Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

До Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ДП «КБ «Артилерійське озброєння», про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, в якому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 11.12.2019 року по 26.02.2021 року, в розмірі 369201,04 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язкових платежів та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була звільнена 11.12.2019 року, повний розрахунок з нею проведено тільки 26.02.2021 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 11.12.2019 року по 26.02.2021 року включно, що становить 302 робочі дні (кількість днів затримки), виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати, яка складає 1222,52 грн. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні: 1222,52*302=369201,04 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача - адвокат Шумов В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Позивач з 28.03.2013 року прийнята на роботу у ДП «КБ «Артилерійське озброєння» та 11.12.2019 року звільнена з посади провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності бухгалтерії за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Відповідно до довідки ДП «КБ «Артилерійське озброєння» від 11.12.2019 року заборгованість із заробітної плати [PERSON] станом на 11.12.2019 рік становить 190850,62 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року позов [PERSON] до ДП «КБ «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено. Стягнуто з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 147850,62 грн. Стягнуто з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» 1478,51 грн. судового збору на користь держави. 26.02.2021 року відповідачем перераховано заборгованість по заробітній платі в розмірі 147850,62 грн. відповідно до вказаного рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11.11.2015 у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31.05.2017 у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Статтею 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так, право на таку компенсаційну виплату виникає у особи за умови розірвання трудових відносин та лише за умови несвоєчасного розрахунку. Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивача було звільнено з роботи 11.12.2019 року, що підтверджується копією наказу від 10.12.2019 року №373-К ДП «КБ «Артилерійське озброєння» «Про звільнення [PERSON] » наказано звільнити останню з 11.12.2019 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року позов [PERSON] до ДП «КБ «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено. Стягнуто з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 147850,62 грн. Стягнуто з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» 1478,51 грн. судового збору на користь держави. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Такі правові висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 року у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18). З огляду на викладене, встановлені № 760/6971/20 обставини є обов`язковими для суду, що вирішує цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Повний розрахунок з позивачем проведено тільки 26.02.2021 року на підтвердження чого позивач надав скріншот, з якого вбачається перерахування заборгованості по заробітній платі в розмірі 147850,62 грн. відповідно до вищевказаного рішення суду. Позивач наводить наступний розрахунок заборгованості: середньоденна заробітна плата складає 1222,52 грн., (30382,74(зп за жовтень 2019)+11182,80(зп за листопад 2019)):(22+12) в розрахунку на 1 робочий день. Позивач була звільнена 11.12.2019 року, повний розрахунок з нею проведено тільки 26.02.2021 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 11.12.2019 року по 26.02.2021 року включно, що становить 302 робочі дні (кількість днів затримки), виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати, яка складає 1222,52 грн. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні: 1222,52*302=369201,04 грн. У відзиві відповідач просить суд зменшити суму належну до виплати, однак жодних доказів, щодо винекнення заборгованості по заробітній платі не з вини роботодавця суду не надано, отже дані посилання відповідача судом визнаються не обгрунтованими. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий у сумі 3692,01 грн. покладається судом на відповідача. Крім того, необхідно повернути [PERSON] надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 7,99 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved