Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся представник Харківського національного університету внутрішніх справ з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути витрати, пов`язані з утриманням, а саме грошові кошти у розмірі 43\~164,14 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України з 16 серпня 2013 року по 31 липня 2018 року. 02.09.2013 року між відповідачем, ХНУВС та ГУМВС України в Харківській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Наказом ХНУВС від 18.08.2016 року №68 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відрекомендували до ГУНП в Харківській області для подальшого проходження служби. 15.02.2017 року на виконання вимог ЗУ «Про Національну поліцію» між відповідачем, ХНУВС та ГУНП в Харківській області укладено Додатковий договір до Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Наказом ГУНП в Харківській області від 31.07.2018 року №200 о/с відповідача звільнено відповідно до ЗУ «Про національну поліцію» за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням). Договором передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 Договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у начальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно п.3 Договору підставою такого відшкодування є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Згідно довідки-розрахунку, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 43\~164,14 грн. Згідно п.4.4 Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Згідно п.1 Додаткового договору ХНУВС, що здійснював навчання та підготовку особи, як фахівця для потреб міліції, продовжує здійснювати його навчання та підготовку, як фахівця для потреб Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення. Відповідач добровільно не відшкодував кошти, пов`язані з його утриманням. Листом ГУНП в Харківській області від 31.07.2018 року повідомлено ХНУВС про звільнення відповідача зі служби. Ухвалою судді від 18.02.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній повністю не визнає заявлені позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення з тих підстав, що обов`язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускником порушує конституційне право громадянина на працю, що вільно ним обирається або на яку він вільно погоджується та право на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, суперечить зобов`язанню держави скасувати обов`язкову працю і не вдаватися до будь-якої її форми як методу мобілізації і використання робочої сили для потреб економічного розвитку. Крім того зазначає, що 07.11.2015 року набув чинності ЗУ «Про Національну поліцію», а ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1990 року втратив свою силу. Постановою КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права, територіальний орган Національної поліції, Головне управління Національної поліції в Харківській області і відповідно ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальний орган Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. Також вказує, що 06.11.2015 року він був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ без порушення умов договору про навчання, а в подальшому прийнятий на службу в поліцію, тобто в іншу установу, звідки і був звільнений за власним бажанням. При цьому Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, що виступало замовником у договорі від 02.09.2013 року має бути ліквідовано, а згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.03.2019 року перебуває у стані припинення. В той же час, Головне управління Національної поліції в Харківській області, яке створилось 07.11.2015 року, не є правонаступником управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, тому не має відношення до договору про навчання від 02.09.2013 року. Вказує, що звільнення зі служби відбулось ще 06.11.2015 року у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, а не за власним бажанням, через службову невідповідність чи за порушення дисципліни, тому відсутні підстави для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Зазначає також, що на момент набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію» типової форми контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається, а також, порядку відшкодування Міністерству внутрішніх справ України витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі жодним нормативно правовим актом не визначено. Вважає додатковий договір нікчемним. Також посилається на те, що 04.03.2017 року ним закінчено ХНУВС, а постанова КМУ №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» прийнята після залічення ним навчального закладу, а відповідно до норм Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову повністю. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Суд, заслухавши вступне слово відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції з 16 серпня 2013 року по 31 липня 2018 року. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 серпня 2013 року №179 о/с [PERSON] прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 16.08.2013 року та присвоєно звання «рядовий міліції». 02 вересня 2013 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора [PERSON] , Головним управлінням МВС України у Харківській області в особі начальника генерал-майора міліції Демченка Олега Михайловича та рядовим міліції Сімоновим Самсоном Саввичем укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Наказами ХНУВС від 04 серпня 2014 року №371 о/с, від 31.08.2015 року №357 о/с, від 18.08.2016 року №548 о/с [PERSON] переведено на наступний курс. Наказом ХНУВС від 04 березня 2017 року №68 о\\с відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандирували до ГУНП в Харківській області для подальшого проходження служби. Наказом ГУНП в Харківській області від 31 липня 2018 року №200 о/с [PERSON] звільнено відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.77 вказаного Закону. Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 договору, особа зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п.3.3 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. У відповідності до п.4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (п.4.4 Договору). 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права, територіальний орган Національної поліції Головне управління Національної поліції в Харківській області та ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальний орган Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. Законом України «Про Національну поліцію» від 07.11.2015 та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730 правонаступництва між територіальними органами МВС України, апаратом МВС України, а також центральним органом Національної поліції України та його територіальними органами, не передбачено. Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, укладеного до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію», а отже посилання позивача на положення ч. 4 ст. 74 вказаного закону є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України, закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. З моменту набрання законної сили Законом України «Про Національну поліцію», утворення Головного управління Національної поліції України в Харківській області та набуття ХНУВС статусу вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, між відповідачем, позивачем та ГУНП України в Харківській області тристоронньої згоди в будь-якій формі укладено не було. Наданий до суду Додатковий договір від 15 лютого 2017 року до Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 02.09.2013 року не можна вважати тристоронньою угодою між позивачем, Головним управлінням Національної поліції України в Харківській області та відповідачем, оскільки він не містить підпису та печатки уповноваженого представника Головного управління Національної поліції. Відповідно до вимог ст.ст.10, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивачем, на виконання свого процесуального обов`язку не надано належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача суми коштів за утримання у вищому навчальному закладі. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про Національну поліцію»,

Outcome: dismissed