Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В травні 2020 року ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 01.11.2019 ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС», відповідно до договору № 13950-02/2018 від 19.07.2018, продало відповідачу [PERSON] запчастини та експлуатаційні матеріали, на загальну суму 43200,00 грн. У день здійснення продажу даного товару, відповідачу виставлено рахунок на його оплату. [PERSON] повинен був оплатити товар до 01.12.2019. 23.01.2020 відповідачу було направлено претензію № 1388. В період з 05.02.2020 по 04.03.2020 відповідач частково сплатив заборгованість. 08.05.2020 відповідачу було направлено лист-вимогу № 08/05 про оплату поставлених товарів. [PERSON] заборгованість погашено не було, та станом на дату написання позовної заяви за ним залишається борг в сумі 23200,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнуть з відповідача на свою користь заборгованість за поставлений товар в сумі 23200,00 грн., пеню в розмірі 3601,48 грн., 3 % річних в розмірі 451,49 грн., а всього 27252,97 грн.. Також просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутність не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Від генерального директора ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» Юзіков С.Л., надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно, належним чином, в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документу) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2019 ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС», відповідно до договору № 13950-02/2018 від 19.07.2018, продало відповідачу [PERSON] запчастини та експлуатаційні матеріали, на загальну суму 43200,00 грн. (а.с. 9-11, 13). За вищевказаний товар позивачем виставлено відповідачу рахунок № S0004380216 від 01.11.2019 на суму 43200,00 грн. (а.с. 12). Термін оплати товару до 01.12.2019. Відповідно до копії меморіального ордеру № @2PL387223 від 05.02.2020 відповідач сплатив позивачу за товар кошти в розмірі 10000,00 грн. (а.с. 14). Відповідно до копії меморіального ордеру № @2PL597935 від 04.03.2020 відповідач сплатив позивачу за товар кошти в розмірі 10000,00 грн. (а.с. 15). Таким чином, на підставі вищевказаних доказів, судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем згідно договору № 13950-02/2018 від 19.07.2018 сплачено кошти в загальному розмірі 20000,00 грн., залишок боргу 23200,00 грн. З метою досудового врегулювання спору 08.05.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу № 08/05 про оплату за поставлених товарів, а також акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2019 - 07.05.2020, де вказувалось, що останньому необхідно негайно погасити заборгованість в розмірі 23200,00 грн. (а.с. 19-21). Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, є підтвердженим факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу, відповідно до якого позивачем відповідачу поставлено товар на суму 43200,00 грн., і останнім прийнято даний товар, але оплачено не в повному обсязі, а тому суд вважає, що неоплачена заборгованість за поставлений товар в сумі 23200,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Пунктом 5.2. договору укладеного між сторонами, передбачено, що в разі прострочення платежу зазначеного у видатковій накладній, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу. Згідно п. 5.3. договору на підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченння, а також три відсотки річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1.3 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 даного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно ст. 4 даного Закону, пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, пеня становить: за період з 01.12.2019 по 05.02.2020 - 2161,94 грн., за період з 05.02.2020 - по 04.03.2020 - 578,73 грн., за період з 04.03.2020 по 13.05.2020 - 860,81 грн., а всього на загальну суму - 3601,48 грн. Також відповідно до наданих позивачем розрахунків, розмір 3 % становить: за період з 01.12.2019 по 05.02.2020 - 237,55 грн., за період з 05.02.2020 - по 04.03.2020 - 78,92 грн., за період з 04.03.2020 по 13.05.2020 - 135,02 грн., а всього на загальну суму - 451,49 грн. Перевіривши вказані розрахунки до норм чинного законодавства, суд вважає, що вони є вірними, проведеними у відповідності до діючого законодавства, а тому зазначена сума пені в розмірі 3601,48 грн. та сума 3 % річних в розмірі 451,49 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 2102,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved