Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача на її користь 34500 грн. заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у 2008 році була прийнята на посаду адміністратора ФОП [PERSON] на 0,5 ставки на невизначений строк. 11.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був украдений трудовий договір, який посвідчений Правобережним Центром Зайнятості населення міста Запоріжжя. До трудової книжки було зроблено відповідний запис про прийняття на роботу та посвідчено печаткою роботодавця. За домовленістю сторін роботодавцем було встановлено оклад, час роботи, вихідні дні та інші суттєві умови договору. Трудові обов'язки позивач виконувала у медичному кабінеті «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 01.01.2010 року на підставі заяви та згідно наказу №2 від 01.01.2010 року по підприємству позивач була переведена на ставку починаючи з 02.01.2010 року. За домовленістю сторін з цього часу позивач повинна була знаходитись на робочому місці повний робочий день у якості адміністратора, з 8-00 до 17-00 та повинна була виконувати прибирання приміщення та прилеглої території, із заробітною платою у розмірі 1500 грн. Позивачу надано для ознайомлення копію наказу про підвищення окладу, на якому остання поставила свій підпис про ознайомлення та повернула роботодавцю, на що [PERSON] пообіцяла., що внесе самостійно зміни до договору, копія якого знаходиться на зберіганні в центрі зайнятості. Заробітну плату позивач спочатку отримувала безпосередньо від [PERSON], про що ставила підпис в відомості на отримання заробітної плати. Починаючи з липня 2013 року до теперішнього часу роботодавець, не виконує своїх зобов'язань та не сплачує позивачу заробітної плати, при цьому позивач продовжує виконувати свої трудові обов'язки. Розмір невиплаченої заробітної плати склав 34500 грн. У травні 2015 року позивач отримала лист із копією наказу №1-пр від 15.04.2015 року «Про скорочення працівника» згідно якого посада адміністратора була скорочена, а позивача було звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, та запропоновано 22.06.2015 року прибути до Правобережного Центру Зайнятості населення. При зверненні до суду в позовній заяві не вірно вказано прізвище позивача та по-батькові відповідача, зазначені відомості були уточненні позивачем. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, додатково зазначивши, що питання переміщення працівника на які посилається відповідач не мають для правильного вирішення справи ніякого значення, оскільки остання здійснює господарську діяльність, а саме займається загальною медичною практикою за адресою: [ADDRESS]., що і визначено в дозвільними документами. Інших легальних місць роботи у відповідача немає, а відповідно говорити про переміщення найманого працівника, яким є позивач, неможливо. Після скасування заочного рішення та призначення справи у загальному порядку представником відповідача подані письмові заперечення на позовну заяву суть яких зводиться до наступного. Відповідачем після захвату її колишнім чоловіком медичного центру «[INFO]» було прийняте рішення про переміщення позивача з 03.02.2014 року на роботу в медичний кабінет MedWay, що розташований за адресою: [ADDRESS]. А оскільки позивач відмовилася від переведення та продовжувала працювати в медичному центрі «[INFO]» наказом від 22.06.2015 року її було звільнено із займаної посади. У судовому засідання представник відповідача підтримав позовні вимоги, просив відмовити в задоволенні позову, додатково зазначивши, що проведеною ДПІ перевіркою також не встановлено заборгованості відповідача по заробітній платі. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами (а.с.70), позивач - [PERSON] на підставі наказу №1 від 11.02.2008 року «про прийняття на роботу» (а.с.7), на підставі заяви, була прийнята фізичною особою-підприємцем [PERSON] на посаду адміністратора на 0,5 ставки на невизначений строк, починаючи з 11.02.2008 року. Місце роботи: медичний кабінет «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Трудовий договір між працівником і фізичною особою 11.02.2008 року посвідчений Правобережним міським центром зайнятості за №08590800283 (а.с.10). Пунктом 3 зазначеного договору сторонами було визначено оплату праці Працівника у розмірі 257,50грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. До трудової книжки позивача було внесено відповідний запис про прийняття на роботу (а.с.12). Починаючи з 01.01.2010 року за заявою позивача на підставі наказу №2 від 01.01.2010 року позивача переведено на повну ставку починаючи з 02.01.2010 року (а.с.8). Згідно повідомлення відповідача від 15.04.2015 року причиною невиконання умов укладеного трудового договору є те, що відповідач немає доступу до нерухомого майна, а саме медичного кабінету «[INFO]» через його захоплення її колишнім чоловіком [PERSON] (а.с.6). На підставі наказу №1-пр від 15.04.2015 року позивача з 22.06.2015 року було звільнено із займаної посади адміністратора у зв'язку зі скороченням штату, на підставі пункту 1 ст.40 ЗКпП України. Підставою видачі наказу, як в йому зазначено, стало захоплення медичного кабінету «[INFO]», неможливістю підприємцем виконувати зобов'язання за трудовим договором, а також з метою приведення штату працівників у відповідність з фактичним об'ємом робіт. Відповідачем та його представником не заперечено того, що позивач до моменту звільнення працювала у медичному кабінеті «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS], виконуючи обов'язки адміністратора. Судом встановлено, що з липня 2013 року та до моменту звільнення роботодавець не виконує своїх зобов'язань та не сплачує заробітної плати, яка є обов'язковою умовою договору. Зазначена обставина викликана тим, що між відповідачем та її колишнім чоловіком [PERSON] виникли спори з приводу володіння та розпорядженням спільним майном подружжя, зокрема, нежитловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], де і розташований медичний кабінет «[INFO]». Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2015 року при повторному розгляді справи за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення коштів, спірне нежитлове приміщення виділене [PERSON] Судом апеляційної інстанції також встановлено, що з грудня 2013 року між сторонами припинені сімейні відносини (а.с.115-122). При розгляді справи [PERSON] не заперечувала про виділення спірного нежитлового приміщення [PERSON] (а.с.120). Факт невиплати заробітної плати найманому працівнику підтверджується і позицією самого відповідача, яка видавала наказ про переведення працівника на нове місце роботи, до медичного кабінету MedWay за адресою: [ADDRESS]. Сам наказ №1 від 21.01.2014 року «Про переміщення працівника» (а.с.74) за яким адміністратора Дьяченко Т.О. з 03.02.2014 року переміщено на роботу в медичний кабінет MedWay суд не визнає належним та допустимим доказом у справі про стягнення заборгованості по заробітній платі. Оскільки переміщення чи відмова працівника від такого тягне за собою наслідки, передбачені КЗпП України та не звільняє роботодавця від обов'язків по оплаті праці. А також те, що позивача не було ознайомлено з його змістом. Акт про відмову працівника від ознайомлення з наказом (а.с.75) також не є належним доказом, оскільки складений зацікавленими особами (відповідачем, її родичем та її представником). Копія наказу з невідомих причин працівнику не направлялась. Викликає сумніви і сама обставини виготовлення наказу та ознайомлення з його змістом, оскільки датою створення наказу, та нібито, дата його ознайомлення є 21.01.2014 року. Разом з тим в акті зазначено, що особи, які його підписали, намагалися ознайомити працівника уже о 08-45 год., що залишає відкритим питанням коли та де був виготовлений сам наказ, акт про відмову, а також те, яка обставина викликала таку терміновість в проведені звичайних дій, визначених КЗпП України. Не доводить обставин належного повідомлення працівника про переведення і відомості, що містяться в уточненні позовних вимог, наданих представником відповідача (а.с.57-58). Тут позивач зазначає про те, що [PERSON] повідомила її про те, що вона, - [PERSON] буде працювати за новою адресою, а не позивач. До всього відповідачем не подано документів на підтвердження здійснення нею господарської діяльності за адресою: [ADDRESS], зокрема використання медичного кабінету MedWay. Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що податковою перевіркою не встановлено заборгованості відповідача по заробітній платі, оскільки, як вбачається із самого акту від 25.05.2015 року (а.с. 76-87) перевірка проводилася на предмет виплати роботодавцем доходів без сплати податків. В результаті проведення перевірки встановлено порушення вимог трудового та податкового законодавства, зокрема, встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб, заниження єдиного соціального внеску та військового збору, встановлено факт невиплати працівникам заробітної плати за червень, вересень-грудень 2014 року, січень-квітень 2015 року. Обставини зазначені відповідачем перевіркою не встановлювалися, до всього, встановлено відсутність даних щодо розміру заробітної плати позивача та відрахувань до бюджету за 2015 рік, тому до розрахунку заробітної плати за основу було взято мінімальний розмір заробітної плати за вказаний період (а.с.78). Згідно Закону України «Про оплату праці» (ст.1,3) визначено, що «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки відповідач безпідставно не виконував умов трудового договору, позовні вимоги по стягненню заробітної плати підлягають задоволенню за період з липня 2013 року по червень 2015 року, що складає 23 місяця. Доказів погодженого сторонами розміру заробітної плати в 1500 грн. позивачем не надано, а тому суд приймає розмір заробітної плати із розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої законодавством. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати у 2013 році - у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень; Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати на 2014 рік у місячному розмірі - 1218 гривень; Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати у 2015 році - у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень. Таким чином, розмір заробітної плати, що підлягає стягненню з липня 2013 року по грудень 2013 року виходячи з мінімального розміру заробітної плати в 1147 грн. скрадає 4588 грн. (4 місяця х 1147 грн.). Розмір заробітної плати, що підлягає стягненню з грудня 2013 року по липень 2015 року виходячи з мінімального розміру заробітної плати в 1218 грн. скрадає 23142 грн. (19 місяців х 1218 грн.). Загальна сума заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з відповідача складає 27730 грн. Розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в межах встановлених розмірів мінімальної заробітної плати за відповідний період. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» в редакції закону, що діяла на момент звернення до суду, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню сума судового збору 243,6 грн.

Outcome: partial