Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

В січні 2017 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2004808803, за яким ПАТ «ОТП Банк» зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит на споживчі цілі в розмірі 15000,00 грн., а відповідач зобов'язалася щомісячно до 21.07.2016 року повертати кредит по частинам, шляхом сплати щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в Графіку платежів, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% річних. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20025,39 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутності представника позивача., зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, проте в судове засідання повторно не з'явилася, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 21.07.2013 року ПАТ «ОТП Банк» уклав з [PERSON] договір про надання споживчого кредиту №2004808803, за яким зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 15000 гривень, а [PERSON] в свою чергу зобов'язалася щомісячно до 21.07.2016 року повертати кредит по частинам, шляхом сплати щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в Графіку платежів, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% річних. У разі порушення строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною Графіком платежів, [PERSON] зобов'язалася сплачувати штраф за кожен факт порушення у розмірі 25 гривень. (а.с.7-9). ПАТ «ОТП Банк» виконав своє грошове зобов'язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 гривень. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов'язання, тому у неї виникла заборгованість по поверненню кредиту у розмірі 20025 гривень 39 копійок, що складається з залишку заборгованості за кредитом у розмірі - 15927,72 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі - 0,91 грн. та комісії за РО - 4726,76 грн., що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 24.11.2016 року (а.с.16). У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Встановлено, що 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» уклав з позивачем договір факторингу №22/12/14/1-1, за цим договором ПАТ «ОТП Банк» передав, а позивач прийняв право грошової вимоги, що належить ПАТ «ОТП Банк», і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а.с.17-20). Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги заборгованості від [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №2004808803 від 21.07.2013 року. Вказана обставина підтверджується Договором факторингу та витягом з Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 22.12.2014 року до Договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року (а.с.17-21). Відповідно до п.1.5.4 договору про надання споживчого кредиту №2004808803 від 21.07.2013 року, сторони домовились, що у разі порушення [PERSON] строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направляв [PERSON] письмове повідомлення №200217828 від 05.01.2015 року, яким відповідача було повідомлено про заміну кредитора по кредитному договору та про необхідність дострокового погашення суми боргу у розмірі 20025 гривень 39 копійок протягом 10 днів, з моменту отримання даного повідомлення (а.с.15). Проте, відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить примусово стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 20025 гривень 39 копійок. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з Платіжного доручення № 6419 від 22.09.2015 року на суму 1218,00 грн. та Платіжного доручення № 1378,00 грн., при пред'явленні позову ОТП «Факторинг Україна» сплатив судовий збір на загальну суму 2596,00 гривень. Проте, згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року, судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру, яка подається юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (мінімум 1600 грн., максимом - необмежено). Таким чином, суд вважає за необхідне позов в даній частині задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: partial