Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

В червні 2019 року до суду надійшла позовна заява АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку, в якій позивач просив зняти з реєстрації [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] , виселити в примусовому порядку відповідачів з вказаної квартири, зобов`язати відповідачів звільнити квартиру [ADDRESS] від особистих речей. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 12.11.2018 року позивачем згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності позивачем на дану квартиру є відповідне застереження в п.п.12.3.1 договору іпотеки від 15.07.2008 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У зв`язку із вказаним, позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити описану квартиру, однак вимога виконана не була, відповідачі продовжують проживати у квартирі, користуватися нею та відмовляються виселятися добровільно. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись судом належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність до суду не звертались. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає необхідним позов задовольнити, у зв`язку з наступним. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 15.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №2621/0708/71-155Z-1, за умовами якого [PERSON] в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №2621/0708/71-155 від 15.07.2008 року, передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, становить 39,40 кв. м загальної площі та 18,60 кв. м житлової (а.с.6). Пунктом 12.3.1 даного іпотечного договору визначено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у прядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2018 року №144914811, було зареєстровано право власності за АТ «Альфа Банк» на квартиру [ADDRESS], яка складається з 1 житлової кімнати, загальною площею 39,40 кв.м, житловою площею 18,60 кв.м, та знаходиться в будинку [ADDRESS] (а.с.9). Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, а саме в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування, розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, подальше проживання відповідачів у вказаній квартирі, що належить на праві власності АТ «Альфа Банк», перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси позивача. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Як стверджував представник позивача у судовому засіданні, позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення, однак вказана вимога не була виконана відповідачами, вони продовжують проживати в описаній квартирі. Таким чином, оскільки [PERSON] , [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS] , однак продовжують проживати в ній не маючи на те будь-яких правових підстав, їх зареєстроване місце проживання зазначене у вказаній квартирі, тим самим відповідачі створюють перешкоди позивачу у здійснені його законних прав власника даного нерухомого майна, який не може вільно користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою [ADDRESS] , при цьому відповідачі в судове засідання не з`явились, не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, а тому вимоги АТ «Альфа Банк» є законними, вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги АТ «Альфа Банк» задоволено повністю, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача в рівних частках з кожної 5 763 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved