Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

В червні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3761,74 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що між банківською установою та [PERSON] 29 грудня 2006 року був укладений кредитний договір на суму 8387 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 27 грудня 2013 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3761,74 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року становить 30056,3 грн., яка складається з: 1768,63 доларів США заборгованості за кредитом; 728,24 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 399,16 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом та 865,71 долар США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 3 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності. На думку представника апелянта, суд помилково не застосував положення ч. 5 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зазначає також, що рішення суду не містить жодних посилань щодо наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, обов'язковість якої передбачена чинним законодавством. В письмових поясненнях відповідач просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно частини 3 цієї ж статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності і не подано відповідної заяви про поновлення пропущеного строку. Проте, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного. Встановлено, що 29 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CNZVAU00151253, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 8387 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі, визначеному п. 1.1 договору, з кінцевим терміном повернення 27 грудня 2013 року (а.с. 12-15). Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати - з 21 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 160,54 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії. При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. З анкети-заяви від 28 грудня 2006 року вбачається, що [PERSON] була ознайомлена та погодилась з умовами кредитування (а.с. 16-17). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. П. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). В своїй постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Аналізуючи наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. Умовами укладеного кредитного договору визначено обов'язок позивальника погашати заборгованість шляхом внесення щомісячних платежів з кінцевим терміном повернення суми кредиту 27 грудня 2013 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, проведеного станом на 18 березня 2010 року, кредитна заборгованість складає 3761,74 доларів США, а саме: 1768,63 долара США заборгованості за кредитом; 728,24 долара США - заборгованості по процентам; 399,16 долара США - заборгованість по комісії та 865,71 долар США - пені (а.с. 5-10). В той же час, з вказаного розрахунку вбачається, що датою сплати останнього щомісячного платежу є 21 червня 2010 року (а.с. 5-10). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом 14 червня 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності за період з 21 червня 2010 року по 18 березня 2013 року та в межах встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, зокрема, борг по кредиту в сумі 1768,63 долара США підлягає стягненню в повному обсязі. В межах трирічного строку позовної давності за період з 21 червня 2010 року по 18 березня 2013 року підлягають стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 678,54 долара США та заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 375,68 долара США. В свою чергу, позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в межах однорічного строку позовної давності за період з 21 червня 2012 року по 18 березня 2013 року, а саме в сумі 336,37 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року становить 2687,60 грн. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Тому не беруться до уваги висловлені стороною відповідача заперечення відносно незаконності підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, оскільки наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 119-121) підтверджено направлення [PERSON] відповідного листа 10 жовтня 2008 року. Крім цього, відповідач з позовом до суду з приводу визнання дій банку незаконними не зверталась. Спростовуються матеріалами справи доводи відповідача про повне погашення боргу внаслідок продажу належного [PERSON] забезпеченого транспортного засобу та незаконність дій банку при його продажу. Так, належний відповідачу автомобіль був реалізований за 42500 грн. Кошти від продажу транспортного засобу в сумі 41458,66 грн. були направлені на погашення заборгованості за договором згідно черговості, вказаної в ньому. Різниця між сумою реалізації та сумою, направленою на погашення заборгованості, відповідно до п. 13. 7 договору була використана банком для відшкодування всіх витрат (включаючи витрати на юридичні послуги), яких позивач зазнав у зв'язку із зверненням стягнення на предмет застави. Відсутність доказів продажу автомобіля в матеріалах даної справи не може впливати розмір заборгованості по кредиту і не стосується предмету даного позову. [PERSON] не позбавлена можливості оскаржити дії банку в ході реалізації транспортного засобу до суду у випадку, якщо вважає їх незаконними. Позивачем надано відповідь на звернення відповідача від 4 квітня 2011 року (а.с. 122-124), в якому зазначені, в тому числі викладені обставини, та визначено розмір заборгованості по кредиту, що залишилась станом на цю дату. Сторона відповідача, стверджуючи про відсутність заборгованості, ці надані банком розрахунки не спростувала. Не може, на думку колегії суддів, свідчити про відсутність у [PERSON] боргу перед банківською установою наявна в матеріалах справи довідка від 23 лютого 2010 року (а.с. 134), скерована на ім'я начальника МРЕВ ДАІ, яка говорить про дозвіл на зняття транспортного засобу з обліку у зв'язку з повним погашенням і подальшою реалізацією, оскільки вона видана не [PERSON] особисто, а для спрощення процедури продажу заставного автомобіля, і крім того, до його реалізації, тобто в період, коли сама відповідач не заперечувала наявність перед банком боргових зобов'язань. Твердження сторони відповідача про безпідставність нарахування комісії є довільним тлумаченням умов укладеного між сторонами кредитного договору. Враховуючи невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, крім суми боргу за кредитом, зменшені розміри заборгованості по процентам та комісії за користування кредитом, а також пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до правил п. 5 ст. 88 ЦПК України, належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПРИВАТБАНК» 378 грн. 63 коп. в рахунок відшкодування судового збору (252 грн. 42 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 126 грн. 21 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).

Outcome: partial