Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В січні 2014р. позивач ПАТ «Платинум Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по текст у- відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому позивач просив суд: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 74,4 кв.м. та житловою площею 51,4 кв.м., яка належить на праві спільної часткової власності відповідачам 1, 2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27 грудня 2006р. за реєстровим № 5217, 5218 та зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 29 грудня 1994р. у реєстровій книзі № д.481-198 за № 5419 шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлюється на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості відповідачів 1, 2 перед позивачем за договором про іпотечний кредит № 1.06120998 від 27 грудня 2006р. (далі по тексту - кредитний договір) в сумі 799270,36 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом складає - 96099,91 дол. США, що еквівалентна в гривнях день проведення розрахунку заборгованості за курсом НБУ - 768126,58 грн.; сума заборгованості за відсотками - 3786,56 дол. США, що за курсом НБУ складає 30265,97 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 29 січня 2013р. по 17 грудня 2013р. - 877,81 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються з судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 грудня 2006р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачам 1, 2 було надано кредит в сумі 180000,0 дол. США на строк користування 120 місяців зі сплатою 10,5% річних. В забезпечення кредитного договору, 27 грудня 2006р. між сторонами було укладено іпотечний договір № 1.06120998 (далі по тексту - договір іпотеки), згідно якого предметом іпотеки є вищезазначена трикімнатна квартира, що належить відповідачам 1, 2 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки відповідачі 1, 2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений умовами цього договору не здійснюються, решта заборгованості не повертається, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представники: відповідача 1, третьої особи проти позову заперечували, зазначаючи, що відповідач 1, та її дитина не мають іншого житла, і вимоги позову суперечать положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідач 2, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, в судові засідання не з'являвся, поважності причин неявки суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Судом визнано неявку відповідача 2 неповажною. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача, відповідача 1, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом і неоспорювалося сторонами в судовому засіданні, 27 грудня 2006р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачам 1, 2 було надано кредит в сумі 180000,0 дол. США на строк користування 120 місяців зі сплатою 10,5% річних. В забезпечення кредитного договору, 27 грудня 2006р. між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідально до якого предметом іпотеки є вищезазначена трикімнатна квартира, що належить відповідачам 1, 2 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу. З матеріалів справи вбачається, що позичальники (відповідачі 1, 2) за кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконують, у зв'язку з чим станом на 17 грудня 2013р. сума заборгованості складає 799270,36 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Для належного виконання зобов'язань ст. 546 ЦК України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 (ч. 1) ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ч. 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст. 3 Закону «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до умов договору іпотеки у разі невиконання позичальниками умов основного зобов'язання іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. В той же час 03 червня 2014 р. був прийнятий Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1.1 вказаного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, оскільки вказаний Закон є чинним, відповідач 1 заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки, який згідно пояснень сторони відповідача 1 та матеріалів справи є єдиним місцем проживання відповідачів на Україні, доказів про наявність іншого нерухомого майна у відповідачів суду не подано, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed