Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~звернувся [PERSON] з\~позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком. \~ \~ \~ \~Позов мотивовано\~тим,\~що будинок\~№ 17\~по вул.\~Марко Вовчок\~в м.\~Вінниці \~є власністю\~позивача.\~У зазначеному\~будинку,\~за згодою\~попереднього власника\~будинку (матері\~позивача),\~зареєстроване місце\~проживання відповідача\~- [PERSON]. Відповідач за місцем реєстрації не проживає, комунальних послуг не сплачує, що створює позивачу перешкоди у розпорядженні його власністю. \~ \~ \~ \~Вищезазначене і стало підставою звернення позивача до суду із вимогою усунути перешкоди [PERSON] в користуванні його власністю будинком № 17 по вул. Марко Вовчок в м. Вінниці, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 01.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зазначеною ухвалою запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом, а також, задоволено клопотання позивача про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON]. У строк визначений ухвалою суду від 01.08.2018 від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач в\~судове засідання\~не зявився,\~хоча відповідно\~до ст.\~128\~ЦПК України,\~був повідомлений\~належним чином\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи.\~Про причини\~неявки суду\~не повідомлено.\~Таким чином,відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин. \~ \~ \~ \~Позивач щодо заочного розгляду справи не заперечував. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищенаведене, думку позивача та положення ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). \~ \~ \~ \~При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, будинок №17 по вулиці Марка Вовчка у м. Вінниці належить на праві власності [PERSON]. (а.с. 7) Відповідно до довідки № 640/577 від 13 червня 2018 року, виданої квартальним комітетом Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці «Хутір Шевченка», за адресою: м. Вінниця, вул. Марка Вовчка, будинок 17 зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 9) Згідно акту від 12 червня 2018 року, посвідченого квартальним комітетом Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці «Хутір Шевченка», встановлено, що [PERSON] не проживає протягом останніх двох років за адресою: м. Вінниця, вул. Марка Вовчка, будинок № 17. (а.с. 12) В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які повідомили суду, що вони є сусідами позивача та проживають з ним в одному будинку. [PERSON] повідомив, що [PERSON] є сином позивача і останні чотири роки не проживає з батьком. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON], який є сином позивача, близько чотирьох-пяти останніх років, не проживає за адресою: [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому при оцінці показань свідка, судом враховано спосіб формування, збереження та передачі відомостей свідком. Судом прийнято до уваги, що свідки надавали покази посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Покази свідків узгоджуються з поясненнями позивача та не суперечать матеріалам справи. Тому судом прийнято до уваги покази свідків. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч.1 ст. 383 ЦК України). Статтею 391 ЦК України визначено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач та відповідач спільно не проживають, не повязані спільним побутом та не мають спільних прав та обовязків. Відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] за згодою попереднього власника майна, але не проживає там без поважних причин. Судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем були будь-які домовленості щодо збереження за [PERSON] права користування у разі його відсутності. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачами разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, докази, надані разом із позовом та показання свідків. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши його пояснення в судовому засіданні і показання свідків, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд прийшов до висновку, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні його майном на власний розсуд, тобто повно і незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно з чинним законодавством України. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 17 по вулиці Марко Вовчок в м. Вінниці. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дане судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстрації його місця проживання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 704, 80 гривень, що підтверджується квитанцією від 19 липня 2018 року. (а.с. 1) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Враховуючи наведене,

Outcome: approved