Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В січні 2015 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,доповненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає,що її чоловіку [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. [INFO].[PERSON]помер,відкрилася спадщина,до складу якої входить спірна квартира, позивач ,подавши відповідну заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини,прийняла спадщину за законом. В процесі оформлення спадкових прав позивачу стало відомо про наявність заповіту [PERSON],за змістом якого спадкодавець спірну квартиру заповів своєму сину [PERSON],зобов*завши сплатити [PERSON]частку вартості квартири,якщо [PERSON]на момент відкриття спадщини буде перебувати у зареєстрованому шлюбі,та наділив [PERSON]правом проживання у спірній квартирі довічно. На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON],позивач являлася його дружиною,непрацездатною за віком,має право незалежно від змісту заповіту успадкувати ? частину від тієї частки ,яка належала б їй при спадкуванні за законом,що складає ? частину спірної квартири. За життя спадкодавець [PERSON]не оформив правовстановлюючі документи на частину спірної квартири,яку успадкував після смерті дружини [PERSON],котра померла [INFO],на цій підставі 14.01.2015 р. державний нотаріус П*ятої Запорізької державної нотконтори Сидорук К.В.винесла постанову про відмову у видачі [PERSON]свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Посилаючись на те,що в інший ,позасудовий спосіб,вона не може оформити свої права спадкоємця, позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом (обов*язкова частка)після смерті чоловіка [PERSON] В процесі розгляду справи [PERSON]доповнила заявлений позов та зазначила,що вважає заповіт [PERSON],складений ним 31.10.2005 р.на користь [PERSON],таким,що не відповідав волі її чоловіка і був вчинений ним під психічним тиском з боку [PERSON],оскільки останній,скориставшись віком та тяжким станом здоров*я [PERSON],погрожував залишити заповідача без будь-якої допомоги,чим примусив заповісти йому спірну квартиру. Доповнила первісний позов вимогами визнати недійсним заповіт [PERSON]від 31.10.2005 р.з підстав його вчинення під впливом психічного насильства. Ухвалою суду від 19.08.2015 р.до участі у справі як правонаступник померлого відповідача [PERSON]залучена [PERSON] У вересні 2015 р.[PERSON]пред*явила зустрічний позов до [PERSON] про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] В зустрічному позові зазначає,що 24.12.1966 р.вона уклала шлюб із [PERSON],батьку якого [PERSON]на праві власності належала ? частина квартири [ADDRESS]. Інша ? частина цієї квартири належала [PERSON]-дружині [PERSON],з якою він перебував у шлюбі з 1972 р.Після смерті [PERSON],її син [PERSON]від спадщини відмовився на користь [PERSON],який на день смерті [PERSON]постійно проживав разом із спадкодавцем,тому спадщину фактично прийняв,але не оформив своїх спадкових прав. 31.10.2005 р.[PERSON]склав заповіт,яким спірну квартиру заповів сину [PERSON] 31.01.2007 р.[PERSON]зареєстрував шлюб із [PERSON],яка на день смерті чоловіка [INFO].була непрацездатною за віком. 03.10.2014 р.[PERSON]подав до П*ятої Запорізької державної нотконтори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON],але спадкові права не оформив,оскільки [INFO].помер. 20.07.2015 р.[PERSON]за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON]у м.Феодосія подала заяву про прийняття спадщини,10.04.2015 р.подала у П*яту Запорізьку державну нотконтору заяву про прийняття спадщини,яку прийняв,але не оформив [PERSON] 29.07.2015 р.[PERSON]отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON],що унеможливлює оформлення нею у позасудовому порядку спадкових прав на ту частину майна,яка була успадкована її померлим чоловіком [PERSON] Крім спірної квартири,до складу спадщини після смерті [PERSON]входять 25 простих іменних акцій ПАТ «Мотор Січ»,які належали [PERSON],та дивіденди у розмірі 285 гр.,нараховані ПАТ «Мотор Січ» за 2013 р.,але не виплачені [PERSON],що не охоплюються заповітом та успадковуються на загальних підставах за законом. Відповідач просить суд визнати за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS],право власності на 13 іменних акцій ПАТ «Мотор Січ» та ? частку дивідендів за 2013 рік у розмірі 142 гр.50 коп. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Ухвалою суду від 03.09.2015 р.зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду в одному провадженні із первісним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON]підтримала первісний позов у повному обсязі та просила його задовольнити.Пояснила,що приблизно з 2003 р.вона була знайома із [PERSON],який мав кілька захворювань,потребував стороннього догляду.У 2007 р.вона офіційно уклала із [PERSON]шлюб,вселилася у спірну квартиру,до смерті [PERSON]доглядала чоловіка та повністю його обслуговувала.Син чоловіка [PERSON]жив в іншому місті,до батька приїздив лише кілька разів-у 2013 р.та перед його смертю у 2014 р.,погрожував вигнати [PERSON].з квартири батька.За життя [PERSON]висловлював намір залишити спірну квартиру [PERSON]як єдиному рідному сину,запевняв [PERSON],що після його смерті її з квартири не виженуть.Про те,що [PERSON]склав заповіт,[PERSON]було відомо зі слів самого [PERSON]та його пасинка [PERSON],однак вона при цьому присутня не була,а в процесі розгляду справи дізналася,що заповіт був складений ще у 2005 р.до реєстрації її шлюбу з [PERSON]Вважає,що оскільки [PERSON]був за станом здоров*я повністю від неї залежним,вона доглядала його та виконувала необхідні медичні процедури,а син [PERSON].в цьому участі не приймав,після смерті [PERSON]вся спірна квартира або хоча б її половина мають бути успадковані нею як винагорода за надані [PERSON]послуги,а інша частина квартири має відійти на користь партійної організації заводу.Стосовно обставин,викладених у доповненому позові,пояснила,що про складання заповіту [PERSON]у 2005 р.їй нічого не відомо,оскільки це відбувалося до реєстрації шлюбу із останнім,без її участі,про факти психічного насильства з боку [PERSON]відносно батька їй також не відомо. Зустрічний позов [PERSON]не визнала та пояснила,що,на її думку,[PERSON]після смерті чоловіка [PERSON]не має права на спадщину,оскільки спадкодавець спільно із батьком [PERSON]не проживав,за ним не доглядав. Просила суд первісний позов задовольнити,у зустрічному відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]за довіреністю [PERSON].в судовому засіданні первісний позов [PERSON]визнала частково і не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на обов*язкову частку у спадщині після смерті чоловіка [PERSON],до складу якої входить ? частина спірної квартири.В частині визнання недійсним заповіту [PERSON]від 31.10.2005 р.з підстав вчинення його під впливом психічного насилля з боку [PERSON]позов не визнала та пояснила,що після смерті дружини [PERSON],у [PERSON]із родичів залишився єдиний син [PERSON],який був із батьком у добрий відносинах,кілька разів на рік його навідував із подарунками,як тільки стан здоров*я батька погіршувався,[PERSON]приїздив та знаходився із батьком на час лікування.З 2005 р.[PERSON]почала навідувати [PERSON],увійшла до нього у довіру,через що [PERSON]їй дозволив оселитись у квартирі,а при складанні заповіту 31.10.2005 р.на користь єдиного сина поклав на спадкоємця обов*язок надати позивачці право проживати у спірній квартирі довічно. Свого волевиявлення що розпорядження квартирою на користь сина [PERSON]не приховував,вказане рішення ним було прийнято із власної волі,без будь-якого примусу або тиску.Після смерті [PERSON]позивач подала заяву про прийняття спадщини,вказавши про відсутність інших спадкоємців,[PERSON]також подав заяву про прийняття спадщини,проте не встиг оформити спадкові права.Після смерті [PERSON]його дружина [PERSON]прийняла спадщину,проте їй відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва з формальних підстав.Просила суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON].в судовому засіданні первісний позов [PERSON]визнав частково і не заперечував проти визнання за позивачем права власності на обов*язкову частку у спадщині після смерті чоловіка [PERSON],до складу якої входить ? частина спірної квартири.Пояснив,що його відчим [PERSON],з яким він проживав до часу смерті в одній квартирі,в останні роки хворів,проте особисто отримував пенсію,спілкувався із сусідами,пересувався по квартирі,вважав себе її хазяїном.Після смерті матері [PERSON],якій належала на праві власності ? частина спірної квартири,[PERSON]від спадщини відмовився на користь [PERSON]і подав нотаріусу відповідну заяву.Водночас,[PERSON]склав заповіт,яким спірну квартиру заповів [PERSON]та рідному сину [PERSON]по ? частині кожному.Відносини між батьком та сином [PERSON] були родинні,батько любив сина,кілька разів на рік [PERSON]відвідував батька з гостинцями.В 2003 р.[PERSON]почала приходити до [PERSON]та доглядати за ним,у 2007 р.вони зареєстрували шлюб.В 2014 р.[PERSON]повідомив [PERSON],що змінив заповіт та зробив розпорядження про право [PERSON]довічно проживати у спірній квартирі.Обставини складання [PERSON]заповіту від 31.10.2005 р.[PERSON]невідомі,проте [PERSON]до часу смерті,хоча і був немічним фізично,мав здоровий глузд,був людиною із двома вищими освітами, вважав себе хазяїном у квартирі,при прийнятті рішень міг вислухати думку інших,проте робив так,як сам вважав за потрібне,через що виключає можливість психічного тиску на нього з боку сина і таких фактів йому невідомо,а заповідання йому квартири є саме волевиявленням [PERSON] Відносно зустрічного позову [PERSON]пояснив,що не заперечує проти його задоволення із наведених вище підстав. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторони та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що зустрічний позов заявлений обґрунтовано, первісний позов підлягає задоволенню частково на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що 14.07.1972 р.був зареєстрований шлюб між [PERSON]та [PERSON],після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] та [PERSON],про що надана копія свідоцтва про шлюб. На підставі ордеру № 549 від 29.01.1981 р.,виданого [PERSON],йому на сім*ю з двох осіб ,в тому числі дружину [PERSON],була виділена квартира [ADDRESS]. Згідно свідоцтва № 1376 від 30.08.1994 р.про право власності на квартиру ,[PERSON]та [PERSON]на праві власності в рівних частках належала квартира [ADDRESS],що було зареєстровано в ОП ЗМБТІ. [INFO].[PERSON]померла,заповіту не складала,відкрилася спадщина за законом,спадкоємцями якої у рівних частках були син спадкодавця [PERSON]та чоловік [PERSON] З матеріалів спадкової справи № 763-2000 до майна померлої [PERSON]встановлено,що [PERSON]від прийняття спадщини після смерті матері відмовився на користь [PERSON],про що подав у встановлений законом строк заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Як роз*яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 р.застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.529 ч.1 ЦК УРСР ,який був чинним на час відкриття спадщини,при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги у рівних частках являються діти(у тому числі усиновлені),подруг та батьки померлого,а також дитина померлого,що народилася після його смерті. За приписами ст.548,549 цього ж Кодексу,для набуття спадщини,спадкоємцю необхідно її прийняти протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Спадкоємець визнається таким,що прийняв спадщину,якщо він протягом вказаного строку фактично вступив у володіння або управління спадковим майном чи подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття. [PERSON],який на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON],що підтверджено довідками з місця проживання,фактично прийняв спадщину ,до складу якої входила ? частина квартири [ADDRESS],яка відповідно до ч.2 ст.548 цього ж Кодексу вважається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини,проте спадкових прав не оформив. [INFO].[PERSON]помер. Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов*язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Згідно ст.1233,1235,1236,1245 ЦК України,право спадкування мають особи,визначені у заповіті,заповідач має право призначити своїм спадкоємцем одну або кілька фізичних осіб незалежно від наявності з цими особами родинних відносин,та встановити обсяг спадщини за заповітом.Частина спадщини,не охоплена заповітом,успадковується спадкоємцями за законом на загальних підставах,а згідно ст.1241 цього Кодексу,непрацездатна удова успадковує ,незалежно від змісту заповіту,половину частки,яка належала б кожному із спадкоємців за законом у разі спадкування за законом(обов*язкова частка). 31.07.2014 р.П*ятою Запорізькою державною нотконторою була заведена спадкова справа № 421-2014 до майна померлого [PERSON]за заявою [PERSON]про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] В процесі оформлення спадщини було встановлено,що 31.10.2005 р.[PERSON]склав заповіт,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Романцовим І.А.за № 1841,за змістом якого заповів квартиру [ADDRESS] своєму сину [PERSON],поклавши на нього обов*язки надати право постійного довічного користування вищевказаною квартирою [PERSON]та сплатити [PERSON]грошову суму у розмірі,що відповідатиме на час відкриття спадщини вартості ? частини вищевказаної квартири за умови перебування останнього на час відкриття спадщини у зареєстрованому шлюбі. 03.10.2014 р.із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]звернувся [PERSON] Таким чином,після смерті [PERSON]спадкоємець за заповітом [PERSON]прийняв спадщину, визначену у заповіті ,до складу якої входить квартира [ADDRESS],незалежно від змісту заповіту [PERSON]успадкувала половину частки,яка належала б кожному із двох спадкоємців за законом у разі спадкування за законом(обов*язкову частку)у спірній квартирі і має право на ? частку вищевказаної квартири. Крім того,до складу спадщини після смерті [PERSON]входить 25 іменних акцій ПАТ «Мотор Січ» на підставі сертифікату серія [NUMBER],що підтверджується випискою про стан рахунку від 10.11.2014 р.ТОВ «Фірма «Мотор-ділер»,а також нараховані,але не виплачені дивіденди у розмірі 285 гр.,вказане майно не охоплюється змістом заповіту та успадковується за законом на загальних підставах. Постановою нотаріуса від 14.01.2015 р.[PERSON]було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті чоловіка [PERSON]з підстав відсутності правовстановлюючих документів на ім*я спадкодавця на спірну квартиру. Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов*язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов*язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст.328 ЦК України,право власності набувається з підстав,що не заборонені законом. Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку,що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]до складу спадкового майна,охопленого змістом заповіту, входить квартира [ADDRESS],що на час розгляду справи ніким не оспорювалось та нічим не спростовано,обов*язкова частка у якій,що успадкована [PERSON],складає ? частину. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України ,незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином,позивач [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON]в порядку спадкування обов*язкової частки успадкувала ? частину квартири [ADDRESS],прийнята спадщина вважається власністю спадкоємця з часу її відкриття,якою позивач може володіти та користуватись,однак до отримання правовстановлюючого документа на це майно позивач не має права на розпорядження ним,тобто не може у повному обсязі реалізувати права власника. Як роз*яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відтак,вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. За матеріалами справи встановлено,що нотаріусом було відмовлено позивачці [PERSON].у видачі свідоцтва про право на спадщину(обов*язкову частку),відповідно до ст.16 ЦК України позивач має право на захист свого цивільного права шляхом визнання за нею права власності на успадковане майно за рішенням суду. Позовних вимог щодо спадкового майна,не охопленого змістом заповіту [PERSON],[PERSON]не заявляла та в оформленні прав на таке майно в порядку спадкування за законом їй нотаріусом не було відмовлено,відповідно до ст.11 ЦПК України справа за позовом [PERSON]розглянута в межах заявлених нею вимог. [INFO].помер [PERSON],який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON],проте не оформив спадкових прав. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON],що прийняв спадщину,являється його дружина [PERSON],котра 10.04.2015 р.подала у П*яту Запорізьку державну нотконтору заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 233-2015 до майна померлого [PERSON],постановою нотаріуса від 29.07.2015 р.[PERSON]було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті чоловіка [PERSON].з підстав невідповідності довідки з місця проживання спадкодавця (м.Феодосія)вимогам,що пред*являються чинним законодавством України. Таким чином,оформити спадкові права на частину майна,яка була успадкована [PERSON], але не оформлена після смерті батька [PERSON],відповідач [PERSON]може лише у судовому порядку. Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку,що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]до складу спадкового майна входять успадковані ним за заповітом ? частини квартири [ADDRESS],та успадковані за законом ? частина від 25 іменних акцій ПАТ «Мотор Січ»(що складає 13 акцій з розрахунку 25:2),а також ? частина нарахованих,але не виплачені дивідендів у розмірі 285 гр.(що складає 142 гр.50 коп.з розрахунку 285 гр.:2),вказане майно не охоплюється змістом заповіту та успадковується за законом на загальних підставах,виходячи із рівності часток двох спадкоємців за законом у спадщини. Зважаючи на викладене вище,вимоги зустрічного позову [PERSON],які ґрунтуються на законі,підтверджені доказами та нічим не спростовані,суд задовольняє у повному обсязі. При вирішенні позову [PERSON]про визнання недійсним заповіту [PERSON]від 31.10.2005 р.,суд виходить з наступного. Свої вимоги про визнання недійсним заповіту позивач обгрунтувала з посиланням на зміст ст.231 ч.1 ЦК України тим, що заповіт не відповідав внутрішній волі її чоловіка, який за життя за станом здоров*я був залежний від свого сина [PERSON],чим останній і скористався,вчинив на [PERSON]психічний тиск,погрожуючи залишити батька без допомоги,через що [PERSON]був змушений заповісти спірну квартиру [PERSON] За змістом ст.215 ч.1,3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами)вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Як передбачено ст.203 ч.1,3 ЦК України,зміст правочину не може протирічити актам цивільного законодавства,а також моральним принципам суспільства.Волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України, правочин може бути визнаний судом недійсним ,якщо він вчинений особою проти його дійсної воли внаслідок застосування до нього фізичного або психічного тиску іншою стороною або зі сторони іншої особи. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним,якщо встановить,що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину.Насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних діях, викликає страх настання невигідних наслідків. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною майбутнього правочину, так і сторонньою особою щодо іншої сторони, її родичів чи близьких. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій ,вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;2) вчинення правочину особою проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв'язку між фізичним або психічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. З матеріалів справи видно,що оспорюваний позивачем заповіт [PERSON]від 31.10.2005 р.як односторонній правочин був ним вчинений у передбачений законом спосіб шляхом складання його у письмовій формі із зазначенням дати та часу складання,особистим підписом заповідача та нотаріально посвідчений,тобто за формою оспорюваний заповіт повністю відповідає вимогам ст. 1247,1248 ЦК України. Складанням заповіту [PERSON]реалізував передбачене статтею 1233 ЦК України право фізичної особи зробити посмертне особисте розпорядження про своє майно,тому зміст цього правочину,вчиненого в межах цивільного законодавства, йому не протирічить,моральних принципів суспільства не порушує. Наявність особистого підпису [PERSON]в заповіті,достовірність якого не оспорювалась, підтвердженого нотаріусом шляхом посвідчення заповіту ,свідчить про те, що [PERSON]бажав зробити особисті розпорядження відносно свого майна на випадок смерті,зміст заповіту є зовнішнім проявом його дійсних намірів та вільного волевиявлення. Доводи позивачки про те,що саме внаслідок психічного тиску з боку сина [PERSON]був складений оспорюваний нею заповіт,а тому зміст заповіту не відповідав внутрішній волі [PERSON],були повністю спростовані дослідженими судом доказами. В судовому засіданні було встановлено,що [PERSON]підтримував відносини із позивачкою у справі приблизно з 2005 р.,саме [PERSON]запрошувала нотаріуса 31.10.2005 р.посвідчити заповіт [PERSON]за місцем проживання останнього через стан здоров*я,що підтвердив письмовою заявою приватний нотаріус Романцов І.О. Свідок [PERSON],який був сусідом [PERSON]з 1981 р.,разом з ним працював та підтримував спілкування в останні роки життя,суду показав,що між сином та батьком [PERSON] були дуже теплі родинні відносини,батько пишався сином,який працював на керівній посаді,в особистому спілкуванні із [PERSON]свідку стало відомо,що [PERSON]залишив на сина заповіт на квартиру.[PERSON]знайшов [PERSON]для догляду за ним,вони жили разом із [PERSON].в одній квартирі,проте до сина [PERSON],який жив окремо в іншому місті,батько не мав жодних претензій.[PERSON]був активним,порядним чоловіком,цікавився життям мешканців під*їзду,як ветеран підприємства «Мотор-Січ» допомагав вирішувати побутові питання,приймав рішення усвідомлено та обмірковано. Свідок [PERSON]показала суду,що з 1981 р.є сусідкою сім*ї [PERSON],проживає у квартирі напроти,підтримувала з ними добрі відносини.[PERSON]був грамотною людиною,працював у конструкторському відділі підприємства «Мотор-Січ».Після смерті дружини [PERSON],[PERSON]допомагав із доглядом пасинок [PERSON],з 2005 р.до нього почала навідувати [PERSON],яка згодом оселилася у квартирі.[PERSON]любив сина [PERSON]та його сім*ю,радів їхнім приїздам,вони завжди привозили харчі,подарунки,допомагали батьку грошима.Особисто [PERSON]розповідав свідку,що залишив сину [PERSON]заповіт на квартиру,конфліктів між ними не було. Аналізуючи наведене суд встановив,що [PERSON]шляхом складання заповіту 31.10.2005 р.підтвердив свою волю,яку висловлював неодноразово,залишити спірну квартиру саме рідному сину [PERSON],не мав підстав змінити свою волю та ніколи не висловлювався про перехід спірної квартири на користь іншої особи, і ці обставини нічим не спростовані. Доводи позивачки про те,що [PERSON]перебував в залежності від сина,чим скористався останній та змусив його скласти заповіт всупереч дійсним намірам заповідача,судом також були перевірені та не підтвердились. З матеріалів справи видно,що [PERSON]мав власні доходи,отримував пенсію,як інвалід війни та ветеран заводу,користувався пільгами,також в його особистій власності перебувала квартира,жодних достовірних доказів того,що [PERSON].в силу будь-яких інших обставин залежав від [PERSON],суду не надано. Навпаки,сама позивач вказує,що в останні роки життя через погіршення здоров*я [PERSON]залежав саме від неї,а син лише навідував батька,поклавши на неї тягар догляду за ним. Жоден із учасників процесу,допитаних в суді свідків не підтвердив тих обставин,що [PERSON]чинив психічний тиск на батька з метою примусити заповісти квартиру. З урахуванням всього вище викладеного суд дійшов висновку,що підстави,на які посилається позивачка в обгрунтування недійсності заповіту,не знайшли свого підтвердження доказами і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України,при частковому задоволенні первісного позову суд стягує з відповідача на користь позивача частину судових витрат по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 507 гр.80 коп.(з розрахунку 893 гр.83 коп.+121 гр.80 коп./2),на користь відповідача при повному задоволенні зустрічного позову стягує судові витрати у повному обсязі згідно квитанції у розмірі 3654 гр. На підставі ст.ст.16,328,1216,1218,1233,1241,1268,1278 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,88,212 -215,218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: partial