Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

в травні 2017 року представник позивача ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позову зазначено, що 20.05.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50008949, відповідно до умов якого, останньому, було надано суму кредит у розмірі 320 788 грн. 51 коп., що еквівалентно 39 307 доларів США 50 центів та суму додаткового кредиту у розмірі 118 869 грн. 05 коп., що еквівалентно 14 565 доларів США 50 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, із кінцевим терміном повернення кредиту до 15.05.2018 року, для купівлі автомобіля марки Audi, модель A4, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 798 куб. см. та оплати страхових платежів. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, між позивачем та відповідачем було укладено договір застави, за умовами якого, останній, передав в заставу зазначений автомобіль Audi, д.н.з. [NUMBER] , що належить йому на праві приватної власності. Відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконав і станом на 31.10.2016 року його заборгованість перед позивачем складає суму в розмірі 599 221 грн. 26 коп., з яких: простроченої заборгованості в сумі 60 865 грн. 25 коп. за кредитом, заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 481 316 грн. 82 коп., збитки щодо відновлення порушеного права в розмірі 57 039 грн. 01 коп. З огляду на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду та просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави шляхом його реалізації на прилюдних торгах, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що за виконавчим написом дійсно вже було звернуто стягнення з відповідача, та виконавче провадження за цим написом було закінчено, однак, відповідач на дату подачі позову має непогашену заборгованість за договором, що підтверджується відповідним розрахунком, яка на даний час не погашена, а тому наявні підстави для задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в їх задоволенні відмовити, зазначивши про те, що відповідачем була погашена заборгованість перед позивачем в повному обсязі, в зв`язку з чим, останнім, було подано до виконавчої служби відповідну заяву про закриття виконавчого провадження. Нарахований позивачем борг є подвійним стягненням, що є неприпустимим, а тому наявні підстави для відмови в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №50008949, відповідно до умов якого, останньому, було надано суму кредиту у розмірі 320 788 грн. 51 коп., що еквівалентно 39 307 доларів США 50 центів та суму додаткового кредиту у розмірі 118 869 грн. 05 коп., що еквівалентно 14 565 доларів США 50 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, із кінцевим терміном повернення кредиту до 15.05.2018 року, для купівлі автомобіля марки Audi, модель A4, 2013 року виробництва, з об`ємом двигуна 1 798 куб. см. та оплати страхових платежів (т. 1 а.с. 70-78). Згідно умов кредитного договору усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному вище, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування. Пунктом 1.2 загальних умов договору відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Крім того, між сторонами у відповідності до п. 1.6 загальних умов був укладений договір застави транспортного засобу від 21.05.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 915, за умовами якого відповідач передав в заставу автомобіль Audi, д.н.з. [NUMBER] , що належить йому на праві приватної власності (т. 1 а.с. 82-85). Пунктом 1.4.2 загальних умов сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами і до 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» мав надсилати відповідачу відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту (п. 1.4.3 загальних умов). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, як це зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, позивачем відповідно до п. 1.4.3 загальних умов були виставлені відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного кредитного договору, залишилися несплаченими відповідачем, внаслідок чого виникла заборгованість останнього, що підтверджується відповідними рахунками на оплату. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Порушенням зобов`язання, згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами в графіку погашення кредиту, призвело до виникнення заборгованості за кредитом. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Поняття неустойки визначено у ч. 1 ст. 549 ЦК України, за якою неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом п. 8.1 загальних умов у разі порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Положеннями п. 3.2 Загальних умов сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» має право достроково вимагати повернення кредиту та, серед іншого, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць (п. 3.2.1 Загальних умов). На адресу відповідача було направлено вимогу (повідомлення) від 17.09.2014 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, якою позивач вимагав від відповідача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, які станом на дату направлення вимоги становили 536 178 грн. 71 коп. (т. 1 а.с.106-107). Крім того, у даній вимозі також було вказано і про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу. У зв`язку із невиконанням відповідачем вимоги позивача від 17.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. 10.02.2015 року було вчинено виконавчий напис на Договорі застави № 50008949 від 21.052013 року (т. 1 а.с.124). 14.02.2016 року відділом Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки Audi д.н.з. [NUMBER] (т. 1 а.с.126-127). Згідно Акту опису та арешту майна від 27.02.2015 року, державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Сергієнко М.Ф. було вилучено вищезазначений транспортний засіб (а.с. 128-130). Оцінивши вилучений транспортний засіб державним виконавцем на підставі постанови від 15.10.2015 року було передано автомобіль марки Audi д.н.з. [NUMBER] представнику ДП «Сетам» для зберігання та подальшої реалізації (т. 1 а.с.131). 02.11.2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 196 від 10.02.2015 року було закінчено, в зв`язку із надходженням до відділу заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повною проплатою відповідачем боргу. Крім того, стороною відповідача було надано суду копію заяви представника ТОВ «Порше Мобіліті» від 02.11.2015 року, відповідно до якої стягував ТОВ «Порше Мобіліті» просить закінчити виконавче провадження та зняти з розшуку та арешту автомобіль Audi д.н.з. [NUMBER] . В зазначеній заяві вказано, що боржник відповідно до виконавчого напису повністю закрив свою заборгованість перед стягувачем (т. 2 а.с.107) В обґрунтування позову стороною позивача зазначається про те, що, відповідно до розрахунку, станом на 31.10.2016 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складається із простроченої заборгованості в сумі 60 865 грн. 25 коп. за кредитом, заборгованості з дострокового повернення Кредиту в сумі 481 316 грн. 82 коп., збитки щодо відновлення порушеного права в розмірі 57 039 грн. 01 коп. (а.с.109-110), однак, в ході розгляду справи судом встановлено, що ще в листопаді 2015 року позивачем було заявлено про те, що заборгованість погашена повністю. З огляду на наведене, суд вважає, що нарахування заборгованості позивачем після 02.11.2015 року є незаконним, та свідчить про намагання сторони позивача двічі стягнути з відповідача по справі розмір заборгованості за кредитним договором, а тому доводи сторони відповідача в цій частині є слушними та приймаються судом до уваги. На думку суду, в ході розгляду справи стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування заборгованості відповідачу після заявлення про сплату, останнім, заборгованості, а тому доводи позову в цій частині є безпідставними та посилання про порушення прав позивача відповідачем в цій частині є необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Заставодержатель, згідно із п. 5.1 договору застави, має право задовольнити свої вимоги за цим договором у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За рахунок заставленого майна, згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про заставу», заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 598 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 5.2 договору застави задоволення вимог заставодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет застави. Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача спростовані доводи позову в частині наявності заборгованості відповідача перед позивачем, з метою недопущення подвійного стягнення боргу, який було відповідачем погашено ще в 2015 році, про що свідчать письмові докази у справі, суд вважає, що законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на час розгляду справи відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed