Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.03.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Враховуючи те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 31.12.2015 року має заборгованість в розмірі 13935,59 грн., яка складається з наступного: 1093,92 грн. заборгованість за кредитом; 8751,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 639,79 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13935 грн. 59 коп., судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк», за довіреністю [PERSON] (а.с.33), надав до суду клопотання в якому позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, наполягає на їх задоволенні та просить справу розглянути у відсутності представника (а.с.38). Відповідач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій задоволення позову заперечує з посиланням на пропуск строку позовної давності та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності, зазначивши, що позивач звернувся до суду з позовом 02.02.2016 року, а останній платіж нею був здійснений 26.12.2012 року, тому строк позовної давності сплив. Просить суд розглянути справу у її відсутності (а.с.56). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.4) вбачається, що відповідач станом на 31.12.2015 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 13935,59 грн., яка складається з наступного: 1093,92 грн. заборгованість за кредитом; 8751,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 639,79 грн. штраф (процентна складова). При цьому, як зазначено у розрахунку, останній платіж відповідачем здійснено 26.12.2012 року, в подальшому платежі не здійснювались. - Із копії заяви позичальника №б/н від 12.03.2012 року (а.с.5) вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 1800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.32) вбачається, що [PERSON] народилася 31.10.1961 року в селі Новопетрівка Високопільського району Херсонської області, зареєстрована в [INFO], що підтверджується довідкою Високопільського РС УДМС України в Херсонській області (а.с.41). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України 1. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. 2. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України 1. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ст.1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач відповідно до поданої заяви №б/н від 12.03.2012 року (а.с.5) отримала від позивача кредит у розмірі 1800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.6-31), складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 31.12.2015 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 13935,59 грн., яка складається з наступного: 1093,92 грн. заборгованість за кредитом; 8751,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 639,79 грн. штраф (процентна складова). Отже заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості становить 13935 грн. 59 коп. (а.с.4). Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості по картковому рахунку відповідача останнє надходження готівки на карту для поповнення карткового рахунку було проведено 26.12.2012 року (а.с.4). При цьому нову картку відповідач [PERSON] від банку не отримувала. Відповідно до визначеного в Заяві порядку проведення повернення кредитних коштів, таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Як зазначено вище, останнє перерахування [PERSON] коштів для поповнення карткового рахунку було проведено 26.12.2012 року. У подальшому, починаючи з 26 січня 2013 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів відповідачем, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт відповідача не здійснювалося. Тому, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Іншої картки відповідач не отримувала, про що відсутні відомості і від позивача. Тому, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням дії договору. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 26.01.2013 року. Разом з тим позивач із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернувся до суду тільки 02.02.2016 року із позовом про стягнення заборгованості з відповідача, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, але позивач звернувся до суду, лише після спливу строків позовної давності, тобто після настання у позивача права на звернення для захисту своїх прав до суду. Зазначена правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13, яка в подальшому підтверджена Ухвалою судді Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.01.2014 року за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу за кредитним договором, якою відмовлено ПАТ КБ «Приватбанку» у відкритті касаційного провадження, при цьому мотивом відмови було зазначено про те, що Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, а саме відповідачем (а.с.56), є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України), а тому в звязку зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Таким чином, повно та обєктивно зясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, на підставі яких суд дійшов висновку, про наявність обєктивних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у справі, а саме відповідачем. На підставі викладеного, ст.ст.252-255, 256, 257, ч.2 ст.258, ст. 259, ч.1 ст.261, ч.2 ст.264, ст.266, ч.4 ст.267, ст.ст.526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed