Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернулася до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, - автомобілів автомобіль Honda Civic 2001 р.в., та Lexus LS 430 2006 р.в. та про визнання договору що укладений між відповідачами з приводу купівлі-продажу зазначеного автомобіля та Lexus LS 430 недійсним та витребування такого майна на користь законного власника. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала проте, що спірне майно було нажито сторонами в шлюбі, що було зареєстровано у встановленому законом порядку 10 серпня 2002 року, а з такого за її переконанням є спільним майном подружжя. На час звернення до суду сторони мають намір поділити таке майно, однак у позасудовому порядку не можуть дійти згоди щодо порядку поділу, та до того [PERSON], діючи без згоди позивача, відчужив один з спірних автомобілів, що унеможливлює позасудове врегулювання спору. На підставі викладених обставин та посилаючись на норми процесуального та матеріального права просила суд задовольнити позов. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, позові вимоги підтримала з викладених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, обставини позову та позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] жодних заяв, клопотань або заперечень не надав, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. З наведеного, зважаючи на надані суду пояснення та письмові докази, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін та постановити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд, у випадку, коли відповідач визнає позовні вимоги, за наявності на таке правових підстав, ухвалює рішення про задоволення таких вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України сторони мають право на поділ спільного майна, що було набуто їх подружжям у період шлюбу. 10 серпня 2002 р. сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб про що свідчить свідоцтво про шлюб 1-ЖД № 325505 від 10 серпня 2002 p., копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя,- Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як вбачається з наданих сторонами пояснень та долучених до матеріалів справи письмових доказів, за час перебування у шлюбі ними як подружжям було придбано наступне майно: - автомобіль Honda Civic 2001 р.в., державний № [NUMBER], шасі (кузов, рама) № SHHEP13501U008734; - автомобіль Lexus LS 430 2006 р.в., державний № [NUMBER], шасі (кузов, рама) № JTHBN36F805029481, які зараз знаходяться у мого чоловіка (копії технічних паспортів на такі транспортні засоби долучені до матеріалів справи). Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відомостей про укладення подружжям договорів про порядок поділу нажитого ними майна суду не надано, а тому, з наведеного, вимоги позивача про визнання за нею прав власності на 1/2 частину частину автомобіля Honda Civic 2001 р.в., державний № [NUMBER], шасі (кузов, рама) № SHHEP13501U008734 та 1/2 частину автомобіля Lexus LS 430 2006 р.в., державний № [NUMBER], шасі (кузов, рама) № JTHBN36F805029481 вбачаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 12.08.2014 р. відповідач [PERSON], діючи без згоди позивача, продав автомобіль Lexus LS 430 2006 р.в., [PERSON]. Цей договір був укладений у формі довідки-рахунку від 12.08.2014 р. Відповідно до положень ст. 65 СК України, якими врегульовано право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, 1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Правочин купівлі-продажу автотранспортного засобу, відповідно до аналізу норм діючого законодавства, підлягає державній реєстрації. Таким чином суд доходить висновків про те, що договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля автомобіль Lexus LS 430 2006 р.в., було укладено без письмової згоди другого з подружжя, що обєктивно випливає з пояснень позивача, що були визнані відповідачем [PERSON] та незаперечувались [PERSON], а тому такий договір, відповідно до положень ст.ст. 215, 216 ЦК України є недійсним, та таки, що не створює юридичних наслідків, окрім таких, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до положень ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. В звязку з таким вимоги позову в частині скасування державної реєстрації права власності спірного автомобіля за [PERSON] та витребування автомобіля Lexus LS 430 на користь позивача вбачаються обґрунтованими та такими, доцільність задоволення яких випливає з попередніх висновків суду. Виходячи з наведених обставин, зважаючи на визначені ст. ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України засади цивільного судочинства відповідно до яких суди розглядають справи виходячи з змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, зважаючи на те, що при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, на те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнані сторонами справи обставини додаткового доказування не потребують (окрім випадків, коли такі обставини за законом мають бути підтверджені спеціальними доказами), суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до положень ст.ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених позивачем судових витрат в розмірі по 243,60 грн., з кожного.

Outcome: approved