Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві звернувся до суду з позовом до [PERSON] про анулювання актового запису № 9, про смерть [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2017 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві за зверненням [PERSON] , видано актовий запис № 9, про смерть [PERSON] , [INFO] , на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 67-Д, виданого 10.01.2017 року відділом чергових судово-медичних експертів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи. Разом з тим, 18.01.2017 року виконавчим комітетом Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, за зверненням [PERSON] , видано актовий запис № 7, про смерть про смерть [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 67-Д, виданого 06.01.2017 року, виданого відділом чергових судово-медичних експертів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи. Позивач зазначає, що Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з відповіді Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз встановило, що лікарське свідоцтво про смерть № 67-Д від 10.01.2017 року визнано недійсним. Позивач вказує, що відповідача було письмово проінформовано про зазначений факт, та запрошено до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві з метою подання заяви про анулювання актового запису актовий запис № 9 від 10.01.2017 року. Позивач зазначає, що станом на час звернення з позовом до суду, відповідач заяву про анулювання актового запису № 9 від 10.01.2017 року не подала, у зв`язку з тим, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 23.04.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків (а.с. 23-24). 15.03.2019 року на адресу суду від представника позивача Чумакової М.В. надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої надають позовну заяву в новій редакції (а.с. 27-40). Ухвалою суду від 20.03.2019 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін на 31.05.2019 року (а.с. 41-42). 16.03.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з письмовими доказами, відповідно до якого вважає, що позиція позивача про необхідність анулювання актового запису № 9 від 10.01.2017 року, посилаючись на недійсність лікарського свідоцтва про смерть № 67-Д від 10.01.2017 року, суперечить приписам чинного законодавства щодо державної реєстрації актів цивільного стану та сформована на хибному уявлені фактичних обставин. Позивач зазначає, що державна реєстрація смерті її чоловіка проведена відповідно до вимог чинного законодавства і є правомірною. Станом на дату державної реєстрації, лікарське свідоцтво про смерть було дійсне, жодних заборони чи перепон для такої реєстрації не існувало. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» вважає, що актовий запис № 9 від 10.01.2017 року є безспірним доказом факту смерті її чоловіка, і щоб анулювати чи скасувати цей первинний актовий запис необхідно спростувати в судовому порядку факт його смерті. Оскільки, позивачем не заявлено вимогу про скасування факту смерті [PERSON] , то підстав для анулювання актового запису немає. Отже позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Разом з цим, зазначає що, чинне законодавство України передбачає можливість анулювання повторно складеного актового запису про смерть, повторно складеним актовим запис є актовий запис № 7 від 18.01.2017 року. Крім того, звертає увагу на, що Інструкцією про порядок заповнення та видачу лікарського свідоцтва про смерть, затвердженого наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 не передбачені підстави та відсутні повноваження бюро судових експертиз визнавати видані ними лікарські свідоцтва про смерть недійсними. Таким чином, єдиною підставою для позбавлення лікарського свідоцтва про смерть його законної сили є процедура анулювання. Отже, вважає дії Вінницького бюро судово-медичної експертизи щодо визнання лікарського свідоцтва про смерть № 67-Д від 10.01.2017 року недійсними та такими, що виходить за межі його повноважень та за рамки правового поля, а отже є незаконними та злочинними і порушують статтю 19 Конституції України (а.с. 51-60). 22.04.2020 року на адресу суду від представника позивача Діброви К. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 70). Ухвалою суду від 10.08.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання до участі у розгляді справи у якості третьої особи залучено [PERSON] . Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 10.01.2017 року Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві видав [PERSON] актовий запис № 9, про смерть [PERSON] , [INFO] , на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 67-Д від 10.01.2017 року, виданого відділом чергових судово-медичних експертів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 36). 18.01.2017 року виконавчий комітетом Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, видав [PERSON] актовий запис № 7, про смерть [PERSON] , [INFO] , на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 67-Д від 06.01.2017 року, виданого відділом чергових судово-медичних експертів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 37). 03.02.2017 року Управління державної реєстрації ГТУЮ у Вінницькій області звернулося до начальника Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз Щеглова О.А. з листом про надання інформації, щодо видачі двох остаточних лікарських свідоцтв про смерть на ім`я [PERSON] , [INFO] , за одним номером з різними датами видачі та різними відомостями місця проживання померлого. Вінницьке обласне бюро судово-медичних експертиз у відповіді № 201 від 07.02.2017 року, повідомило Управління державної реєстрації ГТУЮ у Вінницькій області про те, що наказом № 16/1 від 17.02.2017 року «Лікарське свідоцтво про смерть» № 67-Д від 10.01.2017 року на померлого [PERSON] , яке оформлено пізніше «Лікарського свідоцтва про смерть» № 67-Д від 06.01.2017 року - вважати недійсним» (а.с. 10). 27.07.2017 року Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві листом № 12370/03-01-50, проінформовано та запрошено [PERSON] до Відділу з метою подання заяви про анулювання актового запису № 9 від 10.01.2017 року та повернути недійсне свідоцтво про смерть з метою подальшого знищення (а.с. 11-12). Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складання актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Як визначено у ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Заява про анулювання актового запису цивільного стану подається заінтересованою особою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника або за місцем зберігання актового запису цивільного стану, який підлягає анулюванню. Одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неповернення анульованого свідоцтва інформація про його анулювання оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно п. 1.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за № 55/18793, анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його складання на підставі рішення суду, а у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України, - висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва або консульської установи України. Анулювання актового запису про розірвання шлюбу, про смерть у випадках, передбачених статтею 118 Сімейного кодексу України, проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану, яким було проведено державну реєстрацію цих актів. Розгляд питання про анулювання поновленого або повторно складеного актового запису цивільного стану проводиться за заявою заінтересованої особи або з ініціативи відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем виявлення поновленого або повторно складеного актового запису. Поновлені чи повторно складені актові записи цивільного стану в разі виявлення первинних записів анулюються на підставі рішення суду або висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (за місцезнаходженням поновленого або повторно складеного запису). Як визначено у п. 1.9. Правил анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України. Відповідно до п. 4.1 Правил, заява про анулювання актового запису цивільного стану за встановленою формою подається заінтересованою особою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання або за місцем зберігання актового запису, який підлягає анулюванню при пред`явленні паспорта або паспортного документа (додаток 13). Згідно п. 4.3. Правил, анулювання поновлених або повторно складених актових записів цивільного стану проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі виявлення первинного актового запису і за відсутності спору між заінтересованими особами. Поновлені актові записи цивільного стану також підлягають анулюванню, якщо їх складання було проведено всупереч зібраним матеріалам або з порушенням встановленого порядку поновлення актових записів цивільного стану. При виявленні повторно складеного актового запису цивільного стану анулюванню підлягає актовий запис, який складений пізніше. За наявності спору між заінтересованими особами питання про анулювання поновлених або повторно складених актових записів вирішується у судовому порядку. Пунктом 4.4 Правил передбачено, що актовий запис цивільного стану може бути анульований на підставі: рішення суду; висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, складеного у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України, за заявою заінтересованої особи; висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України про анулювання поновленого або повторно складеного актового запису цивільного стану; висновку дипломатичного представництва або консульської установи України про анулювання первинного актового запису цивільного стану. Відповідно до п. 4.5 Правил анулювання актових записів цивільного стану на підставі рішення суду проводиться без складання висновку. В інших випадках складання висновку про анулювання або відмову в анулюванні актового запису цивільного стану обов`язкове. З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що при виявленні повторно складеного актового запису цивільного стану анулюванню підлягає актовий запис, який складений пізніше. З матеріалів справи встановлено, що повторно складеним є актовий запис № 7 від 18.01.2017 року. Разом з цим, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на лікарське свідоцтво про смерть № 67-Д від 10.01.2017 року, яке наказом Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз № 16/1 від 17.02.2017 року визнано не дійсним. Відповідно до п. 2.7. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 року за № 545 неправильно заповнені примірники лікарських свідоцтв про смерть закреслюються із записом «анульовано» і залишаються в закладі охорони здоров`я або місці провадження медичної практики ФОП. Таким чином, єдиною підставою для позбавлення лікарського свідоцтва про смерть його законної сили є процедура анулювання. Проте, Вінницьке обласне бюро судово-медичних експертиз наказам № 16/1 від 07.02.2017 року визнало лікарське свідоцтво про смерть № 67-Д від 10.01.2017 року недійсним. Вирішуючи даний спір, суд керується тим, що на позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Суд встановив, що актовий запис про смерть № 9 від 10.01.2017 року щодо [PERSON] , [INFO] , складений Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, на підставі повторного виданого лікарського свідоцтва про смерть № 67-Д від 10.01.2017 року, однак вказаний державний орган позивачем до участі у справі в якості відповідача не залучений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року по справі № 304/1500/17-ц (провадження № 61-1470св20). Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідача, до якого пред`являється позов, покладається на позивача. Враховуючи викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до неналежного відповідача у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. У даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконності дій відповідача, без якого неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати вчинити дію. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed