Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

В червні 2010 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням позичити йому кошти в розмірі 34 000 доларів США. Відповідач погодився дати гроші в борг, однак за умови передачі йому в заставу майна, як гарантію забезпечення виконання ним грошового зобов`язання. Єдиним майном, яке перебувало в позивача особистій приватній власності, були житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1942 та, кадастровий номер 7324583000:02:001:0047, за цією ж адресою. Відповідач погодився виступити іпотекодержателем зазначеного нерухомого майна, шляхом укладення відповідних договорів. Так, 17.06.2010 року позивач та [PERSON] написали розписку, згідно якої позичили у відповідача 34 000 доларів США, за які в заставу вони надали («переписали») будинок. Дати повернення боргу не зазначено, а тому за домовленістю це мала бути перша вимога позикодавця. 25.06.2010 року позивач із відповідачем прибули до нотаріуса, де, як він вважав, було укладено договори застави (іпотеки) на житловий будинок та земельну ділянку. Однак, в серпні 2019 року позивач отримав з Сторожинецького районного суду Чернівецької області рекомендований лист із ухвалою про відкриття провадження у цивільній справі № 723/2877/19 за позовом [PERSON] до нього про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом зняття з реєстрації та виселення. Разом із ухвалою надіслано примірник позовної заяви із додатками до неї, в тому числі договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 25.06.2010 року, які знаходяться по [ADDRESS] . Позивач не мав на меті укладення договорів купівлі-продажу належного йому єдиного житла та земельної ділянки, а тільки передавав їх в заставу (іпотеку) під грошове зобов`язання. Більше того, він не отримував коштів за це майно, а з червня 2010 року безперешкодно і постійно проживає та зареєстрований в цьому будинку. За таких обставин, враховуючи вчинення правочинів під впливом помилки, він змушений звернутись в суд про визнання їх недійсними. Просив застосувати ст. ст. 203, 215, ч. 1 655 ЦК України до цих правовідносин, визнати договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними, у зв`язку із недосягненням згоди про всі істотні умови договору купівлі-продажу, недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак на адресу суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовільнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, однак на адресу суду направили письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, надавши суду відзив на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні, суд розцінює як недостовірні та необ`єктивні, оскільки вони є зацікавленими особами щодо вирішення спору на користь позивача. Вивчивши матеріали провадження та заслухавши показання свідків, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити за недоведеністю вимог на підставі наступного. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підставі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що в червні 2010 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням позичити йому кошти в розмірі 34 000 доларів США. Відповідач погодився дати гроші в борг, однак за умови передачі йому в заставу майна, як гарантію забезпечення виконання ним грошового зобов`язання. Єдиним майном, яке перебувало в позивача у особистій приватній власності, були житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1942 та, кадастровий номер 7324583000:02:001:0047, за цією ж адресою. Відповідач погодився виступити іпотекодержателем зазначеного нерухомого майна, шляхом укладення відповідних договорів. Так, 17.06.2010 року позивач та [PERSON] написали розписку, згідно якої позичили у відповідача 34 000 доларів США, за які в заставу вони надали («переписали») будинок. Дати повернення боргу не зазначено, а тому за домовленістю це мала бути перша вимога позикодавця.(а.с. 8) 25.06.2010 року позивач із відповідачем прибули до нотаріуса, де, як він вважав, було укладено договори застави (іпотеки) на житловий будинок та земельну ділянку. Однак, в серпні 2019 року позивач отримав з Сторожинецького районного суду Чернівецької області рекомендований лист із ухвалою про відкриття провадження у цивільній справі № 723/2877/19 за позовом [PERSON] до нього про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом зняття з реєстрації та виселення. Разом із ухвалою надіслано примірник позовної заяви із додатками до неї, в тому числі договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 25.06.2010 року, які знаходяться по [ADDRESS] . (а.с. 10) Відповідно дост.263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Як вбачається із договорів купівлі-продажу житлового будинку п. 3 та земельної ділянки п. 2.1 продаж нерухомих об`єктів проводився за визначену у договорах суму, яку продавець отримав від покупця повністю до підписання цих договорів. Таким чином, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, безпосередньо досліджені під час судового розгляду, застосувавши норми що регулюють спірні правовідносини, з мотивів наведених вище,

Outcome: dismissed