Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Гаражний кооператив «Дизель-2» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за невиконання грошового зобов`язання, з урахуванням трьох відсотків та інфляційних витрат у сумі 17970 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з метою задоволення особистих потреб в послугах по належному зберіганню, охороні та експлуатації транспортних засобів, надання послуг з ремонту та технічного обслуговування автомобілів в 1993 році створений відповідно до Закону України «Про кооперацію» на принципах добровільності вступу Гаражний кооператив «Дизель-2». Задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Гаражного кооперативу «Дизель-2» базується на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Відповідач на початку 2013 року взяв, як член кооперативу земельну ділянку [NUMBER] для будівництва гаражу . В грудні 2013 року відповідач придбав закінчений будівництвом гараж № [NUMBER] у попереднього забудовника . На момент вступу до Гаражного кооперативу «Дизель-2» відповідач вказав місце своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статуту Гаражного кооперативу «Дизель-2» виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; - сплата визначених статутом кооперативу внесків. Відповідач , як член Гаражного кооперативу «Дизель-2», добровільно зобов`язався виконувати свої зобов`язання перед кооперативом і, зокрема, щомісячно сплачувати членські внески. Відповідач порушив умови статуту, не виконував рішення загальних зборів членів кооперативу, відмовився добровільно і своєчасно сплачувати щомісячні членські внески і зобов`язань належним чином не виконав. На дату подання цього позову у відповідача сума заборгованості перед кооперативом по щомісячним членським внескам складає 10460 грн. Рішенням Загальних зборів членів гаражного кооперативу від 10.02.2013 р. (п. 7 протоколу) встановлено, що (далі мовою оригіналу) «При погашении должником задолженности, сумма оплаты по членским и специальным взносам применяется в размерах, действующих на день оплаты». Рішенням Загальних зборів членів кооперативу від 01 серпня 2019 р. (п. 8 протоколу) було підтверджено із врахуванням законодавчо встановлених змін щодо мінімального розміру заробітної плати та фінансового стану кооперативу розмір членських внесків в сумі 120,00 грн., який (розмір) затверджений з 01 травня 2018 р. рішенням Загальних зборів членів кооперативу від 22 квітня 2018 р. 29 березня 2021 року ухвалою судді провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін . 06 березня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача , в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ,застосувати до позовних вимог строк позовної давності до позовних вимог про стягнення членських внесків за січень - лютий 2018 року в сумі 540 грн. , в разі задоволення позову зменшити на 100% розмірі пені , посилаючись на те, що позивачем не додано до позовної заяви жодного документу щодо встановлення розміру членських внесків кооперативу , періоду , за який вони встановлюються та наявності заборгованості відповідача. Додані виписки з протоколів зборів членів кооперативу не є допустимими доказами Журнал бухгалтерського обліку про сплату щомісячних членських внесків за 2013-2021 роки гаражного кооперативу відповідачем за гаражний бокс № [NUMBER] не є доказом заборгованості , і копія виписки статуту кооперативу не може бути допустимим доказом. Поданий до суду документ не є документом первинного бухгалтерського обліку в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» . Статут кооперативу не встановлює чіткого строку для сплати членських внесків. Позивачем не направлялася на адресу відповідача вимога про оплату членських внесків , у зв,язку з чим строк їх оплати не настав , а право позивача не порушене. Крім того , відповідач зазначив , що позивачем ніяким чином не визначено ,яким саме чином він встановлював зазначену в розрахунку суму пені дату початку прострочення платежу . Період нарахування пені суперечить ч. 6 ст. 232 ГК України , при розрахунку пені за березень - вересень 2020 року зазначено період , що перевищує шість місяців. Розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір суми членських внесків , з яких нарахована пеня. Визначити суму несвоєчасного виконання зобов,язання неможливо , у зв.язку з відсутністю в статуті позивача чіткого строку для сплати членських внесків, а тому нараховані інфляційні втрати та 3% річних є неправомірними. 18 травня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив , в якій представник позивача зазначив, що позивач не заперечує проти застосування строку позовної давності щодо боргу відповідача за січень і лютий 2018 року Гаражний кооператив не має статусу банку чи фінансової установи , не є прибутковою організацією , а тому положення ст.ст. 551, 616 ЦК України до позовних вимог не можуть бути застосовані. Посилання відповідача на Господарський кодекс України спростовуються тим, що відповідач як фізична особа не відноситься до об.єктів господарювання. Крім того майнові та особисті немайнові відносини не є предметом регулювання Господарського кодексу. Посилання відповідача на те, що сума штрафних санкцій перевищує суму боргу не відповідає дійсності, скільки сума боргу складає 10460 грн. а сума штрафних санкцій майже двічі менша. Щодо посилання відповідача про відсутність строку сплати членських внесків, представник позивача зазначив, що в статуті чітко прописано, що членські внески являються щомісячними. Також представник позивача заначив, що Законодавством України не регламентована форма витягу із журналу бухгалтерського обліку , оскільки згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого органу відповідно до законодавства та установчих документів . Первинним документом щодо касових операції з прийому членських внесків являється саме прибутковий касовий ордер. Також, відповідач звертаючись з клопотанням про зменшення на 540 грн суми основного боргу визнає і підтверджує тим самим, що інша частина суми основного боргу в розмірі 9920 грн. позивачем доведена , а відповідач з боргом в сумі 9920 грн. погоджується і не оспорює. 18 травня 2021 року до суду представником позивача надана уточнена позовна заява , в якій він просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за невиконання грошового зобов`язання в межах строків позовної давності а саме: суму основного боргу 9920 грн. інфляційних витрат 707,44 грн.,3% річних 443,70 грн. , пеню 6205 грн., всього на суму 17 276,84 грн. 10 червня 2021 року ухвалою суду розгляд справи призначений в судове засідання з повідомлення (викликом ) сторін. 15 червня 2021 року до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення , в яких вона зазначила, що у зв.язку з відсутністю на момент подання позову факту порушення , не визнання або оспорювання відповідачем прав або інтересів позивача , представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 06 липня 2021 року представником відповідача до суду надані письмові пояснення на заперечення представника відповідача, в яких він посилається на необгрунтованість письмових заперечень представника відповідача, вважає, що представник відповідача вводить суд в оману . 12 липня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача на письмові пояснення позивача , з яких вона посилається на те, що докази надані позивачем є не допустимими , поданими з порушеннями ст. 83 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до наступного . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на початку 2013 року взяв, як член кооперативу земельну ділянку [NUMBER] для будівництва гаражу . В грудні 2013 року відповідач також придбав закінчений будівництвом гараж № [NUMBER] у попереднього забудовника . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гаражний кооператив «Дизель-2» зареєстрований як юридична особа 11.04.2005 та присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи № 23008228. Відповідно до статті 8 Закону України «Про кооперацію» правовим документом, що регулює його діяльність являється статут кооперативу. Остання редакція статуту Гаражного кооперативу «Дизель-2» затверджена загальними зборами членів кооперативу від 30.07 2016 року. Згідно статті 15 Закону України «Про кооперацію» визначення розмірів вступних і членських внесків та паїв являється компетенцією загальних зборів членів кооперативу - як вищого органу управління кооперативом. В розділі статуту «Порядок встановлення розмірів сплати внесків та паїв членами кооперативу, відповідальність за порушення їх сплати» встановлено, зокрема, наступне: Пункт 13.1. Вступні, пайові та експлуатаційні (щомісячні та цільові) членські внески є обов`язковою умовою членства в кооперативі. Пункт 13.4.1 Поточна статутна діяльність кооперативу ведеться, як правило, за рахунок членських внесків, а саме - експлуатаційних (щомісячних та цільових) членських внесків. Пункт 13.4.2 Розмір експлуатаційних (щомісячних та цільових) членських внесків для членів кооперативу затверджується рішенням Загальних зборів (зборів уповноважених) членів кооперативу за поданням правління кооперативу. Пункт 13.4.3 В період між Загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу правлінням кооперативу може бути прийнято рішення про зміни розміру та порядку сплати помісячних членських внесків, а також у разі потреби, цільових внесків, внесків до спеціального та резервного фондів. У подальшому, не пізніше 1 місяця, таке рішення підлягає обов`язковому затвердженню черговими або позачерговими Загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу. Пункт 13.4.4 Експлуатаційні (щомісячні та цільові) членські внески сплачуються в касу кооперативу готівкою або за погодженням правління кооперативу безготівково на поточний банківський рахунок до 20 числа першого місяця поточного кварталу. Пункт 13.5 За несвоєчасну сплату внесків член кооперативу сплачує неустойку у формі пені. Розмір пені встановлюється Загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу і не може бути меншим ніж 1,0% за кожний день несплати членських (пайових, експлуатаційних, цільових та інших) внесків. Пункт 13.6 У випадку несвоєчасного внесення членських (пайових, експлуатаційних, цільових) у повному обсязі загальні збори (збори уповноважених) кооперативу мають право розглянути питання про виключення порушника з членів кооперативу. Пункт 13.7 Органи управління кооперативу мають право на стягнення в судовому порядку із членів кооперативу їх боргів перед кооперативом по членським внескам та неустойкам, які визначені статутом. [PERSON] , як член Гаражного кооперативу «Дизель-2», добровільно зобов`язався виконувати свої зобов`язання перед кооперативом і, зокрема, щомісячно сплачувати членські внески. До 01 січня 2018 року [PERSON] виконував обов`язки члена кооперативу, тобто сплачував щомісячні членські та цільові внески і будь-якої заборгованості перед кооперативом не мав, що підтверджується копіями квитанцій доданими до позову. Проте, з січня 2018 року відповідач порушив умови статуту, не виконував рішення загальних зборів членів кооперативу, відмовився добровільно і своєчасно сплачувати щомісячні членські внески і зобов`язань належним чином не виконав. На час розгляду справи жодне з прийнятих Рішень загальних зборів ГК «Дизель -2 » щодо встановленого розміру членських внесків та порядку їх сплати не скасовано та не визнано недійсним в судовому порядку Статут ГК «Дизель -2 », також є діючим. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Так, норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. 15.07.2020, 01.02.2021 року на адресу відповідача ГК «Дизель-2» направлено досудову вимогу про погашення заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Згідно розрахунку наданого позивачем, загальний розмір збитків від інфляції за період з 01.03.2018 року по 01.03.2021 року складає: основний борг у сумі 9920 грн.; інфляційні витрати в сумі707,44 грн. ; 3 % відсотки річних в сумі 443,70 грн.; пеня в сумі 6205,70 грн. Суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог. Відповідно ч.ч.1-4 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2270,00 гривень.

Outcome: approved