Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON] 24.12.2007 року було укладено кредитний договір № VIW3GK0000000742, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 45 885, 00 доларів США строком до 24.12.2021 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Приватбанк і відповідачем 26.12.2007 року було укладено договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 56,10 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконало в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконала. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 22.03.2010 року суд виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 56,10 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк». Позивачем направлялись відповідачам вимоги про звільнення спірного житлового приміщення, однак відповідачі добровільно не виселились. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 06.06.2014 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Службу у справах дітей Вінницької міської ради. В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги. Просив суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] (предмет іпотеки) з даної квартири. В судовому засіданні було встановлено, що позивачем при зверненні до суду в позовній заяві було допущено описку, а саме: замість вірного ім'я відповідача [PERSON] «[PERSON]» зазначено «[PERSON]», що спричинило в свою чергу допущення судом описки й в ухвалі суду від 06.06.2014 року. Ухвалою суду від 09.10.2014 року описку було виправлено. Ухвалою суду від 09.10.2014 року провадження по справі було зупинено до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Ухвалою суду від 19.03.2015 року провадження по справі було відновлено. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про можливість заочного розгляду справи. Відповідачі, законний представник співвідповідача [PERSON] та представник служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання повторно не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Представником служби у справах дітей Вінницької міської ради суду подана заява про розгляд справи у її відсутність із зазначенням про заперечення щодо задоволення позову. Відповідачами по справі про причини неявки суду не повідомлено. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VIW3GK0000000742. (а.с. 104-109) В забезпечення виконання зобов'язань по вище зазначеному кредитному договору між банком та [PERSON] 24.12.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 25.12.2007 року і зареєстрований в реєстрі. Згідно даного договору [PERSON] надала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 28 загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м., в будинку [ADDRESS]. Того ж дня, 25.12.2007 року, нотаріусом зареєстрована в реєстрі за № 8642 заборона відчуження власником квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], до припинення договору іпотеки. (а.с. 9-10) Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», останнє є правонаступником за всіма правами та обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». (а.с. 23) 22.03.2010 року Замостянським районним судом м. Вінниці у цивільній справі № 2-421 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на квартиру, було ухвалено рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. Зокрема, судом звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 56,1 кв.м., яка розташована в [ADDRESS]. Дане судове рішення набрало законної сили 02.04.2010 року (а.с. 11-12) Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені вище вказаним судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді даної цивільної справи. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що є предметом договору іпотеки квартири від 24.12.2007 року. Дана обставина, зокрема, була встановлена й рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.03.2010 року. Згідно довідки № 251/Д, виданої 29.01.2014 року МКП «ЖЕК № 15», в квартирі [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб: [PERSON], 1957 р.н. з 20.02.1980 року, [PERSON], 1977 р.н. (чоловік) з 13.05.2008 року, [PERSON], 1988 р.н. (кв.наймач) з 27.06.2008 року, та [PERSON], 2010 р.н. (донька) з 31.08.2010 року. (а.с. 110) Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області від 05.06.2014 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 38-41) Згідно п. 14 договору іпотеки від 24.12.2007 року, з моменту підписання цього договору, іпотекодавець має право, зокрема, розпорядитись предметом іпотеки тільки за письмовою згодою іпотекодержателя. Тому, суд вважає проведення реєстрації осіб в житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки, є неправомірним, враховуючи відсутність згоди банку на реєстрацію цих осіб. Також, судом встановлено, що на час укладення іпотечного договору малолітня [PERSON] ні права власності, ні права користування на предмет іпотеки не мала. Статтею 29 ЦК України визначено поняття місця проживання фізичної особи. Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» під місцемпроживання цей Закон визначає житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово(ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено дотримання позивачем вищевказаної процедуру, а саме: направлено відповідачам письмові вимоги про звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки, в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. (а.с. 13-17, 111-129) Відповідно до ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що відповідачами не виконано вимоги позивача про виселення із квартири, що є предметом іпотеки. Виселення є категорією житлового законодавства, тому предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Статтею 346 ЦК України визначено підстави припинення права власності, в тому числі й в разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла є втрата права користування житловим приміщенням. Отже, на час ухвалення рішення по даній справі позивачем виконані імперативно-диспозитивні приписи, встановлені ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового приміщення, на яке здійснено звернення як на предмет іпотеки. Судом встановлено наявність порушення прав іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення їх мешканцями. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захистсвого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення В ході розгляду справи судом встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана саме за рахунок отриманих кредитних коштів, тому суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень в рівних частках по 81, 20 гривень. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved