Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

В серпні 2018р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] до [PERSON] , в якому просила суд: - визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить вищезазначена квартира, відповідач - колишній чоловік позивачки, зареєстрований у вказаній квартирі, і який з квітня 2016р. в ній не проживає, в квартирі відсутні його особисті речі, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив, квартирою не цікавиться, витрати по сплаті за комунальні послуги нести не бажає, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В,О. від 02 листопада 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019р. закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання, стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи, оповіщався у встановленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомила, відзив на позов не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачці, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 07 липня 2015р. (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2014р. по 02 серпня 2017р. (а.с. 10, 11). Згідно наданих стороною позивачів, в якості письмових доказів Актів від 30 жовтня 2018р., 07 травня 2019р. відповідач у зазначеній квартирі не проживає з квітня 2016р. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). В судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад одного року, який підтверджується наданими письмовими доказами. Судом не встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин, а також те, що йому чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: approved