Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет», який є правонаступником Криворізького економічного інституту Державного вищого навчального закладу «Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана» (надалі позивач або університет) 20 червня 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про відшкодування суми 3 799 грн. 37 коп. витрат, пов'язаних з навчанням, мотивуючи свої вимоги тим, що між Криворізьким економічним інститутом Державного вищого навчального закладу «Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана» та [PERSON] було укладено договір про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб, за яким позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача надати освітню послугу по підготовці бакалавра студентці [PERSON], переведеній до інституту на заочну форму навчання у 2008 році на факультет фінансово - економічний, спеціальність фінанси та кредит, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання за рахунок своїх коштів вносити плату за навчання відповідно договору в розмірі по 2 983 грн. 00 коп. за кожен рік навчання. Згідно з наказом № 184-ст від 01 липня 2011 року [PERSON] було відраховано з інституту за невиконання навчального плану та графіка навчального процесу. Виходячи з того, що відповідач систематично порушувала умови договору, відповідно до ст. 903 ЦК України з її вини виникла заборгованість по оплаті за навчання, яка складає 2 979 грн. 00 коп., яку просить суд стягнути з відповідача з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних, а всього 3 136 грн. 89 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, в листі до суду просить суд розглянути справу без його участі. В повному обсязі підтримує позовні вимоги. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, стверджує, що залікова книжка відповідача втрачена, однак і позивач не надає доказу, що [PERSON] не виконала навчальний план та графік навчального процесу за 2010 - 2011 рік, за що вона була відрахована з інституту. Звертає увагу суду, що відповідач була повідомлена про відрахування ще в 2010 році, тому вона не відвідувала лекції в 2010 - 2011 навчальному періоді. Інтереси відповідача в суді представляла по довіреності [PERSON] Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4- 11, 15, 16, 22, 267, 610-612, 614, 615, 617, 623, 625, 651, 901-903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 901 -903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між Криворізьким економічним інститутом Державного вищого навчального закладу «Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана» та [PERSON] було укладено договір про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб, за яким позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача надати освітню послугу по підготовці бакалавра студентці [PERSON], переведеній до інституту на заочну форму навчання у 2008 році на факультет фінансово - економічний, спеціальність фінанси та кредит, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання за рахунок своїх коштів вносити плату за навчання відповідно договору в розмірі по 2 983 грн. 00 коп. за кожен рік навчання. Згідно з наказом № 184-ст від 01 липня 2011 року [PERSON] було відраховано з інституту за невиконання навчального плану та графіка навчального процесу. Суд приймає до уваги, що за умовами договору по підготовці бакалаврів на платній основі (не вказано № та дата укладення договору, зокрема п.п. 3.2.1, 4.1, 5.3) передбачено оплату саме за надання освітньої послуги в розмірах та у терміни, встановлені в договорі. Розмір плати за надання освітніх послуг встановлено згідно кошторису та передбачено відповідальність за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг. Суд також приймає до уваги, що у даному випадку має місце факт відрахування відповідача у справі - [PERSON] з інституту за невиконання навчального плану та графіка навчального процесу відповідно до наказу № 184-ст від 01 липня 2011 року. Суд погоджується з позицією представника відповідача, яка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, так як освітні послуги не були надані позивачем, що підтверджується відсутністю робочого навчального плану за 2010 - 2011 роки. Судом враховано, що згідно відміток в навчальній карті студента за 2011 - 2012 навчальний рік відсутні відмітки про відвідування відповідачем лекцій та не виставлені оцінки за наслідками заліків чи екзаменів. Суд дійшов висновку, що не може автоматичною стягнути з відповідача вказану позивачем суму 3 799 грн. 37 коп. витрат, пов'язаних з навчанням, оскільки безспірних та переконливих доказів на підтвердження обставин, з якими, як з юридичним фактом пов'язувались вимоги позивача до суду не було надано. Ті обставини, на які посилається позивач не є достатніми для висновку суду про наявність підстав для стягнення вказаної суми за відсутності належних та допустимих доказів того, що освітні послуги були надані позивачем. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю за недоведеністю, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді, тобто викладені позивачем обставини не були доведені в суді належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Судові витрати суд покладає на позивача . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed