Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся позивач [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи його тим, що 26.11.2014 року він позичив [PERSON] 50 000,00 гривень строком до 31 січня 2015 року, про що відповідачем була складена розписка. Відповідач свої зобов'язання за розпискою не виконала, і тому позивач вважає, що він має право також на одержання від неї відсотків та на одержання суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В зв»язку з цим, позивач звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь 72250,13 грн., з яких 50 000,00 грн. є основним боргом за договором позики, 4530,14 грн. - відсотки від суми позики, 16503,27 грн. - інфляційні втрати, 501,37 грн. - три відсотки річних, 715,35 грн. - судовий збір. Позивач до суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду, через канцелярію суду, клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому суд, згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2014 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 50 000,00 гривень, строком до 31 січня 2015 року, про що відповідачем складена відповідна розписка. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала, кошти не повернула. Вирішуючи питання про стягнення суми боргу з відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року, розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 50 000,00 гривень в борг від позивача, і тому вказана сума підлягає поверненню, а позов підлягає задоволенню в цій частині. Крім того, ч.1.ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 4530,14 грн. - відсотків від суми позики за період з 01.02.2015 року по 02.06.2015 року; 16503,27 грн. - інфляційних втрат за період з 01.02.2015 року по 02.06.2015 року; 501,37 грн. - трьох відсотків річних за період з 01.02.2015 року по 02.06.2015 року та надав в позовній заяві розрахунок, зазначених сум. Суд вважає, що така вимога ґрунтується на нормах чинного законодавства, і тому позов в цій частині, також, підлягає задоволенню. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім того, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 715,35 грн., що відповідає вимогам ст.79,88 ЦПК України. На підставі вищекладеного,

Outcome: approved