Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування правовстановлюючих документів, які є його власністю та надають йому право розпорядження житловим будинком [ADDRESS], а саме: - оригіналу рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2007 року; - договору купівлі - продажу 7/9 часток житлового будинку від 09.08.2007 року; - інвентарної справи на даний будинок; - державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області від 12.10.2012 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] (2/9 частки - відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2007 року; 7/9 часток - згідно договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу 09.08.2007 року), а також земельної ділянки, площею 0,0629 га, що розташована за вказаною адресою та надана для обслуговування зазначеного житлового будинку, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області від 12.10.2012 року. Незважаючи на це, відповідач відмовляється повернути позивачу, як власнику, оригінали вищевказаних документів. Враховуючи такі обставини позивач просив зобов'язати [PERSON] повернути йому вказані документи в судовому порядку. Ухвалою суду від 31.08.2015 року до участі в справі в якості відповідача залучено [PERSON] В подальшому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування правовстановлюючих документів з чужого незаконного володіння залишено без розгляду, відповідно до п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. В судовому засіданні, що проводилося без участі позивача, його представник позовні вимоги, викладені у позовній заяві, наданій в новій редакції 31.08.2015 року, підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому вказувала, що [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок, земельну ділянку, знаходяться у матері позивача - [PERSON], про що останньому достеменно відомо. Крім того, представник відповідача звертала увагу суду на те, що після ухвалення рішення апеляційним судом Миколаївської області від 17.03.2015 року в порядку поділу майна подружжя між сторонами та послідуючою реєстрацію у реєстраційній службі права власності, документи на будинок, що вимагає позивач, втратили чинність. Заслухавши показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зокрема власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном незалежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). В разі ж порушення його права власності, що не пов'язане з позбавленням володіння власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). При цьому правовстановлюючі документи на житловий будинок, земельну ділянку є їх складовими частинами, без яких розпорядження власником належним останньому майном є неможливим, оскільки для здійснення таких повноважень власника необхідна наявність відповідних документів, що підтверджують належність конкретного майна на праві власності даній особі (правовстановлюючих документів). Виходячи з наведеного, правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб'єкта на нерухоме майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. Так, як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 09.10.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.05.2014 року було розірвано. 09.08.2007 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області був посвідчений договір купівлі - продажу, відповідно до якого відповідач придбав 7/9 часток незакінченого будівництвом готовністю 78 % житлового будинку № 3 (відповідно до рішення Вознесенської міської ради за № 343 від 08.12.2011 року змінено нумерацію будинку - 3 «а») по [ADDRESS]. Інші 2/9 частки даного нерухомого майна належали йому відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2007 року. Право власності останнього на спірне нерухоме майно зареєстровано КП «Вознесенське МБТІ». Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області від 12.10.2012 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0629 га, що розташована за вказаною адресою та надана для обслуговування зазначеного житлового будинку. В порядку поділу майна подружжя рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.02.2015 року, зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.03.2015 року, за [PERSON] визнано право власності на 7/18 незакінченого будівництвом готовністю 78 % часток житлового будинку [ADDRESS], за [PERSON], відповідно, 11/18 часток. Право власності зареєстровано у Реєстраційній службі Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. За такого, первісні документи на житловий будинок на ім'я позивача не є необхідним елементом для здійснення повноважень власника, не створюють жодних прав та обовязків щодо сторін або інших осіб, тобто не мають юридичного значення. Крім того, на час вирішення спору в суді відсутні докази, що зазначені позивачем документи перебувають у відповідача [PERSON] Між тим, відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України. Навпаки, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що відповідач [PERSON] ніколи у себе належні позивачу документи не тримала. Всі документи, що підтверджували право власності [PERSON] на незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS], а також земельну ділянку, розташовану за даною адресою, весь час знаходилися у свідка, про що позивачу було достеменно відомо. Проте, позивач з питанням повернення йому документів до свідка не звертався. При цьому, суд оцінює показання свідків у сукупності з іншими доказами та з урахуванням ступеня довіри до нього, яка формується під час спостереження за поведінкою свідка, заслуховування думки осіб, які беруть участь у справі, щодо показань свідка тощо. В зв'язку з чим підстав для неприйняття показань даного свідка суд вбачає. Те, що [PERSON] на даний час не підтримує родинні відносини зі своїм сином [PERSON] не свідчить безумовно про те, що свідок надала неправдиві свідчення суду. Виходячи з викладеного слідує, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити в цілому. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed