Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

В травні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що вона є власником житлового будинку, який розташований в м. Чорткові по вул. Шопена бічна,10 Тернопільської області. За цією адресою у встановленому порядку зареєстрований її син відповідач по справі, який з 1999 року по даний час не проживає за вказаною адресою. Відповідач перебуває закордоном, у нього там сімя і постійне місце проживання. [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї в суд поступила заява, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просить справу розглядати у його відсутності, прибути в судове засідання не має можливості, так як проживає за межами України. Позовні вимоги визнає, проти позову не заперечує. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. [PERSON] [PERSON] є власником житлового будинку №10 по вул. Шопена бічна в м. Чорткові Тернопільської області, що стверджується реєстровим написом про реєстрацію права власності, вчиненим Чортківським міжміським бюром техінвентаризації 22 грудня 1980 року за реєстровим номером 328. Згідно будинкової книги в житловому будинку №10 по вул. Шопена бічна в м. Чорткові Тернопільської області, з 09 серпня 1994 року зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає з 1999 року, житлом не користується, про що свідчать акти про не проживання від 01 квітня 2017 року, 20 січня 2018 року, 25 травня 2018 року, складені депутатом Чортківської міської ради. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не користується вказаним житлом з 1999 року, а тому може бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням по вул. Шопена бічна,10 в м. Чорткові Тернопільської області. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач не користується житлом понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved