Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

В травні 2018 року до суду надійшов позов, в якому [PERSON] просив: 1) застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на його користь сплаченого ним авансового платежу; 2) стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» на його користь сплачений авансовий платіж 19 990 грн. та судовий збір в розмірі 1 409,60 грн. Позов обґрунтований наступним. 02.03.2018 року в м. Черкаси [PERSON] в м. Черкаси підписано договір фінансового лізингу № 03417 від 28.02.2018 року з ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», предметом якого є транспортний засіб. [PERSON] вважає, що підписаний ним договір є нікчемним, оскільки він не пройшов процедури нотаріального посвідчення, відтак не створює жодних правових наслідків. В звязку з цим, [PERSON] надсилав листа про визнання припиненим договору та повернення коштів, але кошти повернуто не було, відповіді не отримано. Правовими підставами позову [PERSON] є ст.ст. 15, 16, 203, 216, 220, 709, 806 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживача». Відповідач відзиву до суду не надав, на час розгляду справи його позиція щодо позову суду не відома. 07.05.2018 року судом відкрите провадження у справі та призначене судове засідання. 05.06.2018 року в призначене судове засідання зявився позивач, в звязку із неявкою відповідача судове засідання відкладене на іншу дату. 09.07.2018 року в призначене судове засідання відповідач не зявився повторно, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Позивач звернувся до суду із заявою в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд проводив розгляд справи на підставі наявних доказів із винесенням заочного рішення по справі. В ході розгляду справи суд дослідив матеріали справи та встановив наступне. 28.02.2018 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 03417 з додатками. Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб визначений у вказаному пункті та специфікації. На виконання умов договору позивач сплатив 19 990 гривень. Вказані обставини справи підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Звертаючись в суд з позовом, позивач посилається на те, що укладений договір є нікчемним та суперечить вимогам закону. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2 ст. 806 ЦК України визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг»». Також, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства. Разом з тим, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу фінансового лізингу № 03417 від 28.02.2018 року, укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було, тому в силу закону він є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення сплачених ним 19 990 гривень ґрунтуються на законі. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За такого рішення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 1 409,60 грн. Одночасно, суд розяснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved