Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано. Від шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає із нею та продовжує навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оскільки, донька продовжує навчання, остання, не працює та потребує матеріальної допомоги, позивач зазнає про матеріальні труднощі, у зв`язку з відсутністю матеріальної допомоги відповідача. Донька проживає з матір`ю і фактично знаходиться на її утриманні, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини його заробітку, щомісячно на період її навчання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач до суду надіслав відзив на позов, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити, оскільки, немає матеріальної змоги допомагати повнолітній доньці та має допомагати ще трьом дітям, батьком яких він є. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони із 21.07.2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16.02.2012 року у справі № 2-3643/11. В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 15.01.2019 року, в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів із [PERSON] на утримання доньки [PERSON] провадження було закрито, а також стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи із 15.06.2017 року. Донька [PERSON] на даний час є повнолітньою, проживає разом із матір`ю та навчається на першому курсі денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету. Закінчення навчання - червень 2022 р. Доказів на підтвердження отримання донькою стипендії або на підтвердження того, що остання працює та не потребує матеріальної допомоги, - матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 08.02.2018 року зареєстрував шлюб із [PERSON] та, останні, є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв. В обгрунтунвання заперечень на позов відповідач вказує, що надавати допомогу повнолітній доньці на даний час він немає можливості, оскільки, має на утримання ще трьох неповнолітніх дітей та його доходу не вистачає для сплати коштів та утримання нової родини одночасно. Разом з тим, доказів на підтвердження доходу в невеликому розмірі, який би позбавляв можливості утримувати своїх дітей та вказував на неможливість взагалі надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, з боку відповідача суду надано не було. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в зв`язку з тим, що донька, яка продовжує навчання потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати її і, на переконання суду, має можливість це робити, оскільки, переконливих доказів неналежного матеріального стану або інших обставин, в зв`язку з якими законодавець пов`язує звільнення відповідача від утримання повнолітньої доньки, в ході розгляду справи відповідачем не надано, та судом не встановлено, а відтак право позивача на отримання аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання підлягає захисту. Доводи сторони відповідача про те, що його дружиною за другим шлюбом подано до суду позов про стягнення з нього аліментів на утримання їх дітей, а тому він позбавлений можливості утримувати повнолітню доньку, суд відкидає, оскільки доказів на підтвердження відкриття провадження за вказаним позовом суду не надано, як і не надано судового рішення про стягнення аліментів на дітей від другого шлюбу на час розгляду даного спору. Разом з тим, розмір аліментів, який просить стягнути позивач з відповідача, має бути меншим, оскільки, відповідач дійсно має на утриманні ще двоє дітей від другого шлюбу, сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу в розмірі 1/6 частини, а тому, враховуючи принцип справедливості та розумності, суд вважає за необхідне, з урахуванням встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів, - встановити аліменти в розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) відповідача, в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial