Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 20 квітня 2001 року по 30 березня 2012 року; визнати будівельні матеріали, використані в процесі будівництва будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та відповідача; визнати за нею право власності на 3/4 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1993 року; рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2001 року шлюб між ними було розірвано; 15 червня 2001 року вона отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство; в 2008 році у них народилася друга дитина. З березня 2012 року вона та позивач припинили спільне проживання. За період спільного проживання частково здійснено будівництво будинку на земельній ділянці, що знаходиться в [ADDRESS], тобто будівельні матеріали, використані в процесі будівництва є спільною сумісною власністю її та відповідача. З нею залишилися проживати двоє неповнолітніх дітей, відповідач матеріальної допомоги не надає, а тому за нею слід визнати право власності на 3/4 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2014 року позовні вимоги задоволено частково: встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 20 квітня 2001 року по 30 березня 2012 року; визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали вартістю 77 706 грн. 60 коп., використані в процесі будівництва будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]; виділено [PERSON] будівельні матеріали вартістю 77 706 грн. 60 коп., використані в процесі будівництва будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 38 853 грн. 30 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що з нею залишилися проживати двоє неповнолітніх дітей, відповідач сплачує аліменти лише на одну дитину, що не дає можливості забезпечити достатній рівень їх фізичного та духовного розвитку, а тому за нею слід визнати право власності на 3/4 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку. Апелянт вказує на те, що вона заявляла вимоги про визнання її долі в частині сумісної власності, а не присудження грошової компенсації замість її частки у спільній сумісній власності і згоди на отримання такої компенсації не надавала. Апелянт зазначає, що судом не включено до спільного майна вартість фактично виконаних будівельних робіт незавершеного будівництвом будинку в сумі 200 142 грн., однак зазначена сума є частиною вартості незавершеного будівництва, що є спільною власністю. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення змінити, встановивши факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2007 року по вересень 2009 року, зменшити суму вартості спільного сумісного майна з 77 706 грн. 60 коп. на 7 240 грн. та зменшити суму грошової компенсації з 38 853 грн. 30 коп. на 3 620 грн. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що встановлення судом першої інстанції факту проживання з позивачкою однією сім'єю з 20 квітня 2001 року по червень 2007 року є невірним, оскільки шлюб між ними розірвано 19 квітня 2001 року, а тому наступного дня після розірвання шлюбу вони не могли проживати разом. Апелянт вказує на те, що акт КП «ЖЕК-13» є недопустимим доказом, оскільки особи, які його складали, жодного разу не були в квартирі, в якій він мешкав з позивачкою. Апелянт зазначає, що за період спільного проживання з червня 2007 року по вересень 2009 року ними було придбано будівельні матеріали на загальну суму 7 240 грн. , які були використані в процесі будівництва будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2001 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO]. Позивачка також має сина [PERSON] , [INFO]; відомості про батька дитини записано до актового запису за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції № 2234/02.4.04-44 від 01 серпня 2014 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2013 року стягнуті з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході розгляду справи сторони не заперечували, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 140 від 17 червня 2003 року дозволено [PERSON] проводити будівельні роботи для будівництва житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2786/13-24 від 06 травня 2014 року згідно наданих на дослідження документів вартість матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку в [ADDRESS], становить 89 146.6 грн., в тому числі пиломатеріал обрізний 480 грн, плита заборна б/в 360 грн., пиломатеріал не обрізний 1250 грн., берев»яний брус б/в 84 грн., двері металеві б/в 300 грн., газобетонні блоки 34831.6 грн., цегла б/в 7500 грн., перемички б/в 1320 грн., перемички 340 грн., цемент 840 грн., цвяхи 700 грн., скоби 240 грн., плити перекриття 4500 грн., покрівельний матеріал «Ондулін» 10836 грн., суміш клею 2925 грн., пиломатіал обрізний 9600 грн., пиломатеріал не обрізний 1600 грн. вікна металопластикові 7440 грн., вітражі металопластикові 4000 грн Вартість виконаних будівельних робіт становить 200 142 грн. Зі слів сторін будівництво об»єкту здійснювалось поетапно: 2005 рік - виконання робіт по будівництву фундаменту; 2006 рік - роботи не виконувались; 2007 рік - виконання робіт по влаштування перекриття фундаменту, частина робіт по влаштуванню цегляної кладки стін, перекриття першого поверху; 2008 рік - роботи по підведенню водопостачання на земельну ділянку та підключення будинку до енергопостачання; 2009 та 2010 роки - роботи не виконувались; 2011 рік - проводились інші будівельні роботи; 2013 рік - виконувались роботи по влаштуванню мета пластикових вікон та вхідних дверей. Станом на березень 2012 року будівельна готовність будинку [ADDRESS] у відсотковому відношенні становить 48.17%. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що після розірвання шлюбу і по 30 березня 2012 року сторони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу; під час спільного проживання сторони здійснили часткове будівництво будинку, тобто будівельні матеріали, використані в процесі будівництва, є об'єктом права спільної сумісної власності сторін і частки сторін є рівними, а підстави для відступу від рівності часток відсутні; відповідачу слід виділити будівельні матеріали, використані в процесі будівництва будинку, оскільки будівництво проводилось на належній йому на праві власності земельній ділянці, і з нього на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію; вартість виконаних будівельних робіт в сумі 200 142 грн. не є спільним майном сторін, оскільки не являється майном в розумінні ст.. 192 ЦК України. Проте, з таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з часу реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану. Як вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції позивачці було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами був припинений з 15 червня 2001 року, а тому з цієї дати , за наявності доказів, слід встановлювати факт проживання однією сім»єю. Згідно з актом, складеним мешканцями квартир [ADDRESS] за участю працівника КП «ЖЕК-13» [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] в період з 1996 року по лютий 2012 року та вели спільне господарство. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2013 року, яке набрало законної сили, задоволені позовні вимоги [PERSON] та за ним визнане право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. При зверненні до суду з позовом [PERSON] мотивував заявлені вимоги тим, що квартира була придбана ним та [PERSON] під перебування в зареєстрованому шлюбі, але в березні 2012 року [PERSON] змусила його залишити квартиру. При зверненні до суду з даним позовом позивачка зазначала, що спільне проживання з відповідачем тривало до березня 2012 року ( а.с. 2). Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що факт проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 15 червня 2001 року по лютий 2012 року включно підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 15 червня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції; актом, складеним мешканцями квартир [ADDRESS] за участю працівника КП «ЖЕК-13»; змістом позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири. Доводи апелянта [PERSON] про те, що шлюб між ним та позивачкою розірвано 19 квітня 2001 року, а тому наступного дня після розірвання шлюбу вони не могли проживати разом, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи спростовуються письмовими доказами по справі. Доводи апелянта [PERSON] про те, що акт КП «ЖЕК-13» є недопустимим доказом, особи, які його складали, жодного разу не були в квартирі, в якій він мешкав з позивачкою, апеляційний суд до уваги не приймає, такі доводи будь-якими доказами не підтверджені.. За період з 2005 року по 2011 рік включно сторони спільно здійснили будівництво житлового будинку в [ADDRESS]: 2005 рік - виконання робіт по будівництву фундаменту; 2007 рік - виконання робіт по влаштування перекриття фундаменту, частина робіт по влаштуванню цегляної кладки стін, перекриття першого поверху; 2008 рік - роботи по підведенню водопостачання на земельну ділянку та підключення будинку до енергопостачання; 2011 рік - проводились інші будівельні роботи; 2013 рік - виконувались роботи по влаштуванню мета пластикових вікон та вхідних дверей. Періоди та вид виконаних робіт не оспорювались сторонами в ході розгляду справи. За період з 2005 року по 2011 рік включно для будівництва будинку були використані матеріали і обладнання на загальну суму 75 232.6 грн. : газобетонні блоки 34831.6 грн., цегла б/в 7500 грн., перемички б/в 1320 грн., перемички 340 грн., цемент 840 грн., цвяхи 700 грн., скоби 240 грн., плити перекриття 4500 грн., покрівельний матеріал «Ондулін» 10836 грн., суміш клею 2925 грн., пиломатіал обрізний 9600 грн., пиломатеріал не обрізний 1600 грн. ( а.с. 79, 80, 82, 114, 141-143). Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що будівельні матеріали та обладнання на загальну суму 75 232.6 грн., які були використані в процесі будівництва будинку в [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при поділі спільного сумісного майна частки сторін є рівними і відсутні підстави для відступу від рівності часток. Доводи апелянта [PERSON] про те, що з нею залишилися проживати двоє неповнолітніх дітей, відповідач сплачує аліменти лише на одну дитину, що не дає можливості забезпечити достатній рівень їх фізичного та духовного розвитку, а тому за нею слід визнати право власності на 3/4 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в ході розгляду справи сторони не оспорювали, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня. [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В ході розгляду справи позивачкою не надано доказів, які б свідчили, що відповідач приховував, знищував спільне майно або використовував його не в інтересах сім»ї. Доводи апелянта [PERSON] про те, що судом безпідставно не включено до спільного майна вартість фактично виконаних будівельних робіт незавершеного будівництвом будинку в сумі 200 142 грн., апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи є довільним тлумаченням правових норм. Крім того, після припинення спільного проживання сторін для будівництва будинку в [ADDRESS] були використані матеріали і обладнання на загальну суму 13914 грн.: пиломатеріал обрізний 480 грн, плита заборна б/в 360 грн., пиломатеріал не обрізний 1250 грн., берев»яний брус б/в 84 грн., двері металеві б/в 300 грн.,( придбані в червні 2013 року), в березні і квітні 2013 року були проведені роботи по встановленню метало пластикових виробів на суму 11 440 грн. ( а.с. 72 -77, 141-143), тобто вказане майно є особистою приватною власністю [PERSON] Враховуючи вищезазначена, апеляційний суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на будівельні матеріали та обладнання загальною вартістю 37616 грн. 30 коп. ( 75 232.6 грн./2), які були використані в процесі будівництва будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]; за [PERSON] слід визнати право власності на будівельні матеріали та обладнання загальною вартістю 51 530 грн. 30 коп. ( 37 616.3 грн. + 13914 грн.)), які були використані в процесі будівництва будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]. В матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордеру № 11/1 про внесення [PERSON] ФОП [PERSON] грошових коштів в сумі 57 156 грн. за будівельні матеріали. В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача пояснив, що договір купівлі-продажу будівельних матеріалів був укладений 10 квітня 2011 року; будівельні матеріали були отримані в травні та серпні 2011 року та використані при будівництві будинку ( а.с.79, 80). Враховуючи вищезазначене апеляційний суд приходить до висновку, що будівельні матеріали були придбані в період проживання сторін однією сім»єю.

Outcome: partial