Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що їй, [PERSON] , на праві приватної власності належить Ѕ частина будинку [ADDRESS] . Інша Ѕ частина житлового будинку належить [PERSON] . Ѕ частина будинку належить позивачу на підставі договору дарування від 14.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Огняник А.М., реєстровий номер 3082. Будинок [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частини кожному, та фактично складається з 2-х квартир, що підтверджується технічним паспортом на будинок, де вказані житлові приміщення під номерами 1 та номерами 2. Тому фактично вона є власником однієї із квартир, яка є 1/2 частиною всього будинку, однак ані вона, ні другій співвласник не зверталися до виконкому, щодо уточнення юридичної адреси та розбивки квартири на квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] . Право власності між співвласниками первинно було отримане на підставі приватизації. З відповідачем по справі [PERSON] , позивач перебувала в шлюбі з 15.07.2000 року. Шлюб розірваний за рішенням суду Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2018 року. Влітку 2016 року відповідач по справі забрав свої речі та виїхав проживати до іншої жінки. Його фактичне місце проживання позивачу не відоме. Тому при вирішенні спору про розірвання шлюбу було винесено заочне рішення. З літа 2016 року відповідач не мешкає в квартирі яка складається з 1/2 частини вищевказаного будинку, не платить за комунальні послуги, тому вона не може через це отримати субсидію, що негативно впливає на її матеріальний стан, через що не може в повному обсязі матеріально допомогти дітям. Позивач не знає фактичне місце проживання відповідача, а тому не має можливості вирішити з ним питання, щоб [PERSON] добровільно скасував реєстрацію з її будинку. Зазначає, що лише судовим рішенням про визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням вона може скасувати реєстрацію (виписку) відповідача. Просить винести рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] таким що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.05.2019 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, подачі зустрічної позовної заяви. У відповідності до вимог\~ст. 280-281 ЦПК України,\~з урахуванням\~особливостей,\~встановлених для\~розгляду справ\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін\~не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1\\2 частки будинку [ADDRESS] , згідно договору дарування свідоцтва ВВМ [NUMBER] від 14.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Огняник А.М, зареєстровано в реєстрі № 3082, зареєстрованим в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 03.11.2004 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Так, відповідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян від 01.11.2018 р. за №2821 у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та ще одна особа. Як вбачається з акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 19.05.2019 р., складеного головою вуличного комітету Маліновською Л.М.., відповідач [PERSON] не проживає за адресою реєстрації у буд. [ADDRESS] з літа 2016 року. З довідки від 19.05.2019 року виданою та засвідченою головою вуличного комітету вбачається, що будинок [ADDRESS] має два правовласника: 1\\2 частина належить [PERSON] та 1\\2 частина належить [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] власниками [ADDRESS] являються [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом 22.05.2019 р. було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. 14 березня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на запит з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Отже, на даний час у домоволодінні залишається бути зареєстрованими відповідач по справі, який не отримує кореспонденцію за вищевказаною адресою, особистих речей в будинку не має. Подальша формальна реєстрація відповідача в житловому будинку є порушенням прав на безперешкодне користування будинком позивачем. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також дана позиція викладена у ч. 1ст. 321 ЦК України, де сказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином з письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов необхідно задовольнити. З урахуванням встановлених судом обставин справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved