Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

В січні 2016 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.12.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 19\~000 грн у вигляді встновленого кредитного ліміту на пла-тіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказував, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на момент звернення позивача до суду з позовом [PERSON] має заборгованість в сумі 30\~322 грн 09 коп, яка складається з: 19 128,48 грн - заборгованості за кредитом; 8\~672,51 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 601 грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн та 1\~420 грн штрафів. Представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну забор-гованість в сумі 30\~322 грн 09 коп та судовий збір в сумі 1\~378 грн. 15 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про визнання договору кредиту б/н від 17.12.2010 року недійсним, посилаючись на те, що він не укладав такого договору з ПАТ КБ «Приватбанк», і не підписував такого договору. Просив визнати кредитний договір б/н від 17.12.2010 року недійсним. Ухвалою Каховського міськрайонного суду від 22.04.2016 року первісний та зустрічний позо-ви обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному об-сязі, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного по-зову [PERSON] просив відмовити через необгрунтованість позовних вимог. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні, пояснивши, що колись він працював на ЗАТ «Чумак» м. Каховка, і як і іншим працівникам, йому ви-дали пластикову картку ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання заробітної плати, але ніяких кредит-них договорів він не укладав. Також зазначив, що його підпис в договорі не відповідає дійсному, але встановити підроблення підпису можливе лише при огляді оригіналу документу. [PERSON] на-полягав на задоволенні його зустрічного позову про визнання договору кредиту недійсним, мотиву-ючи свої вимоги тим, що він вказаний договір не підписував, і останній є підробленим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити, з наступних підстав. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедли-вий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судо-вому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка по-рушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова уста-нова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити про-центи. В силу ч. 1\~ст. 1056 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписа-ний його стороною (сторонами). Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Належною формою є письмова форма, про що вказано у ч.1\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2 ч. 1\~ст.208 ЦК України,\~ст.1055 ЦК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій Зако-ном. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, представник ПАТ КБ «При-ватбанк» посилається на те, що 17.12.2010 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] бу-ло укладено Договір № б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у вигляді встанов-леного кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмі-рі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач стверджує, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 12/01/2016 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі 30\~322 грн 09 коп, яка складається з наступного: -заборгованості за кредитом у розмірі 19 128 грн 48 коп; -заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8\~672 грн 51 коп, -заборгованості за пенею та комісією у розмірі 601 грн, -а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських по-слуг у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1 420 грн 10 коп (процентна складова). Відповідно до приписів норми\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у пись-мовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Відповідно до статей\~525,\~526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за від-сутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допуска-ється Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом проти задоволення первіс-ного позову заперечував, вказуючи на те, що він не підписував кредитний договір і поставив під сум-нів належність наданих позивачем за первісним позовом копій документів, на які він посилається, як на докази обґрунтованості вимог даного позову. В процесі розгляду справи, за клопотанням [PERSON], суд ухвалою від 31.08.2016 року витребував у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної справи по кредитному договору б/н від 17.12. 2010 ро-ку. Однак, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналу кредитної справи, в якій би був наяв-ним договір, який є джерелом спірних правовідносин сторін, та інших, витребуваних документів суду не надав, вказавши, що спірний кредитний договір було загублено в архівах Банку, у звязку з чим на-дати його для огляду в судове засідання не має можливості. Відтак, враховуючи заяву відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позо-вом про те, що він жодних документів на отримання у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів не підписував, а також, зважаючи на ненадання позивачем суду для огляду та для здійснення інших процесуальних дій оригіналів документів, які є належними і допустимими доказами істотних об-ставин даної справи, суд дійшов висновку про те, що позивач за первісним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» не виконав, передбаченого\~статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами самого факту виникнення між сторонами кредитних правовідно-син. Так, належними і допустимими доказами виникнення у відповідача грошових кредитних зобов'я-зань перед банком є оригінали заяви на видачу кредиту і відкриття карткового рахунку, розписки про отримання кредитної а також інші документи кредитної справи з його особистим підписом. Разом з тим, суд приймає до уваги, що в матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 грудня 2010 року, складена та підписана [PERSON] та копія паспорту останнього. Проте, суд звертає увагу на ту обставину, що саме по собі складення та підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому. Судом встановлено, що вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме про розмір грошових коштів, які банк зобовязується передати відповідачу, строки їх повер-нення, а також розмір відсотків які відповідач зобовязується сплатити за користування кредитом. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кре-дитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та спла-ти процентів. Згідно з вимогами\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет дого-вору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укла-дається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями\~ст. 639 ЦК України\~визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укла-сти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть як-що законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона поси-лається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та ін-ші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформа-цію щодо предмета доказування Відповідно до ч.2\~ст.59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверд-жені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дока-зуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п.27\~постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосу-вання судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої ін-станції»\~розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обов' язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який від-повідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд зазначає, що згідно ч.4\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Проте, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» доказів укладання з відповідачем [PERSON], як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 17.12.2010 року в письмовій формі, та надання відповідачу банком його примірника, як то встановлено ч.4\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суду не надано. Наведене є підставою для відмови у задоволенні первісного позову з огляду на те, що пози-вачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог. В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише копію вищевказаної анкети-заяви, роз-рахунок заборгованості, копію паспорту відповідача, та умови і правила надання банківських послуг, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами саме з такими умовами повернення кредиту, на які вказує представник ПАТ КБ «При-ватБанк». Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахова-них відсотків та пені, можливе внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, переконує суд в тому, що обставини наведені позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Також позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів, що під-тверджують правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у визначеному пози-вачем розмірі та відповідність вказаних нарахувань умовам кредитного договору Суд вважає за необхідне зазначити, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається по-зивач та, згідно умов яких, [PERSON] може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у наданих правилах відсутній підпис відповідача [PERSON], що останній ознайомлений з вказаними правилами та не є частиною укладеного від-повідачем з банком 17.12.2010 року договору. Відповідно до ч.1\~ст.208 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. При цьому ч.2\~ст.208 ЦК України\~встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національно-му стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система ор-ганізаційно - розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року № 55, що є обовязковим для застосування в діяльності підприємств, установ, органі-зацій. Відповідно до п. 5.23, п.5.26, п. 7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, осо-бистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують підтекстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка не прошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи,організації, іншої юридичної особи Наданий позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» витяг з Умов та Правил надання банківських по-слуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 підписаний лише головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», підпис відповідача [PERSON] на ньому відсутній. З заперечень щодо первісного позову та з зустрічної позовної заяви [PERSON] вбачаєть-ся, що вказані умови та правила надання банківських послуг їй для ознайомлення та підпису пред-ставниками банку не надавалися, з ним не узгоджувалися, їх примірник [PERSON] не підпи-сувався та не отримувався, докази на це суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надані. За даних обставин, вказані умови не є складовою частиною укладеного [PERSON] до-говору з Банком, а їх положення не є обовязковими для сторони відповідача за первісним позовом та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.\~Така дія повинна бути правомірною, а її неправо-мірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1-5\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслід-ків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1-3\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'я-тою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимага-ється. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дій-сним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінте-ресована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі не-можливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, вико-наній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем за пер-вісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору № б/н від 17.12.2010 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. З урахуванням викладеного, суд вважає, що первісні позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується уточнених зустрічних позовних вимог, суд за-довольняє їх в повному обсязі на підставі зазначених вище доказів по справі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач порушив право позивача, суд вважає необхідним позовні вимоги щодо розір-вання договору та стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задово-ленні первісного позову в повному обсязі.

Outcome: approved