Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

В січні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь 140050,0 грн. - основної суми заборгованості; 173,0 грн. - 3,0 % річних; понесені судові витрати. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що 06 листопада 2018р. між сторонами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., відповідно до якого відповідачка позичила у позивача, строком з 06 листопада 2018р. по 27 листопада 2018р. включно без сплати відсотків за користування, грошові кошти в сумі 140050,0, що згідно курсу НБУ на день підписання дійсного договору еквівалентно 5000,0 дол. США. В строк визначений договором позики, відповідачка не повернула отримані нею грошові кошти. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено справу до розгляду на 08 травня 2019р. 20 червня 2019р. на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019р. відмовлено в прийнятті зазначеної заяви про збільшення позовних вимог і повернуто стороні позивача. 05 вересня 2019р. на адресу суду від сторони позивача надійшла заява, в якій сторона позивача просила суд розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи та сторона позивача повідомляє, що відповідачкою частково було сплачено суму основної заборгованості, несплаченою є сума основної заборгованості в розмірі 126518,0 грн., а також 3,0 % річних. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку, у судові засідання не з`являлася, про поважність причин неявки суду не повідомила та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 06 листопада 2018р. між сторонами було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 1296, відповідно до п. 1 якого позичальник (відповідачка), розуміючи значення своїх дій без будь-якого примушення, як фізичного, так і морального, позичила у позикодавця (позивача), строком з 06 листопада 2018р. по 27 листопада 2018р., включно, без сплати відсотків за користування, грошові кошти в сумі 140050,0 грн., що згідно курсу НБУ на день підписання дійсного договору еквівалентно 5000,0 дол. США. Грошові кошти, зазначені в п. 1 даного договору, передані позичальнику до підписання даного договору і підписання дійсного договору сторонами підтверджує даний факт (п. 3 договору позики). Сторони домовились про те, що факт як повного розрахунку, так і розрахунку кожного часткового між сторонами за цим договором, підтверджується відповідною розпискою позикодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою всіє всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено, при цьому сторона позивача визнала, що неповернутою є сума основної заборгованості - 126518,0 грн.; 3,0 % річних -173,0 грн. та судовий збір. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконала, сума позики залишається неповернутою в повному обсязі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи положення ст. ст. 16, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому судом враховано, що після відкриття провадження по справі, відповідачкою частково було сплачено суму заборгованості, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума основної заборгованості у розмірі 126518,0 грн.; 3,0 % річних -173,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1412,23 грн.

Outcome: partial