Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу у примусовому порядку, посилаючись на наступне. [PERSON], 1967 року народження, був госпіталізований до психіатричного відділення Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» 01 грудня 2016 року о 09-00 годині, повторно в житті, зі згоди опікуна за направленням лікаря-психіатра. Мотиви госпіталізації: конфліктний, роздратований, легко аффектується, не спить, не приймає підтримуючого лікування. [PERSON], при надходженні до психіатричного відділення, був оглянутий завідуючим відділення [PERSON], який підтвердив необхідність госпіталізації хворого. У зв'язку із тим, що хворий визнаний недієздатним на підставі рішення суду від 10.06.2014 року, відповідно до ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу», 01 грудня 2016 року о 09-30 годині, хворий був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі завідуючого відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON] Враховуючи, що хворий страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії, приступоподібно-прогредієнтна течія, афективно-маячневий приступ, редукція енергопотенціала, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку про необхідність стаціонарного лікування [PERSON] згідно із ст.ст. 13, 15 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник заявника та психіатр підтримав вимоги з підстав, які викладені у заяві, просив суд заяву задовольнити. У судовому засіданні законний представник (опікун) не заперечував проти задоволення вимог по заяві. У судовому засіданні прокурор підтримала вимоги з підстав, які викладені у заяві. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 16.04.2014 року за адресою: Україна, [ADDRESS]. Згідно із копією рішення Сватівського районного суду Луганської області від 10 червня 2014 року, визнано [PERSON], [INFO], недієздатним. Встановлено опіку над [PERSON], [INFO], призначивши опікуном його брата - [PERSON], [INFO]. Рішення суду набрало законної сили 24 червня 2014 року. Згідно із висновком комісії лікарів-психіатрів у складі завідуючого відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON] стосовно особи з тяжким психічним розладом, яка потребує госпіталізації у психіатричний заклад в примусовому порядку, [PERSON], [INFO], потребує госпіталізації в психіатричний заклад та проведення необхідного курсу лікування. Вирішуючи питання про задоволення заявлених вимог суд враховує наступні норми закону. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями) законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цьогоЗакону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнав неконституційним положення третього речення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положеннями частини 2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визначеної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Конституційний Суд України постановив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Зважаючи на вказане рішення КСУ утримання в психіатричному закладі недієздатної особи, госпіталізованої за рішенням лікаря-психіатра на прохання та за згодою її опікуна, без судового рішення може бути розцінено як порушення п. 5.1. ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (порушення права на свободу та особисту недоторканість). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями) особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, зокрема при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. Згідно із ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» суд розглядає заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу. Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу» заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Таким чином факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що заява Головного лікаря Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню. При цьому суд на підставі ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» вважає за необхідне дозволити таку госпіталізацію лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але на строк не більше 6 місяців. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved