Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідача), в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 131354,91 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2014 р. між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс» №45072, за яким банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 10000,00 дол. США у тимчасове строкове користування. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 р. №69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС» - Гончарова С.І. Наказом Уповноваженої особи від 30.10.2014 р. створено Комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів, яка визнала нікчемним правочин (договір) банківського вкладу №43900, укладений 04.07.2014 р. між позивачем та ПАТ «КБ «УФС». В зв`язку з цим позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15 визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання нікчемним Договору банківського вкладу депозиту) «Вигідний Альянс» від 08.07.14р. №45072, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ», оформлене наказом № 6 від 18.11.14р. ( в частині щодо позивача). Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON] , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» не передав до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом, в зв`язку з чим позивач не отримала гарантоване відшкодування коштів за вкладом в межах процедури ліквідації банку. 07.06.2019 р. було розміщено повідомлення про завершення 05.06.2019р. виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам банку на підставі ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в зв`язку з подачею Уповноваженою особою Фонду державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань документів для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи) Позивач вважає, що в зв`язку з протиправною бездіяльністю Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15 вона втратила право вимагати отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, зазначає, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «КБ «УФС», припинено. На стягнення коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб встановлено мораторій. 03.05.2019 р. Печерським районним судом м. Києва накладено арешт на кошти і рахунки вкладників ПАТ «КБ «УФС», в тому числі позивача, а Фонд не відшкодовує кошти, що розміщені на рахунках, які перебувають під арештом. Крім цього, вказані кошти визнані речовими доказами у кримінальних провадженнях. (а.с. 25-28) У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка не виконала постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 р. у справі №826/6539/15 та не включило позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову. Ухвалою суду від 07.05.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою суду від 06.10.2020 р. клопотання представника відповідача [PERSON] від 10.07.2020 року про закриття провадження у цивільній справі №761/13040/20 залишено без задоволення. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 08.07.2014 року між [PERSON] (вкладник) та ПАТ «КБ «УФС» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс» №45072, за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 08.10.2014 року та зобов`язується сплачувати проценти за їх користування. (а.с. 12-14) Згідно квитанції №TR.59372.7000.208 від 08.07.14р. позивачем внесено на рахунок банку кошти в сумі 1000,00 доларів США (а.с. 15). В провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала адміністративна справа за позовом [PERSON] до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича (правонаступник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Згідно ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.15р. у справі №826/7197/15 в частині задоволених позовних вимог - скасовано та у цій частині прийнято нову постанову про задоволення адміністративного позову у спосіб, що забезпечує відновлення порушеного права. Визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання нікчемним Договору банківського вкладу депозиту) «Вигідний Альянс» від 08.07.14р. №45072, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ», оформлене наказом № 6 від 18.11.14р. ( в частині щодо позивача). Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON] , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.15р. у справі №826/7197/15 - залишено без змін. (а.с. 5-11) 07.06.2019 р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про завершення виплат гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам банку ПАТ «КБ «УФС» на підставі ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в зв`язку з подачею Уповноваженою особою Фонду державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань документів для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду позовом в порядку ст. 1172 ЦК України «Відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою» внаслідок протиправної бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича, як працівника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15. При цьому, в предмет позову [PERSON] не входило встановлення бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича щодо невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15. Згідно ст. 16 ч. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їх працівником або іншою особою. Це один з випадків, коли суб`єктом відшкодування виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді зобов`язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 638/11853/15-ц та від 27.02.2019 р. у справі № 158/812/15-ц. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. (постанова Верховного Суду від 12.08.2020 р. у справі № 910/3501/18) Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме дії будь-кого з працівників Фонду призвели до настання негативних наслідків у вигляді завдання шкоди позивачу згідно заявленого предмета спору. Також не підтверджені належними доказами факт неправомірності дій або бездіяльності, які б спричинили шкоду позивачу. Доказів того, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15 не виконувалась внаслідок протиправної поведінки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи інших осіб Фонду не надано. Судом не встановлено з 11.07.2017 р. будь-яких дій позивача, спрямованих на забезпечення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15. Доказів того, що позивач зверталась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто була зацікавлена у виконанні постанови суду, не надано. Крім цього, ст. 372 ч.4 КАС України передбачає, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Ст. 373 ч.1 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. В примусового порядку органами виконавчої служби постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. у справі №826/7197/15 також не виконувалась (доказів протилежного сторонами не надано та судом не встановлено). Більше того, не надано доказів подання до фактичної ліквідації банку позову до суду про стягнення гарантованої суми. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення шкоди, суд не вбачає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed