Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном в якому (з врахуванням надання уточненого позову) вказував, що він є власником садиби [ADDRESS] Відповідачі є володільцями сусідньої садиби [ADDRESS], які в грудні 2015 року самовільно та з грубими порушеннями будівельних норм на межі вказаної земельної ділянки влаштували цегляну кладку (стіни) впритул до належного позивачу житлового будинку, що унеможливило проникнення до житла світла в необхідному обсязі, провітрювання приміщення, належне обслуговування [PERSON] належного йому нерухомого майна, негативно впливає на стан будівлі. Звернення позивача безпосередньо до [PERSON], а також до виконавчого комітету Вознесенської міської ради з приводу усунення порушень позитивних результатів не принесли. Тому позивач просив усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зобов'язання [PERSON], [PERSON] знести збудовані ними стіни в дворі житлового будинку [ADDRESS], які розташовані впритул до житлового будинку позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги уточненого позову підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечення проти позову обґрунтовували тим, що: - вони ([PERSON], [PERSON].) не є належними відповідачами по справі, оскільки не є власниками (володільцями) садиби [ADDRESS] та не були ініціаторами або виконавцями робіт по облаштуванню цегляної кладки (стін); -цегляна кладка (стіни) влаштована у повній відповідності до вимог закону, зокрема на ділянці, що не належить позивачу; -належний позивачу житловий будинок побудований, а в подальшому перепланований з порушенням вимог закону (на відстані менше 1 м. від межі сусідньої земельної ділянки); -позивачем не доведено порушення його прав внаслідок спорудження кладки (стін) на сусідній земельній ділянці. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], їх представника [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що [PERSON] є власником садиби [ADDRESS] (житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки). Розташований навпроти житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за [PERSON], яка [INFO] померла. В будинку без реєстрації одноосібно мешкає відповідач [PERSON], який є сином відповідача [PERSON], який в свою чергу є спадкоємцем власника житла та мешкає в житловому будинку [ADDRESS]. Будинки №№74 та 74-а знаходяться в складі однієї будівлі. Земельна ділянка під будинком знаходиться в комунальній власності. В листопаді - грудні 2015 року на межі земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] влаштували цегляну кладку (стіни) впритул до вікон належного позивачу житлового будинку, що підтвердилося в судовому засіданні поясненнями сторін, а також письмовими доказами (а.с. 3, 17, 44, 50-51, 52, 79-90, 168-172). Влаштована споруда не є нерухомим майном, а тому не потребувала дозволів, узгоджень, затвердження окремого проекту та узаконення (прийняття в експлуатацію). Проте з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2016 року №112 (а.с. 79-90) та інших письмових доказів (а.с. 3) вбачається, що цегляна кладка (стіни) влаштована з грубими порушеннями будівельних та санітарних норм, а саме: -п. 1 ДБН В.2.5-28-2006 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Природне і штучне освітлення», який передбачає, що приміщення з постійним перебуванням людей повинно мати, як правило, природне освітлення; -п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватися з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до «Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією будівель та території житлової забудови» та СНІП ІІ-4-79 «Природне та штучне освітлення», згідно яких для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1.0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок; -ДСТУ Б В.2-6-23:2009 «Блоки віконні та дверні. Загальні технічні умови», згідно яких вікно - це елемент стінової або покрівельної конструкції, призначений для сполучення внутрішніх приміщень із навколишнім середовищем, природного освітлення приміщень, їх вентиляції, захисту від атмосферних, шумових впливів. Влаштована кладка (стіни) впливає на мікроклімат належного позивачу житлового приміщення, погіршує освітлення та інсоляцію, не дає повноцінно провітрювати приміщення, а також обслуговувати конструкції будинку, заважає вільному видаленню води та снігу від атмосферних опадів з підвіконня. В подальшому вказані фактори можуть негативно вплинути на технічний стан оздоблення приміщень, викликати підвищення вологості в приміщенні та недостачу повітря, придатного для нормальної життєдіяльності мешканців будинку. Також судом встановлено, що влаштована відповідачами кладка (стіни) не має будь-якого господарського призначення та практичного значення. Цегляна кладка була влаштована на земельній ділянці, на яку відповідачі перед будівництвом не набули та не оформили жодних прав (глава 24, ст.ст. 373, 402, 413 ЦК України, ст.ст. 78, 79-1, 81, 92, 93, 100, 102-1 ЗК України). В той же час право зведення на земельній ділянці житлових будинків, господарських будівель, влаштування споруд належить власнику або користувачу земельної ділянки (ст.ст. 316, 317, 319, 373, 375, 403, 404, 415 ЦК України, ст.ст. 78, 90, 95, 98, 102-1 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зокрема власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном незалежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1-3, 7 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Аналогічно, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року, ратифікованого Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В разі ж порушення його права власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачі, порушивши право позивача на вільне та безперешкодне користування власністю, зобов'язані усунути створені йому перешкоди. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідачів та їх представника щодо того, що: -[PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами по справі в зв'язку з тим, що не є власниками (володільцями) садиби [ADDRESS] - оскільки, як було вказано раніше, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості особи вчиняють дії (бездіяльність), що порушують право власника. Усунення таких порушень покладається саме на осіб, що їх вчинили; -[PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами по справі в зв'язку з тим, що не були ініціаторами або виконавцями робіт по облаштуванню цегляної кладки (стін) - оскільки в судовому засіданні встановлено протилежне. Зокрема, частково в судовому засіданні під час надання пояснень, так і повністю під час виступів в судових дебатах відповідачі визнали той факт, що саме вони були ініціаторами та організаторами виконання робіт по облаштуванню цегляної кладки, що було обумовлене негативними стосунками та численними спорами з позивачем (їх сусідом). Негативні стосунки між сторонами та безпосередня участь відповідачів в організації виконання робіт по облаштуванню цегляної кладки також частково підтвердилися показаннями свідка [PERSON] (підрядником, який влаштував кладку), який вказував, що [PERSON] частково забезпечив його цеглою для облаштування кладки, а [PERSON] - був присутній під час облаштування та частково надавав допомогу. В іншій частині доводи свідка суперечать поясненням сторін та дослідженим доказам, а тому не приймаються до уваги. Також обставини безпосередньої участі відповідачів в організації робіт підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами (а.с. 3, 17, 50-52); -цегляна кладка (стіни) влаштована у повній відповідності до вимог закону - оскільки в судовому засіданні встановлено протилежне (а.с. 3, 79-90), а здійснення порушення на ділянці, що не належить особі, право власності якого порушене не є підставою для відмови у захисті його права (п. 33 Постанови); -належний позивачу житловий будинок побудований, а в подальшому перепланований з порушенням вимог закону - оскільки вказані доводи в судовому засіданні не знайшли свого належного підтвердження та спростовуються дослідженими доказами (а.с. 4-15); -позивачем не доведено порушення його прав внаслідок спорудження кладки (стін) на сусідній земельній ділянці - оскільки в судовому засіданні встановлено протилежне (а.с. 3, 79-90). За встановленого, враховуючи неможливість захисту прав позивача у інший спосіб, а тому вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з врахуванням ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих в п.п. 45, 47, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з відповідачів (в рівних частках) на користь позивача також слід стягнути: -551,20 грн. судового збору; -3 169,44 грн. витрат на проведення експертизи; -2 600 грн. витрат на правову допомогу. Понесені відповідачами витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved