Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В травні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання розпорядження незаконним та державного акту недійсним, який в квітні 2014 року уточнила та просила визнати недійсними розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № 1803-р від 13.04.2009 року та розпорядження № 2551 від 11.06.2009 року про виділення у власність [PERSON] земельної ділянки в садовому товаристві «Південне», виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод» [NUMBER] Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0901 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район Волоська сільська рада садове товариство «Південне» виробничого об'єднання «Південний машинобудівельний завод» [NUMBER], виданий 26.08.2009 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією [PERSON],що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010912004347, кадастровий номер 12211481500:01:300:0315; витребувати у [PERSON] та повернути у власність їй, [PERSON] земельку ділянку [NUMBER] площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район, Волоська сільська рада, садове товариство «Південне» виробничого об'єднання «Південний машинобудівельний завод». В обґрунтування позову вказала, що по двом договорам купівлі-продажу від 06.12.2000 року укладеним між нею, [PERSON] та [PERSON], вона придбала у власність земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0901 га і розміщений на ній садовий будинок загальною площею 61,9 кв.м. з господарськими спорудами на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в садовому товаристві «Південне». При укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки між нею та [PERSON] відділом Держкомзему надавалась довідки про визначення нормативної ціни земельної ділянки від 25.10.2000 року за № 1155, яка надавалась нотаріусу. Тобто, в Дніпропетровській райдержадміністрації малось достатньо документів підтверджуючих, що земельна ділянка [NUMBER] в с/т «Південне» вже була виділена на той час у власність [PERSON] і підстав для повторного виділення її у власність [PERSON] відповідач не мав. Однак, головою Дніпропетровської райдержадміністрації були видані два розпорядження: від 13.04.2009 року № 1803-р і від 11.06.2009 року № 2551 про виділення у власність [PERSON] земельної ділянки [NUMBER], яка перебувала на той час у її власності. На підставі вищевказаних розпоряджень [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER] серія ЯЖ № 823648, який зареєстровано 26.08.2009 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010912004347. Державний акт зареєстрований в Державному земельному кадастрі за № 12211481500:01:300:0315. На підставі вказаного Державного акту між відповідачами [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу від 29.04.2011 року по якому продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район Волоська сільська рада, садове товариство «Південне» виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод» [NUMBER], площею 0,0901 га. В травні 2011 року [PERSON] зайняв належний їй садовий будинок і земельну ділянку, посилаючись на те, що він придбав земельну ділянку по договору купівлі-продажу у [PERSON] Вважає, що відповідачі порушили її право приватної власності на належне їй майно. Вказала, що вона не позбавлялась права власності на земельну ділянку , не відчужувала її у способи, передбачені ст.ст. 81 і 131 ЗК України.Таким чином, [PERSON] придбав за відплатним договором належну їй землянку у [PERSON], який отримав її у власність у незаконний спосіб і не мав права її відчужувати, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволені. Представник Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі представника райдержадміністрації та просив прийняти рішення відповідно чинного законодавства (том № 1 а.с.210). Вислухавши пояснення сторін в судових засіданнях, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Встановлено, що за договорами купівлі-продажу від 06.12.2000 року укладеним між [PERSON] і [PERSON], остання придбала у власність садовий будинок, а також земельну ділянку площею 0,0901 га, розташовані в садовому товаристві «Південне»,за [NUMBER] на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області(том № 1 а.с.9,12). Державний акт про право власності на земельну ділянку позивачкою отримано не було. Садовий будинок зазнав пожежі у 2007 році. Факт пожежі будинку визнано сторонами та є обставиною, що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була домовленість про продаж останньому земельної ділянки [NUMBER] в садовому товаристві «Південне» шляхом відмови від ділянки на користь [PERSON], як від такої,що не перебуває у власності [PERSON] Така домовленість підтверджується заявою від 02 вересня 2007 року [PERSON] до начальника соціально-побутового відділу ЮМЗ - Дідик І.С. про переоформлення належної їй земельної ділянки [NUMBER] на [PERSON] (том 1,а.с.70) Крім того, чоловік позивачки - [PERSON] у цій же заяві не заперечував проти зазначеного переоформлення. Того ж дня, Дідик І.С. наклав на заяву [PERSON] резолюцію, щодо переоформлення ділянки [NUMBER] на [PERSON], в результаті чого, члени правління с/т «Південне» винесли рішення, яким виключили [PERSON] з членів садового товариства, а земельну ділянку [NUMBER], на підставі заяви від [PERSON](том 1, а.с.71), переоформили на його ім'я, що відповідало статуту Садівничого товариства «Південне». Після чого, [PERSON], звернувся до Дніпропетровської районної державної адміністрації із заявою про приватизацію земельної ділянки. Заява була прийнята згідно чинного законодавства і земельна ділянка приватизувалась з додержанням вимог закону. Про обізнаність позивачки щодо приватизації спірної земельної ділянки [PERSON] свідчить акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у власність, в якому стоїть підпис суміжного-землекористувача - [PERSON](том 1,а.с.73). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачка знала про наміри [PERSON] приватизувати придбану ним земельну ділянку [NUMBER] і будь-яких заперечень з її боку не надходило. Окрім того, під час передачі права користування земельною ділянкою [NUMBER] ,[PERSON] приховала від [PERSON] той факт, що дана земельна ділянка приватизована її попереднім власником - [PERSON]. Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № 1803-р від 13 квітня 2009 року (том № 1 а.с.59), з урахуванням змін, внесених розпорядженням № 2651-р від 11 червня 2009 року (том № 1 а.с.60), вищевказану земельну ділянку було виділено [PERSON] і 26.08.2009 року на підставі таких розпоряджень видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 823648, кадастровий номер 1221481500-01-300-0315 (том № 1 а.с.58). Згодом, як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Волоська сільська рада, садове товариство «Південне» виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод», №815, площею 0,0901 га. В договорі вказано, що ділянка належить продавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 26.08.2009 року серія ЯЖ №823648, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010912004347, кадастровий №12211481500-01-300-0315. На підставі вказаного, добросовісним набувачем спірної земельної ділянки є [PERSON] Крім того встановлено, що після оформлення правових підстав на земельну ділянку, [PERSON] розпочав на ній будівництво і побудував двоповерховий будинок , звів інші господарські будівлі і споруди. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо це майно відповідно до ст.388 ЦК України не може бути витребувано у нього. Відповідно до ч. 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 2 ст. 388 ЦК передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розглядаючи позовні вимоги, суд прийшов до висновків, що відповідач [PERSON] придбав спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, у продавця на час укладення угоди були всі передбачені законом правовстановлюючі документи, нотаріусом під час посвідчення угоди купівлі-продажу земельної ділянки перевірено дійсність цих документів, а також перевірена відсутність заборони відчуження або арешту земельної ділянки. Спочатку [PERSON], а потім [PERSON] відкрито протягом довгого часу користувалися земельною ділянкою, [PERSON], будучи користувачем суміжної земельної ділянки та бухгалтером садового товариства і приймаючи вступні та членські внески від відповідачів , була обізнана про право власності на спірну земельну ділянку інших осіб. Доказів того,що [PERSON],укладаючи угоду, діяв недобросовісно - позивачем не було надано. З огляду на вищевикладене суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги [PERSON] до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними розпоряджень, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed