Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

В червні 2015 р.[PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 01.10.1988 р.був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Шевченківським відділом РАЦС м. Запоріжжя,актовий запис № 895. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Подружнє життя з відповідачем не склалося ,відносини та спільне господарство між сторонами припинені з січня 2014 р. Посилаючись на те,що відповідач ухиляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС, сторони втратили довіру,мешкають окремо, збереження сім*ї неможливо, позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивачка надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судової повістки поштою. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ч.1,3 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання,судова повістка надсилається фізичній особі за адресою її зареєстрованого місця проживання або перебування. З матеріалі справи видно, що відповідач зареєстрований за адресою,вказаною позивачем в позовній заяві,а саме в [ADDRESS]. За вказаною адресою реєстрації [PERSON] були направлені судова повістка з додатками,які повернуті суду установою пошти за закінченням терміну зберігання. Статтею 76 ЦПК України встановлено порядок вручення судових повісток, зокрема в частині 1 цієї статті вказано, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Згідно із ст.77 ЦПК України,у разі відсутності заяви сторони або іншої особи,яка бере участь у справі,про зміну місця проживання або місця знаходження,судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою,навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Жодних заяв про зміну місця проживання або про направлення кореспонденції на іншу адресу,відмінну від адреси реєстрації,відповідач не подавав,таким чином не повідомляв про необхідність направляти судові повістки за місцем його перебування,невідомим позивачу та суду. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 01.10.1988 р.[PERSON] та [PERSON] уклали шлюб,зареєстрований Шевченківським відділом РАЦС м. Запоріжжя ,актовий запис № 895,після одруження прізвища чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON],про що надана копія свідоцтва про укладення шлюбу. З січня 2014 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними за такий тривалий час не відбулося. В позовній заяві позивачка вказала про відсутність намірів поновлювати спільне проживання з відповідачем та не бажає зберігати сім*ю,разом з тим,відповідач заяв про надання сторонам строку на примирення не вчиняв. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя і збереження сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи вказують на те,що сторони не мають наміру відновлювати шлюбні стосунки. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та відповідача,порушує особисті інтереси, що мають істотне значення, протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved