Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення національності, просив встановити юридичний факт проте, що [PERSON], який народився 12 червня 1964 року в місті Маріуполі Донецької області, за національністю є поляком. В обґрунтування заяви вказав, що народився 12 червня 1964 року в місті Маріуполі. Його батько [PERSON] за національністю був поляком, проте у свідоцтві про народження в графі національність батька жодних відомостей навмисно не зазначено, оскільки дідусь та бабця за національністю були чистокровними поляками, народилися в 1935 році в [PERSON] в місті Вроцлав та тривалий час проживали на території [PERSON]. Заявник за національністю також є поляком, що підтверджується картою Поляка серії КАА6937109, виданою консульством республіки [PERSON] в м.Харкові. Також вказує, що у звязку із тривалим проживанням в [PERSON], наявністю на праві власності свого житла та офіційного працевлаштування йому була видана спеціальна карта «сталого побиту», яка додатково свідчить про польське походження заявника. З моменту свого народження заявник, його батько, дідусь та бабця завжди сповідували римо-католицьку віру, зберегли мову, культурні звичаї польського народу, дотримувались польських свят, підтримували звязки із друзями в [PERSON]. Все життя [PERSON] підтримував знання польської мови, брав активну участь у житті польського культурного товариства та відродження польської культури. Вважає, що у звязку із тим, що його батько, дід та бабця були поляками, він має польську національність. З урахуванням того, що 07.09.2007 року був прийнятий Закон [PERSON] «Про карту Поляка», який надає особам польської національності, громадянам колишніх держав СРСР, права на отримання такої Карти і надає додаткові права, пільги та реалізацію прав національних меншин на території [PERSON], також з метою спрощення процедури оформлення документів для виїзду закордон та спрощеного отримання польського громадянства, просив встановити факт того, що він за національністю є поляком. Заявник у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій заявлені вимоги підтримав та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи Кальміуського відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається із паспорту громадянина України серія ВА 410041, виданого 25.07.1996 року Жовтневим РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області, [PERSON] народився 12 червня 1964 року у м.Маріуполь Донецької області. Згідно свідоцтва про народження серії VІ-УР №230974, виданого 03 липня 1964 року Жовтневим районним відділом ЗАГС м.Жданова Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. У вказаному свідоцтві про народження відсутні відомості про національність батька заявника, при тому, що національність матері заповнена. Відповідно до пункту 11 «Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР», затвердженої Міністерством Юстиції Української РСР при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, коли немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі реєстрації актів про народження провадиться за прізвищем матері; ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Також відповідно до пункту 86 даної Інструкції національність особи в графах бланку запису акта громадянського стану зазначається за її паспортом. При відсутності паспорту національність визначається за національністю її батьків. Якщо батьки належать до різних національностей, зазначається національність одного з них за бажанням особи, національність якої необхідно вказати. З наведених положень вбачається, що національність батька заявника не була зазначена в свідоцтві про народження, оскільки від матері при реєстрації народження не надійшло подібної заяви. У свою чергу, у відповідності до спеціальної карти «Карти Поляка» серії КАА693710, яка була видана на імя [PERSON] генеральним консульством республіки [PERSON] в м.Харкові, строком дії до 11 липня 2022 року, володілець даної карти належить до польської національності, що підтверджується її змістом. Також відповідно до ще однієї карти «Карти Побиту» серії RP№8174299, виданої 28.11.2014 року на імя [PERSON], останній має постійне місце проживання та право на працевлаштування на території [PERSON]. Вказані докази є достатнім доказом приналежності заявника до польської національності. Крім цього, факт польського походження заявника підтверджується довідкою Польсько-українського культурного товариства від 20 березня 2016 року, відповідно до якої [PERSON] з серпня 2008 року є членом громадської організації, володіє польською мовою та бере активну участь у заходах, спрямованих на відродження та популяризацію польської культури серед осіб польського походження у м. Маріуполі. З урахуванням вказаних обставин та наданих заявником документів, суд вважає, що нею було доведено належними доказами факт його приналежності до польської національності та цей факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. З огляду на те, що в існуючих реєстраційних документах на заявника не відображена інформація про його національність та національність його батька, а іншого позасудового порядку її підтвердження не встановлено, тому [PERSON] має право у судовому порядку встановити даний юридичний факт. Також встановлення та підтвердження даного юридичного факту приналежності [PERSON] до польської національності несуть для нього певні юридичні значення та правові наслідки за законодавством [PERSON], зокрема, надає додаткові права, пільги та реалізацію прав національних менших на території республіки [PERSON], спрощення процедури оформлення документів для виїзду за кордон та спрощеного отримання польського громадянства. Згідно ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Згідно ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» закріплено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Статтею 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» передбачено, що громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Враховуючи наведені обставини та положення чинного законодавства, суд вважає законними і обґрунтованими заявлені вимоги та можливим задовольнити заяву [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved