Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

В січні 2020, [PERSON] звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свою заяву заявник обгрунтовує тим, що [PERSON] та її донька [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вказує, що її донька [PERSON] постійно вчиняє над нею домашнє насильство, а останнього разу завдала тілесних ушкоджень, що підтверджується копією витягу з ЄРДР від 06.11.2019. Як зазначає заявник, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, змушена звернутися до суду із вказаною заявою. Заявник в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1999 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з цим, згідно договору дарування, посвідченого 04.02.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дарунок на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, [PERSON] не є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає у своїй заяві заявник, [PERSON] неодноразово вчиняє домашнє насильство, а також завдала тілесних ушкоджень, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як вбачається із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.11.2019, внесені відомості про вчинені кримінальні правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України. Із фабули вчиненого кримінального правопорушення вбачається, що 04.11.2019 о 14 год 00 хв за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , нанесла тілесні ушкодження [PERSON] , [INFO] . Разом з цим, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, 06.11.2019 складено направлення на судово-медичне обстеження, у зв`язку з проведенням перевірки за фактом звернення [PERSON] , [INFO] , про спричинення тілесних ушкоджень. Крім того, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, на заяву [PERSON] № В-4009 від 24.12.2019, надано інформацію стосовно звернень протягом 10-ти років за адресою: [ADDRESS] , згідно якої при перевірці журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві, [PERSON] неодноразово, протягом 2013 - 2019 зверталася із повідомленнями до відділу поліції щодо конфлікту з дочкою [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно особи [PERSON] , заявник посилається на те, що відносно останньої [PERSON] систематично вчинялося фізичне та психологічне насильство. Зі змісту стататті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» вбачається, що: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Аналізуючи вищезазначені норми законодавства, а також викладені [PERSON] у заяві обставини, дії [PERSON] , а саме вчинення сварок та заподіяння тілесних ушкоджень по відношенню до [PERSON] є проявом психологічного та фізичного насильства, що підтверджується неодноразовими зверненнями до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Частиною 1 статті 270 ЦК України, визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до п.п. 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Зі змісту ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», вбачається, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно статті 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість поданої заяви та необхідності з метою запобігання та протидії домашньому насильству, що має місце з боку [PERSON] , видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, у зв`язку із цим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved