Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Писарівської сільської ради, який обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , з якою позивачка проживала в с. Писарівка Калинівського району Вінницької області. Після смерті матері відкрилася спадщина на майно, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS] та належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 14.11.1990 року виконавчим комітетом Калинівської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів від 13.01.1978 року, зареєстрованого Вінницьким обласним ОБТІ 14.11.1990 року в реєстровій книзі №1 за №60 та присадибної земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га, яка була передана в приватну власність матері [PERSON] рішенням 11 сесії 22 скликання Писарівської сільської ради від 24.12.1997 року. Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті матері відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала з нею до дня смерті і продовжує проживати у спадковому будинку по теперішній час. 21.01.2016 позивачка подала заяву про прийняття спадщини до Калинівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області та оформила право на спадщину за заповітом на земельний пай, отримавши свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 12. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на житловий будинок, з підстав, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 14.11.1990 року виконкомом Калинівської районної ради народних депутатів від 13.01.1990 року спірний житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Однак поняття «колгоспний двір» припинило своє існування у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з довідкою №238, виданої виконкомом Писарівської сільської ради 17.08.2020 року станом на 15.04.1991 року - на час припинення колгоспного двору у будинку проживали мати [PERSON] та баба - [PERSON] , яка померла [INFO] . З цих підстав просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] та складається з житлового будинку літ. «А» з верандою літ. «а», загальною площею 635 кв.м., житловою площею 31.1 кв.м., сарай літ. Б, погріба літ. П/Б, сараю літ. «В», колодязя №2, воріт №3, хвіртки №4, огорожі №5, вартістю 87000 грн в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Писарівка Калинівського району Вінницької області. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року витребувано з Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області копію спадкової справи №23/2016 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року продовжено строк підготовчого судового засідання, витребувано з Калинівського РСП КП ВОО «БТІ» інвентаризаційну справу щодо домогосподарства по [ADDRESS] для огляду в судовому засіданні. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, подані позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Представник Писарівської сільської ради в судове засідання не з`явився. Згідно з поданою письмовою заявою від 28.09.2020 просив розглядати справу у відсутність представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, а тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , про що виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області вчинено відповідний запис №11. За життя [PERSON] 14.01.2009 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, згідно з яким все своє майно де б воно не було та з чого воно не складалося та взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі і належний житловий будинок з погосподарськими будівлями, розташованими в [ADDRESS] заповіла своїй дочці [PERSON] . Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16 квітня 2014 року та копією запису акта про укладення шлюбу №4 від 24 лютого 1979 року. Згідно з довідками виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, №№ 545, 546 від 15.12.2015 [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею постійно проживала і була зареєстрована - дочка [PERSON] , [INFO] з 26.12.2008 року по теперішній час. Відомості про інших зареєстрованих осіб на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини Частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала із спадкодавицею на час відкриття спадщини. 21 січня 2016 року [PERSON] звернулася до Калинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на підставі якої заведено спадкову справу № 23/2016 до майна померлої [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області від 29 липня 2020 року №569 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] з підстав, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданий виконкомом Калинівської районної ради народних депутатів Вінницької області від 14 листопада 1990 року належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , отже такий будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02 1991 року. Згідно з довідками виконавчого комітету Писарівської сільської ради №238 від 17 серпня 2020 року та №334 від 22 жовтня 2020 року домогосподарство по [ADDRESS] належало до колгоспного двору та станом на 15 квітня 1991 року в будинку проживали [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Калинівської районної ради народних депутатів від 14 листопада 1990 року, житловий будинок з погосподарськими спорудами в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Право власності зареєстровано Калинівським районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» та записано в реєстрову книгу за №1 за реєстровим №60 14 листопада 1990 року. На підставі рішення 11 сесії 22 скликання Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 24.12.1997 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] : 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, а всього 0,30 га. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 січня 1994 року [PERSON] померла [INFO] . Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справі про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.11.2005 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Позивачка [PERSON] спадщину прийняла після смерті [PERSON] , до складу якої увійшов житловий будинок, що є предметом даного спору, утім оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок, що увійшов до складу спадкової маси позбавлена можливості за обставин незалежних від її волі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача очевидною, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved