Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив постановити рішення, яким розірвати договір побутового підряду на ремонт автомобіля «FORD Eskort», реєстраційний номер [NUMBER], укладений ним з відповідачем в жовтні 2014 року та стягнути з [PERSON] на його користь 6300 грн. в рахунок відшкодування збитків, спричинених неякісним ремонтом автомобіля «FORD Eskort». Свої позовні вимоги мотивував тим, що в жовтні 2014 року він уклав з [PERSON] договір побутового підряду, згідно із яким останній зобовязався відремонтувати автомобіль «FORD Eskort». Факт укладення договору підряду можуть підтвердити свідки [PERSON] і [PERSON] Зазначив, що він сплатив саме [PERSON] 6300 грн. за придбання запасних частин до цього автомобіля та за сам ремонт. Відповідач виконав ремонтні роботи та зателефонував йому з проханням забрати автомобіль. Коли він запустив двигун автомобіля в присутності відповідача, двигун видавав стуки та шум, а наступного дня не запустився взагалі. Він доставив автомобіль [PERSON] на вулицю Батуринську, № 2-а, де знаходиться його станція технічного обслуговування, але останній відмовився усунути недоліки свого ремонту, пославшись на неякісні запчастини, які він встановив на двигун. З приводу неправомірних дій [PERSON] позивач звертався до Бахмацького відділу поліції та Головного управління поліції у Чернігівській області. Постановою від 05 березня 2016 року слідчий Бахмацького ВП ГУНП у Чернігівській області закрив кримінальне провадження за відсутності в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги апелянта. Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи. Також апелянт зазначає, що відповідач по справі [PERSON] здійснював свою діяльність на орендованому приміщенні, що знаходиться в м.Бахмач по вул.Батуринська, 2, власником якого являється підприємство «Голднафта». Реклама на даній будівлі та інші ознаки вказували на те, що саме [PERSON] здійснює ремонт автомобілів іноземного виробництва, кількість обладнання вказувало на те, що дана особа займається підприємницькою діяльністю. Апелянт не погоджується з думкою суду та зазначає, що відповідно до ст.50 ЦК України, якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з п.1, 3 ч.1 ст.309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право на скасування або зміну рішення, зокрема через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та через невідповідність висновків суду обставинам справи; Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] не є підприємцем, а тому норми ст.872 ЦК України, що врегульовують дані правовідносини не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору та, крім того, що власник автомобіля [PERSON]Г не уповноважив позивача на представництво його інтересів у суді. Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником автомобіля «Ford Escort», 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], є громадянин [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СІС №058973, виданого Конотопським МРЕВ ДАІ 05 травня 1998 року (а.с.4). Згідно довіреності від 13 вересня 2013 року [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися і розпоряджатися належним йому автомобілем. Довіреність видана терміном дії до 13 вересня 2023 року з правом передоручення визначених в довіреності повноважень 3-ім особам, з правом виїзду за кордон та використання автомобіля за межами України (а.с.5). Вбачається також, що [PERSON] звертався до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з заявою про вчинення злочину [PERSON], в якій зазначив, що [PERSON] організував підприємство по обслуговуванню імпортних автомобілів та отримав від заявника 6300 грн. за ненадані послуги за ремонт автомобіля [NUMBER] відносно чого просив внести відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань та встановити даний факт. Постановою старшого слідчого СВ Бахмацького відділу поліції від 05 березня 2016 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито оскільки [PERSON] вже звертався з аналогічною письмовою заявою до Бахмацького РВ УМВС та в ході проведення передвіки було встановлено, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення і на останнього 29 січня 2015 року було складений адміністративний протокол за ст.164 ч.1 КУпАП (а.с.7). З постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України і притягнуто його до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення (а.с.70-71). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як випливає зі змісту статті, підрядником за договором побутового підряду можуть бути лише юридичні і фізичні особи, що мають статус субєктів підприємницької діяльності та зареєстровані згідно із законодавством . У даній статті йдеться мова про тих підприємців, діяльність яких спрямована на виконання робіт за замовленням громадян, тобто, що здійснюють, як правило, діяльність із обслуговування населення. Замовником за договором можуть бути лише громадяни. Результат робіт за договором побутового підряду повинен бути спрямований на задоволення побутових потреб замовника, тобто, виключно для особистих, сімейних, домашніх та інших потреб, не повязаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Відповідно до ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору, передбачено ст.866 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У відповідності до положень ч.3 ст.50 ЦК України, якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Деліктна відповідальність, згідно вказаної норми права, настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно п.2 Постанови Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особо, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Позивачем не доведено, що йому було заподіяно матеріальну шкоду, що шкоду заподіяно саме діями відповідача та саме в такому розмірі. [PERSON] не надав доказів того, що завдяки неякісно здійсненому ремонту [PERSON] було пошкоджено автомобіль «Ford Escort», що даний автомобіль вийшов з ладу саме з цього приводу, а також не доведено, що взагалі автомобіль є пошкодженим. Посилання позивача на постанову слідчого від 05 березня 2016 року про закриття кримінального провадження, в силу положень ст. 61 ЦПК України не може бути прийнятий як доказ вини [PERSON] Таким чином, викладені доводи дають суду можливість зробити висновок, що позивачем не доведене допущення відповідачем істотних відступів від умов договору побутового підряду або інших істотних недоліків в роботі (здійснення неякісного ремонту), не доведена наявність причинного звязку між противоправною поведінкою відповідача та виникненням шкоди. В силу ст.1166 ЦК України відсутність вини, противоправної поведінки та причинного звязку між противоправною поведінкою та виникненням шкоди, тягне звільнення особи від обовязку відшкодовувати шкоди. Згідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виник спір. Вимагаючи стягнення з відповідача на свою користь 6300 грн., позивач не надав суду доказів щодо підтвердження розміру завданої шкоди. З огляду на зазначене, судова колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з причин не доведеності, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, з залишенням без змін в частині самої відмови.

Outcome: partial