Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору застави. В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що 09.08.2007 року між його дружиною [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір застави легкового автомобіля DEAWOO модель LANOS TF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вважає зазначений договір таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки вказаний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в той час як він в порушення вимог ст.65 СК України своєї згоди на укладення договору застави не давав. Зважаючи на наведене, позивач просив суд визнати недійсним договір застави транспортного засобу та поновити строк звернення до суду з позовом, посилаючись на те, що про укладення спірного правочину він дізнався лише в травні 2013 року. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позов не визнала просила застосувати строк позовної давності. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін та їх представників, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27.02.1982 року (а.с.9). 09.08.2007 року між [PERSON] та КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань по своєчасній сплаті заборгованості по кредитному договору №HECFAU00180102, передала в заставу банку легковий автомобіль DEAWOO модель LANOS TF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.3-5). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні від 25.04.2013 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 18.04.2013 року Суворовським районним судом м.Херсона про передачу в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] автомобіля DEAWOO LANOS (а.с.8). Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що спірний транспортний засіб був придбаний в період шлюбу за спільні кошти подружжя, та оскільки в порушення ст. 60,65 СК України згоди на укладання договору застави рухомого майна позивач не надавав, просив визнати зазначений правочин недійсним. Згідно висновку експерта №3280 від 22.11.2013 року підпис від імені позивача на згоді співвласника на укладення позичальником договору застави рухомого майна виконано не [PERSON], а іншою особою. Разом з тим, суд відноситься критично до доводів позивача про його необізнаність про порушення його прав стосовно укладеного правочину та тверджень про те, що про наявність оскаржуваного договору він дізнався лише в травні 2013 року. З матеріалів справи та пояснень позивача, даних в судовому засіданні вбачається, що йому було відомо про існування кредитного договору, укладеного між його дружиною та відповідачем. Вказаний кредитний договір є цільовим, а кошти в сумі 59030 ,00 грн. у вигляді непоновлюваної лінії були надані позичальнику на придбання автомобіля DEAWOO LANOS. Відповідно до статті 257. ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи на те, що кредитні кошти були надані дружині позивача саме на придбання спірного транспортного засобу, про що позивач знав, то його доводи про необізнаність щодо договору застави, який було укладено цього ж дня в забезпечення виконання умов кредитного договору, на думку суду, є лише способом ухилення від виконання кредитних зобов'язань. З огляду на наведене та враховуючи, що необізнаність позивача стосовно укладення спірного правочину не знайшла підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом і вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed