Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

В січні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2009 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними не склалось, через різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки. Фактично шлюб припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Розподіл судових витрат просив не здійснювати. Ухвалою суду від 29.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач до судового засідання не прибув, однак у позові просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач до судового засідання також, не прибула, однак подала до суду відзив відповідно до якого позовні вимоги визнала та просила справу розглянути за її відсутності. Після розірвання шлюбу прізвище просила змінити на дошлюбне [PERSON] . Додатково вказала, що спір про поділ майна відсутній, питання місця проживання, виховання та утримання їхньої дитини будуть визначені за спільною згодою батьків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.08.2009 (на 6 а.с.). В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (на 7 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Беручи до уваги клопотання позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved