Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В червні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Свої вимоги мотивував тим, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 1983 р. та проживав до серпня 2016 р. з нею у квартирі [ADDRESS]. В серпні 2016 р. позивач поїхав до м. Харкова для лікування, однак після повернення не зміг потрапити до квартири, оскільки дружина змінила замки від вхідних дверей та до житла його не впустила. Позивач зазначав, що вказаними діями позивачка чинить йому перешкоди у користуванні житлом. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зобовязати відповідачку усунути перешкоди у користуванні квартирою № 57 в будинку № 7/1 по вулиці Генерала Свиридова у місті Миколаєві, шляхом його вселення до житлового приміщення зазначеної квартири та надання йому ключів від неї; а також стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 4\~000 грн. та судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Вказувала, що вона не чинила жодних перешкод позивачу в користуванні житлом. До того, з моменту відїзду до Харкова він жодного разу не намагався потрапити до житла, в звязку з чим порушення його прав відсутнє. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.04.1983 р. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], яку вона отримала у спадок після сестри [PERSON] Згідно Довідки виданої ОСББ «Імпульс-2» від 22.03.2017 р. вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають: позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що за вищевказаною адресою він з дружиною проживав до серпня 2016 р. Проте в серпні 2016 р. позивач був вимушений поїхати до м. Харкова для проходження курсу лікування. Після повернення позивач до квартири потрапити не зміг, оскільки відповідачка змінила замки від вхідних дверей та його до квартири проживати не впускає, чим чинить перешкоди останньому у користуванні житловим приміщенням квартири. Також зазначав, що його племінниця намагалась забрати у відповідачки речі позивача та документи, які йому були необхідні, однак відповідачка відмовилась їх віддавати, в звязку з чим вона вимушена була викликати поліцію до квартири відповідачки. Згідно Висновку Ленінського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 09.11.2016 р. вбачається, що за заявою [PERSON] було проведено перевірку за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що позивачка не повертає речі та документи дядька заявниці [PERSON] [PERSON], який на момент перевірки проживав за адресою: [INFO], однак за станом здоровя не мав змоги приїхати та особисто забрати речі за колишнім місцем проживання. Проте перевірку за даним фактом правопорушення було припинено, оскільки виниклі правовідносини носили характер цивільно-правових відносин. Відповідно до матеріалів ЖЄО № 15518 вбачається, що до Інгульського ВП ГУНП України в Миколаївській області з заявою про розшук [PERSON] звернулась лише 14.07.2017 року, тобто після отримання позовної заяви від суду. Наведені твердження відповідачки підтверджуються Висновком Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 07.08.2017 р. 04.08.2017 р. до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області звернувся сам позивач, з проханням припинити його розшук, так як він нікуди не зникав, на час перевірки знаходився у сестри в м. Харків, злочинів та правопорушень відносно нього скоєно не було. У звязку з сімейними обставинами з дружиною відповідачкою спілкуватись не бажає. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій\~\~розсуд. \~Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. З урахуванням наведеного вище, судом встановлено, що позивач є членом сім`ї відповідача та має право користування спірної квартирою. Разом з тим, згідно пояснень свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом з`ясовано, що позивач не має можливості проживання у квартирі через перешкоди відповідача, оскільки замки від вхідної двері були замінені за його відсутності на лікуванні у м. Харкові та він не має доступу до належним йому речей. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК \~\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним порушення прав позивача відповідачем, через що заявлені вимоги в частині відновлення порушених прав підлягають задоволенню. В той же час суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню через ненадання позивачем доказів на підтвердження наявності такої.

Outcome: approved