Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Громадянка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до громадянина [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно на утримання на період навчання до 30.06.2019 року повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, визнав частково та вважає, що зможе сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини своїх доходів. Під час розгляду справи по суті, представник позивачки [PERSON] громадянин [PERSON] позов підтримав повністю, суду пояснив, що виховання та утримання дітей є обовязком батька, а саме відповідача [PERSON]Зі слів представника, позивачка [PERSON] із початку жовтня 2016 року немає постійного місця роботи, тому не може сама утримувати сина, який навчається на денній (державній) формі навчання в університеті у місті Рівне. Представник позивачки також пояснив, що кошти на утримання сина необхідні для його лікування, так як він має захворювання зору, а також на харчування, проїзд у транспорті, на одяг. Представник [PERSON] також висловив думку про те, що мати відповідача [PERSON] отримує пенсію, тому дані обставини не можуть впливати на матеріальний стан відповідача. У своєму письмовому поясненні, скерованому на адресу суду, позивачка [PERSON] також підтримала свої позовні вимоги та вказала, що аліменти необхідні для харчування сина, для лікування його у звязку із захворюванням очей, для купівлі одягу, оплати гуртожитку, проїзду в транспорті. Із пояснення позивачки, відповідач [PERSON] своєму синові нічого не купляв та не допомагав (а.с.32) Відповідач [PERSON] позов щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається, визнав частково, суду пояснив, що зможе сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини своїх доходів. Відповідач заперечив обставини у письмовому поясненні позивачки [PERSON] про те, що він не надавав допомоги своєму синові. Зі слів [PERSON], сплачуючи на його утримання аліменти до повноліття, він також надавав йому у 2015 році кошти на купівлю рюкзака та на інші речі, спілкувався з ним як батько. При цьому, відповідач вказав, що позивачка перешкоджала йому у зустрічах для спілкування з сином. Також, [PERSON] пояснив, що він розуміє про необхідність утримання ним сина, який навчається, але третю частину своїх доходів він не може витрачати на аліменти. Так, на даний момент він одружений, у його сімї проживають дві неповнолітніх дочки дружини від іншого щлюбу та мати похилого віку. Йому необхідно витрачати кошти на утримання своєї хворої матері похилого віку, яка потребує постійного лікування та стороннього догляду. Сам відповідач також переніс захворювання гепатит, і тому також потребує лікування, на яке необхідно кошти. Відповідач підтвердив, що єдиним джерелом його доходу є його заробіток на посаді фельдшера комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної Ради. Взявши до уваги пояснення сторін та представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши інші встановлені обставини, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. 29.05.2006 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с.2-4,20,21). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], який досяг повноліття (віку вісімнадцяти років) 24.06.2016 року (а.с.2-4, 6). Згідно письмової довідки №477 від 09.06.2016 року, громадянин [PERSON] з 01.09.2015 року є студентом першого курсу психолого - природничого факультету Рівненського державного гуманітарного університету денної державної форми навчання за спеціальністю «екологія» (а.с.5). Таким чином, беручи до уваги дослідженні письмові докази щодо батьківства відповідача [PERSON] до його повнолітнього сина та навчання останнього у Рівненському державному гуманітарному університеті денної державної форми навчання за спеціальністю «екологія» з 01.09.2015 року, вважаючи на норми ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обовязку щодо утримання свого сина. Згідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Під час розгляду справи по суті, судом досліджені докази, які підтверджують можливість надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги своєму синові. Так, згідно довідки про доходи комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної Ради від 01.08.2016 року, відповідач [PERSON] у даному закладі працює на посаді фельдшера, загальна сума його доходів з 01.02.2016 року по 31.07.2016 рік становить 32\~034 гривні 81 копійки (без урахування аліментів) (а.с.25). При цьому,

Outcome: partial