Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, та уточнивши позовні вимоги просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 07.06.2013 року, від якого мають неповнолітню дочку, та визначити спосіб участі у вихованні дитини у виді спілкування з дитиною щоденно з 17 до 20 години, відвідування дитиною місця проживання у вихідні дні в субботу та неділю з 08 години до 20 години, а також можливість спільного відпочинку у вихідні, святкові дні та у період відпустки без присутності матері [PERSON] В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою мають різні погляди на права та обовязки подружжя, з жовтня 2014 року проживають окремо один від одного. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Побачення з дитиною йому необхідне оскільки проживає окремо від дитини та бажає спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, відповідач згодна на розлучення. Дитину просила залишити на її виховані. Зустрічі позивача з донькою можливі лише за її присутності щосереди з 17 години до 19 години та щонеділі з 17 години до 19 години. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було затверджено висновок органу опіки та піклування від 25.03.2015 року щодо участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] При затвердженні висновку від 25.03.2015 року орган опіки та піклування врахував рівність батьків щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею також вік дитини, стан здоровя дитини та поведінку батьків їх місце проживання. На засіданні комісії були присутні обоє батьків дитини, які не заперечили відносно днів та годин зустрічей батька з дитиною. Вважає, що побачення з дитиною має проводитись без участі матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2013 року /а.с.5/, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачкою. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що на протязі значного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Позивач в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу, проти чого відповідачка не заперечувала. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Особливо це стосується немовлят та дуже маленьких дітей. С точки зору психології між дитиною та її матірю в ранньому віці існує дуже тісний звязок, розірвання якого накладає часто глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці. З огляду на викладене, малолітню дочку [PERSON], суд залишає на виховані з відповідачкою. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини. На виконання протокольної ухвали суду комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Новоград-Волинської міської ради рішенням № 80 від 25.03.2015 року затвердила висновок органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, яким встановлені дні та години зустрічі батька [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], щосереди з 17 години до 19 години та щонеділі з 12 години до 19 години (а.с. 60-62). Відповідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтями 141, 159 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини: розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Із змісту ст. 159 СК України вбачається, що способом участі одного з батьків у вихованні дитини є періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо. При цьому мається на увазі, що такий спосіб визначається батьку, з яким дитина не проживає. В судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти зустрічей позивача з дитиною та пояснила, що зустріч повинна відбуватись лише за її присутності. Для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обовязку по вихованню дитини та здійсненню ним права на особисте спілкування з дитиною, суд вважає необхідне визначити спосіб його участі у вихованні малолітньої дитини шляхом періодичних побачень без участі матері. Виходячи із встановленої рішенням виконкому від 25.03.2015 року № 80 періодичності побачень та їх часу, суд вважає, що встановлення саме такого порядку відповідає інтересам кожного з батьків, направлено як на реалізацію їх прав, передбачених ст. ст. 151, 153 СК України, так і виконання обовязків, визначених ст. 150 СК України, а також інтересів самої дитини відповідно до положень ст. 159 СК України.

Outcome: partial