Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті 29 вересня 2012 року її матері [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки, площею 6,26 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Калинівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері залишилося в спадок 2/3 частини зазначеного нерухомого майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представила нотаріусу належним чином оформлені правовстановлюючі документи: отримавши земельну ділянку в спадщину після смерті свого чоловіка та сина мати не зареєструвала її належним чином. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, оскільки в передбачений законом шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими свідоцтвами підтверджується отримання матір`ю у власність ділянки в порядку спадкування, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла аналогічна заява, в якій також було зазначено про визнання позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 29 вересня 2012 року в селі Калинівка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина 2/3 частини земельної ділянки, площею 6,26 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Калинівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. Земельну ділянку 1/3 її частини [PERSON] отримала в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 6 жовтня 2005 року, а її іншу 1/3 частину вона отримала після смерті свого сина [PERSON], померлого 13 січня 2008 року, про що їй Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області були видані 25 листопада 2011 року свідоцтва про право на спадщину за законом. Первісно земельна ділянка належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III-МК № 018285, а після його смерті ділянку успадкували в порядку спадкування за законом його донька [PERSON], дружина [PERSON] та син [PERSON]: по 1/3 частині кожен. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги спадкування за законом відносяться діти та батьки спадкодавця. Позивачка [PERSON], яка до одруження в 2006 році мала прізвище [PERSON], була дочкою [PERSON], померлої 29 вересня 2012 року. Таким чином позивачка, в зв'язку зі смертю своєї матері, відноситься до спадкоємців першої черги після її смерті за правом представлення. Вона прийняла спадщину, оскільки в передбачений законом шестимісячний термін подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців цієї ж черги, які прийняли спадщину, судом не встановлено. Далі, під час оформлення спадщини на 2/3 частини земельної ділянки після смерті матері позивачка отримала розяснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представила належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на дану нерухомість. За пунктом 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. Так, було зясовано, що після прийняття матір`ю спадщини після смерті свого чоловіка та сина, вона отримала свідоцтва про право на спадщину, однак за життя за державною реєстрацією свого права не звернулась. В той же час, це не скасовує належність померлій на праві власності 2/3 частини вищевказаної земельної ділянки, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку не скасовані і є діючими, вони підтверджують, що [PERSON] отримала у власність 2/3 частини земельної ділянки після смерті свого чоловіка, а потім сина. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та не оформлення правовстановлюючих документів. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved