Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

В червні 2021 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що вона є власником жилого будинку [ADDRESS] ,який отримала у дарунок від батьків [PERSON] та [PERSON] у 2004 р. Відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні як член сім`ї колишніх власників [PERSON] та [PERSON] ,проте у будинку не мешкає з 2010 р.,речі його у будинку відсутні,участі у витратах на утримання житла відповідач не приймає. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] у вступному слові позов підтримала та пояснила,що будинок по [ADDRESS] належав її батькам [PERSON] та [PERSON] ,а у 2004 р.був ними їй подарований. За згодою батьків у будинку був зареєстрований її брат [PERSON] ,який після дарування їй будинку батьками припинив підтримувати з позивачкою родинні відносини,у будинку не з`являвся взагалі щонайменше з 2010 р.,речі його у будинку відсутні. Представник позивача адвокат Трачук Н.І.у вступному слові підтримала позов та просила його задовольнити з тих підстав,що відповідач без поважних причин не користується будинком,де був зареєстрований як член сім`ї колишніх власників,проте добровільно реєстрацію проживання не припинив. Формальна реєстрація відповідача порушує права власника-позивачки ,так як перешкоджає оформити субсидію,вирішувати інші питання стосовно спірного житла. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідач вважається повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що позивач є власником жилого будинку [ADDRESS] ,який був їй подарований [PERSON] на підставі договорів від 14.12.2004 р.(1/2 частина)та [PERSON] 18.09.2004 р.(1/2 частина). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивач набула право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному жилому будинку з 21.12.1979 р.зареєстрований відповідач [PERSON] ,що підтверджено копією домової книги та інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідок [PERSON] ,яка є донькою позивачки та мешкає по [ADDRESS] з 1999 р.,в суді показала,що відповідача [PERSON] востаннє бачила на похороні діда 20.02.2011 р.,у спірному будинку він не мешкав ніколи та речей його у будинку немає,з сім`єю своєї сестри [PERSON] відповідач не спілкується понад 15 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала,що мешкає у буд. [ADDRESS] майже все життя,знає сім`ю позивачки [PERSON] .Поки були живі її батьки,відповідач [PERSON] кілька разів приїздив до спірного будинку,проте останні 15 років свідок не бачила його взагалі. З досліджених доказів суд встановив,що відповідач не користується житлом,яке є власністю позивача, без поважних причин,звільнив його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядився своїм правом щодо цього помешкання. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачем за спливом визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,його реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України,при задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору 908 гр.,про що надана квитанція. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved