Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 27.09.2019\~р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій Позивач просить суд: визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що він є власником згаданого будинку; Відповідач не належав та не належить до членів його сім`ї, зареєстрований у названому будинку, проте з 2005\~року у цьому будинку не проживає; участі в утриманні спірного будинку не бере, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, що створює перешкоди для нього у користуванні та розпорядженні житлом. Ухвалою суду від 18.10.2019\~р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із заперечення проти позову, призначено судове засідання на 29.11.2019\~р. (а.с.\~19-21), відкладене на 20.12.2019\~р. через неявку учасників справи, на 28.01.2020\~р. за клопотанням представника Позивача (а.с.\~36-37), у судовому засіданні 28.01.2020\~р. оголошено перерву до 12.02.2020\~р. за клопотанням представника Позивача через неотримання відповіді на запити, надалі до 02.03.2020\~р. для виклику свідків. У судових засіданнях представник Позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, додатково зазначивши, що Відповідач є непрямим (далеким) родичом дружини Позивача, ніколи в спірному будинку не проживав, але був зареєстрований у 2005\~році, відомості щодо його реєстрації у 2019\~році, про що вказано територіальним органом Державної міграційної служби, не відповідають дійсності, оскільки у 2019\~році Відповідач міг міняти паспорт, тому зазначено таку дату. Позивач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями (а.с.\~26, 33, 45, 62, 77). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частини одинадцятої статті\~128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті суду порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет через відсутність відомостей щодо адреси його фактичного місця проживання (а.с.\~24-25, 29-30, 39-40, 60-61, 74, 76), судові повістки, направлені на зареєстровану адресу його місця проживання (а.с.\~15, 16) поверталися без вручення з відміткою пошти «адресат не проживає» (а.с.\~27, 34-35, 47-48, 63-64,78-79). За наведених обставин Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до пункту\~2 частини сьомої, пункту\~4 частини восьмої, частини дев`ятої статті\~128, частини десятої статті\~130 ЦПК України. Крім того суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статті\~128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття\~6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»); саме за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт\~7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016\~р. №\~207). З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (стаття\~68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті\~223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника Позивача, наданою усно в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Допитана в судовому засіданні 02.03.2020\~р. як свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] ., працює секретарем Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, надала суду пояснення про те, що вона на названій посаді з 2010\~року, Відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою спірного будинку з 03.08.2005\~р. Особисто вона його не знає, проте він з`явився до сільської ради кілька місяців тому (десь кінець літа початок осені 2019\~року) за довідкою за формою\~13 про зареєстроване місце проживання, показав паспорт зі штампом реєстрації місця проживання з датою 03.08.2005\~р., хоча у погосподарській книзі він не був зазначений. Тому я (свідок) передзвонила власникові будинку, той сам не знав про зареєстрованого Відповідача. Допитана у судовому засіданні 02.03.2020\~р. як свідок [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . (адреса спірного будинку), надала суду показання про те, що вона є дружиною Позивача, мати Відповідача [PERSON] є її двоюрідною сестрою, яка у 2005\~році попросила зареєструвати її сина ( [PERSON] ) на рік, тому чоловік (Позивач) у заяві про реєстрацію так і писав на рік, хоча [PERSON] в їх будинку жодного дня не проживав. Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, допитавши свідків, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що Позивач [PERSON] , [INFO] (а.с.\~5), є власником спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (спірне житлове приміщення), що підтверджено копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2019\~р., підстава реєстрації права власності свідоцтво про право власності, видане 23.03.1993\~р. Березнянською сільською радою (а.с.\~6). Згідно з довідками Березнянської сільської ради Володарського району Київської області від 09.09.2019\~р. №\~311 (а.с.\~7) та від 23.12.2019\~р. №\~482 (а.с.\~50) [PERSON] , [INFO] (Відповідач), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ., проте не є ані власником, ані співвласником житлового будинку за названою адресою, також не є членом сім`ї власника [PERSON] , [INFO] . За інформацією, наданою на запит суду у порядку частин шостої, сьомої статті\~187 ЦПК України на стадії відкриття провадження Березнянською сільською радою Володарського району Київської області, Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.\~15), що в свою чергу також підтверджує наведені в позові обставини і додані до позовної заяви докази. Крім того, Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.\~Києві та Київській області суду підтверджено реєстрацію Відповідача за названою вище адресою із зазначенням, що наведено дані за станом на 22.08.2019\~р. (а.с.\~16). У відповідь на запити Позивача та його представника щодо вчинених 22.08.2019\~р. дій названий орган Державної міграційної служби України рекомендувало заявникам звернутися для отримання актуальної інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] до відповідного органу реєстрації відповідного виконавчого органу сільської ради (а.с.\~66, 67-68). Таким чином, Відповідач не є власником чи співвласником спірного житлового будинку, за станом на тепер він продовжує бути зареєстрованим за адресою цього житла, проте фактично в цьому будинку не проживав та не проживає протягом останніх не менш як чотирнадцяти років, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, участі в утриманні цього житла не приймає, тим самим перешкоджає, зокрема, Позивачеві як власнику житла користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Відомості щодо наявності будь-яких поважних причин непроживання Відповідача за зареєстрованою адресою в спірному житловому будинку матеріали справи не містять. Водночас суд не бере до уваги додані до заяви письмові свідчення свідків (а.с.\~8-9), оскільки вони у судове засідання не викликалися, клопотань про їх виклик суду не заявлялося, відтак судом не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Крім того, суд виходить з того, що доказів родинних відносин Позивача і Відповідача суду не надано. Відповідно до статті\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За визначенням частини першої статті\~316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті\~317 ЦК України); право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття\~321 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга, сьома статті\~319 ЦК України). Згідно зі статтею\~150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Перелік осіб, які належать до членів сім`ї наймача, визначено статтею\~64 Житлового кодексу України. Аналогічно частина перша статті\~383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Засади припинення права користування житловим приміщенням (нерухомим майном) визначено в статті\~71, 72 Житлового кодексу України та статтях\~401, 404-406 ЦК України. Крім того, частиною першою статті\~391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним; визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю; при цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За порівняльним аналізом статей\~383, 391, 405 ЦК України та статей\~150, 156 у поєднанні зі статтею\~64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей\~383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей\~405 ЦК України, статей\~150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 16.11.2016\~р. у справі №\~688/63/15-ц). Реалізація встановлених конституційних гарантій полягає, зокрема, в збереженні житла за його власниками без обмежень, а також у гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття\~71 Житлового кодексу України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (стаття\~405 ЦК України); непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (стаття\~72 Житлового кодексу України, стаття\~405 ЦК України). Зважаючи на усе наведене та встановлені судом обставини, за якими Відповідач, який не є власником спірного житлового приміщення (будинку), зареєстрований у цьому будинку, але не проживає в ньому не менш як 14\~років без поважних причин, спільним побутом з його власником(ами) не пов`язаний, житло не утримує, тому суд вважає, що право Відповідача на користування чужим майном (спірним житловим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу Позивача як власника цього майна. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017\~р. у справі №\~734/387/15-ц (провадження №\~6-2931цс16). Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141\~ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Відповідно до статті\~41 Конституції України, статті\~150 Житлового кодексу України, статей\~15, 16, 29, 316-319, 321, 383, 391, 401, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved