Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В травні 2016 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказував, що відповідачка є матірю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька [PERSON] записані до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Вироком Вознесенського міськрайонного суду від 23 листопада 2012 року [PERSON] була засуджена за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. В звязку з цим [PERSON] була влаштована в прийомну сім'ю [PERSON], де перебуває по теперішній час. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] не звернулася до опікунського органу з приводу повернення їй дитини та не виконує своїх батьківських обовязків, а саме: не піклується про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням, не утримує її матеріально. В зв'язку з цим відсутні підстави для повернення дитини матері, також в зв'язку зі звільненням відповідачки відсутні підстави для залишення [PERSON] в прийомній сім'ї. Враховуючи вказані обставини, позивач просив з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої та стягнути з неї аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу). Ухвалою суду від 11 травня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Представники третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки та третьої особи, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представників третьої особи [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що відповідачка є матірю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька [PERSON] записані до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Вироком Вознесенського міськрайонного суду від 23 листопада 2012 року [PERSON] була засуджена за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. В звязку з цим [PERSON] була влаштована в прийомну сім'ю [PERSON], де перебуває по теперішній час. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] не звернулася до опікунського органу з приводу повернення їй дитини та не виконує своїх батьківських обовязків, а саме: не піклується про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням, не утримує її матеріально. В зв'язку з цим відсутні підстави для повернення дитини матері, також в зв'язку зі звільненням відповідачки відсутні підстави для залишення [PERSON] в прийомній сім'ї. Визнаючи позовні вимоги, [PERSON] в заяві обґрунтовувала свою поведінку відносно доньки незадовільним станом здоров'я (наявністю тяжкої хвороби, необхідністю лікування, тяжким матеріальним становищем, відсутністю роботи), однак жодних доказів в підтвердження цих обставин, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала. Також відповідачка не виявила бажання належним чином виконувати батьківські обов'язки щодо дитини в майбутньому. Суд вважав недоцільним заслуховувати думку малолітньої [PERSON], оскільки згідно листа Врадіївського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 24 травня 2016 року [PERSON] має емоційно-нестабільний стан, з нею проводиться психологічна робота, її участь в судовому засіданні може мати травматичні наслідки, негативний вплив на психічний розвиток та стан дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обовязками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування про неї. Аналогічно статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. За встановлених в судовому засіданні обставин, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 10 квітня 2016 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини, оскільки це буде відповідати інтересам останньої. Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Тому, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні дані щодо близьких родичів дитини, які б могли за віком, станом здоровя, матеріальним становищем, моральними якостями виконувати функції опікуна, а також виявили бажання виконувати такі функції, вона підлягає передачі органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Тому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ч. 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. В разі присудження аліментів в частині від доходу розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність на утриманні платника інших осіб тощо. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоровя [PERSON], її матеріальне становище, а також відсутність жодних доказів щодо особи відпвідачки, які б вказували на неможливість виконання нею обов'язку щодо утримання доньки або могли вплинути на розмір аліментів, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визнаному нею розмірі - 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~102,40 грн. (551,20 грн. позбавлення батьківських прав + 551,20 грн. стягнення аліментів).

Outcome: approved