Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 72 000 грн. та 2 % річних від неповерненої суми грошових коштів, тобто 1 440 грн., а всього 73 440 грн та витрати повязані з оплатою судового збору. Позов обґрунтований тим, що 11.01.2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від нього суму грошових коштів у розмірі 72 000 грн., про що свідчить підпис на самому договорі. Відповідно до п. 1 договору кінцевий строк повернення позики 11.02.2018 року. Посилаючись на те, що на день складення позовної заяви відповідач свої зобовязання не виконав, вимушений звернутися до суду з даним позовом. 30.07.2018 року судом відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судове засідання сторони не зявились, про місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] 26.09.2018 року звернувся до суду із заявою, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав повністю, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, 26.09.2018 року звернулась до суду з заявою, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без його участі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.\~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 72 000 грн., строком до 11.02.2018 року, без нарахування відсотків. Відповідно до п. 5 вказаного договору якщо [PERSON] не поверне позичені гроші до вказаного строку, то [PERSON], вправі предявити цей договір до стягнення. У випадку неповернення грошових коштів до вищевказаного терміну [PERSON] зобовязана сплатити неустойку в розмірі 2 % від неповерненої суми грошових коштів. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1057 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню\~ у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В позовній заяві позивач просить стягнути 2 % неустойки від неповерненої суми грошових коштів, тобто 1440 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а також заперечень щодо боргу та неустойки відповідач суду не надала. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, , визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 72 000 грн. та 2 % неустойки в сумі 1 440 грн., що разом становить 73 440 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352,40 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved