Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання його померлої матері [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що покійний [PERSON] останні шість років до дня його смерті [INFO] постійно проживав у його доньки [PERSON] в одній квартирі по [ADDRESS], залишаючись бути зареєстрованим [ADDRESS]. Спадщину після його смерті, [PERSON] прийняла своєчасно, однак оформити спадщину не встигла, так як [INFO] вона померла. Визнання вказаного факту необхідно для оформлення спадщини після смерті спадкодавці [PERSON]. В судовому засіданні заявник підтримав подану заяву і просив задовольнити його вимоги. Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні заяву визнав та пояснив, що дійсно покійний [PERSON] останні шість років свого життя проживав з сім'єю [PERSON] в їхній квартирі [ADDRESS]. Після смерті останнього єдиною спадкоємицею була [PERSON], яка не встигла оформити на себе спадщину, оскільки [INFO] померла. Свідок [PERSON] підтвердила суду факт постійного проживання померлого [PERSON] на час його смерті із своєї донькою [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення заявника, його представника, зацікавленої особи та свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що померлий [INFO] [PERSON] на день своєї смерті постійно проживав із його донькою [PERSON] в одній квартирі по [ADDRESS]. Вказане підтверджується поясненнями заявника та зацікавленої особи, показами свідка, довідкою Новоселицького КП «Тепломережа» № 1125 від 24 червня 2014 року та іншими зібраними по справі доказами. [INFO] [PERSON] померла. Заявник будучи сином [PERSON], своєчасно прийняв спадщину після її смерті, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Вирішуючи питання про встановлюючи даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, із урахуванням визнання заявлених вимог зацікавленою особою, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання [PERSON] із її батьком [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: approved