Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

В червні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому просив визнати частково недійсним [PERSON] акт на право приватної власності на землю, виданий за рішенням Тернівської селищної ради від 15 грудня 1994 року за № 256; визнати за ним право власності на 73\\100 частин земельної ділянки , що знаходиться за адресою м.Миколаїв, вул.Слов'янська,48; визначити порядок користування земельною ділянкою з житловим будинком та господарськими та побутовими будівлями та спорудами за цією адресою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19 червня 1995 року за нотаріально посвідченим договором дарування набув право власності на 73\\100 частин домоволодіння по вул. Словянська, 48 в м. Миколаєві. Відповідачеві за договором дарування віж 29.07.1994 року належить 27\\100 частин цього домоволодіння. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1237 кв.м. Фактично ще за життя дарувальника земельна ділянка була розподілена між обдаровуваними , склався певний порядок користування земельною ділянкою. Проте, згідно рішення Терновської селищної ради від 15 грудня 1994 року за № 256 на цю земельну ділянку виданий [PERSON] акт на спільну часткову власність в рівних частках на відповідача та попереднього власника будинку [PERSON] ( мати сторін, дарувальник за обома договорами) . Проте , оскільки мати відчудила на його користь 73\\100 часток домоволодіння, отже за ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року , до нього повинно перейти і право власності відповідно і на 73\\100 часток земельної ділянки , наданої для обслуговування цього домоволодіння. На теперішній час з відповідачем склалися вкрай неприязнені стосунки, добровільно дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою вони не мають змоги, отже впросив суд встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласників. У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] з подальшим уточненням позовних вимог, в якому остаточно просив визнати за ним право власності на 1\\4 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] і , таким чином, з врахуванням належної йому 1\\2 частки цієї земельної ділянки на підставі Державного акту на землю, йому належатиме 3\\4 частини земельної ділянки. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову, у задволенні первісного позову просив відмовити. Всилухавши пояснення сторін, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. На підставі Договору дарування від 29 липня 1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] 27\\100 часток домоволодіння, яке в цілому складається з двох жилих камяних будинків, заначених на плані літ. А, жилою площею 65,8 кв.м., літер Б- 13,7 кв.м., надвірних споруд, розташованого за адресою вул. Словянська, 48 в м. Миколаєві В реальне користування обдарованого відходить жилий будинок літер Б, жилою площею 13,7 кв.м., гараж літ. В, літня кухня літ.С, вбиральня літер Я, 1\\2 частини огорожі та замощення. На підставі Договору дарування від 19 червня 1995 року [PERSON] подарувала [PERSON] 73\\100 часток домоволодіння, яке в цілому складається з двох жилих камяних будинків, заначених на плані літ. А, жилою площею 65,8 кв.м., літер Б- 13,7 кв.м., надвірних споруд, розташованого за адресою вул. Словянська, 48 в м. Миколаєві . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], мати сторін, померла 21 липня 1996 року. Після її смерті її сини [PERSON] та [PERSON] отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\2 частину спадкового майна ( грошові вклади, земельний пай) кожний (а.с. 101-115). 24 серпня 1990 року [PERSON] звертався до виконкому Тернівської селищної ради з заявою про свою згоду на дарування матір'ю [PERSON] житлового будинку літер А та половини двору старшому братові [PERSON] Відповідно до рішення № 44 виконавчого комітету Тернівської селищної ради народних депутатів від 28 травня 1993 року , присвоєно жилому будинку літер Б по вул. Словянській, 48 адресу вул.Словянська, 48-а. Дозволено [PERSON] провести відчуження будинку № 48 за літерою А -подарувати синові [PERSON] Змелеьну ділянку, площею 1237 кв.м. - розділити в рівних частках між будівлями під № 48 та № 48-а. Виконкому селищної ради видати [PERSON] на право приватної власності на землю окремо на кожну ділянку. Земельна ділянка площею 1237 кв.м. належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 1\\2 частки кожному - на підставі Державного акту на право приватної власності на землю 15.12.1994 року за реєстровим номером № 256, виданого Тернівською сільською радою народних депутатів м.Миколаєва на підставі рішення № 107 від 28.10.1994 року, надана для індивідуального будівництва та присадибної ділянки. Відповідно до положень ст.ст. 23, 30, 67 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Так , наведеними матеріалами справи доведено, що ще з 1990 року дарувальниця [PERSON], яка на той час була одноосібним власником домоволодіння в цілому, фактично розподілила земельну ділянку між двома обдаровуваними синами в рівних частках, що потім знайшло своє відображення і в рішенні виконкому Тернівської селищної ради від 28.05.1993 року , і в [PERSON] на право приватної власності на землю. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню на підставі ст.30 ЗК України, оскільки позивачем не було змінено цільового призначення земельної ділянки , розмірі земельної ділянки не перевищують дозволені, право власності на нерухоме майно частину домоволодіння за вказаною адресою позивачем зареєстровано в установленому законом порядку, отже за ним слід визнати право власності на 1\\2 частину земельної ділянки, загальною площею 1237 кв.м., по вул. Слов'янська , 48 в м.Миколаєві. При цьому суд не може взяти до уваги твердження позивача за первісним позовом стосовно пропорційності частки у власності на домоволодіння при переході права власності на земельну ділянку , надану для його обслуговування, оскільки вимоги ст. 30 ЗК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, не містять таких положень щодо обов'язкової відповідності частки земельної ділянки до частки у домоволодінні при переході права власності. При цьому суд також враховує, що право власності на 1\\2 частину зазначеної земельної ділянки [PERSON] , як і [PERSON], оформила в установленому законом порядку 15 грудня 1994 року, а належні їй 73\\100 часток домоволодіння ( оскільки 27\\100 часток цього домоволодіння вона подарувала [PERSON] ще раніше - 29 липня 1994 року) подарувала [PERSON] тільки 19 червня 1995 року тобто на той час вже мала право розпоряджатися лише належною їй 1\\2 частиною спірної земельної ділянки. Зазначене є підставою і для відмови у задоволенні позовних вимог первісного позову щодо визнання Державного [PERSON] на право приватної власності на землю від 15 грудня 1994 року недійсним. Як наслідок , вищевикладене є підставою для відмови у задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON] - за безпідставністю позовних вимог. Вимоги первісного позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають за недоведеністю. Так , вирішення заявлених вимог потребує спеціальних знань в галузі будівництва та землевпорядкування, проте за клопотанням [PERSON] двічи судом призначалася судова земельно-технічна експертиза, яка кожного разу поверталася експертом з повідомленням про неможливість її виконання з вини позивача ( через не проведення попередньої оплати експертизи, через не надання позивачем додаткових необхідних матеріалів). Наслідки, передбачені ст. 146 ЦПК України, а також вимоги ст. 58-59 цього Кодексу позивачеві судом роз'яснювалися неодноразово. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., оскільки сплата таких витрат не підтверджена жодними належним доказом, Договір про надання правової допомоги від 05.06.2013 року (а.с.5-8) не містить даних про сплату та розмір оплати таких послуг адвоката. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] підлягає стягненню з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 229 ,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial