2014 року. Крім того, відповідно акту від 30.09.2014 року в ході повторного обстеження земельної ділянки було встановлено, що [PERSON], який є власником домоволодіння в [ADDRESS] та яке межує із землями відведених залізниці, самовільно захопив та огородив парканом земельну ділянку довжиною 0,4-0,8 м у напрямку осі 1-ї колії, ширина 29,2 м, загальною площею 0,001752 га, тобто 17,52 кв.м., яка відноситься до земель залізничного транспорту. Також судом встановлено, що дійсно відповідачем була самовільно захоплена частина зазначеної вище земельної ділянки, проте на час розгляду справи в суді [PERSON] демонтував огорожу, чим усунув перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Із зазначеним погодилася представник позивача, а відтак в силу ст. 61 ЦПК України така обставина, не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на наведене судом встановлено, що відповідачем не порушено жодних прав або інтересів позивача у зв'язку з демонтажем огорожі, перешкод в користуванні спірною земельною ділянкою відповідач не чинить, а відтак відсутній предмет позову, у зв'язку з чим, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, слід зробити висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed