Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

В січні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді контролера. Проте згідно Наказу в липні 2016 р. її було звільнено. Однак всупереч вимог діючого законодавства позивачці при звільненні не було виплачено всі грошові кошти, що були нараховані та належали їй до сплати заборгованість по заробітній платі. Також позивачка зазначала, що відповідач має їй виплатити середні заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» належні до виплати позивачці кошти не сплачено до теперішнього часу, вона просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 36055 грн. 26 коп., середньомісячний заробіток за весь ас затримки розрахунку при звільненні 55\~434 грн. 25 коп., а всього 91\~489 грн. 51 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати на користь держави. Відповідно до заяви позивач заявлені вимоги підтримав, просив про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] з 2005 р. працювала на посаді контролера другого класу ВОХОР в ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара». В подальшому в 2011 р. була переведена на посаду контролера першого класу ВОХОР. Відповідно до Наказу ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» 16.07.2016 р. [PERSON] було звільнено з посади згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте при звільненні позивачки розрахунок з нею проведено не було. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на розрахунковий лист по виплаті заробітної плати та зазначає, що розмір нарахованої, проте не виплаченої їй заборгованості по заробітній платі складає за період з листопада 2014 р. по липень 2016 р., 36 055 грн. 26 коп. Однак вказаний висновок не містить прізвища та посади особи, яка його склала, печатки та інших реквізитів, в звязку з чим не може бути прийнятий судом до уваги. Натомість згідно Довідки ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» вбачається, що заборгованість відповідача перед [PERSON] станом 16.07.2016 р. складає 36 055 грн. 26 коп. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі перед позивачкою ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» не погашена. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги в частині нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати обґрунтовані та підлягають задоволенню. Однак розмір середнього заробітку, розрахований позивачем, не відповідає дійсності. У відповідності до вищезазначеного Порядку враховуючи середню заробітну плату за останні два повних робочих місяця середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 151 грн. 70 коп. Приймаючи до уваги кількість робочих днів, на які було затримано розрахунок з позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь [PERSON], складає 22 906 грн. 70 коп. (151 днів х 151 грн. 70 коп.). Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір . На підставі ст. ст., 115 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial