Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

В січні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ДНІПРО АГРО ГРУП» в якій, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату (заборгованість по заробітній платі) у сумі 148400,14 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 14.07.2020 року працює в ТОВ «ДНІПРО АГРО ГРУП» на посаді юриста. З липня 2020 року до грудня 2020 року відповідач не виплачував позивачу заробітну плату, борг за якою за даний час склав 148400,14 грн.. На його звернення до керівництва з приводу виплати заборгованості по заробітній платі, відповіді не отримав. Такі дії відповідача є неправомірними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.02.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 05.02.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, у якому визнав факт наявності заборгованості у заявленому розмірі, однак прохав суд відмовити у задоволенні позову, оскільки у зв`язку з фінансовою кризою та пов`язаних з цим труднощів, у підприємства відсутні кошти для сплати боргу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що Наказом №04/к від 14.07.2020 року [PERSON] було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО АГРО ГРУП» на посаду юриста. До виконання обов`язків позивач приступив з 14.07.2020 pоку, що підтверджується дорученнями на ведення справ у господарському суді Дніпропетровської області та Дніпропетровському окружному адміністративному суді. Відповідно до довідки від 10.12.2020 pоку вих.№24/20, наданої ТОВ «ДНІПРО АГРО ГРУП», заборгованість із виплати заробітної плати з 14.07.2020 року по 01.12.2020 року становить 148 400,14 \~ \~ \~ \~ грн. (19600,14 грн. липень, 32200 грн. серпень, 32200 грн. вересень, 32200 грн. жовтень, 32200 грн. - листопад). Станом на час розгляду справи відповідач не провів розрахунку з позивачем. Вказані обставини, зокрема щодо факту працевлаштування та наявності заборгованості визнані відповідачем у відзиві, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Конституцією України (ст. 43). Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з липня 2020 року відповідач не виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з липня 2020 року по грудень 2020 року доведена належними доказами та становить саме 148 400,14 грн. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «ДНІПРО АГРО ГРУП» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з липня 2020 року по листопад 2020 року включно, у розмірі 148 400,14 грн., які належні до сплати позивачу та сума яких визначена без урахування податків й інших обов`язкових платежів, а отже вказані позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 484 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved