Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат, повязаних з утриманням курсанта, в розмірі 53283,86 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 29 серпня 2014 року відповідача [PERSON] зараховано на 2 курс за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» на денну форму навчання за державним замовленням у звязку з переведенням з Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] та Донецького юридичного інституту МВС України. 01 вересня 2014 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Запорізькій області та [PERSON] було укладено договір №2782 про навчання [PERSON] у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ України. За умовами договору університет зобовязувався за державним замовленням та за рахунок коштів державного бюджету здійснити навчання [PERSON], надавши освітні послуги відповідно до державних та галузевих стандартів вищої освіти за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», а студент [PERSON] зобовязувався оволодіти всіма видами професійної діяльності і прибути після закінчення навчання до місця призначення в термін, визначений у направленні, на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, і відпрацювати не менше трьох років. 29 червня 2016 року [PERSON] закінчив навчання в університеті, отримав освітній ступінь «бакалавр» за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність». 02 липня 2016 року [PERSON] призначено на посаду інспектора Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції. 16 серпня 2016 року [PERSON] вступив на навчання слухачем магістратури денної форми навчання за спеціальністю «Право» Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 01 вересня 2016 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Запорізькій області та [PERSON] було укладено контракт №2553 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. За умовами договору університет зобовязувався за державним замовленням та за рахунок коштів державного бюджету здійснити навчання [PERSON], надавши освітні послуги відповідно до державних та галузевих стандартів вищої освіти за спеціальністю «Право» освітнім ступенем магістр, а студент [PERSON] зобовязувався оволодіти всіма видами професійної діяльності і прибути після закінчення навчання до місця призначення в термін, визначений у направленні, на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, і відпрацювати не менше трьох років. 27 березня 2017 року [PERSON] закінчив навчання, направлений у розпорядження Національної поліції України, 06 квітня 2017 року призначений на посаду інспектора з ювенальної превенції сектора превенції Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області, а 10 квітня 2017 року звільнений за власним бажанням. Тому позивач на виконання п. 2.3.6 договору №2787 про навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2014 стягнути з відповідача на користь держави в особі університету у рахунок відшкодування вартості навчання 20385,23 грн, та на виконання п. 2.3.6 контракту №2553 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2016 стягнути з відповідача 32898,63 грн, а всього 53283,86 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву, у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Від третіх осіб жодних заяв не надходило. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. 29 серпня 2014 року відповідача [PERSON] зараховано до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на 2 курс за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» на денну форму навчання за державним замовленням у звязку з переведенням з Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] та Донецького юридичного інституту МВС України. 01 вересня 2014 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Донецькій області та [PERSON] було укладено договір №2782 про навчання [PERSON] у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ України. За умовами договору навчальний заклад зобовязувався за державним замовленням та за рахунок коштів державного бюджету здійснити навчання [PERSON], надавши освітні послуги відповідно до державних та галузевих стандартів вищої освіти за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», а курсант [PERSON] зобовязувався оволодіти всіма видами професійної діяльності і відповідно до п. 2.3.5 договору прибути після закінчення навчання до конкретного місця персонального працевлаштування за розподілом у термін, визначений у направленні на роботу та відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. 29 червня 2016 року [PERSON] закінчив навчання в університеті, отримав освітній ступінь «бакалавр» за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність». 02 липня 2016 року [PERSON] призначено на посаду інспектора Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції. 16 серпня 2016 року [PERSON] вступив на навчання слухачем магістратури денної форми навчання за спеціальністю «Право» Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 01 вересня 2016 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Запорізькій області та [PERSON] було укладено контракт №2553 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. За умовами договору університет зобовязувався за державним замовленням та за рахунок коштів державного бюджету здійснити навчання [PERSON], надавши освітні послуги відповідно до державних та галузевих стандартів вищої освіти за спеціальністю «Право» освітнім ступенем магістр, а студент [PERSON] зобовязувався оволодіти всіма видами професійної діяльності і прибути після закінчення навчання до місця призначення в термін, визначений у направленні, на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, і відпрацювати не менше трьох років. 27 березня 2017 року [PERSON] закінчив навчання, направлений у розпорядження Національної поліції України, 06 квітня 2017 року призначений на посаду інспектора з ювенальної превенції сектора превенції Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області, а 10 квітня 2017 року звільнений за власним бажанням. Відповідно до п. 2.3.6 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2014 у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування службі за підставами, передбаченим п. 3 договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно із п. 3.3. договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Такі ж умови передбачені й контрактом №2553 по здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Згідно пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим\~постановою КМУ № 992 від 22 серпня 1996 року, який був чинним на час закінчення навчання, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~від 1 березня 2007 р. № 313, (чинний на момент укладення договору та закінчення відповідачем навчання) цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах (далі -- витрати), у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Пунктом 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, передбачено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Стаття 204 ЦК України\~регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов'язків (ч. 2\~ст. 11 ЦК України). Укладений між сторонами договір від 01.09.2014 року, відповідачем не оспорювалася, в судовому порядку не була розірвана і не визнавалася недійсною. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог\~ЦК та інших актів цивільного судочинства. Суд доходить висновку, що відповідач порушив зобовязання, встановлені п. 2.3.5 Договору від 01.09.2014, контракту від 01.09.2016, а тому останній відповідно до п. 2.3.6 Договору №2782 від 01.09.2014 та п. 2.3.6 Контракту №2553 від 01.09.2016 зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно із наданими довідками-розрахунками вартість витрат, повязаними з його утриманням, складає 53283,86 грн. Викладене приводить суд до висновку, що відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу вартість навчання у розмірі 53283,86 грн (пятдесят три тисячі двісті вісімдесят три гривні 86 копійок). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved