Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] народився спільний з відповідачем син [PERSON] . 22.05.2017 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , та змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 10.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею, коштів на виховання та утримання неповнолітнього сина не вистачає, оскільки на даний час вона офіційно не працевлаштована, будь-якої соціальної допомоги не отримує. Враховуючи зростання вартості рівня життя підвищення цін на продукти харчування, одяг, ліки, енергоносії, позивач не в змозі самостійно забезпечити дитині достатній та необхідний рівень життя. Відповідач добровільно не надає необхідних коштів для утримання та забезпечення дитини. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] іншим особам аліменти не виплачує, на утриманні непрацездатних осіб не має, офіційно не працює. Посилаючись на\~вказані обставини,\~позивач просила\~суд стягнути\~з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.04.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду, в якій просила розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце проведення\~засідання повідомлений\~належним чином,\~ відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.03.2015 року Виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 10.12.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач [PERSON] проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON] , 2015 р.н., що підтверджується довідкою виданою 16.01.2019 року виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за №263. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 18.01.2019 року №14667 [PERSON] у період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року отримала дохід у вигляді соціальних виплат у розмірі 1720,00 грн. З довідки №51 від 16.01.2019 року, вбачається, що [PERSON] не зареєстрована як безробітна в Новопсковському районному центрі зайнятості. Відповідач [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дитини коштів, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181, ст. 183 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки розмір аліментів сторонами не оспорюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 22.01.2019 року. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved