Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 14 вересня 2002 року ним була надана відповідачу позика в розмірі 5 000 доларів США, строк повернення сторонами визначений «по першій вимозі», про що останній написав відповідну письмову розписку. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повернення отриманої ним позики по сьогоднішній день не виконав. У зв'язку з тим, що відповідач у добровільному порядку позику не повертає, просив стягнути в примусовому порядку позику з урахуванням індексу інфляції в розмірі облікової ставки Національного банку України, що становить 13 885 гривень 65 копійок та проценти у розмірі 3% річних від простроченої суми боргу, що складає 16 гривень 42 копійки, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14 вересня 2002 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивачки 5 000 доларів США, що підтверджується копією розписки від 14 вересня 2002 року. Сторони визначили термін повернення боргу - по першій вимозі. 19 вересня 2013 року відповідачу була направлена вимога про повернення грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, що підтверджується поштовою кореспонденцією на його ім'я. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимогам ст.ст. 625 ч.2, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку загальна сума відсотків простроченого боргового зобов'язання з урахуванням 3% річних від простроченої суми за період з 05 жовтня 2013 року по 09 жовтня 2013 року становить 16 грн. 42 коп. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позику за першою вимогою, позику та проценти від простроченої суми слід стягнути з нього на користь позивача в примусовому порядку. Вимоги позивачка про стягнення з відповідача 13 885 грн. 65 коп., що становить на його думку, проценти рівня інфляції у розмірі облікової ставки Національного банку України, задоволенню не підлягають, оскільки предметом позики є грошова одиниця, яка являється іноземною валютою (долар США), а тому проценти за рівня інфляції іноземної валюти законодавством не передбачені. Відповідно до ст. 88 ЦК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд, з врахуванням часткового задоволення позову, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, понесені останньою судові витрати по справі у виді сплати судового збору в сумі 399 грн. На підставі ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, суд

Outcome: approved