Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на жилий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді обумовленого жилого будинку, який остання успадкувала після смерті чоловіка - [PERSON], проте належним чином не оформила. Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину в передбаченому законом порядку. Але, при звернені останнього до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, отримав відмову в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього, що, в свою чергу стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Позивач, його представник у судове засідання не з'явилися. Останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області - в судове засідання не з'явився. Згідно заяви, що наявна в матеріалах справи, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Треті особи без самостійних вимог у судове засідання не з'явилися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON]. За життя останній, відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 15.12.1970 року секретарем виконавчого комітету Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, придбав жилий будинок в с. Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області. Даний договір зареєстровано в книзі записів нотаріальних дій за 1970 рік, реєстровий № 14, а також внесені відомості до погосподарської книги за № 603. В подальшому обумовленому будинку було присвоєно адресу: [ADDRESS], згідно рішення Білоусівської сільської ради за № 6 від 24.12.1997 року. Заповіт на випадок смерті [PERSON] не складав. За повідомленням Другої Вознесенської державної нотаріальної контори за № 837/01-09 від 17.06.2014 року спадкова справа після смерті вказаної особи не заведена. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем проживала та була зареєстрована дружина померлого [PERSON], згідно даних будинкової книги за 1965 - 1971 роки. Виходячи з наведеного, відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України правовідносини між сторонами з приводу прийняття спадщини регулюються нормами Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, прийняття спадщини - це дія спадкоємця, яка засвідчує його згоду вступити в спадкові права. Оскільки за своєю юридичною природою прийняття спадщини є одноособовою угодою, обумовлена дія може бути вчинена тільки дієздатною особою. Цивільна дієздатність фізичної особи встановлюється відповідно до ст. ст. 30-32 ЦК України. Таким чином, виходячи з наведеного слідує, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] Інших осіб, які прийняли спадщину в передбаченому законом порядку судом не виявлено. Також матеріали справи вказують на те, що спадкодавець набув право власності на жилий будинок [ADDRESS] на законних підставах та з дотриманням порядку, встановленого законодавством на час набуття такого право. Отже, дане нерухоме майно ввійшло до складу спадщини. [INFO] [PERSON] померла. Проте за життя свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний жилий будинок не отримала. Відповідно до ст. 1218 діючого ЦК України, який підлягає застосуванню в даному випадку, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначений будинок. На випадок смерті [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 18.09.2008 року секретарем виконавчого комітету Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, відповідно до якого заповіла все своє майно позивачу. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом, в тому числі шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Згідно повідомлення Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області за № 716/01-09 від 28.05.2014 року позивач [PERSON]., як спадкоємець за заповітом, належним чином прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину та мають право на її обов'язкову частку, судом не виявлено. Проте, при зверненні до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, позивач отримав відмову в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам діючого законодавства, може бути застосований судом до даних правовідносин, тому відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Outcome: approved