Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Міністерства інфраструктури України (далі по тексту - відповідач-1, Мінінфраструктури), за участю третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання виконати умови контракту та стягнення грошових коштів. В процесі розгляду справи судом на підставі ст. 33 ЦПК України було залучено до участі у справі за згодою позивача Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі по тексту - відповідач-2) в якості співвідповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.09.2012 року між Мінінфраструктури та позивачем було укладено Контракт № 4-V про призначення останнього на посаду голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі по тексту також - МППЗТ) строком на три роки з 02.10.2012 року по 02.10.2015 року. Наказом від 21.09.2012 року позивача було призначено на посаду голови правління вказаного товариства. 14.04.2014 року трудові відносини позивача з відповідачем-2 були припинені, проте при звільненні позивачу не було виплачено щоквартальної премії за I квартал 2014 року та не виплачено грошової винагороди за ефективне управління державним майном за 2013 рік, що передбачено п.п. «б» п. 20 та п.п. «г» п. 20 розділу 3 Контракту, чим було порушено умови Контракту та норми чинного законодавства України. Позивач вважав, що його неправомірно було позбавлено щомісячної премії за I квартал 2014 року у зв'язку із тим, що відповідачем-1 не надано жодних доказів щодо порушення ведення господарської діяльності у I кварталі 2014 року та доказів того, що вказані порушення стались з вини позивача. Також наказом № 5-О від 09.04.2015 року позивача було позбавлено матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном за результатами роботи у 2013 році у зв'язку із невиконанням показника преміювання - виявлення контролюючими органами та/або органами внутрішнього фінансового контролю випадків порушення ведення господарської діяльності. Вказаний наказ позивач вважав незаконним, оскільки контрактом чітко передбачено випадки невиплати вказаної винагороди, а також зазначав, що ним було виконано показники ефективності використання державного майна, передбачені контрактом. Посилаючись на викладене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.09.2015 року, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства інфраструктури України 19 вересня 2014 року № 183-0 в частині позбавлення премії за результатами роботи у І кварталі 2014 року [PERSON]; зобов'язати Міністерство інфраструктури України виконати умови контракту № 4-V від 21 вересня 2012 року в частині виплати [PERSON] щомісячної премії за підсумками І кварталу 2014 року; стягнути із Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 37656,00 грн. в якості премії за результатами роботи у I кварталі 2014 року; визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства інфраструктури України від 09 квітня 2015 року № 5-О; зобов'язати Міністерство інфраструктури України виконати умови контракту 4-V від 21 вересня 2012 року в частині виплати [PERSON] річної винагороди за ефективне управління державним майном у 2013 році; стягнути із Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 62670,00 грн. в якості грошової винагороди за ефективне управління державним майном Товариства у 2013 році. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд про їх задоволення, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечувала, пояснила що на виконання наказу № 80-Г від 18.04.2014 року на МППЗТ було проведено позаплановий контрольний аудит за період з 01.04.2012 року по 01.04.2014 року та за його результатами були виявлені порушення господарської діяльності відповідача-2, а тому на підставі ч.ч. 2 та 6 п. 20 розділу 3 контракту позивача було позбавлено премії у розмірі 100 %. Щодо позбавлення винагороди за ефективне управління державним майном, то її було позбавлено позивача на підставі ч. 10 п. 20 розділу 3 контракту у зв'язку із невиконанням показників, передбачених у контракті. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Мінінфраструктури від 21.09.2012 року № 185-О [PERSON] з 02.10.2012 року призначено головою правління приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на термін з 2 жовтня 2012 року до 02 жовтня 2015 року (Т. 1, а.с. 20). 21.09.2012 року між Мінінфраструктури та [PERSON] було укладено контракт № 4-V з головою правління приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (Т. 1, а.с. 98-113). 09.04.2013 року між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до контракту (Т. 1, а.с. 114-117). Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпПУ особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 14.04.2014 року наказом Мінінфраструктури № 51-О [PERSON] звільнено з роботи із займаної посад 15.04.2014 року з достроковим розігріванням контракту відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпПУ за угодою сторін (Т. 1, а.с. 21). 15.04.2014 року ПрАТ МППЗТ було видано наказ про припинення трудового договору (Т. 1, а.с. 23). Відповідно до положень ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. В свою чергу приписами ст. 2 Закону України «Про оплату праці» встановлена структура заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, зокрема, премії. На підставі наказу № 80-Г від 18.04.2014 року Мінінфраструктури на МППЗТ було проведено позаплановий контрольний аудит за період з 01.04.2012 року по 01.04.2014 року за результатами якого складено звіт Управління внутрішнього аудиту Мінінфраструктури від 25.07.2014 року № 14-2-03/13 (а.с. 125-254) та підготовлено висновки щодо преміювання [PERSON] за I квартал 2014 року (Т. 1, а.с. 88). Наказом Мінінфраструктури № 183-О від 19.09.2014 року про преміювання керівників підприємств транспорту та зв'язку у I кварталі 2014 року у зв'язку із виявленням контролюючими органами та/або органами внутрішнього фінансового контролю випадків порушення ведення господарської діяльності [PERSON] повністю позбавлено премії за результатами роботи у I кварталі 2014 року (Т. 1, а.с. 25-26). Як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Пунктом 20 Контракту передбачено випадки, в яких розмір премії може бути зменшено, а серед іншого: виявлення контролюючими органами та/або органами внутрішнього фінансового контролю випадків порушення ведення господарської діяльності (Т. 1, а.с. 104). Оскільки за результатами проведеного аудиту було встановлено порушення ведення господарської діяльності МППЗТ, то суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний позивачем наказ від 19.09.2014 року № 183-О є законним та обґрунтованим, а підстави для стягнення суми премії з відповідача відсутні. Щодо законності прийняття наказу Мінінфраструктури від 09.04.2015 року № 5-О суд зазначає наступне. Наказом № 5-О від 09.04.2015 року відповідачем-1 було прийнято рішення не розглядати питання виплати матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном за результатами роботи у 2013 році в зв'язку із невиконанням показника преміювання - виявлення контролюючими органами та/або органами внутрішнього фінансового контролю випадків порушенням ведення господарської діяльності [PERSON] (Т. 1, а.с. 30). В подальшому, Мінінфраструктури надало роз'яснення про те, що зазначеним наказом Міністерство як вищий орган товариства, відповідно до статуту МППЗТ, прийняло рішення про невиплату [PERSON] за ефективне управління державним майном за результатами роботи у 2013 році відповідно до умов, передбачених контрактом (Т. 2, а.с. 19). Також, відповідно до п. 20 Контракту, винагорода виплачується за рахунок частини чистого прибутку, що залишається у розпорядженні Товариства, один раз на рік за окремим рішенням Вищого органу за підсумками фінансово-господарської діяльності Товариства за рік на підставі бухгалтерської та статистичної звітності. Винагорода не виплачується у випадках невиконання умов та показників, передбачених у контракті (Т. 1, а.с. 105). Додатком до контракту є Показники ефективності використання державного майна і прибутку, майнового стану підприємства та преміювання, які враховуються під час укладання контракту з керівником товариства, що є у державній власності (а.с. 110), якими, серед іншого, визначені показники ефективності використання державного майна та прибутку. Доказів того, що позивачем виконано вказані у контракті показники суду не надано. Разом із тим, на підставі проведеного аудиту, складено висновки щодо можливості отримання винагороди за ефективне управління державним майном та комісією прийнято рішення про відмову у виплаті зазначеної винагороди (Т. 1, а.с. 86). Окрім того, Аудиторським звітом встановлено ряд порушень ведення господарської діяльності та управління державним майном МППЗТ, що знайшло своє відображення у висновках до звіту (а.с. 239, 250). Згідно із п. 10 Типового положення про виплату матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном керівникам державних підприємств та об'єднань державних підприємств, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 25 листопада 2005 р. N 390/851/457 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2005 р. за N 1563/11843) у випадку невиконання умов та показників, передбачених у контракті, допущення на підприємстві нещасного випадку із смертельним наслідком з вини підприємства, наявності заборгованості із заробітної плати працівникам, невиконання наказів та розпоряджень органу виконавчої влади, у підпорядкуванні якого перебуває підприємство, погіршення показників роботи підприємства у порівнянні з попереднім періодом винагорода керівнику не виплачується. Таким чином, законодавством та контрактом передбачені випадки не виплати матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном, а саме: невиконання умов та показників, передбачених у контракті. З огляду на зазначене, матеріалами справи підтверджується правомірність дій відповідача щодо позбавлення позивача матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку що оскаржувані позивачем накази прийняті в спосіб, передбачений законодавством, а премії та винагороди за ефективне управління державним майном його було позбавлено на підставі у мов, передбачених контрактом та законом, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову у його задоволенні.

Outcome: dismissed