Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В травні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», в якому просила суд: - зобов`язати відповідача не включати заборгованість попереднього власника квартири [ADDRESS] з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка виникла до 31 липня 2019р. до сум, які належать до сплати позивачкою за спожиті нею послуги відповідача з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води починаючи з 01 серпня 2019р. та відкрити окремий особовий рахунок на ім`я позивачки щодо оплати нею послуг відповідача по квартирі [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 31 липня 2019р. вона є власником вищезазначеної квартири на підставі договору купівлі - продажу. Після того, як вона стала власником цієї квартири, від відповідача почали надходити на її адресу повідомлення-рахунки про сплату нею заборгованості з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка виникла до 31 липня 2019р. В досудовому порядку, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з претензіями, щоб ним не включались в поточні рахунки на оплату послуг з водопостачання та водовідведення, які надсилаються позивачці суми заборгованості попереднього власника квартири за ці послуги, оскільки позивачка не несе відповідальність за зобов`язаннями попереднього власника. Однак, відповідачем було запропоновано позивачці, звернутись до попереднього власника і спонукати його до здійснення оплати суми цієї заборгованості. Також стороною відповідача, як вважає позивачки було безпідставно їй відмовлено у відкритті на її ім`я окремого особового рахунку. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 вересня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, і облік заборгованості за спожиті послуги виключна компетенція відповідача. Також на думку сторони вимоги позивачки про зобов`язання відкрити особовий рахунок саме на її ім`я не передбачено законом, оскільки такий рахунок відкривається виключно на об`єкт нерухомості. 01 березня 2021р. на адресу судe надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наголошуючи, що в досудовому порядку дії відповідача є неправомірними. Заперечення на відповідь на відзив, стороною відповідача не подавались. В судове засідання 03 червня 2021р., сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, сторонами були подані клопотання до суду про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 31 липня 2019р. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі по тексту положення зазначеного Закону наводяться в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Вимогами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Судом встановлено, що після набуття позивачкою у власність вищезазначеної квартири, відповідачем виставлялись позивачці рахунки - повідомлення про сплату заборгованості з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка утворилась до 31 липня 2019р., тобто до часу набуття у власність позивачкою квартири. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). Таким чином, вимога відповідача щодо сплатою позивачкою суми заборгованості з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка утворилась до 31 липня 2019р. є неправомірними, а тому враховуючи правові позиції, висловлені Верховним Судом в постанові по справі № 357/819/19 від 04 листопада 2020р., суд вважає вірним зобов`язати відповідача не включати у відповідні рахунки (повідомлення) заборгованість попереднього власника квартири [ADDRESS] з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка виникла до 31 липня 2019р. до сум, які належать до сплати позивачкою за спожиті нею послуги відповідача з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води починаючи з 01 серпня 2019р. З матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача, не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування її вимог про зобов`язання відповідача відкрити особовий рахунок на її ім`я, враховуючи те, що діючим законодавством передбачено, що особовий рахунок є цифровим, та відкриття нового особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення на підставі ордеру або іншого документу, що засвідчує його право власності чи користування, а тому в цій частині вимоги позивачки не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,8 грн.

Outcome: partial