Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В січні 2017 року позивач подав позов до [PERSON], в обґрунтування якого посилається на те, що 07 грудня 2016 року близько 16 год. 30 хв. відповідач здійснювала перегін великої рогатої худоби через автодорогу Р-06 «Ульянівка Миколаїв» біля с. Благодатне, внаслідок чого відбулося зіткнення між твариною та автомобілем [NUMBER] під його керуванням. Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.02.2016 року відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., яка постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року була залишена без змін. Позивач вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль було пошкоджено, чим спричинено матеріальної шкоди у розмірі 18\~956 грн. 84 коп. При цьому для встановлення вартості відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивач витрати 1\~500 грн. 00 коп., оскільки звертався до субєкта оціночної діяльності. Крім того, позивачем були понесені витрати на доведення своєї невинуватості та підтвердження вини відповідача у вчиненні ДТП, а саме : витрачено 103 грн. 00 коп. на здійснення запиту до Миколаївського обласного центру з Гідрометереології при ДСНС України щодо погодних умов на день ДТП та 153 грн. 00 коп. для надання запиту до НДІ «Миколаївська астрономічна обсерваторія» при Міністерстві освіти і науки України щодо освітлення ділянки дороги, на якій сталося ДТП. Крім того, позивач стверджує, що поніс витрати на пальне, оскільки двічі приїздив з м. Миколаєва в судові засідання Арбузинського районного суду Миколаївської області для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, у звязку з явкою у судове засідання на 04.01.2016 року витратив 397 грн. 00 коп., а 02.02.2016 року - 315 грн. 00 коп. Позивач вказує, що окрім матеріальної шкоди, йому спричинено моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп., яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з ушкодженням його власності та неможливістю протягом тривалого часу користуватися автомобілем, порушенням нормальних життєвих звязків, певним ударом по престижу. У звязку з ушкодженням автомобіля він змушений був неодноразово відвідувати автобазар та магазин у пошуку необхідних для ремонту запчастин, звертатися до суду за захистом своїх прав. Просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 18\~956 тис. 84 коп., витрати, повязані з визначенням вартості матеріального збитку в розмірі 1\~500 грн. 00 коп., витрати, повязані із здійсненням запитів в розмірі 103 грн. 00 коп. та 153 грн. 00 коп., витрати на пальне в розмірі 397 грн. 00 коп. та 315 грн. 00 коп., а всього на суму 21\~424 грн. 84 коп., моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. 00 коп., а також судовий збір в розмірі 1\~102 грн. 40 коп. Представник позивача в судовому засіданні вказані вимоги підтримав повністю, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, мотивуючи тим, що вони обґрунтовані та належно підтверджені. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 18\~956 грн. 84 коп., завданої внаслідок пошкодження автомобіля, визнав. Крім того, визнав завдання позивачу моральної шкоди, однак щодо її розміру заперечив та просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп. і не заперечував проти стягнення з відповідача судового збору в розмірі 1 102 грн. 40 коп. Щодо стягнення витрат на визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1\~500 грн. 00 коп., витрат на здійснення запитів в розмірі 103 грн. 00 коп. та 153 грн. 00 коп. та витрат на пальне в розмірі 397 грн. 00 коп. і 315 грн. 00 коп. заперечив, мотивуючи тим, що вони не відносяться до судових витрат і не є шкодою у розумінні ЦК України. Заслухавши позиції представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозвязку, суд приходить до такого. В судовому засіданні встановлено, що постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року позивача [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за таких обставин. 07 грудня 2015 року близько 16 год. 00 хв. вона здійснювала перегін великої рогатої худоби через автодорогу Р 06 «Ульянівка Миколаїв» біля с. Благодатне в темну пору доби, внаслідок чого відбулося зіткнення між твариною та транспортним засобом Kia Ceed д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 7.7. г Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року постанова Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року відносно [PERSON] залишена без зміни. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача, які передували ДТП, що мала місце 07.12.2015 року за наведених вище обставин, були неправомірними, оскільки відповідач порушила п. 7.7. «г» ПДР України, між ними і шкодою, завданою позивачу, є безпосередній причинний звязок, так як автомобіль позивача отримав механічні пошкодження внаслідок взаємодії з твариною, а також наявна вина відповідача, встановлена постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року. Згідно звіту № 162/12-15 від 28 грудня 2015 року про незалежне, авто товарознавче дослідження матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 18\~956 грн. 84 коп. Право власності позивача на автомобіль [NUMBER] підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВТС № 062096. Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За правилами п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ). Оскільки позивач змушений був звернутись до субєкта оціночної діяльності для визначення вартості матеріального збитку, то суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат в розмірі 1\~500 грн. 00 коп., які підтверджуються актом прийому-передачі виконаних робіт № 162/12-15 від 28 грудня 2015 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 39 від 16 грудня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, суд приходить до висновку про наявність усіх умов, необхідних для покладення на відповідача обовязку відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 18\~956 грн. 84 коп., завдану внаслідок пошкодження автомобіля, та витрат в розмірі 1\~500, 00 грн., які в розумінні п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України є збитками, що позивач поніс для відновлення свого порушеного права. Щодо вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, то суд приходить до слідуючих висновків. Питання відшкодування моральної шкоди, зокрема, регламентовано положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 статті 23 ЦК визначає, що моральна шкода полягає, серед іншого, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. У пункті третьому постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року ВСУ розяснив судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З огляду на положення абзацу другого пункту пятого вказаної постанови Пленуму ВСУ та статті 1167 ЦК України зобовязання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: моральної шкоди, як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; причинного звязку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювача шкоди. За змістом абзацу третього та частини четвертої статті 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми і незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд, зясувавши чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, в чому вони виразились, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, дійшов висновку про законність таких вимог позивача. Моральна шкода полягає у тому, що у звязку із пошкодженням майна позивача він мав переживання, душевні страждання, був змушений вчиняти дії, повязані з відновленням своїх прав, витрачати на це час, що потягло за собою, принаймні, моральні затрати. Пошкодження автомобіля позивача, безперечно призвело до змін в організації його життя, оскільки він змушений був тривалий час організовувати своє повсякденне життя без належного йому транспортного засобу, що вимагало додаткових зусиль для відновлення звичайного укладу життя. Пошкодження власності позивача і зміна режиму його життя має між собою причинний звязок. Тим більше в судовому засіданні представник позивача пояснив, що автомобіль до цього часу не відремонтовано, що дає суду підстави врахувати тривалий час негативних явищ, які мають місце в житті позивача та які прямо повязані з неможливістю користуватись автомобілем. Проте, розмір моральної шкоди, визначений позивачем в сумі 10\~000 грн. 00 коп., на думку суду не є адекватним завданій моральній шкоді, а тому грошова компенсація в розмірі 2000 грн. 00 коп. відповідатиме засадам розумності і справедливості. Щодо вимог позивача про відшкодування вартості довідки Миколаївського обласного центру з гідрометеорології № 31/05-08/24 від 11.01.2016 року в розмірі 103 грн. 00 коп., довідки НДІ МАО № 005 від 13.01.2016 року в розмірі 153 грн.00 коп. та витрат на пальне на загальну суму 712 грн. 00коп., то суд приходить до такого. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, позивач змушений був отримувати ці довідки та подавати їх суду у звязку з тим, що відповідач під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності свою вину не визнавала, а тому понесені позивачем витрати на їх отримання є шкодою, спричиненою йому відповідачем. Суд критично оцінює такі доводи представника позивача, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, вказані довідки позивач, перебуваючи у статусі потерпілого, надавав суду під час розгляду справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Здійснення запиту щодо їх отримання було ініціативою позивача і засобом реалізації його права подавати докази під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Невизнання вини відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд розцінює як одну із складових права на захист, а тому такими діями вона не могла спричинити шкоду позивачу. З огляду на таке, витрати позивача повязані з отриманням вказаних довідок не є збитками в розумінні п.1 ч.2 ст.22 ЦК України. Що стосується витрат на пальне, які позивач поніс у звязку з явкою до суду на суму 397 грн. 00 коп. та 315 грн. 80 коп., то суд вважає їх такими, що не підлягають стягненню з відповідача, оскільки в матеріалах справи хоч і наявні відповідні квитанції, однак точну відстань, яку подолав позивач з метою участі в судових засіданнях та необхідну кількість літрів пального для подолання цієї відстані належними та достовірними доказами не доведено. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача витрат, повязаних з отриманням довідок та явкою позивача в судові засідання Арбузинського районного суду Миколаївської області для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню. За такого, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 1\~102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial