Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

В червні 2013 р. орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідачів про відбрання без позбавлення її батьківських прав неповнолітніх доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON] , [INFO] Позивач вказує на те, що відповідачі є батьками неповнолітніх дітей , не виконують батьківського обов'язку щодо виховання дітей, в їх родині троє дітей шкільного віку ніколи не відвідували школу, не охоплені навчанням жодним загальноосвітнім закладом , медичні працівники дитячої поліклініки не мають відомостей про здоровя дітей з березня 2007 року. Ніхто з працівників соціальних служб не міг потрапити до них додому, ніхто з сусідів не бачив дітей. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив відібрати у відповідачів без позбавлення батьківських прав неповнолітніх дітей. 20 серпня 2014 року скасовано заочне рішення по справі від 25 вересня 2013 року про задоволення позову. В судовому засіданні представник органу опіки і піклування підтримав заявлений позов, просив про його задоволення. Суду пояснила, що діти проживають в однокімнатній квартирі , житловою площею близько 12 кв.м.; ніхто з дітей не навчався в школі, з січня 2008 року жодного разу батьки не відвідували дитячих лікарів, не обстежували дітей. Після відібрання дітей зясувалося, що батьки не випускали дітей з дому, діти не дихали свіжим повітрям, не спілкувалися з однолітками, майже не мали іграшок. Усі діти соціально не адаптовані, не мають достатньо необхідних навичок до спілкування як з дорослими, так і з однолітками, мають дуже низький рівень знань, дівчата [PERSON] та [PERSON] зараз визначені в перший клас, а [PERSON], яка за віком повинна навчатися в 9 класі , за рівнем знань навчається в шостому класі. Всі діти мають захворювання зору, плоскостопість, потребують ортопедичного взуття, потребують корекційної роботи з психологом та логопедом. Проте ніколи не отримували лікування з приводу цих захворювань. Батько дітей є інвалідом другої групи за психічним захворюванням, двічі на рік по два місяці лікується стаціонарно в психіатричній лікарні, в іншій час потребує стороннього догляду, який здійснює його дружина - мати дітей. Знаходячись під опікою держави в навчальному дитячому закладі діти отримають необхідну освіту, здобудуть навички спілкування , пройдуть медичне обстеження та отримають необхідне лікування. Всього цього, як і належні умови проживання, батьки дітям не можуть надати, що загрожує здоровю і розвитку дітей. Прокурор вважав за доцільне відмовити в позові , враховуючи бажання дітей проживати разом з батьками. При попередньому розгляді справи підтримував позовні вимоги та просив суд відібрати дітей. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що піклувалися про дітей належним чином, діти мали все необхідне. До школи старша донька ходила до третього класу (перебувала на індивідуальному домашньому навчанні), після чого через конфлікт з директором ЗОШ № 31 перестала продовжувати навчання. Молодші дівчатка не відвідували школу через брак коштів, крім того батьки бажали, щоб діти навчалися на російській мові, а в мкр.Соляні найближча школа № 32 українського навчання. Вони не знали, куди звертатися, щоб влаштувати дітей до школи не за місцем проживання та на домашнє навчання. Щодо здоровя дітей, то діти серйозно не хворіли, отже і не було необхідності звертатися до лікарів. Раніше у дітей не було помітно ні поганого зору, ні ортопедичних вад. Діти були завжди здорові, доглянуті, мати дітей регулярно займалася з ними, діти вміють читати, писати, постійно читають дитячу літературу, зі старшою донькою займалася англійською мовою. На теперішній час діти перебувають в школі-інтернаті , постійно скаржаться на умови проживання та ставлення вихователів та однолітків. Під час розгляду справи вони вже дізналися, як влаштовувати дітей до школи, і після повернення їх додому діти одразу почнуть навчання в загальноосвітній школі, а також пройдуть медичне обстеження у тих лікарів, яким довіряють батьки. Стосовно хвороби батька, то за висновком спеціалізованої психіатричної МСЕК за своїм діагнозом він може виховувати дітей. Заперечували той факт, що діти не гуляли на вулиці та не мали іграшок. Допитані в судовому засіданні неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виявили бажання проживати тільки разом з батьками, скаржилися на ставлення до них в школі-інтернаті . Ксенія та Тетяна суду пояснили, що у них дуже добрі стосунки з батьками, мати регулярно займалася з ними навчанням, у них є книги, пазли, іграшки, їм дозволяють гуляти в парку Перемоги, вони були завжди ситі та доглянуті, простудні захворювання успішно лікувалися вдома батьками. Школу не бажають відвідувати, на уроках їм не подобається. [PERSON] і [PERSON] також дуже бажають повернутися додому, підтвердили завжди добре ставлення до них батьків. Заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, відповідачів та їх представника , свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідачі є батьками неповнолітніх доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON] , [INFO] Батьки та діти проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] - в однокімнатній квартирі, загальною площею 22,4 кв.м., житловою площею 11, 9 кв.м. В січні-березні 2013 року працівники Служби у справах дітей неодноразово намагалися потрапити до квартири відповідачів, але двері ніхто не відчиняв. З письмових доказів, які наявні в матеріалах справи вбачається, що проблемну родину [PERSON], в якій троє дітей шкільного віку не охоплені обов'язковим навчанням , виявили в січні 2013 року, з цього часу і до березня 2013 року велося численне листування як з відповідачами ( листи ними не отримувалися через не відчинені двері поштарю) , так і між Службою у справах дітей Адміністрації Центрального району (ініціатором зясування обставин щодо умов проживання дітей в родині відповідачів ) та Управлінням освіти Миколаївської міської ради щодо причин не відвідування школи дітьми. За наслідками листування встановлено, що батьки дітей [PERSON] відмовилися від співпраці з адміністрацією ЗОШ №32, тому Управління освіти доручили провести роз'яснювальну бесіду з батьками спеціалістам Служби у справах дітей. Згідно Довідки Миколаївської обласної психіатрічної лікарні №1 , [PERSON] перебуває на обліку як інвалід ІІ групи з діагнозом «шизофренія, параноїдная форма, параноїдний синдром, неперервна течія, змішаний дефект»; має діагноз «висока міопія, астигматизм». Згідно Постанови ВКК поліклінічного відділення Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 від 31.07.2014 року, [PERSON] станом на теперішній час може приймати участь у вихованні та догляді за своїми дітьми. Відповідачі на обліку в наркологічному диспансері не перебувають. Мають Посвідчення багатодітної сімї з 2010 року. З 2008 року відповідачі отримують державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям, перебувають на обліку в Управлінні соціальних виплат та компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради . [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на догляд за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу (за [PERSON]). З 24 квітня 2014 року діти перебували в КЗ «Миколаївський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської міської ради . Як пояснила допитана в судовому засіданні директор зазначеного Центру [PERSON] , діти за час перебування в Центрі трималися відчужено, не вміли грати в рольові ігри, відмовлялися від спілкування з однолітками, [PERSON] не вмів гратися з іграшками, боявся води та сходів. Діти не мали всіх необхідних навичок гігієни, не дотримувалися режиму дня. Діти замкнені, дуже слабо розвинуті , не вміють робити елементарні фізичні вправи , порушена координація рухів, мають дуже низький освітній рівень. Діти соціально не адаптовані, розповідали , що батьки не пускали їх гуляти, примушували сидіти тихо, майже не рухаючись в кімнаті. Як соціальний працівник вважає, що дітей не можна повертати до батьків, які не виконували свої обов'язків щодо їх належного виховання. При відвідуванні дітей їх батько [PERSON] відмовлявся від співпраці з адміністрацією закладу. За висновками комісії Психолого-медичної педагогічної комісії від 14 травня 2014 року, всі діти [PERSON] потребують корекційної роботи з психологом та логопедом, освітній рівень не відповідає віковому. З 08 липня 2014 року діти перебувають в Очаківській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради . [PERSON] 7 років, [PERSON] 11 років та [PERSON] 13 років навчаються в першому класі, а [PERSON] 16 років - в шостому класі. Під час перебування дітей як в Центрі, так і в дитячому літньому оздоровчому таборі «Орлятко», в інфекційній лікарні під час лікування влітку ( після поміщення в дитячий заклад діти неодноразово перебували на стаціонарному лікуванні в зв'язку з хворобами на тонзиліт, дитячі інфекції) , так і в Очаківській школі-інтернаті батьки регулярно відвідували дітей. Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] за 2008-2013 роки , складених працівниками Управління соціальних виплат, вбачається, що сімя є малозабезпеченою , в кімнаті розташовані дві двоярусні ліжка, шафа, дитячі речі складені на підлозі біля стін, побутова техніка відсутня, потребують державної допомоги , усі діти шкільного віку навчаються в ЗОШ №31 у відповідних за віком класах. Висновком органу опіки та піклування від 31 травня 2013 року підтверджується доцільність відібрання дітей через неналежне виконання [PERSON] та [PERSON] батьківських обовязків. Так, діти не охоплені навчанням жодним навчальним закладом, відсутні відомості про їх стан здоровя, через релігійні переконання сімя ні з ким не спілкується, батьки не працюють, утримують себе за рахунок державної допомоги на дітей, ухиляються від зустрічей та проведення профілактично-розяснювальних бесід з працівниками служби у справах дітей. Зі слів сусідів,батьки не виводять дітей навіть на прогулянки. Згідно Виписки з медичної картки дітей ( обстеження проводилося 25 квітня та 05 травня 2014 року після відібрання дітей ) діти мають наступні діагнози : [PERSON] - плоскостопість, міопія, хронічний тонзілліт, порушення серцевого ритму, додаткова хорда лівого шлуночка; [PERSON] - плоскоспість, астигматизм; [PERSON] - міопія, косоглазіє, плоско-вальгусне встановлення стопи, сколіоз, хронічний тонзілліт; [PERSON] - плоскостопість, міопія. Батьки категорично відмовилися від плану лікування та обстеження дітей , що був складений лікарем школи-ітернату. З досліджених в судовому засіданні оригіналів медичних карток дітей вбачається, що старші діти до 2007 року регулярно відвідували дитячу лікарню за необхідністю, при досягненні річного віку проходили обстеження фаховими спеціалістами ( патологій і хронічних захворювань не виявлено) , до дівчаток та [PERSON] мати регулярно допускала патронажну дитячу медсестру, проте [PERSON] у фахових спеціалістів обстеження не проходив ніколи. Свідок [PERSON], яка є рідною бабусею дітей, вважала, що дітям буде краще в інтернаті , ніж вдома, де батьки не випускали дітей на вулицю, не водили до школи. В сімї всі підкоряються батькові, який забороняє і дітям, і дружині спілкуватися з іншими людьми. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відвідала родину [PERSON] восени 2012 року, коли до неї, як до соціального працівника, звернувся [PERSON] з приводу допомоги у призначені державної допомоги з малозабезпеченості . При відвідуванні їх квартири вона помітила, що в кімнаті майже немає місця, де діти робили б уроки, не видно іграшок, діти сідять по ліжках і дивно розглядують сторонніх осіб, що свідчило про те, що діти були ізольовані від суспільства. Разом з тим діти були чисті, доглянуті, але дуже бліді. Свідок [PERSON] , яка є вихователем Очаківської школи-інтернату, де перебувають діти, суду пояснила, що діти агресивно налаштовані до оточуючих, не спілкуються з іншими однолітками, не мають навичок спільної гри, не вміють виконувати фізичні вправи, не мають відповідних віку знань. Діти тримаються разом, ними керує [PERSON] , яка постійно спілкується з батьком телефоном. Діти повністю залежні від волі батька, який не дозволяє вихователям школи ні лікувати і обстежувати дітей, ні відвідувати екскурсії, не працювати з психологом та логопедом. Діти не пристосовані до життя в суспільстві . При відвідуванні дітей батько поводив себе агресивно до вихователів та адміністрації школи. Як педагог впевнена, що дітей неможна повертати батькам, які негативно на них впливають, позбавляють дітей освіти та лікування, що призведене до повної дезадаптованості дітей, неможливості їх самостійного проживання . У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З матеріалів цивільної справи вбачається, що що сімя [PERSON] перебуває під соціальним супроводом з листопада 2012 року, відповідачі дійсно неналежним чином виконують батьківських обов'язків по вихованню дітей, оскільки в достатній мірі не піклуються про стан їх здоров'я, не забезпечують навчання та соціальну адаптацію дітей. При цьому суд не може взяти до уваги їх пояснення , що вони не знали, куди звертатися для влаштування дітей до школи, оскільки весь цей час регулярно зверталися до різних державних соціальних служб, оформлювали різні види державної соціальної матеріальної допомоги, що свідчить про їх реальну можливість до вирішення спірних питань. Не приймає суд до уваги і пояснення [PERSON] щодо відсутності грошей для навчання дітей в школі, оскільки таке навчання є безкоштовним, сім'я має пільги для багатодітніх сімей ( отже безоплатне харчування дітей в школі), отримує державну соціальну допомогу по малозабезпеченості, відповідачі отримують пенсію та пособія. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідачів ухилянням від належного виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей. Статтею 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Підставами для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім'ї небезпечної для дитини обстановки, незалежно від суб'єктивних причин такого положення,вини батьків. Відповідно до положень п. 18 Постанови № 3 Пленуму ВСУ від 30.03. 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. При цьому суд також враховує, що фактично до звернення до суду з цим позовом , відповідачів не попереджали про наслідки невиконання батьківських обов'язків, в тому числі щодо обов'язкового начання дітей, не притягували до адміністративної відповідальності за ст. 184 КупАП, не проводилися роз'яснювальні бесіди працівниками компетентних Служб органу опіки та пікулвання. Враховуючи пояснення відповідачів , їх бажання виховувати та утримувати дітей в подальшому , обіцяння влаштувати дітей до загальноосвітньої школи та провести їх повне медичне обстеження, а також, насамперед , бажання усіх дітей проживати в родині з батьками , їх тісний психологічний контакт з матір'ю, готовність самих дітей відвідувати та навчатися у школі, все ж таки відсутність в сім'ї небезпечної для дітей обстановки , суд вважає за можливе, хоча винна поведінка відповідачів і частково доведена позивачем у суді, але з урахуванням наведених обставин справи, відмовити в задоволенні позову, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей . Також враховуючи, що підставою цього позову стало саме невиконання відповідачами своїх обов'язків щодо забезпечення загальноосвітнього навчання дітей, що згідно ч. 1 ст. 53 Конституції України повна загальна середня освіта є обов'язковою, держава забезпечує її безоплатність; а також загроза їх нормальному фізичному розвитку, суд вважає за доцільне покласти на відповідачів зобов'язання протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили влаштувати дітей до загальноосвітнього навчального закладу та звернутися до відповідного закладу охорони здоров'я для проведення обстеження стану здоров'я дітей. При цьому слід покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків, попередивши відповідачів про необхідність співпраці з працівника цих органів та допуску їх до контролю за станом, що складається в родині. Відповідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed