Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 01 грудня 2004 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по вул. Б.Хмельницького, № 33 в с. Жилівка Новоселицького району. Спадщину по заповіту після смерті спадкодавця він прийняв своєчасно. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 408 від 17 липня 2018 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Б.Хмельницького, № 33 в с. Жилівка Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому був зареєстрований та проживав тільки [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року він був власником колгоспного двору. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1974 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованій та проживаючій в ньому станом на 1991 рік особі, а саме [PERSON]. 01 грудня 2004 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на вказане домоволодіння в цілому. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При житті 04 квітня 2002 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Жилівської сільської ради Новоселицького району, відповідно до якого все своє майно він заповів [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] позивач як спадкоємець за заповітом прийняв своєчасно, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 409 від 17 липня 2018 року. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та своєчасно прийняв спадщину, інших спадкоємців не має, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов слід задовольнити. У звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути представнику позивача, який сплатив судовий збір, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 1362 гривень. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України, суд

Outcome: approved