Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на квартиру. У вказаному позові просила позбавити (припинити) відповідачів, - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права приватної власності на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,70 м2, житлова - 43,70 м2. Визнати за позивачем одноособове право приватної власності на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,70 м2, житлова - 43,70 м2, що є підставою для органів нотаріату або Департаменту з питань державної реєстрації Київської міської державної адміністрації чи інших уповноважених для цього реєстраційних органів для реєстрації за [PERSON] права власності на дану квартиру. Вказані вимоги позивач обґрунтувала тим, що 25.10.1981 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після шлюбу [PERSON] взяла прізвище [PERSON]. Від вказаного шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO] та позивач. 05.08.1993 року [PERSON], [PERSON], діючи від себе та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], діючі від себе та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] уклали та підписали з Акціонерним комерційним банком «Персональний комп'ютер «Перкомбанк» Договір (міни), за умовами якого вищевказані фізичні особи здійснили з Банком обмін належних їм часток на праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] на 2 належні Банку квартири, в результаті чого Банк набув право власності (став одноособовим власником) на квартиру [ADDRESS], а дані фізичні особи стали власниками квартир у м. Києві на праві спільної сумісної власності. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Лазарук О.В. Дев'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № Ік-2192. При цьому частка кожного співвласника квартири в договорі не визначена. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - мати [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації й записано в Реєстрову книгу за № 862 від 12.08.1993 року. 10.03.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.03.2003 року, виданого Відділом РАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві, серії [NUMBER] [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом смерть від 11.01.2017 року, виданого Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадщина за законом та сформовано спадкову справу № 566/2017. Заяву про прийняття спадщини, в т.ч. на квартиру, подала [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] 24.07.2017 року П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкове майно після померлої [INFO] року [PERSON] у зв'язку з тим, що це не є можливим так як у Договорі (міни) не визначена частка спадкодавиці в спільному майні, що унеможливлює визначення складу спадкового майна. [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті. [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] що підтверджується відповідною відміткою в його паспорті. [PERSON] - мати померлої [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті. [PERSON] зареєстрована і проживає в квартирі з 27.03.2017 р., що стверджується відповідною відміткою в її паспорті. Жодних інших осіб в квартирі не зареєстровано. [PERSON] з 2011 року самостійно та за власні кошти утримує квартиру, сплачує всі необхідні платежі, здійснює поточний та капітальний ремонт, дбає про благоустрій прибудинкової території й чистоту та порядок в під'їзді багатоповерхового будинку. Відповідачі, окрім [PERSON], жодної участі в утриманні квартири ніколи не приймали, комунальні та інші платежі не сплачували, жодної участі як матеріальної так і фізичної в здійсненні поточного та капітального ремонту квартири не приймали й приймати не бажають. Всі прохання з даного приводу ігнорують. Позивачем було відшкодовано [PERSON] матеріальні витрати на утримання квартири та оплату комунальних й інших платежів, а також компенсацію за втрату права власності на квартиру в сумі 150000,00 грн., що підтверджується власноруч написаною розпискою відповідача. З 2011 року [PERSON] матеріальної участі в утриманні квартири та сплаті комунальних й інших платежів не бере, всі ці витрати по сьогоднішній день сплачує позивача. Окрім того, позивачем на користь [PERSON] та [PERSON] було виплачено по 100000,00 грн. кожному в якості матеріальної компенсації за частки у праві приватної власності на квартиру, що підтверджується власноруч складеними розписками останніх від 15.08.2017 року. Таким чином, враховуючи відмову нотаріуса у видачі спадкового свідоцтва на право власності на квартиру, невиконання обов'язків по утриманню нерухомого майна відповідачами, виплату на користь останніх позивачем грошової компенсації за їхні частки у праві приватної власності на квартиру й прийняття цих коштів відповідачами, фактично свідчить про відмову останніх від свого права власності на квартиру. Зважаючи на не виділення в Договорі (міни) часток кожного з співвласників та заплутаний його змість, зумовлений нечітким на той період законодавством в даній сфері, не зважаючи на сумісність власності, є доцільним застосувати до предмету цього позову по аналогії положення ст. 365 ЦК України, а саме п. 4 - право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам власника та членам його сім'ї. За вказаних обставин, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 21.08.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. 07.12.2017 року за клопотанням представника позивача [PERSON], ухвалою суду, яка була занесена до журналу судового засідання витребувано з П'ятнадцятої київської нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] року [PERSON] 02.01.2018 року на адресу суду з П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшли копії матеріалів спадкової справи №566/2017 року до майна померлої [INFO] року [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться заяви зазначених відповідачів про визнання позовних вимог. Третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 25.10.1981 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище [PERSON]. Від вказаного шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 05.08.1993 року [PERSON], [PERSON], діючи від себе та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], діючі від себе та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] уклали та підписали з Акціонерним комерційним банком «Персональний комп'ютер «Перкомбанк» Договір (міни), за мовами якого вищевказані фізичні особи здійснили з Банком обмін належних їм часток у праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] на 2 належні Банку квартири, в результаті чого Банк набув право власності (став одноособовим власником) на квартиру [ADDRESS] а дані фізичні особи стали власниками квартир у м. Києві на праві спільної сумісної власності. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Лазарук О.В. Дев'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № Ік-2192. При цьому частка кожного співвласника квартири в договорі не визначена. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - мати [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації й записано в Реєстрову книгу за № 862 від 12.08.1993 року, що підтверджується Реєстраційним свідоцтвом. 10.03.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.03.2003 року, виданого Відділом РАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві, серії [NUMBER] [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом смерть від 11.01.2017 року, виданого Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадщина за законом та сформовано спадкову справу № 566/2017. З Копії спадкової справи убачається, що позивач в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини звернулася до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] В той час як [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] 24.07.2017 року П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкове майно після померлої [INFO] року [PERSON] у зв'язку з тим, що це не є це можливим так як у Договорі (міни) не визначена частка спадкодавиці в спільному майні, що унеможливлює визначення складу спадкового майна. Так, відповідно до ст. 112 ЦК України (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншими кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що в договорі міни не визначено частку кожного з власників, суд приходить до висновку, що квартира належить позивачу, відповідачам та належала померлій [PERSON] в рівних частках кожному. В свою чергу, відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою. Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, про можливість захисту прав позивача шляхом визнання за нею права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [INFO] року її матері [PERSON] Щодо заявлених [PERSON] позовних вимог про позбавлення (припинення) відповідачів, - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права приватної власності на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,70 м2, житлова - 43,70 м2 суд вважає за необхідне зазначити наступне. За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне користування і володіння майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності сукупно передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України обставин, та за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. При встановленні обставин справи суд враховує те, що належна відповідачам частка у майні не є незначною по відношенню до частки позивача. Крім того, поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15 травня 2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Однак, при зверненні з позовом до суду, так і протягом усього розгляду справи позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду вартість частки квартири, що належить відповідачам. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02 липня 2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, є недоведеними. Вимоги позивача та її представника про позбавлення відповідачів права приватної власності на частку 3-х кімнатній квартирі [ADDRESS] обґрунтовуються тим, що співвласники в квартирі не проживають, не приймають участі в її утриманні, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд вважає, що не проживання відповідачів в квартирі протягом тривалого часу та відмова від утримання квартири не свідчить та не підтверджує наявність спору між сторонами з цього приводу. Крім того, відносини співвласників щодо участі в утриманні спільного майна не впливають на можливість припинення права одного співвласників на частку у спільному майні. Стаття 365 ЦК України не передбачає таких підстав для припинення права на частку у спільному майні, як відсутність участі в утриманні спільного майна. В разі, якщо один із співвласників відмовляється брати участь в утриманні спільного майна, діючим законодавством передбачено спосіб захисту права інших співвласників, а саме: той співвласник, який несе витрати по утриманню спільного майна, має право пред'явити позов до інших співвласників про стягнення коштів, які він витратив на утримання спільного майна. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування ( ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням принципів рівності прав співвласників та правового режиму спільної часткової власності, враховуючи інтереси всіх її учасників і заборону обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення (припинення) відповідачів, - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права приватної власності на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,70 м2, житлова - 43,70 м2 такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому у задоволенні позову в цій частині повинно бути відмовлено.

Outcome: partial