overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром В обґрунтування вимог вказував, що його батько [PERSON] помер 13.07.2006 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із земельної частки (паю) №253 бувшого ВСАТ «Новоселицьке», площею 3,3360 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Великоберезнянської сільської ради Полонського району Хмельницької області, що виділена на імя батька відповідно до додатку до розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації від 27.03.2006 року № 128/2006-р «Про затвердження протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки». Вказаним додатком визначено список громадян на отримання державних актів на право власності на землю, в тому числі зазначено і батька позивача [PERSON] Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але при оформленні спадщини нотаріус відмовила видати свідоцтво про право власності на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та вказав, що проти позову не заперечує. Третя особа належним чином повідомлена про день, місце, час розгляду справи, в судове засідання не зявилася, заяв, клопотань, заперечень не подала, про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що позивач є сином [PERSON], який помер 13.07.2006 р. За життя [PERSON] мав право на земельну частку (пай) у землі, бувшого ВСАТ «Новоселицьке» на території Великоберезнянської сільської ради Полонського району та на яку після його смерті відкрилася спадщина. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але при оформленні спадщини нотаріус відмовила видати свідоцтво про право власності на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Вказане підтверджено свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], довідкою міської ради, згідно з якою [PERSON] проживав і був зареєстрований зі своїм батьком на день його смерті, розпорядженням Полонської районної державної адміністрації №123/2006-р від 27 березня 2006 року та додатком до нього, згідно з яким [PERSON] входив до списку громадян на отримання державних актів на право власності на землю, листом нотаріуса, з якого вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину фактично, листом відділу Держгеокадастру про вартість земельної частки (паю). За таких обставин, суд вбачає за можливе, визнати за позивачем право на земельну частку (пай), що належала його покійному батькові.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Чортківського району Тернопільської області, третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві позивач вказав, що 10 березня 2015 року померла його мати [PERSON]. Відповідно до заповіту, складеного 01 липня 2013 року, остання земельну ділянку розташовану на території [PERSON] сільської ради для ведення сільського господарства площею 2,17 га, згідно Державного акту серії І-ТР №021522 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №615 від 07 лютого 2000 року заповіла позивачу. [PERSON] у звязку з тим, що часто хворіє, перебуває на амбулаторному лікуванні пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Звернувшись до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу [PERSON], йому було відмовлено в оформленні спадкових прав та рекомендовано звернутися до суду. В звязку з наведеним позивач просить визначити йому додатковий строк у вигляді двох місяців. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задоволити. Від відповідача [PERSON] сільської ради надійшла в суд заява про розгляд справи без представника сільської ради, не заперечують проти визначення позивачці додаткового строку на прийняття спадщини. Від третьої особи приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт, що позивач часто хворіє, тому пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, то

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просив суд: розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 09 липня 2011 року Жовтневим РАЦС м. Маріуполя. Позивач в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до суду із заявою про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 липня 2011 року Жовтневим РАЦС м. Маріуполя. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона проживала у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2014 року. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОК № 262355 виданого 26.03.2014 р., актовий запис № 4. Зі слів позивача, на даний час їхня неповнолітня донька мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у її утриманні не бере. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1500 грн., з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання зявилася. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання зявився. Не заперечував щодо сплати аліментів, заперечував щодо розміру аліментів, просив призначити аліменти в розмірі 25 % від усіх видів заробітку (доходу). Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОК № 262355 виданого 26.03.2014 р., актовий запис № 4. Судом встановлено, що на даний час неповнолітня донька мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Доказів про наявність між сторонами домовленості про добровільну сплату аліментів немає. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на вищевикладене, враховуючи інтереси позивача та дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.180, 182, 183 СК України, та,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, де просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що з квітня 2012 року між ними припинені шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного побуту не ведуть. В даний час сім»я сторін розпалась остаточно, спільних інтересів не мають, а тому має намір оформити розлучення юридично. В судове засідання позивач не з»явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та винесення заочного рішення. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату і час проведення судового засідання, в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив. З врахуванням вимог ст..ст.280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести розгляду справи за відсутністю відповідача у заочному порядку, на підставі наявних доказів. Аналіз змісту вимог ч.1, ч.4-5 ст.223 ЦПК України у взаємодії із вищенаведеними нормами за ст..ст.280-281 ЦПК України дає підстави для висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників процесу та вирішенню справи у цьому судовому засіданні на підставі наявних доказів, дослідивши які, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.03.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис №296 від 11.03.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо тривалий час та не підтримують сімейні стосунки, сім'я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04 травня 2001 року Гружчанською сільською радою Макарівського району Київської області, актовий запис - № 03. Позивач в судове засідання не зявилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 04 травня 2001 року Гружчанською сільською радою Макарівського району Київської області, актовий запис - № 03, серія І-БК № 026270. Від спільного проживання подружжя має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 25.03.2003 року. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 грудня 2005 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 388. Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 061950, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 466932, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 70. Позивач в судове засідання зявилась. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 10 грудня 2005 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, серія 1-ОК № 012333 від 10.12.2005 року, актовий запис № 388. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 222. Від спільного проживання сторони дітей не мають. Позивач в судове засідання не зявилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 18 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, серія І-ГЮ № 105259, актовий запис № 222. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved