Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, обґрунтувавши його тим, що 12.09.201910 року посадовою особою Управління патрульної поліції в Запорізькій області - інспектором відділу адміністративної практики Третинко М.Л. відносно нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з якою його визнано винним в тому, що він 09.09.2016 року, о 15 год. 50 хв., керуючи автомобілем CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] , в м. Запоріжжі, по вул. Соціалістичній, здійснив стоянку в місці, де перешкоджав та створив загрозу пішоходам, чим порушив п. 15.10 (д) Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді попередження. Крім того, відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, винесеного 09.09.2016 року інспектором роти 2 батальйону ЗУПП у м. Запоріжжі ДПП рядовою поліцією Калашнік Б.О. , було затримано належний [PERSON] автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] та доставлено на штрафний майданчик. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2016 року постанову інспектора ВАП УПП в м. Запоріжжі капітаном поліції Третинко М.Л. у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 050161 від 12.09.2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді попередження - визнано протиправною та скасовано, також визнано протиправним та скасовано акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складеного інспектором роти 2 батальйону ЗУПП у м. Запоріжжі ДПП рядовою поліції Калашнік Б.О. 09.09.2016 року про тимчасове затримання транспортного засобу, а саме автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] , належного [PERSON] , шляхом блокування та транспортування на спеціальний майданчик. Позивач [PERSON] вважає, що неправомірними діями і рішеннями посадових осіб органів державної влади йому була заподіяна, як майнова так і моральна шкода. [PERSON] оцінює загальну суму спричиненої йому матеріальної шкоди в розмірі 1310 грн. 20 коп., що включає в себе: витрати, пов`язані з транспортування його автомобілю на штраф майданчик 720 грн. та сплачена комісія банку за вказаний платіж у розмірі 7,20 грн.; витрати сплачені за тимчасове зберігання його автомобілю на штраф майданчику в розмірі 576 грн. та сплачена комісія банку за вказаний платіж у розмірі 7,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях протягом тривалого часу, викликаних неправомірними діями посадових осіб органів державної влади та необхідністю відновлення свого порушеного права протягом тривалого часу. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на уточнену позовну заяву. Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Відповідачі інспектор відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Запорізькій області Третинко М.Л., інспектор роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Калашнік Б.О. в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, на адресу суду від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, відповідно до яких вказані відповідачі просять відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача Державної казначейської служби України, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовольнити частково, з наступних підстав. Відповідно до частини 1, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), громадянинові відшкодовується (повертається): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Судом встановлено, що 12.09.2016 року посадовою особою Управління патрульної поліції в Запорізькій області - інспектором відділу адміністративної практики Третинко М.Л. відносно [PERSON] винесено постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, згідно з якою [PERSON] визнано винним в тому, що він 09.09.2016 року, о 15 год. 50 хв., керуючи автомобілем CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] , в м. Запоріжжі, по вул. Соціалістичній, здійснив стоянку в місці, де перешкоджав та створив загрозу пішоходам, чим порушив п. 15.10 (д) Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді попередження. Крім того, відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, винесеного 09.09.2016 року інспектором роти 2 батальйону ЗУПП у м. Запоріжжі ДПП рядовою поліцією Калашнік Б.О. , було затримано належний [PERSON] автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] та доставлено на штрафний майданчик. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2016 року постанову інспектора ВАП УПП в м. Запоріжжі капітаном поліції Третинко М.Л. у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 050161 від 12.09.2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді попередження - визнано протиправною та скасовано, також визнано протиправним та скасовано акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складеного інспектором роти 2 батальйону ЗУПП у м. Запоріжжі ДПП рядовою поліції Калашнік Б.О. 09.09.2016 року про тимчасове затримання транспортного засобу, а саме автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] , належного [PERSON] , шляхом блокування та транспортування на спеціальний майданчик (а.с. 9-10). Як убачається із позовної заяви, позивач вважав, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб органу державної влади йому завдано матеріальну шкоду на суму 1310 грн. 20 коп., що включає в себе: витрати сплачені за транспортування його автомобілю на штраф майданчик 720 грн. та сплачена комісія банку за вказаний платіж у розмірі 7,20 грн.; витрати сплачені за тимчасове зберігання його автомобілю на штраф майданчику в розмірі 576 грн. та сплачена комісія банку за вказаний платіж у розмірі 7,00 грн., на підтвердження вказаних витрат позивачем надано до справи копії квитанцій, оригінали яких оглянуту у судовому засіданні (а.с. 12 зворот). Вказані витрати позивач поніс у зв`язку з складанням акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеного інспектором роти 2 батальйону ЗУПП у м. Запоріжжі ДПП рядовою поліції Калашнік Б.О. 09.09.2016 року про тимчасове затримання транспортного засобу, а саме автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] , належного [PERSON] , шляхом блокування та транспортування на спеціальний майданчик. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб органу державної влади йому завдано моральну шкоду в розмірі 10000 грн. За положеннями статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, а тому у зв`язку скасуванням постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та визнанням протиправним та скасованнням акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складеного інспектором роти 2 батальйону ЗУПП у м. Запоріжжі ДПП рядовою поліції Калашнік Б.О. 09.09.2016 року про тимчасове затримання транспортного засобу, а саме автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак [NUMBER] , належного [PERSON] , шляхом блокування та транспортування на спеціальний майданчик, у останнього виникло право на відшкодування, як майнової так і моральної шкоди. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи. Натомість наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача. Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди. В даному випадку позивачем доведено на підставі належних та допустимих доказів щодо наявності завданої йому шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, тому на його користь піддягають стягненню збитки, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права у розмірі 1310 грн. 20 коп. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Вказаним вище судовим рішеннями встановлено факт неправомірності дій працівників поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК України), а саме, Законом України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Як передбачає стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. За змістом пункту 4 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, в тому числі, моральна шкода. За положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування такої моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В пункті 9 своєї постанови № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верхового суду України роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб органу державної влади позивачу була заподіяна моральна шкода, а тому доводи сторони відповідача наведені у відзивах на позовну заяву про те, що позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди не відповідають встановленим обставинам справи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обставини заподіяння такої шкоди позивачу, зокрема, тривалість порушення його права та суть цього порушення, яке полягає у незаконному притягненні позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме з 12.09.2016 року і до дня постановлення судом судового рішення від 06.12.2016 року про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення, пройшло майже три місяці. Також суд враховує, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2016 року було визнано протиправною та скасовано постанову інспектора поліції про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Протягом зазначеного часу позивач захищав свої порушені права в суді. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Зважаючи на те, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, за ст. 1176 ЦК України покладається на державу, то і шкода завдана позивачу має бути компенсована останньому за рахунок держави, а не за рахунок відповідних юридичних осіб. За вказаних обставин розмір матеріальної та моральної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Outcome: partial