Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 05.06.2007 року у розмірі 18874,20 грн., а також стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 05.06.2007 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.03.2018 року, відповідач має заборгованість у розмірі 18874,20 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача і просила відмовити йому в повному обсязі, оскільки ним пропущені строки позовної давності для звернення до суду з даними вимогами. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 05 червня 2007 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останньої (а.с.7), згідно з умовами якого вона отримала від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 22,80% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в сумі 1000 грн., яку (картку) відповідач отримала і використала кредитні кошти у власних цілях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала та не повернула використані нею кредитні кошти у передбачений договором термін. При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір б/н від 05.06.2007 року складається з Заяви відповідача від 05.06.2007 року і Умов та правил надання банківських послуг. На підставі вказаних Заяви відповідача від 05.06.2007 року і Умов та правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачеві заборгованість, яка станом на 31.07.2018 року становить 18874,20 грн. і складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 968,61 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12576,17 грн.; заборгованість за пенею і комісією - 3954,46 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 874,96 грн. Разом з тим, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній же справі, Умови і правила надання банківських послуг, якими встановлена якась відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобовязань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі умови, про які заявлено позивачем, в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. В свою чергу, у самій Заяві від 05.06.2007 року домовленості сторін щодо штрафних санкцій немає. У звязку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору б/н від 05.06.2007 року. Зокрема до таких висновків прийшов й Верховний суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15. Також, суд не погоджується й з самим розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, наданим до позову (а.с.4-6). Зокрема, з цього розрахунку вбачається, що на тіло наданого кредиту в сумі 1000 грн. (а.с.7 на обороті), серед іншого, відповідачеві були нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 12576,17 грн. за період з 31.03.2009 року по 31.03.2018 року. Це є абсурдним, навіть, з огляду на прості математичні розрахунки. Так, укладеним між сторонами договором передбачені відсотки за користування кредитом у розмірі 22,80% річних, які з суми 1000 грн. складають 228 грн. річних. Тобто, за користування кредитом відповідач мала сплачувати позивачеві відсотки у розмірі 228 грн. на рік. Таким чином, навіть, якщо нарахувати відсотки за повні 2009-2018 роки, то сума таких відсотків складатиме 2052 грн. (по 228 грн. за кожний повний рік). В той же час, з яких розрахунків позивач нарахував відповідачеві відсотки за користування кредитом у розмірі 12576,17 грн., суду не зрозуміло і не доведено належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України. Тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача до [PERSON] щодо заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12576,17 грн., заборгованості за пенею і комісією у розмірі 3954,46 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. і 874,96 грн. відповідно. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що заборгованість у відповідача за Кредитним договором б/н від 05.06.2007 року виникла ще з 2009 року, тобто саме з цього моменту - неповернення відповідачем отриманих коштів, у позивача виникло право для звернення до суду за захистом своїх порушених прав (неповернення кредиту з боку Позичальника). Разом з тим, позивач звернувся до суду з даними вимогами лише 15 травня 2018 року. Більш того, самим позивачем надано суду довідку, згідно якої картка, що була надана відповідачеві, діяла до червня 2011 року (а.с.121). Навіть з цієї дати позивачем пропущено строк звернення до суду. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є обєктивно непереборними і не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Посилання представника позивача на п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, яким позовна давність за договором була збільшена до 50 років, суд не бере до уваги, оскільки вище судом було встановлено, що такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору б/н від 05.06.2007 року, у звязку з чим у даних правовідносинах слід керуватись загальними положеннями щодо строків позовної давності. Таким чином, позивачем пропущений встановлений законом строк для звернення до суду з даними вимогами, а судом, в свою чергу, не було встановлено поважних причин для поновлення позивачеві строку звернення до суду з такими вимогами. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. Крім того, оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed