Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання страждає помірною розумовою відсталістю з порушенням поведінки з дитинства з 1999 року, з дитинства відставала в психофізичному розвитку, багаторазово лікувалася у психіатричних стаціонарах, остання виписка 18.09.2015 року, в клінічній картині відмова від їжі, субступорозні стани, агресивна поведінка, втечі з дому, є інвалідом другої групи по психічному захворюванню, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2002 року визнана недієздатною, її опікуном призначена матір [PERSON] Дільничного психіатра не відвідувала. Зі слів матері-опікуна, психічний стан [PERSON] змінився протягом останніх декілька днів: відмовляється від їжі, стала пасивною, перестала рухатися, виконувати гігієнічні процедури, висмикує вії, роздряпує стопи ніг, агресивна, загрожує матері фізичною розправою. У звязку із таким станом, [PERSON] 30.09.2016 року оглянута дільничним лікарем-психіатром, за наслідками огляду психічний стан кваліфікований як загострення важкого хронічного психічного розладу, після чого 30.09.2016 року, об 11-00 годині [PERSON] оглянута черговим лікарем комунальної установи, який виявив загострення важкого хронічного психічного розладу. 30.09.2016 року, о 12-00 годині, [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що вона страждає на тяжкий психічний розлад у виді помірної розумової відсталості з порушенням поведінки, аутогресивними тенденціями (нанесення самопошкоджень, відмова від їжі). Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе, є доцільним примусова госпіталізація хворої, оскільки її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] її матір [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні свою позицію щодо примусової госпіталізації не висловила. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 30 вересня 2016 року, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO],страждає на тяжкий психічний розлад у виді помірної розумової відсталості з порушенням поведінки, аутогресивними тенденціями (нанесення самопошкоджень, відмова від їжі), її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Надані суду пояснення лікаря-психіатра [PERSON], зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved