Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

В січні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у зазначеній позовній заяві посилався на те, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначив, що відповідач по справі є колишнім зятем позивача, якого [PERSON] зареєстрував у належній йому квартирі для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні у 2016 році. У позовній заяві позивач посилався на те, що спільне життя відповідача з дочкою позивача не склалося, у 2017 році дочкою було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Посилався на те, що просив відповідача знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку, однак відповідач з реєстрації у спірній квартирі не знявся, чим порушує права позивача. Посилаючись на те, що відповідач не є членом його сім`ї, з його дочкою не проживає, є єдиною особою, яка зареєстрована у спірній квартирі, що реєстрація відповідача у квартирі має формальний характер та створює незручності для позивача, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , що дасть йому можливість відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняти відповідача з реєстраційного обліку у квартирі. 21.08.2018 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у складі судді Войтенко Т.В. відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено справу розглядати як малозначну за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила суду, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.11.2018 шлюб між відповідачем та [PERSON] , яка є дочкою позивача [PERSON] , було розірвано. Станом на день розгляду справи, відповідач оскаржив судове рішення про розірвання шлюбу, намагаючись відтермінувати вступ його у законну силу для оформлення документів для проживання в Україні. В той же час, незалежно від факту розірвання шлюбу, відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, реєстрація відповідача у квартирі була формальною для отримання посвідки на проживання. Відповідач не був та не є членом сім`ї позивача в розумінні Житлового кодексу України, а відтак не має будь-якого права на користування квартирою, в тому числі похідного. Відповідач у судовому засіданні, користуючись послугами перекладача, заперечував проти задоволення позовних вимог. Посилався на те, що купував у квартиру деякі речі, а тому набув права користуватися квартирою. При цьому усно заявляв вимоги про компенсацію йому вартості придбаного майна в обмін на добровільне зняття з реєстрації. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та докази, надані суду учасниками справи, здійснивши системний аналіз норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судом встановлено наступні обставини справи та наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 4 липня 2016 року у спірній квартирі було зареєстровано відповідача по справі [PERSON] . Як не заперечувалося сторонами, відповідач по справі є зятем позивача. За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Подільської РДА в м. Києві відповідач є єдиною особою, яка зареєстрована у квартирі. Актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 27.03.2018 мешканці сусідніх квартир засвідчили факт непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Згідно пояснень сусідів, відповідач у спірній квартирі ніколи не проживав. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не проживає з його дочкою, наразі перебуває з нею у стані розірвання шлюбу, ніколи не вів з позивачем спільного господарства, не проживав у спірній квартирі, не набув статусу члена сім`ї позивача, однак безпідставно продовжує бути зареєстрованим у квартирі, яка є власністю позивача, звернувся до суду з даним позовом. Спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем з приводу права відповідача на користування вказаною квартирою, регулюються нормами ЦК та ЖК України. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим приміщенням) може бути припинене на вимогу власника цього майна відповідно до положень статті 406 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Відповідно до ч. 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У конкретному випадку відповідач не є членом сім`ї позивача, а відтак його право на користування спірною квартирою може бути припинене судом за позовом власника житлового приміщення лише за наявності обставин, які мають істотне значення. В даному випадку - це фактичне непроживання відповідача у квартирі та наявність іншого місяця проживання. Зважаючи на те, що матеріалами справи доведений факт непроживання відповідача у спірній квартирі, який не був спростований відповідачем [PERSON] , суд вбачає підстави для задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved