Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання незаконними розпорядження від 11 квітня 2014 року №12 сільського голови Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області , рішення виконавчого комітету Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 08 квітня 2014 року №16 про звільнення з роботи [PERSON], поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 3000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 08 квітня 2014 року №16 її дії, як директора Волосківського будинку культури, визнано грубим порушенням трудової дисципліни та вважати день 30 березня 2014 року прогулом. Розпорядженням №12 Волосківської сільської ради від 11 квітня 2014 року було звільнено з даної посади , в зв'язку з грубим порушенням трудової дисципліни, відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України. 11 квітня 2014 року на її письмову заяву про видачу їй копії протоколу сесії сільської ради стосовно її звільнення отримала відмову. Їй вручено копії розпорядження сільського голови та рішення виконкому про її звільнення. 30 березня 2014 року перебувала на роботі в тверезому стані. Звільнення з посади вважає незаконним та безпідставним, в зв'язку з цим змушена була звертатись до прокуратури Менського району та інспекції з питань праці. Просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити пропущений строк, поновити її на посаді директора Волосківського будинку культури на 0,75% ставки з 11 квітня 2014 року, скасувати незаконне рішення виконавчого комітету Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 08 квітня 2014 року №16 «Про звільнення директора Волосківського будинку культури [PERSON]», скасувати незаконне розпорядження сільського голови Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 11 квітня 2014 року №12 «Про звільнення директора Волосківського будинку культури [PERSON]», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу , моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково [PERSON] пояснила, що працює директором Волосківського сільського Будинку культури з 26 березня 2010 року. В останній час між нею та сільським головою [PERSON] склались неприязні стосунки. [PERSON] неодноразово на її адресу висловлював своє невдоволення роботою культурного закладу села, критикував її дії. Перебування на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння заперечує, оскільки схильності до вживання алкоголю не має, за місцем роботи характеризується позитивно, виховує двох доньок. 30.03.2014р. з 10-ї до 14-ї години перебувала в кабінеті будинку культури с. Волосківці. Після 13- ї години в будинок культури приїхав сільський голова [PERSON] грати в теніс із місцевими хлопцями [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] виник конфлікт за тенісний стіл, який був пошкоджений. Сільський голова звинуватив її, що вона знаходиться на роботі в стані алкогольного сп'яніння, вимагав віддати ключі від Будинку культури. Після 14-ї години пішла з будинку культури і вечором на роботу не вийшла. 1 квітня 2014 р. ходила до [PERSON] і просила вибачення. Сільський голова запропонував їй звільнитись з роботи за власним бажанням, а якщо вона не надасть заяви про звільнення, то звільнить за статтею. 11 квітня 2014 р. після проведення сесії сільської ради своїм розпорядженням [PERSON] звільнив її з роботи за п.7 ст. 40 КЗпП України. 14 квітня 2014 р. в сільській раді було вручено трудову книжку та копію розпорядження сільського голови про звільнення з роботи. Вважає, що звільнення з роботи проведено з грубим порушенням чинного законодавства, так як на освідування до медичного закладу для визначення вживання спиртних напитків її ніхто не направляв. Звернулась із заявою до прокурора Менського району на незаконні дії сільського голови, а тому вважає, що вона пропустила місячний термін для звернення до суду з позовом з поважних причин. Крім того, звернутись до суду її спонукали ті обставини, що її діти стали задавати їй питання, чи справді вона звільнена з роботи за п'янку. Просить задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. Вважають, що наданими доказами підтверджується перебування 30.03.2014р. [PERSON] на робочому місці в робочий час в стані алкогольного сп'яніння. Просять в задоволенні позову відмовити , так як [PERSON] пропустила місячний строк звернення до суду без поважних причин і в поновленні даного строку просять відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників по справі, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки [NUMBER] на ім'я [PERSON] 26 травня 2010 року вона прийнята на роботу директором Волосківського будинку культури на 0.75 ставки, а 11.04.2014 року звільнена з даної посади на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України, розпорядженням сільського голови № 12 від 11.04.2014р.. Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску цих строків з поважних причин суд може поновити ці строки. У відповідності до положень п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановленні строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено з поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Як випливає зі змісту ч. 2, 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лище за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строків звернення до суду, позивач [PERSON] посилається на її звернення 14 квітні 2014 р. із заявою до прокурора Менського району на незаконні дії сільського голови, в якій просила провести перевірку законності звільнення , внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування, а тому вважає, що вона пропустила місячний термін для звернення до суду з поважних причин. Передумовою подачі даного позову до суду стала розмова з дітьми, які задавали їй питання, чи справді вона звільнена з роботи директора будинку культури за появу на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння . Щоб зняти обставини звільнення з роботи перед дітьми та місцевими жителями, і звернулась 16 червня 2014 р. із позовною заявою до районного суду. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, позивачем [PERSON] не було наведено жодної підстави поважності пропуску нею строків позовної давності, а отже й вимоги позову є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням пояснень позивача, суд вважає причини пропуску строку звернення до суду не є поважними, так як органи прокуратури та територіальна Державна інспекція з питань праці у Чернігівській області не наділені законодавством України повноваженнями розглядати трудові спори по поновленню на роботі звільнених працівників. На підставі ст.ст. 233, 234 КЗпП України, ст. 267 ЦК України,

Outcome: dismissed