Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, зазначивши, що 01.12.2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту та процентів та дав свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами, складає між ним та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість в загальному розмірі 31861,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із відповідними судовими витратами по справі. Представник позивача до суду не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність,\~в якій вимоги позову підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, причини своєї неявки не повідомив, натомість про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. З огляду на викладене, суд постановляє ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що 01.12.2012 року між банком та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи анкетою-заявою позичальника [PERSON], Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Так, із анкети-заяви позичальника встановлено, що [PERSON] був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згоден, що його заява разом із зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає кредитний договір між ним та позивачем. Згідно з п.1.1.2.7 укладеного договору відповідач зобовязався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Пунктом 2.1.1.7.6 договору передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Водночас, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом зясовано, що позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, тоді як відповідач [PERSON] всупереч умовам кредитного договору порушив строки повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 28.02.2017 року склала 31861,09 грн., в тому числі: заборгованість \~за \~кредитом в розмірі 2427,13 грн., заборгованість по процентам \~за користування кредитом 24346,90 грн., заборгованість за пенею та комісією 3093,67 грн., а також нарахований відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1493,39 грн.. Вирішуючи обґрунтованість вказаного позивачем розміру заборгованості, судом враховується, що кредитним договором було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, оскільки відповідач дані умови порушив, то відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору заборгованість по кредиту у розмірі 2427,13 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредит зі сплатою 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Отже, оскільки борг по процентах станом на 28.02.2017 року становив 24346,90 грн. і на даний час він не сплачений, вимоги позивача про стягнення вказаної суми є обґрунтованими. При цьому судом приймається до уваги те, що сумнівів у розрахунку боргу наданого позивачем немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 3093,67 грн. та штрафу в загальному розмірі 1993,39 грн. (фіксована частина та процентна складова), суд враховує положення ст.611 ЦК України, якою встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених чинним договором, більше, ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Згідно з п.1.1.5.21 Умов та Правил надання банківських послуг, при непогашенні кредиту в строк, встановлений Графіком погашення кредиту, процентів і винагороди, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого в заяві на приєднання до дійсного Договору для процентів, з дня виникнення простроченої заборгованості. У випадку непогашення вказаного простроченого зобовязання протягом 30 днів, всі платежі, що будуть сплачуватись після вказаної дати, являтимуться пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої Договором черговості на погашення тіла кредиту. Разом із цим, судом приймається до уваги, що згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільноправової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання зазначених положень Конституції України. Зазначені висновки відповідають правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в позові банку в частині стягнення штрафів в сумі 500,00 грн. (фіксованої частини) та 1493,39 грн. (процентної складової) слід відмовити, стягнувши при цьому 3093,67 грн. заборгованості за пенею. Підсумовуючи зазначене, загальний розмір боргу за кредитним договором, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» становить 29867,70 грн. (2427,13 грн. тіло кредиту + 24346,90 грн. проценти за користування кредитом + 3093,67 грн. заборгованість за пенею та комісією). В силу вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог банку на 93,7 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі1499,20 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial