Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про повернення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.07.2013 [PERSON] видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на керування та розпорядження транспортним засобом марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , терміном до 03.07.2018. Дана довіреність ґрунтувалася на усному договорі-дорученні довірителя - [PERSON] із повіреним - [PERSON] про зобов`язання відчужити вищевказаний автомобіль за його ринковою вартістю та повернути отримані кошти довірителю. З того часу відповідач періодично користувався транспортним засобом та розповідав [PERSON] про те, що скоро з`явиться покупець, який сплатить за ТЗ належну суму коштів. Згодом відповідач перестав спілкуватися із позивачкою та уникати зустрічей із нею. 19.03.2018 позивач звернулась до нотаріуса із заявою про скасування довіреності. Оскільки позивачка не змогла зв`язатись із відповідачем, 20.03.2018 вона звернулася до поліції. Того ж дня позивачу було повідомлено, що ТЗ переоформлений на рідного сина [PERSON] . На адвокатський запит регіональним сервісним центром МВС в м. Києві від 15.03.2018 було повідомлено, що 31.01.2018 в Територіальному сервісному центрі 8043 РСЦ МВС в м. Києві здійснено перереєстрацію даного ТЗ на ім`я [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії [NUMBER] від 03.07.2013, свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 14.05.2009 та договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018, укладеного в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві. Відповідно до договору купівлі-продажу ціна за ТЗ складає 232 565, 00 гривень. Отримання відповідачем грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку із виконанням доручення. Відповідно до звіту про оцінку майна вартість транспортного засобу марки ТОYОТА САМRY 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 03.04.2018 становить 295 000, 00 гривень. Отже ринкова вартість ТЗ становить не 232 565, 00 гривень, а 295 000, 00 гривень. Отже відповідач зобов`язаний повернути кошти у відповідності до ринкової вартості автомобіля, а саме у розмірі 295 000, 00 гривень за здійснення його відчуження згідно умов договору доручення, укладеного із позивачем. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на її користь коштів в розмірі 295 000, 00 гривень за здійснення його відчуження. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 04.05.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також даною ухвалою запропоновано відповідачу надати суду відзив та докази у строк, встановлений судом. Ухвалою суду від 04.06.2018 витребувано докази від [PERSON] . Ухвалою суду від 17.07.2018 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено[PERSON] , запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи та повторно направлено [PERSON] ухвалу суду від 04.06.2018 для виконання. Ухвалою суду від 11.07.2019 у справі призначено автотоварознавчу експертизу на час проведення якої провадження по справі було зупинено. 30.09.2019 судом отримано від Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновок експерта від 25.09.2019, а 09.10.2019 - матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 10.10.2019 поновлено провадження тапризначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 07.11.2019 забезпечено позов. З матеріалів справи вбачається надання представником відповідача відзиву на позов 21.06.2018, представником позивача відповіді на відзив 12.07.2018 (одержано судом 16.07.2018) та письмових пояснень третьою особою, яка не заявляє самостійних вимогщодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] 01.08.2018 (одержано судом 02.08.2018). У відзиві представник відповідача зазначив, що доручення позивача не містить зобов`язання відповідача продати ТЗ за ринковою ціною чи за будь-якою заздалегідь визначеною сторонами. Тому, відповідач мав право реалізувати ТЗ без обмежень його вартості, відповідно ціна даного ТЗ була визначена на момент його продажу враховуючи його реальний стан, амортизацію та дефекти зносу. Також довіреністю не було встановлено строків та обов`язку повіреного стосовно передачі коштів довірителю. Враховуючи одностороннє припинення зобов`язань з боку довірителя та відсутність укладеного між сторонами договору доручення в простій письмовій формі, з моменту скасування довіреності будь-які зобов`язання сторін припинилися. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору. З моменту видачі довіреності до моменту реалізації ТЗ пройшло близько чотирьох років та шести місяців, тому відповідач має право на отримання плати від позивача за утримання ТЗ. Так за час виконання договору доручення відповідач поніс витрат на 95 300, 00 гривень, які позивачем не відшкодовано. Тому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Представник позивача вказала, що між сторонами був укладений безоплатний, односторонній договір доручення. Розрахунок понесених відповідачем витрат немає ніякого доказового значення для вирішення даного спору, не впливає і не впливатиме на його обов`язок передати позивачу все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Скасування довіреності також не має наслідком звільнення відповідача від обов`язку передачі позивачеві одержаного ним у зв`язку із виконанням доручення у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦІК України. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов`язання. Тому, представник позивача просила не брати до уваги аргументи відповідача, викладені у відзиві, та задовольнити позов у повному обсязі. В своїх письмових поясненнях [PERSON] зазначив, що 31.01.2018 ним було придбано у його батька - [PERSON] автомобіль TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] за договірною ціною 232 565, 00 гривень. Однак, вартість даного ТЗ він вважає несправедливою та такою, що не відповідає дійсній його ринковій вартості. У зв`язку із чим він звернувся до суду із позовом про розірвання договору купівлі-продажу даного ТЗ та повернення йому сплачених коштів. 07.11.2019, в підготовчому засіданні, представником третьої особи надано витребуваний судом ухвалою від 04.06.2018 доказ. Ухвалою суду від 07.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, а саме в сумі 162 514, 40 гривень, що становить ринкову вартість ТЗ станом на день укладення договору купівлі-продажу, тобто станом на 31.01.2018, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи. В задоволенні решти позовних вимог представник відповідача просила суд відмовити, оскільки вважає вимоги в цій частині необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на їх необґрунтованість і недоведеність. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03.07.2013 [PERSON] оформила довіреність на ім`я [PERSON] , уповноваживши останнього на розпорядження (продаж, обмін, закладення, здачу в оренду) та експлуатацію належним їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві 14.05.2009, автомобілем марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . (т. 1 а.с. 5-7) З вищевказаної довіреності вбачається, що позивач видала її з правом продажу вищевказаного автомобіля. Довіреність видана терміном до 03.07.2018, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. 03.07.2013, зареєстрована в реєстрі за № 51. (т. 1 а.с. 8-9) 04.04.2018 позивач оформила у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коби Н.В. повідомлення на ім`я [PERSON] про те, що 19.03.2018 вона звернулася до нотаріуса із заявою про скасування довіреності, виданої на його ім`я [INFO] , та реєстрацію припинення дії довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей. (т. 1 а.с. 11) Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України за № 31/26-159Аз від 15.03.2018, станом на 13.02.2018 транспортний засіб марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] 31.01.2018 в Територіальному сервісному центрі 8043 РСЦ МВС в м. Києві здійснено перереєстрацію даного ТЗ на ім`я [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії [NUMBER] від 03.07.2013, свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 14.05.2009 та договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018, укладеного в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві. (т. 1 а.с. 12) Відповідно до договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018, [PERSON] , діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності, продав [PERSON] автомобіль марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 232 565, 00 гривень (п. 3.1. договору). Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 31.01.2019, вищевказаний ТЗ належить на праві власності [PERSON] (т. 1 а.с. 139-140) Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 03.04.2018, вартість транспортного засобу марки ТОYОТА САМRY 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 03.04.2018 становить 295 000, 00 гривень. (т. 1 а.с. 17-31) Відповідно до звіту ТОВ «Експерт Тайм» від 19.06.2018 про незалежну оцінку вартості вищевказаного рухомого майна ринкова вартість автомобіля станом на 19.06.2018 складає 152 300, 00 гривень. (т. 1 а.с. 141-156) Згідно висновку автотоварознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5317/19-21 від 25.09.2019, розрахункова ринкова вартість вищевказаного транспортного засобу станом на 31.01.2018 становить 162 514, 40 гривень, а станом на 07.04.2018 - 148 268, 90 гривень. (т. 3 а.с. 40-55) Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, відповідач разом з поданням відзиву, а третя особа з письмовими поясненнями. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах від 04.05.2018 та від 17.07.2018 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, заслухавши їх пояснення в судовому засіданні та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи нижчевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: -повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; -після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; -негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченні виконання договору доручення, зокрема він має негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом довіреності від 03.07.2013, позивач уповноважила відповідача експлуатувати та розпоряджатись (продавати, обміняти, закласти, здавати в оренду) належним їй автомобілем марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в тому числі одержувати належні їй від продажу гроші. На підставі цієї довіреності 31.01.2018 відповідач продав зазначений вище автомобіль [PERSON] , оформивши договір купівлі-продажу № 8043/2018/807862. Судом встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу укладений відповідно до закону та є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка його придбала. [PERSON] , відповідно, на підставі договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018 того ж дня здійснив перереєстрацію цього ТЗ на себе. Відповідно до договору купівлі-продажу вартість автомобіля становила 232 565, 00 гривень. В ході розгляду справи судом встановлено отримання відповідачем вищевказаної суми за продаж належного на праві власності позивачці майна в повному обсязі, що підтверджується наявними в справі матеріалами. Зокрема, дана обставина вбачається із позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] від 21.06.2018, за якою 09.07.2018 судом було відкрито провадження у справі, де покупець вказує на повне виконання ним умов договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018, зокрема здійснення повної оплати [PERSON] за автомобіль в сумі 232 565, 00 гривень. Таким чином, отримання відповідачем коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Посилання представника відповідача на те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ринкова вартість ТЗ визначена висновком автотоварознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5317/19-21 від 25.09.2019 станом на 31.01.2018, не заслуговує на увагу, оскільки враховуючи вищевказані положення закону, відповідач зобов`язаний, в даному випадку, повернути позивачеві усе одержане у зв`язку з виконанням доручення від 03.07.2013, тобто 232 565, 00 гривень. В зв`язку із цим й аргументи представника позивача про стягнення з відповідача ринкової вартості автомобіля не заслуговують на увагу. Добровільно відповідач не передав позивачеві одержані ним за договором купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018 кошти, тому вони підлягають примусовому стягненню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 232 565, 00 гривень, одержаних у зв`язку з виконанням доручення від 03.07.2913 на підставі договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 2 950, 00 гривень, що підтверджується квитанцією № 64841 від 06.04.2019, а також судового збору за подачу заяв про забезпечення позову в сумі 352, 40 гривень та 384, 20 гривень, що підтверджується квитанціями від 16.07.2018 і від 05.11.2019. (т. 1 а.с. 1, 194, т. 3 а.с. 69) Тому, враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 628, 68 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог (78, 84 %), з яких: 2 325, 78 гривень (судовий збір за подачу позову) + 302, 90 гривень (судовий збір за забезпечення позову). Судовий збір в сумі 1 057, 92 гривень, з яких 352, 40 гривень (судовий збір за заявою про забезпечення позову, враховуючи відмову у забезпеченні позову) + 624, 22 гривень (судовий збір при подачі позову, враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог) + 81, 30 гривень (судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову, враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог) слід залишити за позивачем. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи. Судом встановлено, що відповідачем за проведення судової автотоварознавчої експертизи сплачено 1 884, 00 гривень, що підтверджується виставленим експертною установою рахунком від 05.08.2019 та актом здачі-прийняття висновку експерта від 25.09.2019. (т. 3 а.с. 31, 56) Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 133, ст. 139 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати пов`язані із проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 398, 65 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому, враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд звільняє позивача від обов`язку сплачувати відповідачеві витрати пов`язані із проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 398, 65 гривень, а з відповідача, в такому разі, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 230, 03 гривень (2 628, 68 гривень - 398, 65 гривень). Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 07.11.2019 продовжують діяти, оскільки під час ухвалення рішення підстави для їх скасування, визначені ст. 158 ЦПК України - відсутні. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial