Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Підставою для розірвання шлюбу є те, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Відповідач постійно нехтує сімейними, з її ініціативи постійно виникають сварки, що негативним чином впливає на його репутацію та кожен раз спричиняє йому душевні страждання. З відповідачем спільного господарства не ведуть, проживають окремо з березня 2020 року. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача до суду надійшла заява, в якій вона просить розділити порівну судовий збір та витрати на правову допомогу, оскільки вона не в змозі оплатити всі кошти самостійно. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти та частку житла, яка належить за законом їх спільній дитині. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 листопада 2010 року, судом встановлено, що сторони 26 листопада 2010 року зареєстрували шлюб, актовий запис №683. Від спільного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 травня 2011 року. Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч.3 ст.105 СК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до статті 51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо відсутності спільних інтересів та взаєморозуміння, наявність різних поглядів на життя, втрати почуття поваги один до одного, виникнення сварок, конфліктних ситуацій. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст.105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги, клопотання позивача про відсутність згоди на примирення, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до \~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, тощо. Згідно квитанції про сплату судового збору від 21.08.2020 року, позивач за подання позову сплатив 840 грн. 80 коп. Крім цього, відповідно до угоди про надання правової допомоги від 17 серпня 2020 року та акту здачі-прийняття виконаних адвокатських послуг від 18 серпня 2020 року, позивач за отримані послуги щодо оформлення позовної заяви сплатив 3000 грн., що підтверджується відповідними рахунками та квитанцією. З огляду на вказане, оскільки позов задовольняється в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а всього\~3\~840 грн. 80 коп. З приводу поданої відповідачем заяви, суд зазначає, що останньою не надано до суду доказів перебування у скрутному матеріальному становищі, а заявлена вимога щодо стягнення з позивача аліментів та частки житла не підлягає розгляду в межах даної справи.

Outcome: approved