Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого вказала, що 11.12.2020 року вона надала [PERSON] грошову позику на суму 20300грн. зі строком повернення коштів 25.12.2020р. На підтвердження отримання коштів [PERSON] склала власноручно написану розписку. Станом на день звернення до суду вказана сума позики не повернута, тому позивач просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість згідно розписки від 11.12.2020р. в розмірі 20300грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2500грн., судовий збір в розмірі 840,80грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що кошти згідно договору позики від 11.12.2020 року позивачці не повернуто. При цьому зазначив, що грошові кошти було отримано відповідачкою 11.12.2020р., однак у розписці була допущена помилка в даті її написання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в сумі 12300грн., оскільки згідно вказаної розписки вона повернула матері позивачки 8000грн. В подальшому відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що залишок коштів в сумі 12300грн. зобов`язується повернути. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 20300грн., які зобов`язалась повернути в строк до 25.12.2020 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується її письмовою розпискою від 11.12.2020 року. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за письмовою розпискою від 11.12.2020 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] не повернула позивачу коштів. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем на підтвердження часткового виконання зобов`язань, згідно розписки від 11.12.2020р., надано суду розписку [PERSON] про отримання 8100грн. згідно розписки на 20300грн. Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні заперечив факт отримання коштів позивачкою від відповідачки, пояснивши, що відповідач також позичала кошти в матері позивачки [PERSON] згідно розписки від 20.10.2020р.. З копії розписки [PERSON] від 20.10.2020р. вбачається, що вона 20.10.2020р. позичила 100 доларів США та 4500грн. в [PERSON] . Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] уповноважувала [PERSON] на отримання останньою коштів згідно розписки від 11.12.2020р. Не надано відповідачем суду належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання нею зобов`язання за договором позики від 11.12.2020р. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Адвокат Шкуратов П.С. надавав [PERSON] правничу допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.12.2020 року та згідно квитанції від 15.02.2021 року [PERSON] сплатила [PERSON] за надану правничу допомогу 2500грн.. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики від 11.12.2020 року підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договорами позики від 11.12.2020 року в сумі 20300грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2500грн.. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 840,80грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved