Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Профіль» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що між ТОВ «Профіль», та [PERSON] було укладено договір поставки № П/17-5 від 01.02.2017 pоку. Відповідно до п. 1.1 договору «В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю визначений цим Договором Товар, а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснити за нього оплату». Покупець прийняв товар (полікарбонат стільниковий) на загальну суму 76 796, 53 гривень. Відповідно до умов Договору, а саме п. 3.4. «У разі поставки товару на умовах відстрочення платежу, оплата за поставлений Товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 (тридцять) банківських днів із моменту переходу права власності на Товар». Згідно п. 4.2. Договору перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця відбувається в момент підписання Сторонами накладної на Товар. Від відповідача за переданий Товар на розрахунковий рахунок позивача було отримано 7 119, 03 гривень. Станом на 06.07.2018 року відповідач не здійснив оплату заборгованості за переданий Товар, згідно з умовами Договору. Таким чином, заборгованість по усьому переданому Товару становить 69 677,50 гривень. Згідно розрахунку сума пені становить 20 606, 91 гривень, сума 3 х відсотків річних дорівнює 2 096,00 гривень, втрати від інфляції становлять суму 6 897, 51 гривень. Представник позивача до судового засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Згідно з частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання призначене на 03.10.2018 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, проте відповідач в судове засідання призначене на 03.10.2018 року не з'явився повторно. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 01.02.2017 року між сторонами було укладено договір поставки № П/17-5, відповідно до якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупцю визначений цим Договором Товар (полікарбонат стільниковий), а Покупець зобов'язався прийняти цей Товар та своєчасно здійснити за нього оплату». Покупець прийняв Товар на загальну суму 76 796, 53 гривень що підтверджується: -видатковою накладною № 3298 від 26.04.2017 pоку, рахунком № 4493 від 26.04.2017 року на суму 31 019,03 гривень , в т.ч. ПДВ 5169, 84 гривень. -видатковою накладною № 3545 від 05.05.2017 pоку, рахунком № 4808 від 05.05.2017 року на суму 17 655,72 гривень, в т.ч. ПДВ 2942, 62 гривень. -видатковою накладною № 3557 від 05.05.2017 pоку, рахунком № 4815 від 05.05.2017 року на суму 28 121,78 гривень, в т.ч. ПДВ 4686, 96 гривень. Відповідно до п. 3.4. у разі поставки Товару на умовах відстрочення платежу, оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 (тридцять) банківських днів із моменту переходу права власності на Товар. Згідно п. 4.2. Договоруперехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця відбувається в момент підписання Сторонами накладної на Товар. Отже, останній день в який відповідач повинен був оплатити поставлений Товар є: -по видатковій накладній № 3298 від 26.04.2017 року - 14.06.2017 року; -по видатковій накладній № 3545 від 05.05.2017 року - 21.06.2017 року; -по видатковій накладній № 3557 від 05.05.2017 року - 21.06.2017 року. Від відповідача за переданий Товар на розрахунковий рахунок позивача було отримано 7 119, 03 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № @2PL307642 від 12.06.17 року на суму 3 019, 03 гривень та № @2PL112724 від 22.06.2017 року на суму 4 100, 00 гривень. Станом на 06.07.2018 року відповідач не здійснив оплату заборгованості за переданий Товар, згідно з умовами Договору. Таким чином, заборгованість по усьому переданому Товару становить 69 677,50 гривень. Згідно розрахунку сума пені становить 20 606, 91 гривень, сума 3-х відсотків річних дорівнює 2 096,00 гривень, втрати від інфляції становлять суму 6 897, 51 гривень. Згідно приписів статті 509 ЦК України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 611 ЦК України визначаються правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема сплату неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання в силу прямої дії ч. 2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Згідно ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 50 000, 00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 1 762, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved