Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про встановлення факту надання померлим головою фермерського господарства «Роса» [PERSON] згоди на приватизацію членами господарства, в тому числі і [PERSON], земель площею 50,7 га, які були надані йому у довічне користування в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. В подальшому вона уточнила та збільшила свої вимоги і окрім зазначеного факту також просила зобовязати відповідача Головне управління Держгеокастру у Миколаївській області затвердити (погодити) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON], та передати ділянку їй у власність. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що її батьку [PERSON] була надана у постійне довічне користування земельна ділянка, площею 50,7 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, про що йому був виданий державний акт на право постійного користування. Ним було створено фермерське господарство «Роса», яке і використовувало цю ділянку, до складу якого вона також увійшла у 2012 році. На загальних зборах фермерського господарства 14 вересня 2012 року членами господарства було прийнято рішення про приватизацію (розпаювання) земель. На підставі цього рішення голова господарства [PERSON] звернувся до Жовтневої (тепер Вітовської) районної державної адміністрації Миколаївської області про надання дозволу щодо відведення землі у приватну власність членам господарства. Таке розпорядження райдержадміністрації № 878-р від 29 грудня 2012 року було видане. В подальшому, відповідним підприємством була розроблена проектна документація, яка погоджена з відділом Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області та передана для проведення експертизи до Головного управління Держземагенства у Миколаївській області. Однак документація в 2014 році була повернута із зауваженнями, в тому числі і з підстави відсутності засвідченої нотаріально письмової згоди [PERSON] щодо відведення ділянки у власність членам фермерського господарства. В той же час, [PERSON] 28 жовтня 2013 року помер, тому надання в теперішній час нотаріально посвідченої згоди на приватизацію ділянки членами господарства неможливо. Посилаючись на те, що за життя ним була надана така згода і на час першого подання документації на узгодження та затвердження згоди на приватизацію, її засвідчення нотаріально не вимагалося, тому просила визнати юридичний факт, згідно з яким така згода ним була надана за його життя. Крім того, вказуючи, що вона пройшла всі етапи розробки та погодження проектної документації щодо відведення земельної ділянки у власність, тому просила постановити рішення, яким зобовязати відповідача погодити їй проект відведення ділянки та передати ділянку у власність. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити з тих підстав, що й зазначені у позові. Представник відповідача, у вирішенні вимог в частині встановлення юридичного факту покладалася на розсуд суду, а в іншій частині просила відмовити в задоволенні позову, оскільки нотаріального погодження на приватизацію землі, як того вимагає закон, не надано, а покладати обовязок на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області погодити документацію по землевідведенню та покладати обовязок передати землю у власність, не є правосудним, оскільки це перебирання судом на себе функцій іншого органу влади. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати без його участі, у вирішенні позову покладався на розсуд суду. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності третьої особи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та докази у справі, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 7 квітня 1992 року рішенням депутатів Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області було вирішено передати [PERSON] у довічне успадковуване володіння 50,7 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства в межах Грейгівської сільської ради цього ж району, про що йому був оформлений та виданий державний акт, зазначений в Книзі державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 352. Ним було утворено фермерське господарство «Роса», яке і здійснювало користування ділянкою. 14 вересня 2012 року були проведені збори господарства, на яких було вирішено провести розпаювання та приватизацію всієї землі, наданої [PERSON] у користування, з передачею її у власність членам фермерського господарства. Ініціатором виступив голова ФГ «Роса» [PERSON], який подав відповідну заяву до Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, зареєстровану там 20 листопада 2012 року. Розпорядженням № 878-р від 29 грудня 2012 року Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області був наданий дозвіл громадянам членам фермерського господарства «Роса», в тому числі і позивачці [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) (6,71 га) у власність для ведення фермерського господарства із земель фермерського господарства «Роса», які належать [PERSON] на праві довічного успадкування в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Цим же рішенням громадянам та [PERSON] був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки землі. В подальшому, Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» в особі Миколаївської регіональної філії, була розроблена технічна документація проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] для ведення фермерського господарства із земель фермерського господарства «Роса» в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Далі, при поданні документації по відведенню ділянки на землевпорядну експертизу до Головного управління Держземагенства у Миколаївській області, цим органом був наданий 16 травня 2014 року висновок державної землевпорядної експертизи № 110-38/11, відповідно до якого надана технічна документація не в повній мірі відповіла встановленим вимогам чинного законодавства України і була повернута на доопрацювання. Серед зауважень, зазнаних у висновку, такого недоліку як відсутність нотаріально посвідчення землекористувача [PERSON] вказано не було. В подальшому, після усунення недоліків, документація була подана повторно, однак висновком відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївській області від 30 вересня 2016 року вона повернута з тієї підстав, що він не відповідає вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій», а саме: відсутня письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально, тобто [PERSON], про надання згоди на приватизацію землі. На час проведення зборів фермерського господарства та подання заяви про надання дозволу на розробку технічної документації діяла редакція ст. 50 зазначеного закону, яка не вимагала надання письмової згоди землевласника (землекористувача) про передачу землі у приватну власність, засвідченої нотаріально. В той же час, в подальшому редакція цієї номи закону була змінена Законом України №5245-VI від 2 жовтня 2012 року, який набрав чинності з 6 грудня того ж року, і в ній було визначено перелік документів, які повинні матися в проекті землеустрою. В тому числі, абзац 5 частини третьої передбачав наявність в документації письмової згоди землевласника (землекористувача), засвідченої нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду. В той же час, на такий недолік державним органом вказано не було. Згідно зі ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України). З досліджених доказів суд вбачає, що головою фермерського господарства дійсно за життя було надано згоду на розпаювання та приватизацію землі, яка була надана йому в довічне користування. Тому суд вважає необхідним такий факт встановити, що необхідно позивачці для оформлення права власності на земельну ділянку. Що ж стосується інших вимог то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Також, згідно з п.п. 8-15 Тимчасового порядку взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 580 від 31 серпня 2016 року, розгляд та погодження або відмова у погодженні проектів землеустрою здійснюються працівниками територіальних органів Держгеокадастру, які вибрані за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру; працівники територіальних органів Держгеокадастру, які здійснюють розгляд та погодження проекту землеустрою, повинні: відповідати критеріям, установленим статтею 23 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації, скласти кваліфікаційний іспит у Держгеокадастрі, бути визначені експертами державної експертизи. Розгляд та погодження або відмова у погодженні проектів землеустрою здійснюються експертами державної експертизи у порядку черговості їх надходження відповідно до вимог, установлених статтею 186-1 Земельного кодексу України. Під час розгляду проектів землеустрою опрацьовується проект землеустрою в електронному вигляді, засвідчений електронним цифровим підписом розробника. За результатами розгляду проекту землеустрою відповідний експерт державної експертизи у строк, що не перевищує пяти робочих днів з дня надходження проекту землеустрою, готує висновок згідно з додатками, скріплює його в електронній формі своїм електронним цифровим підписом, після чого реєструє у системі електронного документообігу Держгеокадастру. (пункти 13-15 зазначеного Тимчасового порядку). Тобто покладення обов'язку на відповідача розглянути та затвердити проектну документацію суд вважає необґрунтованою, оскільки на ньому виконання такого обов'язку не передбачено. В обов'язки відповідача входить прийняти документацію для визначення відповідальної посадової особи, яка буде це вчиняти, та передачу їй документацію для проведення необхідних дій. Також суд вважає вимогу про визнання права власності на земельну ділянку передчасною, оскільки право власності на земельну ділянку у неї може виникнути за встановлених законних процедур, в тому числі і зазначених вище, чого на даний час позивачкою ще не вчинено, тому і на захист своїх прав в цій царині у неї поки що права не виникло. З врахування викладеного,

Outcome: partial