Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] (далі-позивач) звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі-відповідач) про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу «Барвінок» №164381 згідно якого позивач тимчасово розмістив вільні грошові кошти в сумі 650,00 євро на вкладний депозитний рахунок [NUMBER], із строком розміщення депозиту 184 календарних дні, та датою повернення депозиту - 11.12.2014 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 7% річних, які сплачуються вкладнику у валюті кредиту. Так, 25.12.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладених коштів на депозитний рахунок, однак банк надіслав відповідь, згідно якої вказав, що зобов'язання перед клієнтами виконуються в межах наявних коштів у касі банку, та прояснив, що її заяву взято на облік. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не виплачує суму вкладу, позивач просила стягнути з відповідача в рахунок погашення заборгованості за договором банківського рахунку 12660,53 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності і не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 23.08.2011року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» було укладено договір банківського строкового вкладу «БАРВІНОК» (далі-договір) предметом якого було розміщення позивачем в Банку тимчасово вільних коштів на вкладний рахунок [NUMBER], мінімальна сума депозиту становить 100,00 євро (а.с.15-18). Так, на виконання умов договору позивачем було розміщено на вищевказаний депозитний рахунок кошти в розмірі 650,00 євро, що підтверджується квитанцією №17529069 від 10.06.2014 (а.с.19) та випискою по особовому рахунку за період з 09.12.2014 року по 11.12.2014 року (а.с.20-21). Відповідно до п.1.2 договору депозит розміщується строком на 184 календарних дня, з кінцевою датою повернення до 11.12.2014 року. Згідно п.1.4 встановлено відсоткову ставку за користування депозитом розмірі 7% річних, що сплачуються позивачу у валюті депозиту. Положеннями п. 3.4. Договору визначено, що після закінчення строку, на який був залучений депозит, повернути вкладнику суму депозиту та нараховані несплачені проценти згідно з умовами цього Договору. З матеріалів справи слідує, що 25.12.2014 року позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення грошових коштів у сумі 656,27 євро, які обліковуються на поточному рахунку [NUMBER] за договором банківського рахунку фізичної особи №ID2008891від 23.08.2011 року. 25.12.2014 року Вишневим відділенням №1 ПАТ «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» було надіслано позивачу відповідь на звернення, згідно якої банк повідомив, що зобов'язання виконуються банком у межах наявних коштів у касі, та відповідно банк узяв заяву для об лікування за позабалансовим рахунком [NUMBER]. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу у строки, встановлені у договорі, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved