Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

В червні 2021 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача , в якій просить визнати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, який зареєстрований 17.11.2017 року Заводським районним у м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис N 781, недійсним. В обгрунтування своїх вимог зазначив, щов жовтні 20178 року вона познайомилася з відповідачем , а вже у листопаді він щапропонував їй укласти шлюб.Пояснив, що він є чоловіком з Кавказу і у його віці за їх традиціями соромно бути неодруженим, отже йому потрібно показати своїм батькам Свідоцтво про укладення шлюбу. Вказаний шлюб був фіктивним, оскільки вони з відповідачем ніколи разом не мешкали, не вели спільного господарства, не мають дітей та взагалі ніколи не ставилися один до одного як до подружжя. Більш того, з 2019 року вона спільно проживає однією сім`єю з [PERSON] ,, з яким планує створити сім`ю та чекає від нього дитину. У зв`язку з наведеними обставинами просить визнати такий шлюб недійсним. Ухвалою судді від 11.06.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 06 липня 2021 року. Позивачка в підготовче судове засідання не з`яивлася , надала суду заяву про роозгляд справи у її відсутність, оскільки не може зявитися в судове засідання через народження дитини [INFO] - що підтверджується Медичним свідоцтвом про народження дитини № 776 від 06.07.2021 року . Просила про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, підтвердив викладені у позові обставини. Зазначив про фіктивність шлюбу з моменту його укладення,оскільки вони ніколи не мали наміру створити сім`ю, вони ніколи разом не проживали, шлюбних стосунків не мали. Наслідки визнання позову йому відомі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив про задоволення позову. Зазначив,що йому достовірно відомо про те, що [PERSON] , ніколи не мала наміру створити сім`ю з відповідачем та ніколи з ним у шлюбі не проживала, а з 2019 року проживал з ним однією сім`єю. Суд, вислухавши відповідач, третю особу, дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вказаних обставин судом не встановлено, отже суд дійшов висновку про можливість вирішення справи у підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що 17 листопада 2017 року між [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, та [PERSON] , громадянином Азербайджанської Республіки, [INFO] , зареєстровано шлюб Заводським районним у м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області актовий запис N 781 -, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17.11.2017, виданим Заводським районним у м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Матеріалами справи підтверджується, що позивачка проживає в [ADDRESS] - за місцем реєстрації третьої оосби [PERSON] [INFO] позивачка народила дитину, батьківство щодо якої відповідач заперечує. Сторони зазначають, що даний шлюб було укладено ними без наміру створити сім`ю, оскільки вони разом з відповідачем ніколи разом не проживали, сумісного господарства не вели, спільний побут також у них відсутній. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до положень ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частиною другою статті 28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Статтею 38 вказаного Кодексу зазначається, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 40 Сімейного Кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Таким чином питання щодо визнання недійсності шлюбу в даному випадку може бути вирішено виключно в судовому порядку. У судовому засіданні під час розгляду справи судом встановлено, що, укладаючи шлюб, сторони фактично не мали наміру створити сім`ю та набути права та обов`язки подружжя. З моменту реєстрації шлюбу сторони не проживали разом, спільного господарства не вели, спільного сімейного бюджету не мали, спільно набуте майно у них відсутнє, спільних дітей немає. Крім того, у 2019 році позивачем фактично створено нову сім`ю з третью особою. Враховуючи вказані обставини, а також той факт, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про те, що між сторонами був укладений шлюб без наміру створити сім`ю та набуття прав та обов`язків подружжя, а тому він є фіктивним, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 40 СК України з часу його укладення (ст. 44 СК України), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved