Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

В червні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа: ТОВ «Тіра Трейд», в якому просив суд з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог: визнати недійсним договір поруки № 263LC/S1 від 20 лютого 2013р. укладеного між [PERSON] та ПАТ «Креді Агріколь Банк» (далі по тексту - договір поруки). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 серпня 2014р. Гусятинським районним судом Тернопільської області відкрито провадження по цивільній справі № 596/1807/14-ц за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки. З направлених судом документів він дізнався про оспорюваний договір поруки. У зв'язку з тим, що позивач ніколи не мав волевиявлення на укладення та не підписував договір поруки, і не уповноважував будь-кого на підписання цього договору від його імені, для захисту своїх порушених прав, він вимушений був звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки договір поруки не відповідає положенням ст. ст. 203, 207, 547 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові та заяві про уточнення позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечували, просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки на їх думку, позивачем не було надано жодного доказу, яким би підтверджувалося твердження позивача про те, що позивач [PERSON] не підписував договір поруки. Представник третьої особа ТОВ «Тіра Трейд» вважає позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, відповідача, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 - 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Частиною 1 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2014р. було відкрито провадження по цивільній справі № 596/1807/14-ц за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оспорюваним договором поруки. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що не підписував зазначений договір поруки. За цим договором позивач поручився перед відповідачем за повне та своєчасне виконання третьою особою основного зобов'язання перед відповідачем. Основним зобов'язання, згідно договору поруки, є договір про відкриття акредитиву № 263LC від 20 лютого 2013р., за яким відповідач надав третій особі кредит на суму 2382400,00 євро під 9 % річних. 26 серпня 2015р., за заявою представника позивача, судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: «Чи виконано підпис у договорі поруки № 263LC/S1 від 20 лютого 2013р. [PERSON]?» та витребувано у ПАТ «Креді Агріколь Банк» оригінал цього договору. 15 жовтня 2015р., за заявою представника відповідача, судом на вирішення судової почеркознавчої експертизи було поставлено додаткове питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі поруки № 263LC/S1 від 20 лютого 2013р. під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?». Згідно з висновком комісії експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України № 19216/19217/15-32 від 16 грудня 2015р. підпис від імені [PERSON] у графі «Поручитель:» у рядку «[PERSON] [підпис]» у договорі поруки № 263LC/S1 від 20 лютого 2013р. виконано не [PERSON], а іншою особою; підпис від імені [PERSON] у графі «Поручитель:» у рядку «[PERSON] [підпис]» у договорі поруки № 263LC/S1 від 20 лютого 2013р. виконано з наслідуванням підпису [PERSON], тобто під впливом на процес письма штучного збиваючого фактору. Допитані в якості експертів члени комісії експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що висновок експертів № 19216/19217/15-32 від 16 грудня 2015р. виконаний у повній відповідності з нормами чинного законодавства, а надані документи з вільними та експериментальними зразками підписів [PERSON] були достатніми для однозначної, категоричної відповіді про те, що підпис від імені [PERSON] у графі «Поручитель:» у рядку «[PERSON] [підпис]» у договорі поруки виконано не позивачем, а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] Також експертами були надані чіткі, однозначні та вичерпні відповіді на поставлені сторонами запитання. Окрім того, представниками позивача було залучено до матеріалів справи закордонні паспорти [PERSON] та його колег по роботі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] з проставленими фінським візами, з яких видно, що в період з 17 по 20 лютого 2013р. ці особи перебували в м. Куусамо, Фінляндська республіка. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ч. 2 ст. 212 ЦПК України). Суд, критично оцінює доводи сторони відповідача про те, що висновки експертів є необґрунтованими та викликають сумніви в їх правильності, оскільки ці доводи ґрунтуються виключно на припущеннях представника відповідача та спростовуються зібраними по справі доказами. Так, в судовому засіданні, представник відповідача зазначав, що сторона відповідача припускає, що оспорюваний договір поруки міг бути підписаний в інший день в іншому місці ніж місцезнаходження відповідача чи позивача, однак протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано взагалі належних і допустимих доказів на підтвердження того, де, коли, і за яких обставин був укладений оспорюваний між сторонами договір поруки, не було надано доказів і того, чи була здійснена кредитором перевірка платоспроможності позивача, зобов'язання надати відомості про його майновий стан, анкетні дані. Також суд зауважує, що представниками відповідача взагалі не було надано обґрунтованих пояснень про обставини, які могли стати причиною для укладення позивачем договору поруки, за яким він взяв би на себе зобов'язання відповідати за виконання третьою особою зобов'язань за договором відкриття акредитиву № 263LC від 20 лютого 2013р. на суму 2382400,0 євро, зі сплатою 9 % річних та про те, що позивач знав про укладення цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Твердження сторони відповідача, з посиланням на положення вищенаведеної норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2015р. по цивільній справі № 596/1807/14-ц за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON], третя особа: ТОВ «Тіра Трейд» про стягнення заборгованості, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада 2015р., встановлено дійсність оспорюваного правочину, оскільки з [PERSON], як з поручителя на користь кредитора - ПАТ «Креді Агріколь Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором, судом не можуть бути взяті до уваги, в силу положень ст. 11 ЦПК України, оскільки дійсність договору поруки не була предметом позову по цивільній справі № 596/1807/14-ц. Крім того, зазначені рішення суду першої та апеляційної інстанцій стороною відповідача були подані до суду після початку розгляду справи по суті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне покласти в основу рішення висновок експертів №19216/19217/15-32 від 16 грудня 2015р., оскільки даний висновок комісії експертів є чітким, обґрунтованим та ретельним, проведений з використанням оригіналу об'єкту дослідження, вільних та експериментальних зразків підпису позивача [PERSON], при цьому судом враховано, що в судовому засіданні стороною відповідача взагалі не було підтверджено за яких обставин, де, і коли позивачем було підписано оспорюваний правочин, а тому суд приходить до висновку, що заявлений позов ґрунтується на вимогах закону, і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн. і витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3141,6 грн.

Outcome: approved