Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав та доповнив свої позовні вимоги і просить суд встановити факт прийняття спадщини померлою [INFO] року його матір'ю [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року та визнати за ним - [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку загальною площею 0,0782 га, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, яка зареєстрована на ім'я батька [PERSON] на підставі Державного акту на право власності серії [NUMBER] від 04.02.2003 року. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] позивач не визнав та просить суд в їх задоволенні відмовити, надав з цього приводу письмові заперечення. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та просить суд в їх задоволенні відмовити і підтримала свої зустрічні позовні вимоги та просить суд встановити факт прийняття нею спадщини, що залишилася після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року та визнати за нею - [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, яка зареєстрована на ім'я [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги [PERSON] не визнає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про важливість своєї відсутності суд не повідомила. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт проживання [PERSON] [ADDRESS] протягом останніх багатьох років. Суд, вислухав пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги та [PERSON] зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського міською суду Дніпропетровської області від 11.05.2011 року був задоволений позов його рідної матері [PERSON] до її дочки та його сестри [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Суд постановив рішення, яким встановив факт прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] року, його дружиною та його матір'ю [PERSON]; визнав за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. 23.05.2011 року зазначене рішення суду набрало законної сили. [INFO] року його матір [PERSON] померла. Після смерті матері позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті, звернувшись з заявою про прийняття спадщині до приватного нотаріуса Орджонікідзевського нотаріального округа [PERSON], якою за його заявою була заведена спадкова справа № 90/2013, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса [PERSON] Зазначена вище справа за позовом його померлої матері була розглянута судом у відсутність відповідачки, яка нібито постійно проживала разом з матір'ю. У лютому 2014 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд та скасування зазначеного заочного рішення, посилаючись на те, що вона не отримала жодної повістки суду і нібито постійно проживаючи у батьківському будинку вона тільки в 2014 році дізналася про зазначене рішення суду і 14.01.2014 року вона його отримала. В зв'язку з тим, що в матеріалах справи не було підпису відповідачки в отриманні судових повісток, що вона фактично в зазначеному житловому будинку не проживала, суд скасував заочне рішення суду та призначив справу до розгляду в загальному порядку. Після смерті матері позивач є її правонаступником в зв'язку з тим, що у встановленому законом порядку та в передбачений законом строк прийняв спадщину, що залишилися після смерті матері відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Він таку заяву подав. Після смерті громадянина його майнові права та обов'язки, а також деякі немайнові права переходять до інших осіб. Такий перехід майна померлою до іншої особи або до інших осіб називається спадковим правонаступництвом (спадкуванням). Відповідачка з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, однак проживала разом з батьком та матір'ю. Однак позивач помилково вважає, що [PERSON] не має ніяких прав на спадкове майно, що залишилося після смерті їхніх батьків. В зв'язку зі смертю їхньої матері він відповідно до зазначених вище правових норм повинен бути визнаний позивачем по справі замість померлої матері. [INFO] року помер рідний батько позивача - [PERSON], який з 28.07.1956 року по день своєї смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з його матір'ю [PERSON]. Під час шлюбу на спільні кошти подружжя вони на підставі договору на забудову від 15.12.1959 року, укладеного померлим батьком з виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області, побудували житловий будинок [ADDRESS]. Право власності на ім'я їхнього померлого батька [PERSON] було зареєстровано Нікопольським КП « МБТІ», що підтверджується наданими до справи документами. Пізніше батьки побудували додатково надвірні споруди: сіни (літ.«а-1»), сарай (літ.«В»), сарай (літ.«Г»), які були узаконені рішенням виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області № 153 від 16.04.1980 року. Відповідно до ст. 22, 28 Кодексу України про шлюб та сім'ю, який діяв на час будівництва батьками зазначеного житлового будинку та на час смерті їхнього батька, їхня матір [PERSON] мала права на ? частину всього придбаного під час шлюбу з батьком майна, у тому числі і на ? частину зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, незалежного від того, на чиє ім'я з них зазначений житловий будинок був зареєстрований на праві власності. Таким чином, на час смерті їхнього батька [PERSON] станом на [INFO] року відкрилася спадщина не на весь житловий будинок, а тільки на ? його частину, на яку батько мав право відповідно до ст. 22 КЗШС. Відповідно до заповіту їхнього батька все своє майно вів заповів відповідно по справі. Але після його смерті фактично відкрилася спадщина не на весь зазначений житловий будинок з надвірними спорудами, а тільки на ? його частку, з якої його матір мала право на обов'язкову частку, при умові, що відповідач прийняла спадщину після смерті свого батька. Позивач вважає, що на час смерті їхнього батька відповідачка разом з батьками не проживала, однак з цими висновками суд погодитися не може, оскільки ці обставини спростовані в судовому засіданні. Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 року), який діяв на час смерті нашого батька, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 535 ЦК України (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки,яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Матір сторін [PERSON] народилася [INFO] року і на час смерті їхнього батька матері було 76 років і таким чином відповідно до ст. 535 ЦК України (1963 року) вона мала право на обов'язкову частку від спадщини, що відкрилася після смерті їхнього батька, тобто від ? частки зазначеного житлового будинку. І розмір обов'язкової частки, на яку їхня матір мала право і яку вона придбала, складає: ? частина житлового будинку: 2 (спадкоємця) х 2/3 частки = 1/6 частка. Всього таким чином після смерті їхньої матері відкрилася спадщина на ? частку + 1/6 частка = 4/6 = 2/3 частки. Відповідно до ст. 562 ЦК України (1963 року), поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток, належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Суд вважає, що відповідачка спадщину, що відкрилася після смерті батька прийняла, оскільки на час смерті батька дійсно проживала разом зі спадкодавцем. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 04.03.2011 року, в якому все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, а також все те, на що вона буде мати право, вона заповіла позивачу [PERSON]. Відповідачка народилася [INFO] року. Їхня матір померла [INFO] року. Тобто на час смерті їхньої матері відповідачці було тільки 54 роки, вона не була непрацездатною за віком на час смерті їхньої матері. Таким чином, вона не має право на обов'язком частку після смерті їхньої матері. Суд вважає, що відповідач має право на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами, але не в повному обсязі згідно з заповітом, а на 1/3 його частку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення , подається до суду за місцем її проживання. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є її батьками, що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження. Крім цього, вони є також батьками відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та померлого [PERSON]. Її батько [PERSON] ще при житті мав у приватній власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору на забудову від 15.12.1959 року, право власності на який було зареєстровано в КП «НБТІ». В будинку [ADDRESS] вона проживала і була зареєстрована з дитинства. Згідно ст. 29 ЦК України (2003 року), місце проживання фізичної особи є житловий будинок, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В серпні 2001 року вона повторно зареєструвалась і проживала в [ADDRESS]. Це житло для неї було основним. 08 липня 2002 року, на випадок своєї смерті, її батько [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] Її батько на випадок своєї смерті заповідав їй все рухоме і нерухоме майно, в тому числі будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області, та земельну ділянку. Цей заповіт не був скасований. Укладення заповіту було погоджено з її матір'ю, яка не заперечувала проти цього, так як це було вирішено на сімейній раді. [INFO] року помер її батько [PERSON], поховання якого було здійснено в м. Орджонікідзе. Після смерті батька нею була прийнята його спадщина шляхом вступу в її володіння, користування (ч. 1 п. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року) та подальшого проживання в будинку, користуванням побутовим майном, земельною ділянкою та інше. Вартість будинку, згідно даних КП «НБТІ», становила 46 588 грн. і це не оспорюється позивачем по справі. Так як вона фактично прийняла спадщину після смерті батька, то і не поспішала отримувати свідоцтво про спадщину. Її мати [PERSON] та відповідачі по справі після смерті батька, як спадкоємці, не заявляли про свою згоду прийняти спадщину (ч. 3 ст.459 ЦК України 1963 року). Від спадщини, яка залишилась після батька, вона не відмовлялась, в тому числі і на користь інших спадкоємців. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, який вступив у дію 01.01.2004 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно п. 5 цих положень, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст. 1268 ЦК України 2003 року, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. З 2007 по 2011 рік вона тимчасово та періодично знаходилась на заробітках в Російській Федерації і після повернення додому стала доглядати за своєю матір'ю [PERSON]. Вона проживала в будинку і доглядала за матір'ю, робила ремонт в будинку, займалась вирощуванням продукції на городі. [INFO] року в м. Орджонікідзе померла її мати. При житті мати їй ні разу не повідомляла про заповіт на користь [PERSON], звернення до суду та оформлення права власності на будинок. Як з'ясувалось пізніше, [PERSON] це все зробив, щоб вона та інші близькі родичі нічого не знали, користуючись хворобливим станом їхньої матері. В будинку [ADDRESS] вона проживає і в теперішній час разом з чотирма малолітніми онуками, троє з яких зареєстровані в будинку, за якими вона опікується на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської міської ради. В кінці грудня 2013 року до її постійного місця проживання прибув відповідач по справі [PERSON] та повідомив, що вона повинна разом зі своїми онуками виїхати з будинку [ADDRESS], так як він є власником цього будинку згідно заповіту їхньої матері [PERSON], за якою було визнано право власності на будинок на підставі заочного рішення Орджонікідзевського міського суду від 11 травня 2011 року. 25.02.2014 року Орджонікідзевський міський суд скасував заочне рішення від 11.05.2011 року про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON], яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON], та визнання за нею права власності на будинок [ADDRESS]. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. В теперішній час вона не має можливості отримати свідоцтво на спадщину, так як нотаріус вважає, що це необхідно вирішувати в судовому порядку. Крім цього, [PERSON] на підставі рішення суду від 11.05.2011 року, не ставлячи її до відома, переоформив право власності на будинок з батька на матір, яке тепер скасоване. Також, до теперішнього часу значиться право власності на земельну ділянку домоволодіння [ADDRESS] на батькові [PERSON] на підставі державного Акту серії [NUMBER] від 04 лютого 2003 року. З доводами позивача [PERSON], викладених в позовній заяві та в судовому засіданні та з доводами позивача [PERSON], викладені нею в зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні суд погоджується частково виходячи з приведених вище доказів та вважає встановленим, що померла [INFO] року [PERSON] прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, а тому за [PERSON] необхідно визнати право власності, однак на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, загальна площа якої складає 0,0782 га, яка зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі Державного акту на право власності серії [NUMBER] від 04.02.2003 року; окрім того суд вважає встановленим факт прийняття спадщини [PERSON], що залишилася після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року, а тому за [PERSON] необхідно визнати право власності, однак на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами. Суд вважає недопустимим інший варіант розподілу часток вищевказаного спірного житлового будинку між сторонами по справі з урахуванням наданими сторонами по справі доказів та встановлених в судовому засіданні обставинам справи, оскільки це буде суперечити вимогам цивільного законодавства України.

Outcome: partial