Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового будинку. Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень обґрунтовувала тим, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2012, посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори, позивачка являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після одруження донька позивачки без погодження з останньою привела проживати у вказаний будинок свого чоловіка - відповідача [PERSON] , який одразу почав неприязно ставитись до позивачки, проявляти неповагу та агресію, застосовувати фізичну силу та психологічний тиск, що призвело до погіршення стану її здоров`я. Комунальні послуги відповідач також не сплачує. За таких обставин, вважає свої права як власника порушеними, відтак, право користування відповідача належним їй майном підлягає припиненню на її вимогу як власника відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, тому просить суд примусово виселити [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Позивач та його представник в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, 20.05.2020 через канцелярію подав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, а розгляд справи просив проводити без його участі (а.с.110). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2012 № 1890, посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В., [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] № 2581 віл 10.12.2019, складеного депутатом Березанської міської ради Кудрявським Г. Г., в присутності двох свідків, підпис якого посвідчено секретарем ради Сиваком О. В. 10.12.2019, [PERSON] проживає разом зі своєю дочкою - [PERSON] та зятем - [PERSON] , який почав проживати з ними з 2016; на ґрунті особистих неприязних відносин між [PERSON] та [PERSON] виникають сварки та непорозуміння (а.с.8). Як вбачається з наданої суду копії будинкової книги, відповідач по справі - [PERSON] в спірному житловому будинку не зареєстрований, інформація про місце його реєстрації відсутня (а.с.6-7). При цьому, [PERSON] зверталась до Березанського ВП Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з повідомленнями стосовно насилля в сімї з боку [PERSON] , зареєстрованими за №2116 від 04.09.2019 та № 358 від 14.02.2020, що підтверджується листом Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області від 02.03.2020 № 479/109/1010/4/20 (а.с.57). Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України). Так, за змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Вказане узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, проте визначає юридичну сукупність умов, за наявності якої осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до членів сім`ї. Водночас, за змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл. 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. За змістом статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як роз`яснено пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що відносини між власником житла та членами його сім`ї є сервітутом, їхнє право на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15.05.2017 в справі № 734/387/15-ц. За таких обставин, відповідач по справі - [PERSON] вселився до спірного житлового будинку в якості члена сім`ї власника будинку та набув у зв`язку з цим право користування займаним житлом в порядку, ч. 1 ст. 405 ЦК України, яке за своєю суттю є сервітутом. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачами по справі склалися неприязні взаємовідносини. Відповідач позов про виселення визнав у повному обсязі, відтак, своїм свідомим волевиявленням підтвердив, що втратив інтерес до спірного житла. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів його та інших осіб, суд вважає вказані обставини в сукупності істотними, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна шляхом його виселення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved