Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив встановити факт того, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], померлого [INFO], та рідною бабусею [PERSON], [INFO], встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO], та визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON]. [INFO] помер його рідний батько - [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння [ADDRESS], яке належало [PERSON], яка за життя на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] (батьку позивача), який й прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном. В спірному будинку померлий [PERSON] проживав з 1947 року по день смерті, а з 31.10.1961 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його сини - [PERSON] та [PERSON], які після його смерті звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Крім синів, з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] зверталася також [PERSON], але без надання відповідних документів, які б підтвердили факт родинних чи подружніх стосунків. [PERSON] померла [INFO]. В офіційному шлюбі з батьком позивача не перебувала, спільні діти відсутні. В процесі прийняття спадщини з'ясувалося, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкоємців відсутні, у зв'язку з чим, державним нотаріусом до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» був направлений запит щодо надання інформації про реєстрацію права власності на спадкове майно - домоволодіння [ADDRESS], яке надало відповідь від 27.01.2012 року за № 1238, в якій вказано, що станом на 23.01.2012 року право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. Постановою від 26.11.2014 року, що була винесена державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння. Постанова обґрунтована тим, що спадкоємцями не наданий оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Крім того, державний нотаріус зазначив, що [PERSON] необхідно звернутися до суду для встановлення права власності на спадщину. Пізніше [PERSON] уточнив свої позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на частину домоволодіння та просив в цій частині визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею - 32,5 кв.м., літ. Г-1 - сарай, літ. Б-1 погріб, літ. В-1 - сарай, літ. Д - вбиральня, № 1,2 ворота, забор - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив встановити факт того, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], померлого [INFO], та рідною бабусею [PERSON], [INFO], встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO], та визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею - 32,5 кв.м., літ. Г-1 - сарай, літ. Б-1 погріб, літ. В-1 - сарай, літ. Д - вбиральня, № 1,2 ворота, забор - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на ті самі обставини, що вказав позивач за первісним позовом [PERSON] Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] і його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, не заперечували проти задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги за зустрічним позовом та просив задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом. При цьому, посилався на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 04.10.2011 року відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 4749 від 04.07.2011 року (а.с.105). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачі за первісним та зустрічним позовами відповідно - [PERSON] та [PERSON] є рідними синами померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження: [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Бабушкінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 267 (а.с.106); та [NUMBER], виданим Жовтневим будинком щастя, актовий запис № 711 (а.с.107), які у встановленому законом порядку звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на підставі їхніх заяв була заведена спадкова справа № 690/2011, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.94-158). Крім того, з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], звернулася [PERSON], в якій (заяві) вказала, що вона є дружиною померлого. Разом з тим, доказів того, що вона є дружиною померлого вона не надала, а згідно листа Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 08.05.2015 року за № 747/10.6-25 «Щодо надання інформації» актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] відсутній (а.с.166). При цьому, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть останньої за № 2124 від 26.03.2012 року (а.с.172). Згідно листа Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 10.06.2015 року за № 1810/01-16 після смерті [PERSON], померлої [INFO], із заявою про прийняття чи відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась та свідоцтво про право на спадщину (за законом/за заповітом) не видавалось. Таким чином, суд прийшов до висновку, що належними спадкоємцями після смерті [PERSON], померлого [INFO], є його рідні сини [PERSON] та [PERSON]. Зі слів позивачів за первісним та зустрічним позовами відповідно, після смерті [PERSON], померлого [INFO], відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS], яке він, знову ж таки зі слів позивачів, успадкував після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] в м. Оренбург Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 03.02.1995 року органом ЗАГС м. Оренбурга, актовий запис № 655 (а.с.128). Проте, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 26 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки ними не наданий правовстановлюючий документ на це домоволодіння (а.с.124). Тому, [PERSON] та [PERSON] були вимушені звернутися до суду з даними позовами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 16.03.1964 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-911 (а.с.11). Право власності на вказане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстром № 27-110, що підтверджується листом останнього від 27.01.2012 року за № 1238 (а.с.14). Ще за життя, а саме 04 лютого 1981 року [PERSON], яка померла [INFO], склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Оренбурзької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3-780, яким заповіла все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день її смерті - [PERSON], що підтверджується копією вказаного заповіту, наданою Головним управлінням Міністерства юстиції Російської Федерації по Нижегородській області (а.с.39,46). [PERSON] та [PERSON] стверджували, що [PERSON] є рідною матір'ю їхнього батька [PERSON], померлого [INFO], та їхньою бабусею, у зв'язку з чим, просили встановити факт того, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], померлого [INFO], та рідною бабусею: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] зокрема підтверджується: самим заповітом, яким вона заповіла своє майно [PERSON]; автобіографіями [PERSON] на роботу, які (автобіографії) мають печатки відділу кадрів, і згідно яких ним вказано, що його матір'ю є - [PERSON] (а.с.24-25). Крім того, вищевказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], яка є матір'ю позивачів за первісним та зустрічним позовами відповідно, і яка вказала, що [PERSON] була матір'ю її (свідка) чоловіка [PERSON], з яким вона жила 1968 року по 1995 рік, та її (свідка) свекрухою. Вказала також, що [PERSON] проживала до 1980 року в м. Дніпропетровську в спірному домоволодінні, а в 1980 році вийшла заміж та виїхала на постійне місце проживання в м. Оренбург. [PERSON], яка є дружиною [PERSON], і яка вказала, що на момент її одруження з [PERSON], [PERSON] вже померла, але з розповідей батька її (свідка) чоловіка - [PERSON] про його матір, їй (свідку) відомо, що його матір'ю була - [PERSON], яка проживала в м. Оренбурзі. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON], яка померла [INFO], дійсно була матір'ю [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], померлого [INFO], та рідною бабусею: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно листа нотаріуса нотаріальної контори Оренбурзької області Горошек Т.О. від 11.09.2014 року за вих. № 320 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в м. Оренбурзі, спадкова справа не заводилася (а.с.135). Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, судом встановлено, що [PERSON] на момент смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], та після її смерті був зареєстрований та проживав у домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які були сусідами вищевказаних осіб по домоволодінню [ADDRESS] та є друзями позивачів за первісним та зустрічним позовами відповідно, і які вказали, що з народження позивачів їхній батько [PERSON] проживав у домоволодінні [ADDRESS] до своєї смерті. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає можливим встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з домоволодіння [ADDRESS]. Позивачі за первісним та зустрічним позовами відповідно (рідні сини померлого) від спадщини не відмовлялися та у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті свого батька звернувшись з відповідними заявами у встановлений законом строк до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати право власності за [PERSON] та за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] за кожним з них відповідно, яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею - 32,5 кв.м., літ. Г-1 - сарай, літ. Б-1 погріб, літ. В-1 - сарай, літ. Д - вбиральня, № 1,2 ворота, забор - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved