Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

В травні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року його, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця Республіки Вірменії, м. Єреван, проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] та його адвокат за ордером про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали, у подальшому надали суду заяву, в якій просили слухати справи без їх участі, свої вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник зацікавленої особи Амур-Нижньодніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за довіреністю Стахова О.В. у відзиві на заяву вказала, що докази постійного проживання заявника на території України станом на 13 листопада 1991 року у заявника відсутні, але проти задоволення вказаного факту не заперечувала в разі наявності підстав для встановлення такого факту. У судовому засіданні 20 жовтня 2020 року свою позицію підтримала. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON] необхідне для визначення належності його до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст.3 Закону України від 18 січня 2001 р. N 2235-Ш «Про громадянство України», а також для отримання паспорту його неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не мав у власності житла, а тому не мав можливості оформити прописку за адресою фактичного проживання в [ADDRESS] і в даний час іншого шляху підтвердити міграційній службі України факт постійного проживання за вищевказаною адресою він не має. На обґрунтування вимог вказав, що починаючи з 1989 року, без реєстрації місця проживання він проживав на території України, за адресою: [ADDRESS] . В той час він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вертоград» на посаді охоронця з 01 лютого 1990 року по 30 червня 1994 року та підробляв, охороняючи будинок, в якому проживав, та який належить на праві власності гр. [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами: - довідкою Олександрівської сільської ради від 29 червня 2017 року №. 155, - довідкою TOB «Вертоград» від 30 червня 1994 року, - поясненнями свідків [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Крім того судом встановлено, що [INFO] від шлюбу із [PERSON] у них народилась донька [PERSON] , про що відділом ДРАГС Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 23 березня 2007 року складено відповідний актовий запис №9 та видане свідоцтво про народження. [PERSON] , померла [INFO] , про що відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 11 лютого 2005 року зроблено запис за № 1256 та видано свідоцтво про смерть. Також, факт постійного проживання [PERSON] на території України підтверджується наданими заявником доказами та встановленими судом обставинами особистого життя заявника. Зокрема, за даними довідки Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29 червня 2017 р. №155, [PERSON] , [INFO] , в період з 01 січня 1991 року по [INFO] постійно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Крім того, з актів від 28 червня 2017 року 21 листопада 2019 року виданими Олександрівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 1989 року по 1991 рік в будинку батька(а.с.55-56). В матеріалах справи є висновок за результатами перевірки підстав видачі паспорта громадянину України від 18 листопада 2011 року складений начальником СГІРФО Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що в ході перевірки встановлено, що в заяві про видачу паспорта громадянина України /ф.1/ в графі «паспорт видати на підставі» вказаний паспорт зразку колишнього СРСР серії [NUMBER] виданий Шаумянським РВ м. Єревана 12 січня 1985 року. Крім того, також було встановлено, що [PERSON] постійної реєстрації на 13 листопада 1991 року на території України не мав. Перевіркою по облікам домової книги за адресою: яка вказана в формі №1 - [ADDRESS] - встановлено, що [PERSON] за даною адресою не був зареєстрований ніколи та за таких обставин посадова особа ВГІРФО прийшла до висновку гр. [PERSON] громадянином України не є, оскільки станом на 13 листопада 1991 року зареєстрованим на території України не значиться (а.с.6), але [PERSON] надав документальні факти, які засвідчують факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року його, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця Республіки Вірменії, м. Єреван, проживаючого за адресою: [ADDRESS] та вищевикладені обставини підтверджені поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, і справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] не має іншої можливості документально підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом чинне законодавство пов`язує можливість видачі паспорту громадянина України, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Надані [PERSON] докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обставини справи викладені у заяві [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України знайшли своє підтвердження, а тому його заява підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за заявником [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved