Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

В травні 2014 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 01.10.2012 р.між нею та відповідачкою [PERSON]було укладено договір позики,за яким остання в день укладання договору отримала грошові кошти в сумі 26000 гривень,що є еквівалентом 2500 євро,про що відповідачка склала розписку, повернення суми боргу сторони договору обумовили щомісячними платежами відповідачки по 2000 гр.з 20.10.2013 р.по 20.03.2013 р.включно,залишок суми боргу відповідачка зобов*язалася сплатити до 20.04.2013 р. На момент останнього погашення 30.04.2013 р.відповідачка власноруч визначила суму заборгованості 540 євро,про що зазначила у розписці. Оскільки в обумовлений строк відповідачка суму боргу не повернула,має прострочення виплати суми боргу з 01.05.2013 р.до звернення до суду із позовом у травні 2014 р.365 днів,позивачем нараховані три проценти річних 254 гр.80 коп.та сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з травня 2013 р.по травень 2014 р.розрахована в розмірі 8825 гр.50 коп. Посилаючись на те,що укладання з відповідачем договору позики та отримання нею грошей у вказаному вище розмірі підтверджується розпискою,в добровільному порядку відповідачка суму боргу не повернула,позивачка просить суд стягнути з [PERSON]на її користь загальну суму боргу з нарахованими 3% річних та індексом інфляції в розмірі 9080 гр.30 коп.,витрати по оплаті судового збору 243 гр.60 коп. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та пояснила,що договір позики між сторонами був укладений в письмовій формі та підтверджений розпискою, в якій зазначена сума позики та строк її повернення.Позивач у встановлений договором позики строк добровільного виконання зобов*язання від відповідачки не отримала,чим порушені її майнові права.Просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON].в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила,що між нею та позивачкою дійсно був укладений договір позики,за яким станом на 30.04.2013 р.у неї залишився борг 540 євро. Частково визнає позов з тих причин,що не може повернути борг одноразово у повному розмірі,але не заперечує проти його виплати за судовим рішенням з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат позивачки. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України,договір між фізичними особами на суму,яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,може бути укладений в письмовій формі,шляхом видачі розписки або іншого документу,внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобов*язання. За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. З матеріалів справи суд встановив,що 01.10.2012 р.між позивачкою та відповідачкою був укладений договір позики,оформлений розпискою,в якому вказано,що [PERSON]зобов*язується до 20.04.2013 р.повернути борг в сумі 26000 гривень,що є еквівалентом 2500 євро,зазначені паспорті дані позичальника та боржника. Надана позивачем на підтвердження факту укладання з відповідачами договору позики розписка в оригіналі є письмовим доказом, що відповідає положенням ст.57 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». На час розгляду справи достовірність вказаної вище розписки не оспорювалась та не спростована відповідачем. З наведеного суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини,які регулюються нормами Цивільного Кодексу України про грошові зобов*язання. Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов*язаний повернути позикодавцю позику в строк і в порядку, встановленому договором. Строк повернення грошових коштів відповідачкою [PERSON]позикодавцю [PERSON].в розписці встановлений кінцевим терміном до 20.04.2013 р. Станом на 30.04.2013 р.сторонами погоджений залишок заборгованості відповідачки 540 євро,що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 25.04.2014р.,де 100 євро є еквівалентом суми 1573 гр.,становить 8494 гр.20 коп.(з розрахунку 1573 гр.*540 євро). На час розгляду справи відповідачами не надано доказів про те, що гроші у вказаному розмірі нею повернуті. Крім того,відповідно до ст.625 ЦК України,боржник,який прострочив виконання грошового зобов*язання,на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховані три проценти річних на суму боргу 254 гр.80 коп.(з розрахунку 3%/365 днів року*8494 гр.*365 днів прострочення з 30.04.2013 р.по 30.04.2014 р.),вказаний розрахунок відповідає вимогам закону та не спростований відповідачем. З урахуванням встановленого індексу інфляції за період з травня 2013 р.по 31 березня 2014 року,який ґрунтується на інформації Укрстату, загальна сума боргу розрахована 8825 гр.50 коп.(з розрахунку(100,1%*100,0%*99,9%*99,3%*100,0%*100,4%*100,2%*100, 5%*100,2%*101,6%*102,2%=103,9%*8494 гр.20 коп.),вказаний розрахунок відповідає вимогам закону та не спростований відповідачем. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв*язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст.10,ст.60 ЦПК України обов*язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Відповідачкою у спростування наданих позивачем доказів про укладання договору позики ,суми боргу,строків повернення суми боргу,її розрахунку, жодного доказу суду не надано. Аналізуючи наведене суд встановив передбачені законом підстави для стягнення з відповідача суми боргу за договорами позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору 243 гр.60 коп. На підставі ст.11,208,525,526,533 ч.2,629,ст.1046,ч.2 ст.1047,1049 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,88,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved