Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

В травні 2014р. позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача ПАТ «КБ «Надра», в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь не нараховані та не сплачені відсотки за договором строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний з поповненням» від 20 лютого 2008р. в розмірі 432351,75 грн.; відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України 3,0 % річних - 56999,36 грн.; втрати від інфляції - 73709,98 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2014р. дану цивільну справу було передано за підсудністю в порядку ст. ст. 109, 116 ЦПК України. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 20 лютого 2008р. між сторонами було укладено договір № 824858 строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний з поповненням» (далі по тексту - договір), за яким відповідач прийняв від позивачки грошові кошти у розмірі 4460000,0 грн. на строк 12 місяців, процентна ставка по вкладу була встановлена у розмірі 15,5 % річних. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] до ВАТ КБ «Надра» про визнання неправомірними дій відповідача щодо несвоєчасного звернення стягнення на грошові кошти, що містились на її депозитному вкладі, позивачці в травні 2012р. стало відомо, що відповідачем за період часу з 19 лютого по 15 липня 2009р. взагалі не були нараховані та не виплачені відсотки за депозитним вкладом за договором. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється здійснити виплату відсотків за зазначений вище період часу, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечували, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, наголошували, що позивачкою пропущено строк позовної давності до зазначених вимог. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 лютого 2008 р. між сторонами був укладений договір, відповідно до якого позивачка передала, а банк прийняв і зобов'язався виплатити позивачці 20 лютого 2009 р. (п. 2.2 договору) грошову суму вкладу 4460000,0 грн. з процентною ставкою 15,5 % річних. Крім того, судом встановлено і не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, що 18 березня 2008р. між сторонами було укладено договір застави № 08/03/2008/840-ДЗ009 майнових прав по вищезазначеному договору (далі по тексту - договір застави), відповідно до п. 1.1. якого, заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань перед заставодержателем (банком) за кредитним договором № 08/032008/840К737 від 18 березня 2008р. щодо своєчасного повернення всієї суми заборгованості кредиту, наданого в межах встановленого ліміту сумі 706000,0 дол. США, сплати відсотків за користування дозволеним кредитом, із розрахунку 13,6 % річних, сплати відсотків за прострочений кредит, відшкодування збитків, сплати пені та штрафів в разі порушення умов кредитного договору та інших зобов'язань, що випливають з вказаного договору, передає в заставу заставодержателю належні йому на момент укладання цього договору права, вимоги за наступними зобов'язаннями за якими [PERSON] є позичальником. Майнові права, що є предметом застави, полягають в праві кредитора вимагати від боржника повернення депозиту в розмірі 4460000,0 грн., оформлених договором. Згідно з п. 1.3. договору застави, заставодавець протягом дії цього договору не має права відчужувати, знімати або переводити на інші рахунки грошові кошти, на яких ґрунтуються майнові права, або заставляти їх іншим особам. Відповідно до п. 5.3. договору застави, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє повного розрахунку позичальника із заставодержателем за кредитним договором, вказаним в п. 1.1 договору застави Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частиною 5 цієї статті передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до п. 1.3. договору банк закриває вкладний рахунок після закінчення строку дії договору та/або повернення коштів вкладнику. Сплата процентів і повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника в день настання дати повернення вкладу, зазначеної у п. 2.2. договору, а також у випадках дострокового розірвання договору. В судовому засіданні представник відповідача повідомив суду, що відповідно до п. 1.3. договору, відповідач зобов'язаний був закрити вкладний рахунок після закінчення строку дії договору, і належні позивачці відсотки були перераховані на її поточний рахунок визначений в п. 3.4.4 договору, при цьому звертав увагу суду, що згідно до тарифів, які діють в ПАТ «КБ «Надра» відсоткова ставка по рахунку «до запитання» становить 0,1 %, підстав для нарахування відсотків виходячи зі ставки 15,5 % річних у банку були відсутні, як і відсутні були підстави у позивачки для відчужування, знімання або переводу на інші рахунки грошові кошти, які обліковувались на депозитному рахунку в силу положень п. 1. 3 договору застави. Відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України, якщо відповідні умови не встановлені договором, проценти виплачуються у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. При зверненні до суду з вказаними вимогами, стороною позивача не були враховані зазначені положення Закону, також судом критично оцінюється посилання сторони позивача на правові позиції висловлені Верховним Судом України при розгляді справи № 6-39цс13, оскільки стороною позивача не враховані правові позиції висловлені по справі №6-140цс13. Оцінюючи належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки визначених останньою процентів у розмірі 432351,75 грн., виходячи з розміру ставки процентів, який було визначено умовами договору, не вбачає суд і правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення 3% річних; інфляційних втрат, у зв'язку з ненаданням стороною позивача належних і допустимих доказів в обґрунтування зазначених вимог.

Outcome: dismissed