Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 25.09.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за ним право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 98 кв.м., житловою площею 57,3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається із зазначеного житлового будинку; спадкоємцями першої черги діти померлої: він (Позивач) та Відповідачі. Для отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріуса, проте та відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 30.10.2019 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачам строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 27.11.2019 р. (а.с. 45-46); ухвалою суду від 27.11.2019 р. повторно витребувано в приватного нотаріуса спадкову справу [PERSON] , у зв`язку з цим підготовче судове засідання було відкладено на 23.12.2019 р. (а.с. 65-67). У підготовче судове засідання 23.12.2019 р. Позивач та його представник [PERSON] (договір про надання правничої допомоги від 19.09.2019 р., а.с. 33-34) не з`явилися, про дату, час і місце засідання суду повідомлені, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення судових повісток (а.с. 91, 92); до суду 27.11.2019 р. представник Позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 61). Відповідачі у підготовче судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення судових повісток (а.с. 93, 94); до суду 27.11.2019 р. подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.с. 62, 63). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачами позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] , що підтверджено копією відповідного технічного паспорту (а.с. 10-14), копією довідки Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області від 19.09.2019 р. № 236 про те, що власником названого будинку є [PERSON] (а.с. 8), а також копією рішення названої сільської ради від 05.02.2016 р. № 38-4-7 про перейменування, зокрема, вулиці Радянської на вулицю Морозівську (а.с. 9). Власник названого спірного майна- [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] , виданого 26.06.2009 р. Виконкомом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 06 (а.с. 6). Позивач - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-17), є сином спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 22.10.1978 р. Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 11 (а.с. 15), згідно з яким його матір`ю є [PERSON] . Згідно з довідкою названої сільської ради від 19.09.2019 р. № 235 спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та до дня смерті проживала за адресою спірного житлового будинку разом із сином - [PERSON] (Позивач), невісткою та онуками (а.с. 7). Відповідач - [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-22), є дочкою спадкодавця, що підтверджено копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого 12.10.1983 р. Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 11 (а.с. 19), згідно з яким її матір`ю є [PERSON] . При цьому за даними копії її паспорту (а.с. 20-22) вона зареєстрована за зазначеною адресою спірного житлового будинку, проте під час виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 ЦПК України на стадії відкриття провадження в справі судом на запит одержано відповідь Пархомівської сільської ради про те, що [PERSON] за названою вище адресою зареєстрована, але не проживає (а.с. 40). Інша Відповідач - [PERSON] , [INFO] (а.с. 29-31), також є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого 06.10.1987 р. Тадіївською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 14 (а.с. 23), з урахуванням змін прізвища її, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.05.1989 р. Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 2 (а.с. 28), згідно з яким вона змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », а також з урахуванням зміни прізвища її матері (спадкодавця [PERSON] ), що підтверджено витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та про розірвання шлюбу, за якими після розірвання шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 24-25, 26-27). При цьому Відповідач [PERSON] зареєстрована і проживає в с. Петрашівка Володарського району Київської області (а.с. 31, 42). Згаданою вище ухвалою суду від 30.10.2019 р. про відкриття провадження в справі окрім іншого було витребувано в державного і приватного нотаріусів спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 45-46). У відповідь на запити суду приватний нотаріус Володарського районного нотаріального округу Бабак В.С. листом від 04.11.2019 р. повідомила суд про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 55). Державний нотаріус Дяченко Л.Є. також повідомила, що спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилася (а.с. 53), додавши до листа Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (а.с. 54), з якої судом було встановлено, що спадкова справа названого спадкодавця була заведена приватним нотаріусом Бабак В.С. 08.12.2009 р. за № 04, якою також було видано свідоцтво про право на спадщину, дата видачі - 09.02.2010 р., бланк - ВМР 155412, номер в реєстрі - 184 (а.с. 54). З огляду на це суд, як наводилося, ухвалою суду від 27.11.2019 р. повторно витребував у приватного нотаріуса Бабак В.С. спадкову справу [PERSON] (а.с. 65-67, 72); копія цієї спадкової справи надійшла до суду 04.12.2019 р. (а.с. 73-90). Як вбачається з копії зазначеної спадкової справи [PERSON] , нею за життя було складено заповіт, але відносно лише земельної ділянки площею 4,0240 га, яку вона заповіла своїй дочці [PERSON] (Відповідач), яку остання прийняла та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 74, 80, 87). Щодо іншого спадкового майна, зокрема, спірного житлового будинку, спадкодавець [PERSON] заповіту не склала, за прийняттям цієї спадщини до нотаріуса звернувся лише [PERSON] (Позивач), якому приватним нотаріусом Бабак В.С. було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність необхідних оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 32, 90). Таким чином, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що Позивач є єдиним спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON] ,який постійно до дня смерті проживав із спадкодавцем, заяв про відмову від спадщини не подавав та звернувся до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право спадщину за законом, яке йому не було видано через відсутність належних правовстановлюючих документів (оригіналів) на спадкове майно. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). При цьому спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України); спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України). За визначенням статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому згідно з частиною другою статті 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт як щодо усієї спадщини, так і щодо її частини. Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі, зокрема, неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з нормами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що Позивач, будучи сином померлої спадкодавиці [PERSON] , є єдиним її спадкоємцем за законом, який звернувся до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене спадкове майно (житловий будинок). Таким чином, визнання Відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачами позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідачів на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося. Проте, зважаючи на визнання Відповідачами позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та вбачає підстави для повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Відповідно до статей 16, 328, 1217, 1220, 1223, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved