Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Однак реєстрація відповідача за адресою квартири не дає можливості позивачу реалізовувати своє право власності належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В подальшому позивач звернулась до суду із заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до яких просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 65 в буд. № 46 по вул. 6 Слобідській (Комсомольській) у м. Миколаєві та зняти з місця реєстрації його, шляхом зняття його з реєстраційного обліку. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала частково. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 08.02.2001 р. на підставі договору купівлі продажу квартири № 65 в буд. № 46 по вул. (6 Слобідська) Комсомольська в м. Миколаєві, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], [PERSON], [PERSON] яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], продали, а [PERSON] та [PERSON] придбала вказану квартиру, та зареєстрували в ММБТІ за № 17651 від 17.02.2001р. по ? частки на праві спільної часткової власності. Відповідно до витягу Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ? частка квартири вищевказаної квартири належить [PERSON] ([PERSON]П.) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрованого за № 116 від 02.02.2017 р. Згідно Довідки виданої ОСББ «Лазурит Лайт» за № 19 від 25.04.2017 р. за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач - [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Акта про не проживання, складеного головою правління ОСББ «Лазурит Лайт» [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується що відповідач [PERSON] не проживає вищезазначеній квартирі з липня 2017 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась за правовою допомогою до адвоката, який звернувся із запитами до правоохоронних органів, оскільки на її переконання відповідач вчинив крадіжку коштовностей з вищевказаної квартири. Відповідно до Висновку ДОП Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 11.02.2017 р. вбачається, що позивач звернувся поліції із заявою вищевказаного злочину, проте в подальшому відкликала свою заяву щодо вжиття заходів до [PERSON] в якій вона просила в припинити перевірку за даним фактом. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач порушення права позивача як власника, в утриманні житла участі не бере, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд зняти відповідача з реєстраційного обліку за місцем його реєстрації у вищезазначеній квартирі Проте такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідача по справі є зайвими, оскільки рішення суду щодо визнання його таким, що втратив права користування квартирою, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації у квартирі. За таких обставин, вимоги позивача є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial