Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В січні 2018 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 21 239,61 грн. та сплачений судовий збір. В обгрунтування позову зазначав, що 01.12.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 15.11.2016 року і в результаті якої [PERSON] завдано матеріального збитку в розмірі 24 052,73 грн. Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9119203 ним [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 21 239,61 грн. Вважає, що в зв'язку з тим, що [PERSON] письмово не повідомив його про настання страхової події протягом трьох робочих днів, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у нього виникло право вимоги до відповідача в порядку регресу. Відповідач відзиву до суду не надав. 01.02.2018 року у справі відкрите провадження та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 28.02.2018 року призначений розгляд справи у судовому засіданні. В призначене судове засідання сторони до суду не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, зокрема відповідач, повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання судового виклику за адресою його реєстрації: [ADDRESS], інд. 09108. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідач, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, за викладених обставин та враховуючи те, що відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечував проти винесення заочного рішення, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності відповідача із винесенням заочного рішення по справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. В ході розгляду справи, суд встановив наступне. 12.01.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладений договір страхування (поліс) № АІ 9119203. 01.12.2016 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області встановлено, що 15.11.2016 року о 17 год. 50 хв. в м. Біла Церква по проспекту Князя Володимира, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, що завдало матеріальних збитків та визнано [PERSON] винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 177024 від 09.02.2017 року вартість збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу «HYUNDAI SONATA» д.н.з. [NUMBER] становить 24 052,73 грн. 13.11.2016 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування ОСЦПВВНТЗ; Авто КАСКО та ЗК. 22.02.2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вирішило відшкодувати збитки [PERSON] в розмірі 21 239,61 грн. Згідно платіжного доручення № 1591 від 22.02.2017 року страхове відшкодування в розмірі 21 239,61 грн. виплачено [PERSON]. Зазначені обставини справи підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно абз. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-1цс14, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, в разі якщо винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особа, яка має договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не повідомила, протягом трьох днів, про настання страхового випадку страховику, без поважних причин, страховик отримує право на відшкодування виплаченого страхового відшкодування за рахунок цієї особи. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті дорожньо-транспортної пригоди що сталася 15.11.2016 року о 17 год. 50 хв. в м. Біла Церква по проспекту Князя Володимира [PERSON] завдано матеріального збитку. Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, що встановлено постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2016 року. Позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування на відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 21 239,61 грн. Доказів того, що відповідач повідомляв позивача про вчинену ним дорожньо-транспортну пригоду, у встановлений законом строк до суду не надано. Також, у суду відсутні докази того, що відповідач пропустив вказаний строк з поважних причин. Отже, за викладених обставин суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають до задоволення. Водночас на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600 грн. судових витрат, що складаються із судового збору. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved