Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

В травні 2016 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, в якій просять розірвати між ними шлюб, зареєстрований 20 грудня 2003 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 3317. Від шлюбу мають доньку, [PERSON], яка [INFO] Подружнє життя між ними не склалося, вони перестали цікавитися життям один одного, не мають спільних інтересів та вирішили припинити шлюбні відносини. Між ними досягнуто згоди щодо всіх суттєвих обставин виховання та утримання їхньої спільної дитини [PERSON], про що ними 13.01.2016 р. укладено нотаріально посвідчений договір про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на її утримання. Відповідно до умов вказаного договору дитина залишається проживати з матір'ю. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав, наполягає на розірванні шлюбу, вказав, що з 2011 р. вони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство, мешкають окремо через різні характери та погляди на життя. Донька після розірвання шлюбу залишається проживати разом з матір'ю [PERSON] Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, наполягає на розірванні шлюбу, зазначила, що з 2011 р. вони з чоловіком не підтримують шлюбні стосунки через відсутність почуттів один до одного та різні погляди на життя, проживають окремо. Суд, заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 109 СК України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2003 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3317, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER]. Від даного шлюбу заявники мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 19.05.2006 р. Відповідно до договору між батьками про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на її утримання, укладеного 13 січня 2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гриценко С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3, заявники спільно визначили місце проживання дитини з матір'ю, при цьому батько має право бачитись з дитиною в порядку, передбаченому зазначеним договором. Між сторонами досягнуто згоди щодо порядку утримання та виховання доньки [PERSON], [INFO]. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя. Враховуючи обставини, наведені вище, суд вважає встановленим, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між заявниками необхідно припинити шляхом його розірвання. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 109 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved