Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

До Вишгородського районного суду від представника позивача адвоката Ляхової К.О. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 28.07.1990 року. 15.11.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області. [INFO] в них з відповідачем народилась дитина [PERSON] . Після розірвання шлюбу у судовому порядку малолітня дитина [PERSON] залишився проживати з позивачкою. Оскільки відповідач належну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути на утримання спільної дитини [PERSON] аліменти у розмірі 5 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, також просить стягнути з відповідача витрати у розмірі 3000 грн. на отримання правової допомоги. Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до [PERSON] розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи. 09.05.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву, в якому просить суд прийняти рішення, яким частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти у розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги частково, зазначає, що не може сплачувати аліменти у тому розмірі, який просить стягнути позивачка, а саме 5000 грн., оскільки він за 2020 рік не отримав жодного доходу від підприємницької діяльності, що підтверджується копією декларації та квитанцією про прийняття ГУ ДПС. Вважає, що деякі зазначені доводи в позовній заяві щодо витрат на утримання дитини нічим не підтверджені, оскільки чеків на підтвердження зазначених сум суду не надано. Крім того, зазначив, що надає допомогу синові на його вимогу та вимогу позивачки. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Представник позивача адвокат Ляхова К.О. просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що позивачем на утримання дитини витрачаються кошти у розмірі зазначеному в позові та всі докази на підтвердження цього містяться в матеріалах справи. Просила суд врахувати середньомісячну заробітну плату у Київській області, а також те що відповідачем не надано жодних доказів щодо неможливості сплати аліментів у сумі яку просить стягнути позивач. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що вважає що вказана сума не відповідає розміру витрат щомісяця на дитину. Також додав, що на даний час він зареєстрований як фізична особа - підприємець, однак дохід від підприємницької діяльності не отримує та фактично не працює, інших доходів не має. Тож має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, 28.07.1990 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.07.2008 року серії [NUMBER] (а.с.22) Згідно рішення Терновського міського суду Дніпропетровської області від 15.11.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.( а.с. 23) [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , як вбачається з свідоцтва про народження від 12.02.2008 серії [NUMBER] . (а.с. 25) Відповідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховуються дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч.3 до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Правилами статті 192 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина [PERSON] [INFO] проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідками про реєстрацію матері та дитини, та не заперечується відповідачем, на якого, як на батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитини повноліття, що відповідає обставинам справи та вимогам закону. Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, суд враховує вимоги ст.182 СК України та вважає, що визначений позивачем розмір аліментів в сумі 5 000 грн. є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі. Доводи позивача про те, що відповідач згідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - є фізичною особою - підприємцем, від якої має дохід, суд відхиляє як бездоказові, оскільки разом з відзивом відповідач надав докази, які вказують на те що відповідач на протязі 2020 року не отримав доходу від підприємницької діяльності. Посилаючись на вказані обставини позивач всупереч положенням ч.3 ст. 12 ЦПК ст. 81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що відповідач дійсно має доходи та в змозі сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного із батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, зміст позовних вимог, які частково визнані відповідачем, та у відповідності до ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне положення відповідача, який в силу свого віку є працездатним, зареєстрований, як фізична особа-підприємець, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн. на утримання сина [PERSON] , що не є меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Це відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Позивачем не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на отримання правової допомоги суми у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені нею на оплату наданої їй правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 200 грн. Згідно із п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial