Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, б. 15, кв. 55 «а», інвалід II групи безстроково, перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 1998 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2010 визнана недієздатною, опікуном призначена мати - [PERSON]. Усього 10 госпіталізацій. У клінічній картині параноїдна, афективно-маячна, парафренна симптоматика. Хвороба протікає безперервно, з недостатньо якісними ремісіями з формуванням психопатоподібного типу дефекта. Попередня виписка 23.03.2017. Згідно заяви матері-опікуна: відмовляється від приймання таблеток, роздратована, не спить, «несамовито кричать, буянить, розбиває кулаками стіни, на мене кидається, якщо я заговорю про чоловіка, загрожує мені». 30.08.2017 о 10.30 у супроводі матері звернулася до дільничного психіатра в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, дано направлення на госпіталізацію. Оглянута черговим лікарем приймального відділення, який діагностував важке психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії з агресивними тенденціями на адресу матері, у зв'язку з чим госпіталізована у примусовому порядку. 30.08.2017 о 13.30 оглянута комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: свідомість збережена. Орієнтована всебічно вірно. Охоче вступає в бесіду, але одержати відповіді по суті питання не представляється можливим тому що бесіду веде в стилі монологу. Голосна, прискорена, непослідовна, вітіювата мова. Дуже докладно, із дрібними деталями, намагається розповісти про своє життя із самого раннього дитинства, при цьому виявляє розлади мислення у вигляді паралогічності, аморфності, непослідовності, з зізковзуванням. На запитання про відношення з матір'ю озлобляється, заявляючи, що мати та невістка «гноблять мене, забороняють спілкуватися навіть по телефону з коханою людиною (колишнім чоловіком)... й мати, й невістку можу смикати за ниточки, як маріонеток (показує як саме) і так я ними керую...». При цьому не заперечує агресивних тенденцій, в основному на адресу матері, заявляючи, що вона не тільки забороняє їй спілкуватися з колишнім чоловіком, а й .постійно б'є по губах, «у мене виникає бажання і її бити, але я поки стримуюся і зі злості починаю бити в стіну й те, що перебуває під рукою... розбиваю скло». Повідомляє, що приблизно 2 тижні назад «я побачила в образі матері обличчя давно померлої бабусі... я зі злістю на неї фиркнула, і вона зникла». Наявність слухових обманів сприйняття заперечує, «тільки давно було, що я чула якісь голоси, коли ще працювала». Інтелект, пам'ять без грубих розладів. Без критичної оцінки свого стану. Теперішній стан хворої можна кваліфікувати, як важкий психічний розлад у параноїдної шизофренії, параноїдного синдрому з агресивними тенденціями на адресу матері-опікуна. Таким чином, примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечував. Прокурор заяву підтримав і просив суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Опікун [PERSON] наполягала на задоволенні заяви. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 30.08.2017 року оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON], [INFO], страждає на важкий психічний розлад у параноїдної шизофренії, параноїдного синдрому з агресивними тенденціями на адресу матері-опікуна. Таким чином, примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved