Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В червні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ПрАТ «СК «Страховий Капітал» (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: стягнути з відповідача 1 на свою користь збитки в сумі 25000,0 грн. основного боргу; 10921,38 грн. - пені; інфляційні збитки - 2675,0 грн.; 3,0 % річних - 2005,48 грн.; стягнути з відповідача 2 на свою користь матеріальні моральні збитки в загальній сумі 6354,68 грн. В подальшому, у зв'язку зі сплатою відповідачем 1 суми страхового відшкодування та пені, позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог (а.с. 87), в якій позивач просив суд: стягнути з відповідача 1 на свою користь збитки в сумі 1934,0 грн. основного боргу, 680,0 грн. - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 282,37 грн. - недоплачену пеню, інфляційні збитки - 2675,0 грн., 3,0 % річних 2005,48 грн.; стягнути з відповідача 2 на свою користь матеріальні та моральні збитки в сумі 3010,0 грн. (суму франшизи в розмірі 510,0 грн. та моральну шкоду 2500,0 грн.). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 липня 2011р. приблизно о 09:35 год. на автодорозі Київ-Чоп 588 км. + 730 метрів відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобілів: «БМВ», д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача 2 та «Шкода Октавія», д.н. [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності та під його керуванням. Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 29 серпня 2011р., винним у ДТП визнано відповідача 2, цивільно-правова відповідальність якого, застрахована у відповідача 1. Позивач звернувся до відповідача 1 за відшкодуванням збитків, проте після звернення до суду з вказаним позовом, відповідач 1 сплатив позивачу суму страхового відшкодування 25740,86 грн. та пеню в сумі 10639,01 грн. На думку сторони позивача, відповідачем 1 не здійснено в повному обсязі відшкодування збитків, а відповідач 2, взагалі не бажає сплачувати безумовну франшизи та відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, і просив суд позов задовольнити. Відповідач 1, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, але надіслав свої заперечення проти позову додавши страховий акт, платіжні доручення, що підтверджували виплату страхового відшкодування. Проти позовних вимог до відповідача 1 заперечував в повному обсязі. Відповідач 2, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення на позов не подавав, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 21 липня 2011р. приблизно о 09:35 год. на а/д Київ-Чоп 588 км. + 730 метрів відбулась ДТП з вини відповідача 2, за участю автомобілів «БМВ», д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача 2 та «Шкода Октавія», д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 21 червня 2011р. між відповідачами 1, 2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс № АА/4158651, строком дії з 16 липня 2011р. до 15 липня 2012р., забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «БМВ», д.н.з. [NUMBER], з лімітом відповідальності по майновій шкоді - 50000,0 грн. на одного потерпілого. Франшиза по зазначеному полісу встановлена в сумі 510,0 грн. Таким чином, вказана ДТП мала місце під час дії Полісу № АА/4158651. В судовому засіданні представник позивача повідомив суду, що 22 липня 2011р. позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, а також позивачем були повністю виконанні вимоги передбачені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В процесі розгляду справи сторона відповідача 1 повідомила суд, що позивачу 23 липня 2014р. було сплачено страхове відшкодування у розмірі 25740,86 грн. та пеня у розмірі 10639,01 грн., що не заперечував представник позивача в судовому засіданні, зазначаючи, що відповідачем для розрахунку суми страхового відшкодування було використано висновок № 45/08 експертного автотоварознавчого дослідження від 21 серпня 2011р., який було замовлено стороною позивача, при цьому сплачено останнім вартість проведення дослідження у розмірі 680,0 грн. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача 1 на свою користь 1934,0 грн., позивач зазначав, що вказана сума коштів, була ним витрачена на часткове проведення ремонту його пошкодженого автомобіля з метою приведення його в стан придатний для транспортування на місце огляду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню витрати позивача пов'язані з проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 680,00 грн., при цьому судом враховано, що сума основних збитків 25740,86 грн. була виплачена позивачу в повному обсязі без вирахування франшизи, а витрати на частковий ремонт в сумі 1934,0 грн. не були ним заявлені, а ні судовому експерту, а ні відповідачу 1. Крім того, позивачем не було надано доказів (фінансово-розрахункових документів), щодо понесених витрат на зазначену суму 1934,0 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 1 на свою користь пені, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п. п. 37.1, 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин: виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Враховуючи те, що стороною позивача невірно здійснено розрахунок суми пені, тобто сума простроченої заборгованості визначена 25740,86 грн., а позивач здійснює розрахунок від суми 27675,0 грн., а також беручи до уваги, що відповідачем була сплачена сума пені у розмірі 10639,01 грн., суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача 1 на користь позивача пені. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи ту обставину, що з боку сторони відповідача 1 мало місце несвоєчасна виплата суми страхового відшкодування, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 на свою користь суми інфляційних збитків - 2675,0 грн., а також 3,0 % річних - 2005,48 грн. підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3) ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що саме з вини відповідача 2 мала місце 21 липня 2011р. ДТП, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача, в зв'язку з чим останньому були спричинені моральні страждання, що спричинило у нього негативні зміни у звичайних умовах його життя, що зумовлено витраченням часу на документальне оформлення випадку ДТП, захисту свого порушеного в досудовому порядку, в суді, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,0 грн., які підлягають стягненню з відповідача 2 на користь позивача. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 2 на свою користь суми франшизи 510,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки при проведенні розрахунку суми страхового відшкодування відповідачем 1 сума франшизи не утримувалась страховиком та була виплачена в загальній сумі відшкодування, що підтверджується страховим актом та платіжними документами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 417,4 грн., 950,0 грн. - витрат на правову допомогу; з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню 243,6 грн. - судового збору; 50,0 грн. - витрат на правову допомогу.

Outcome: partial