Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації, Позивач вказує на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Він та відповідачки зареєстровані у зазначеній квартирі, проте відповідачки фактично не проживають в даній квартирі більше одного року, комунальні платежі за квартиру не сплачують. Посилаючись на викладене, а також на те, що право власності відповідачки на дане житлове приміщення припинено, позивач просив суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням, зняти їх з реєстрації за вказанною адресою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заперечень на позов до суду не надали. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до статей 41, 47 Конституції України, статей 316, 317, 319, 321, 325, 358, 369. 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 155-156 ЖК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначене стосується і житлових будинків та квартир, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, а власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 січня 2014 року 22/25 частка квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 вересня 2013 року належить [PERSON]. Відповідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 травня 2014 року 3/25 частка квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2014 року належить [PERSON]. Відповідно довідки ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 2 вересня 2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] з 15 травня 2001 року, його колишня дружина [PERSON] з 20 липня 2001 року, її донька [PERSON] з 31 травня 2011 року. Як свідчать матеріали справи та як пояснив в судовому засіданні позивач, він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з березня 2001 року по грудень 2012 року. Відповідачка [PERSON] та її донька [PERSON] фактично не проживають у вказаній квартирі. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2014 року припинено право власності [PERSON] на 3/25 частки квартири [ADDRESS]. Таким чином, з набуттям позивачем права власності на частку квартири [ADDRESS], належної відповідачці, припинилось і право власності відповідачки на неї, а відтак і право користування квартирою саме з цих підстав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації підлягає частковому задоволенню. [PERSON], [PERSON] слід визнати такими що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Що стосується вимог позивача про зняття з реєстрації відповідачів за адресою: [ADDRESS], такі вимоги є зайвими, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації.

Outcome: partial