Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що їй та її чоловікові [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира по [ADDRESS]. В квартирі, окрім неї та чоловіка зареєстровані проживаючими їх діти - син [PERSON], син [PERSON] та син [PERSON]. Так, з 2007 року відповідачі фактично не мешкають за місцем їх реєстрації по [ADDRESS], оскільки із зазначеного часу вони постійно мешкають в Росії, працюють, створили власні сімї, перебувають у зареєстрованому шлюбі, виховують дітей та знятися з реєстрації самостійно змоги не мають. Реєстрація відповідачів у квартирі створює їй перешкоди у її користуванні, оскільки вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, так як при обчисленні субсидії враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, а відсутність відповідачки позбавляє її можливості надати інформацію про доходи, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач [PERSON] надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Відповідачі, які викликались шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України у судове засідання не з'явилась, відзиву щодо позову не надали. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про слухання справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачі не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 2008 року виданого відділом приватизації державного житла Фонду комунальної власності м. Жовті Води та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно №21034783, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] та [PERSON] розмір часток кожного по ? /а.с.16,18/ Право власності на квартиру також підтверджується технічним паспортом на квартиру. /а.с.17/ Як вбачається з довідки про склад сім'ї, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради у спірній квартирі окрім позивача [PERSON] зареєстровані проживаючими її чоловік [PERSON], син [PERSON], [PERSON], та [PERSON] /а.с.10/ Згідно акту про не проживання осіб за місцем реєстрації, підписаного сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], було засвідчено, що за адресою [ADDRESS] починаючи з травня 2000 року фактично не проживає гр. [PERSON], з червня 2001 року не проживає [PERSON], а з серпня 2006 р. фактично не проживає [PERSON] /а.с.45/ Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз'яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в у квартирі [ADDRESS]посилається на те, що відповідачі в спірній кімнаті не мешкають, а вона, в свою чергу, змушена оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом, також позивач позбавлена можливості оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідачі, не проживають і не користуються даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявили наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON], [PERSON], та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачами зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Питання про стягнення з відповідачів на її користь судового збору позивачем не ставилось. На підставі викладеного,

Outcome: approved