Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.07.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 16000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Враховуючи те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 31.10.2013 року має заборгованість 50870,10 грн., яка складається з наступного: 15935,34 грн. - заборгованість за кредитом; 23693,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8343,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2398,58 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 50870 грн. 10 коп. за кредитним договором №б/н від 03.07.2009 року та судові витрати в розмірі 508,70 грн. Представник позивача, Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», за довіреністю, Кобзар Ю.Б., надала до суду заяву (а.с.47), в якій позов підтримала, просить задовольнити, спростовуючи заперечення відповідача [PERSON], про те, що строки позовної давності не порушено, оскільки на даний час, як вважає представник позивача, правовідносини між банком та відповідачем продовжують мати місце, так як згідно умов та правил надання послуг банком, посилаючись на п.9.12 та заяви, яку відповідач подав банку і був ознайомлений з умовами та правилами, якщо борг не сплачується то строк дії договору продовжується на наступний рік, до повного погашення заборгованості. Відповідач [PERSON] надав до суду письмове заперечення (а.с.38-39), в якому про задоволення позову заперечує з посиланням на пропуск строку позовної давності та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку із спливом строку позовної давності, зазначивши, що останній платіж, який він здійснював це було у лютому 2009 року. Після цього банк звернувся до суду тільки у листопаді 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності. А також надав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.48). Заслухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.5-10) вбачається, що відповідач станом на 31.10.2013 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 50870,10 грн., яка складається з наступного: 15935,34 грн. - заборгованість за кредитом; 23693,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8343,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2398,58 грн. - штраф (процентна складова). - із копії заяви №б/н від 03 липня 2009 року (а.с.11-12) вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 16000,00 грн. на платіжну карту у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.13-19). - Із копії паспорту (а.с.20-21) з'ясовано, що [PERSON] [INFO], народився в селищі Високопілля Херсонської області та зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України 1. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. 2. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України 1. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Згідно ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 липня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється. Підписом у Заяві, [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком Договір (а.с.11-19). Згідно з пунктами 6.5, 6.9, 8.6. Типових Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості Держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. За порушення строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням згідно кредитного договору більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми позову. Згідно п.5.2. Типових Умов та Правил надання банківських послуг, у випадках порушення Держателем умов даного Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній Банком частині. Пунктом 2 Типових Умов та Правил надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать до сплати Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі. Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам, із встановленим Мінімальним обов'язковим платежем, визначений в Пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору( п.3.5). Відповідно до умови Заяви та Типових Правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Згідно наданої Банком виписки по картковому рахунку відповідача останнє надходження коштів шляхом списання банком на карту для поповнення карткового рахунку було проведено 05.02.2009 року (а.с.6). Поряд зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору п.9.12 розділ 1 Типових Умов і Правил надання банківських послуг) сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору (тобто п.6.5., 8.6. Типових Умов і Правил надання банківських послуг та п.5.3. Правил користування платіжною картою). Відповідно до визначеного в Заяві порядку проведення повернення кредитних коштів, таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Як зазначено вище, останнє перерахування [PERSON] коштів для поповнення карткового рахунку було проведено 05.02.2009 року. У подальшому, починаючи з 06 лютого 2009 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів відповідачем, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт відповідача не здійснювалося. Тому, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням дії договору. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 06.02.2009 року. Разом з тим позивач із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернувся до суду тільки 11 листопада 2014 року із позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Але позивач звернувся до суду тільки лише після спливу строків позовної давності, більш як п'ять років, після настання у позивача права на звернення для захисту своїх прав до суду. Зазначена правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13, яка в подальшому підтверджена Ухвалою судді Вищого спеціалізованого Суду України від 29.01.2014 року за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приват Банк» по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення боргу за кредитним договором, якою відмовлено ПАТ КБ «Приват Банку» у відкритті касаційного провадження, при цьому мотивом відмови було зазначено про те, що Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України), а тому в зв'язку зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Таким чином, повно та об'єктивно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, на підставі яких суд дійшов висновку, про наявність об'єктивних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у справі, а саме відповідачем. На підставі викладеного, ст.ст.252-255, 256, 257, ч.2 ст.258, ст. 259, ч.1 ст.261, ч.2 ст.264, ст.266, ч.4 ст.267, ст.ст.526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed