Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до Березанської міської державної нотаріальної контори Київської області, третя особа: Березанська міська рада Київської області про встановлення юридичного факту. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є членом сімї [PERSON] (батько), [PERSON] (мачуха) та [PERSON] (брат). У зв`язку з тимчасовою відсутністю позивача в м. Березань виконавчим комітетом Березанської міської ради Київської області 29.08.2002 року видано свідоцтво № 363 на трьох осіб про передачу у приватну спільну сумісну власність житлового будинку по [ADDRESS] . З того часу вони постійно до смерті проживали у даному житловому будинку. [INFO] помер батько позивача, [INFO] померла мачуха. Після смерті мачухи залишився брат позивача - [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, але не встиг оформити на себе правовстановлюючі документи, так як тяжко захворів та помер [INFO] . З метою прийняття спадщини позивач звернувся до Березанської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом йому було роз`яснено, що вказаний житловий будинок після смерті батька був офіційно оформлений на брата та мачуху в рівних частинах, та рекомендовано звернутись до суду за встановленням факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом 5 років до часу відкриття спадщини. Позивач вже звертався до суду разом із заявою, та ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2019 року рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви скасовано, а заяву залишено без розгляду. Очевидною підставою прийняття вказаного рішення була та обставина, що спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.09.2017 року прийняла [PERSON] , відтак, існує спір про право. Про факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] позивачеві нічого не було відомо, разом з тим, незалежно від цього, із заявою про прийняття спадщини на житловий будинок [PERSON] до нотаріальної контори у встановлений законом строк не звернулась, відтак, позивач має повне право на спадщину за законом. За таких обставин, просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю пасинка - [PERSON] , з мачухою - [PERSON] , понад 5 років по день її смерті. Представник позивача в судовому засіданні пред`явлений позов підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, 17.07.2019 року через канцелярію суду направив заяву, в якій просив розгляд справи 14.08.2019 року здійснювати за відсутності їхнього представника (а.с.34). Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, 13.08.2019 року через канцелярію суду направила заяву, якою просила розгляд справи проводити за відсутності їхнього представника (а.с.37). Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних учасників справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, батьками позивача - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.12.1956, актовий запис № 43 (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.08.1960 року, актовий запис № 29, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , відтак, він є рідним братом [PERSON] (а.с.8). У відповідності до свідоцтва про право власності № 363 віл 29.08.2002 року, виданого виконкомом Березанської міської Ради, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому міжрайонному бюро технічної інвентаризації 05.09.2002 року в реєстровій книзі № 18, стр. 95, реєстровий № 4775, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 81 (а.с.13). У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2015 року № 2186, посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В., спадкоємцями зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , а саме 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є його син [PERSON] - на Ѕ частку спадщини, та дружина [PERSON] - на Ѕ частку спадщини (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 47 (а.с.14). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 223 (а.с.15). Листом державного нотаріуса Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. від 30.11.2018 року № 855/02-14 роз`яснено, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 67/2018, заведеної після смерті [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцем майна свого рідного брата та для оформлення відповідних спадкових прав рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю померлих [PERSON] та [PERSON] протягом 5 років до відкриття спадщини (а.с.12). Згідно з довідками виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 23.05.2018 року за вихідними № 18-09-2330 та № 18-09-2331, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 25.01.2002 року по дату смерті [INFO] ; на момент її смерті з нею був зареєстрований [PERSON] , а саме з 25.01.2002 року по дату його смерті [INFO] (а.с.11). 22.08.2018 року [PERSON] звернувся до Березанського міського суду Київської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2009 року по день смерті останньої. Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2019 року рішення Березанського міського суду Київської області від 12.12.2018 року про відмову у задоволенні вказаної заяви скасовано, а заяву залишено без розгляду, оскільки із встановлених судом обставин вбачався спір про право (а.с.17-18). Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, у відповідності до роз`яснень, що містяться в пункті 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідності до роз`яснень, що містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року) справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Так, за змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). За змістом ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. При цьому, згідно положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, у відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, як визначено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). Як роз`яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України проте, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Конституційний Суд України у п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 вказує, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї крім факту спільного проживання є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тобто, для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцем, наявність спільного побуту та виконання взаємних прав та обов`язків, що входить до предмету доказування в даній категорії справ. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Всупереч таким твердженням позивача, суд не знаходить підстав для встановлення факту проживання його брата - [PERSON] , та мачухи - [PERSON] , однією сім`єю, так як будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження ведення ними спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, як обов`язкових ознак сім`ї в розумінні ст. 3 СК України, суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. В той же час, факт реєстрації вказаних осіб за однією адресою сам по собі не є достатнім для висновку щодо їх проживання однією сім`єю. При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також ч. 4 ст. 10 ЦПК України, стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008 року року зазначено, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Враховуючи вказане, в суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із сторін. Як чітко зазначено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка в разі наявності спору про право, розглядається за правилами позовного провадження. Так, правовий аналіз положень ст.ст. 1223, 1258, 1264 ЦК України дає підстави для висновку, що право на спадкування у спадкоємців четвертої черги виникає лише у випадку відсутності визначених законом підстав для спадкування за заповітом, а також за відсутності інших спадкоємців попередніх черг, їх усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як визначено ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, як вбачається зі змісту ухвали Київського апеляційного суду від 05.03.2019 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.09.2017 року громадянка [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала земельну ділянку № [NUMBER] площею 1,3643 га, що знаходиться на території Лук`янівської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с.17-18). Судом у встановленому законом порядку доведено до відома сторін їхні процесуальні права та обов`язки, а також наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Разом з тим, подані разом з позовом клопотання про витребування доказів представником позивача в судовому засіданні підтримані не були, будь-яких інших клопотань, заяв та доказів до суду не надходило. За таких обставин, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається сукупності юридично значимих ознак, необхідних для виникнення у [PERSON] , померлого [INFO] , права на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємця четвертої черги, зокрема, відсутності підстав для спадкування за заповітом, а також інших спадкоємців попередніх черг, відтак, не доведено, що факт проживання вказаних осіб однією сім`єю, про встановлення якого позивач звернувся до суду, є юридично значимим для нього та підлягає встановленню в судовому порядку. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність та недоведеність. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed