Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

В січні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок неправомірного відчуження його особистої власності, посилаючись на те, що відповідач, діючи всупереч виданій на його ім`я генеральної довіреності від 30.05.2915 року щодо належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17.04.2014 року, незаконно відчужив своєму батькові [PERSON] спірний автомобіль марки «Chevrolet Aveo» [NUMBER] чорного кольору, чим завдав справжньому власнику [PERSON] матеріальної шкоди на суму вартості автомобіля в розмірі 87\~686,40 грн., яку він просив суд стягнути з відповідача. В ході судового розгляду за клопотанням позивача та його представників до участі у справі в якості співвідповідача було залучено батька відповідача [PERSON] [PERSON] , у зв`язку з чим було змінено позовні вимоги на пропозицію стягнути с [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 87\~686,40 грн., по 43\~843,20 грн. з кожного. В судовому засіданні позивач та його представники свої позовні вимоги до обох відповідачів підтримали та просили позов задовольнити із викладених в ньому підстав. Відповідачі та їх представники позову не визнали та проти його задоволення заперечили, вказавши, що спірний автомобіль був придбаний ними за спільні кошти, проте доказів на підтвердження своїх слів не надали, вважаючи при цьому, що відповідач [PERSON] діяв у відповідності до наданих йому відповідною довіреністю позивача, повноважень. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] не зміг достовірно пояснити суду чиїми грошима відбувався розрахунок з продавцем автомобіля [PERSON] у м. Вінниця, коли спірний автомобіль їздили купляти подружжя [PERSON] . В ході судового розгляду судом було заслухано пояснення сторін та їх представників, показання свідків, а також досліджено письмові матеріали справи. Судом об`єктивно встановлено, що будучи єдиним законним власником автомобіля марки Chevrolet Aveo, моделі 2006 року випуску, ідентифікаційний номер ( [NUMBER] ) KL1SF69YE7B059994 д.н.з. [NUMBER] , чорного кольору (Далі спірний автомобіль), придбаного 17.04.2014 року за власні кошти в попереднього його власника громадянки [PERSON] на підставі довідки-рахунку ВІА422290 від 14.04.2014 року, позивач [PERSON] в подальшому здійснив його перереєстрацію на своє і`мя у відповідному підрозділі 6801 ВРЕВ м. Хмельницького (а.с. 54, 108). В свою чергу, згодом, [PERSON] генеральною довіреністю від 30.05.2015 року, виданою приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Мельник А.В., уповноважив свою доньку [PERSON] та свого зятя - першого відповідача [PERSON] учиняти від його імені дії щодо належного йому спірного автомобіля, в тому числі, представляти його інтереси в усіх можливих державних і не державних органах, підприємствах і організаціях з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, наданням в користування та відчуження автомобіля, зняття його з обліку, одержання транзитних номерів, а також укладати від його імені договори щодо розпорядження та користування автомобілем, визначаючи на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми, тощо. Проте, всупереч наданих йому повноважень, відповідач [PERSON] , на фоні погіршення сімейних відносин із донькою позивача [PERSON] своєю дружиною [PERSON] (уродженою [PERSON] ) та членами її родини, діючи умисно, з корисливою метою, вочевидь використовуючи довіру позивача, яка ґрунтувалася на особистих (родинних) та юридичних (на підставі довіреності) стосунках з ним, з метою присвоєння спірного автомобіля та в подальшому грошей отриманих від його протиправної реалізації, вчинив 12.12.2014 року від імені позивача [PERSON] угоду на підставі довідки-рахунку № ВІА 803339 від 11.12.2014 року, виданої ФОП [PERSON] (а.с.8) щодо відчуження спірного автомобіля на користь свого батька та другого відповідача у даній справі [PERSON] (а.с. 10, 108), внаслідок чого другий відповідач [PERSON] того ж дня зняв вказаний автомобіль з обліку в Територіальному сервісному центрі 6841 Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області (м. Хмельницький). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки ТСЦ 6845 від 24.05.2019 року за вих. № 31/2/5-445, другий відповідач [PERSON] шляхом видання довіреності за № НН1891885 від 28.08.2018 року [PERSON] в рахунок продажу спірного автомобіля за 3400 доларів США, створив умови для уповноваження останнім [PERSON] на розпорядження вказаним автомобілем, також фактично здійснивши його продаж останньому, на підставі чого той 07.09.2018 року, в свою чергу, уклав юридичний договір купівлі-продажу спірного автомобіля за № 6845/2018/1094507 на користь своєї дружини [PERSON] , продавши їй спірний автомобіль за 30\~000 грн. та здійснивши його реєстрацію в ТСЦ 6845 РСЦ МВС у Хмельницькій області (м. Шепетівка) на підставі заяви № 203007774 від 07.09.2018 року (а.с. 110-115). Так, вирішуючи вказаний спір, суд враховує положеннями частини 1 статті 317 Цивільного Кодексу України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; частини 1 статті 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; Разом з\~тим,\~у відповідності\~до ст.\~244\~ЦК України, суд також бере до уваги, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. В\~свою чергу,\~згідно ст.. 240 ЦК України, представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Крім того, із положень ст. 241\~ЦК України\~вбачається,\~що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює,\~змінює,\~припиняє цивільні\~права та\~обов`язки\~особи,\~яку він\~представляє,\~лише у\~разі наступного\~схвалення правочину\~цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. З огляду на наведені вище положення чинного цивільного законодавства України, досліджуючи підстави поданого [PERSON] до відповідачів позову, суд дійшов висновку, що перший відповідач [PERSON] при укладенні усіх зазначених вище правочинів на підставі довіреності [PERSON] вийшов за межі наданих нею повноважень, оскільки, вочевидь, діяв не в інтересах свого довірителя, як це витікає із змісту згаданої довіреності від 30.05.2015 року та конкретних його дій, внаслідок чого [PERSON] , всупереч його волі, був протиправно позбавлений [PERSON] належного йому на праві приватної власності майна у вигляді спірного автомобіля. Так, на думку суду, недобросовісність дій [PERSON] дістала прояв у безпідставному, з точки зору цивільно-правових інтересів його довірителя [PERSON] , передорученні права розпоряджатися і користуватися майном останнього третім особам, зокрема, [PERSON] , який у свою чергу довіреністю від 28.08.2018 року уповноважив на такі дії [PERSON] , який в свою чергу продав спірний автомобіль своїй дружині [PERSON] , що явно не відповідало волі та інтересам власника [PERSON] та вочевидь було зроблено без його відома та відповідного юридичного схвалення в порядку ст. 241 ЦК України. Як було встановлено із пояснень першого відповідача [PERSON] , він отримав від [PERSON] при укладені довіреності на ім`я останнього гроші за фактичний продаж спірного автомобіля в сумі 3400 доларів США, однак, всупереч встановленому абзацом 6 Довіреності від 30.05.2015 року для нього обов`язку «укладати від мого імені договори щодо розпоряджання та користування (не володіння) автомобілем визначаючи на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні за цими договорами грошові суми» зазначені кошти довірителю [PERSON] не передав, привласнивши їх собі. Аналізуючи вказані вище встановлені судом обставини та істинні наміри сторін по відношенню до спірного майна, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливу наявність у діях обох відповідачів ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за ознакою вчинення за попередньою змовою групою осіб та завдання значної шкоди потерпілому, що вочевидь потребує відповідної перевірки у встановленому Законом кримінально-процесуальному порядку. Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої «обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників», суд вважає такі пояснення відповідача [PERSON] щодо одержання грошей від [PERSON] даними, на підставі яких суд встановив наявність повідомлених ним обставин (фактів). Разом з тим, суд критично оцінює пояснення обох відповідачів щодо передачі грошей батьком [PERSON] сину [PERSON] для купівлі авто у первісного власника [PERSON] , оскільки ними в обґрунтування вказаних пояснень не надано жодних належних чи допустимих доказів володіння коштами, достатніми для самостійного придбання спірного автомобіля. Водночас, вирішуючи питання належності та допустимості наданих позивачем та його представниками доказів, суд, у відповідності до вимог вже згаданої вище ст.. 81 ЦПК України, не вважає наданий ними висновок експертного дослідження спірного автомобіля № 106/16 від 21.06.2016 року, як доказ нанесеної позивачеві матеріальної шкоди в сумі 87\~686,40 грн., оскільки ним було встановлено лише вартість матеріального збитку власнику спірного автомобіля в сумі 19\~286,17 грн. З огляду на викладене, при встановлені судом неправомірності дій першого відповідача [PERSON] в частині реалізації своїх повноважень щодо спірного автомобіля по відношенню до позивача [PERSON] , як його довірителя, суд, позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги останнього щодо нанесення йому матеріального збитку у визначеному ним у позові розмірі, у зв`язку із їх неналежною доведеністю. Разом з тим, при виготовлені повного рішення судом було виявлено описку у вступній та резолютивній частинах короткого рішення суду від 22.06.2020 року у вигляді невірного зазначення прізвищ відповідачів, тому в подальшому суд вважає правильним зазначення відповідачів в даній цивільній справі за іменами « [PERSON] » та « [PERSON] », у зв`язку з чим, вказана вище описка буде виправлена окремим судовим рішенням розглянутим і ухваленим за ініціативою суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed