Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. 06.04.2017 року цей позов було уточнено, а саме, позивач просив також визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з її батьком, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 24.11.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.06.2013 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з відповідачем [PERSON], та на утримання якої позивач за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області сплачував аліменти в розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.09.2016 року розмір аліментів на утримання доньки було зменшено до 1\\6 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, позивач вважає що зменшення розміру аліментів в даному випадку не є дієвим способом захисту інтересів дитини, оскільки кошти, які він щомісячно сплачує на користь відповідача для утримання доньки, не направлені на створення достатнього життєвого рівня для дитини, оскільки [PERSON] на даний момент зареєстрована та постійно проживає разом з позивачем та його батьками. Вказує, що він самостійно забезпечує достатній життєвий рівень та самотужки виховує дитину, однак при цьому сплачує чималі суми аліментів на її утримання на користь відповідача. Крім того зазначає, що він з самого її дитинства постійно піклується про доньку купує їй одежу, їжу, та всі необхідні речі для повного та гармонійного розвитку дитини. На протязі всього часу з моменту розірвання шлюбу дитина майже завжди перебуває з позивачем. Разом з тим, позивач вказує, що не чинить жодних перешкод для вільного спілкування відповідача із донькою та готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення з батьками не була позбавлена піклування матері. Крім того позивач також вказує, що проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Дитина почуває себе комфортно, він та його батьки піклуються про дівчину, в родині завжди дружелюбна атмосфера. У зв'язку з викладеним в позові ставиться питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з позивачем [PERSON] та про звільнення [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON]. В березні 2017 року представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2006 року по 29 червня 2013 року, який було розірвано рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 червня 2013 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо один від одного в різних помешканнях. Однак, представник позивача вказує, що на теперішній час сторони по справі не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Зараз донька більшість часу проводить з відповідачем та його батьками, які, на думку позивача, налаштовують дитину проти неї та негативно на впливають на доньку. У зв'язку з цим позивач не згодна щоб її донька проживала з батьком та наполягає на визначенні місця проживання [PERSON] разом із нею, її матір'ю. В обґрунтування такої вимоги в позові зазначено, що [PERSON] має постійне місце роботи, її робочий графік дозволяє їй відводити свою дитину до школи, займатися з нею вечорами, гуляти, та іншим чином піклуватися про її розвиток. Позивач має стабільний дохід, та може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач проживає в окремій двокімнатній квартирі із сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Крім того, [PERSON] не зловживає спиртними напоями, не палить, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре ставиться до дитини. Разом з цим, в позові також зазначено, що батько дитини [PERSON] на теперішній час перебуває у шлюбі з іншою жінкою та подружжя виховує спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], тому в інтересах дитини проживати саме з нею. Крім того, відповідач [PERSON] звертався до органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] у його родині, та отримав відповідний висновок щодо недоцільності встановлення місця проживання дитини в сім'ї батька. На підставі наведеного в позові ставиться питання про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю [PERSON], а батькові дитини визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною у вигляді систематичних побачень один раз на тиждень за місцем проживання батька або на його розсуд. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали первісний позов з урахуванням уточнень, наданих 06.04.2017 року. Зустрічний позов Ярмак не визнали. Дали суду пояснення, аналогічні викладеним в позові. Просили первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов не визнали, підтримали зустрічний позов. Дали суду пояснення, які відповідають змісту позову. Просили зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області, просила вирішити питання на розсуд суду у відповідності з діючим законодавством. Разом з цим суду пояснила, що згідно висновку виконавчого органу Торецької міської ради від 29.12.2016 року було вирішено вважати недоцільним встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] у родині батька [PERSON] через відсутність підстав для припинення проживання малолітньої у родині матері [PERSON]. Що стосується позовних вимог про встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю [PERSON], та про встановлення способу участі [PERSON] у вихованні дитини, то з цього приводу служба у справах дітей позбавлена можливість надати висновок, оскільки комісією з питань захисту прав дітей вказані питання не розглядалися у зв'язку з відсутністю таких заяв від сторін по справі, та ненаданням останніми відповідних документів, необхідних для складання таких висновків. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, проаналізувавши показання свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2006 року по 29 червня 2013 року, який розірвано рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.06.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.06.2013 року [PERSON] сплачував аліменти в розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.09.2016 року розмір аліментів на утримання доньки було зменшено до 1\\6 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили і продовжувати до повноліття доньки. Мати та батько неповнолітньої [PERSON] проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх неповнолітня дитина. Згідно довідки комунального підприємства «Торецьккомсервіс» б/н від 31.10.2016 року [PERSON], [INFO] проживає в родині батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON]. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєї матір'ю. Судом встановлено, що батько неповнолітньої [PERSON], має стабільний дохід, має у власності квартиру, яка розташована по [ADDRESS] позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку. Мати неповнолітньої [PERSON] працює палатною медичною сестрою в неврологічному відділенні ЦМЛ м. Торецька, має стабільний заробіток, є власником квартири за адресою: [ADDRESS], в якій створені належні умови для проживання в ній доньки. За психіатричною допомогою до КЛППЗ Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька та наркологічною допомогою до диспансерного наркологічного відділення м. Дзержинська КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Костянтинівки» не зверталась. Підстав, передбачених ч. 2 ст.161 СК України, які могли б бути перешкодою для передачі дітей для проживання комусь з батьків, судом не встановлено. Аналіз наданих сторонами доказів дає суду підстави стверджувати, що батьки малолітніх дітей знаходяться у більш-менш рівних умовах при вирішенні питання щодо місця проживання їх дітей. Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON], яка дружить з сім'єю [PERSON], з моменту розлучення сторін по справі, тобто з 2013 року, [PERSON] весь час знаходилася в сім'ї свого батька [PERSON] баби і діда, а з 2016 року, коли [PERSON] створив свою родину, дівчинка проживає разом з ним та його дружиною і молодшим сином. Дитина постійно відвідує бабу і діда, які також її забезпечують, купують одяг та інші речі необхідні для неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір'ю [PERSON], та, відповідно, бабою неповнолітньої [PERSON]. Зазначила, що після розірвання шлюбу між її сином та відповідачем [PERSON] дитина постійно проживала разом з нею та її сином і чоловіком. Після одруження [PERSON] дитина разом з ним проживає в його сім'ї. Вказала, що батько повністю утримує доньку, купує їй одяг, їжу, інші речі, сплачує витрати пов'язані із вивченням англійської мови. Матір дівчинки участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення аналогічні поясненням [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що є педагогом та займається з [PERSON] англійською мовою понад два роки. Пояснила, що дитина проживає в родині батька та в родині баби та діда, які є батьками [PERSON] Зазначила, що дівчину на заняття приводить постійно батько, інколи баба або дружина [PERSON] Навчання сплачує батько. Крім того, пояснила, що під час проведення занять дитина постійно розповідає про батька та про маленького брата [PERSON]. Зазначила, що мати дитини її вихованням не займається. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] та хрещеною матір'ю [PERSON]. Вказала, що на її думку дитину навмисно налаштовують родичі батька проти рідної матері [PERSON], тому після зимових канікул дівчинка залишилася жити в родині батька. Свідок охарактеризувала дитину як капризну сентиментальну та плаксиву дівчину. Крім того, зазначила, що [PERSON] не зловживає спиртними напоями, працює, а квартира, в якій вона проживає є комфортабельною в ній наявні всі умови для проживання та розвитку дитини. Як встановлено у судовому засіданні, батько дитини [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], до якої дівчинка проявляє теплі почуття, відчуває себе однією сім'єю. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З'ясувавши у присутності психолога думку малолітньої дитини [PERSON], якій на момент розгляду справи виповнилося повних десять років, у судовому засіданні, було встановлено, що вона проживає разом з батьком, його дружиною та маленьким братом [PERSON]. Саме батько повністю забезпечує її всіма необхідними речами та одягом. Дівчина зазначила, що до мами їй ніхто не забороняє ходити, вона сама не виявляє такого бажання, оскільки коли вона приходила до неї, то мама закрила її в квартирі та не дозволила йти на день народження. Крім того, зазначила, що коли вона іноді приходила до мами, то остання в її присутності зловживала алкоголем. Дитина виявила бажання проживати разом з батьком. Згідно результатів психологічного тестування малолітньої [PERSON] за проективною методикою «Малюнок сім'ї», проведеного начальником відділу соціальної роботи, в ході бесіди та розгляду деяких ситуацій було виявлено позитивне відношення дитини до батька та його нової сім'ї. У відповідності до ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно висновку виконавчого органу Торецької міської ради від 29.12.2016 року було вирішено вважати недоцільним встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] у родині батька [PERSON] через відсутність підстав для припинення проживання малолітньої у родині матері [PERSON]. При цьому, батьки дитини позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, за адресами їх проживання створені належні умови для проживання і виховання дитини. Суд не може погодитися із таким висновком, оскільки такий висновок є недостатньо повним та обґрунтованим виходячи з того, що висновок не містить жодного посилання на відповідність чи невідповідність інтересам дитини визначення місця проживання з тим чи іншим із батьків. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На виконання цього, судом у судовому засіданні неодноразово роз'яснювалось сторонам про необхідність подання третьою особою по справі висновку щодо розв'язання спору. Представником третьої особи на запит суду надано відповідь що з приводу позовних вимог про встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю [PERSON], та про встановлення способу участі [PERSON] у вихованні дитини, орган опіки та піклування позбавлений можливості надати висновок, оскільки комісією з питань захисту прав дітей вказані питання не розглядалися у зв'язку з відсутністю таких заяв від сторін по справі, та ненаданням останніми відповідних документів, необхідних для складання таких висновків. Позивач по первісному позову (відповідач по зустрічному позову) та його представник пояснили суду, що вимога зустрічного позову про встановлення способу участі [PERSON] у вихованні дитини є передчасною, і на даний час не має спору щодо цього, оскільки дитина фактично проживає з батьком. Відповідач по первісному позову (позивач по зустрічному позову) та її представник пояснили, що висновок від 29.12.2016 року в якому вирішено вважати недоцільним встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] у родині батька [PERSON] через відсутність підстав для припинення проживання малолітньої у родині матері [PERSON], є достатнім для прийняття судом рішення і відсутня необхідність у наданні висновку щодо доцільності або недоцільності встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] у родині матері. Враховуючи наведене, суд погоджується із доводом представника третьої особи про неможливість подання зазначеного висновку, оскільки дійсно, у зв'язку із відсутністю волевиявлення батьків дитини щодо надання необхідних документів і, як наслідок, фактичним ненаданням цих документів, орган опіки і піклування позбавлений можливості у порядку ст. 19 СК України подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При вирішенні цього спору суд виходить перш за все з інтересів дитини. Так, у судовому засіданні встановлено, що тривалий час, починаючи з грудня 2016 року малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає в родині свого батька [PERSON], за адресою [ADDRESS] разом з дружиною батька [PERSON] та сином [PERSON]. Це підтверджено довідкою б/н від 31.10.2016 року і поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] Також, суд приймає до уваги думку малолітньої дитини [PERSON], якій на момент розгляду справи виповнилося повних десять років, яка у судовому засіданні повідомила, що вона проживає разом з батьком, його дружиною та маленьким братом [PERSON] і виявила бажання проживати разом з батьком, зазначивши про відсутність бажання проживати з мамою. Згідно результатів психологічного тестування малолітньої [PERSON] за проективною методикою «Малюнок сім'ї», проведеного начальником відділу соціальної роботи, в ході бесіди та розгляду деяких ситуацій було виявлено позитивне відношення дитини до батька та його нової сім'ї. Суд критично ставиться до доводів відповідача по первісному позову (позивача по зустрічному позову) та її представника, про те, що така думка дитині нав'язана її батьком і родичами з боку батька, оскільки це не доведено жодними доказами і не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Також суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] в частині того, що на її думку дитину навмисно налаштовують родичі батька проти рідної матері [PERSON], оскільки це є суб'єктивною думкою свідка, яка ґрунтується лише на припущеннях самого свідка. Суд зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів того, що думку малолітньої дитини [PERSON] щодо небажання проживати з мамою, сформовано унаслідок налаштування родичами батька проти рідної матері [PERSON] суду не надано. Відповідно, суд приходить до висновку, що прихильність малолітньої [PERSON] до батька, її бажання проживати з ним і небажання проживати з матір'ю є об'єктивною, добровільною думкою дитини, яка сформована без впливу заінтересованих осіб. Також суд, при ухваленні рішення враховує правову позицію колегії Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 12 липня 2017 року по справі № 6-564цс17, відповідно до якої, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права й інтереси дитини, передбачені конвенцією та декларацією. З огляду на це суд зазначає наступне: За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція). Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини. Враховуючи значну тривалість часу проживання малолітньої дитини [PERSON] у родині свого батька, прихильність дитини до батька, небажання проживати з матір'ю, суд вважає, що доцільним для інтересів дитини буде проживання її у родині батька, оскільки визначення місця проживання дитини у родині матері, у даному випадку, після тривалого проживання з батьком може негативно вплинути на настрій, поведінку і психологічний стан дитини. Кардинальна зміна усталених відношень, звичок, режиму дня, кола спілкування також може спричинити настання негативних наслідків для дитини, що суд визнає як виняткові обставини, які свідчать про неможливість проживання дитини разом із матір'ю. Отже, судом встановлені виняткові обставини, які свідчать про неможливість проживання дитини разом із матір'ю. Також, суд приходить до висновку, що згода малолітньої [PERSON] щодо проживання її разом із батьком [PERSON] відповідає та захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини. Крім того, бездіяльність матері дитини, яка полягає у неналежному сприянні органу опіки та піклування у поданні суду письмового висновку щодо розв'язання спору суд розцінює як відсутність абсолютного інтересу матері у визначенні місця проживання дитини з нею, і як дії, які спрямовані на приховування певних обставин, зокрема, тієї обставини, що дитина фактично не проживає з матір'ю. Крім того, відсутність такого висновку позбавляє суд можливості визнати позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини доведеними. Проаналізувавши ставлення батьків малолітньої [PERSON] до своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про те, що місцем проживання [PERSON], [INFO], необхідно визначити разом із батьком [PERSON]. У зв'язку із цим не підлягають задоволенню позовні вимоги зустрічного позову про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю [PERSON] та про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON]. Вказаний висновок суду узгоджується також із Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2445цс16 від 14.12.2016 року. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з грудня 2016 року малолітня [PERSON], [INFO] проживає разом із своїм батьком [PERSON], у зв'язку з чим необхідно припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] року, які стягуються згідно рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14.09.2016 року з дати набрання рішенням законної сили. На підставі наведеного, первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в інтересах [PERSON] необхідно відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні з позовом до суду позивачем [PERSON], понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1280,00 грн. У зв'язку із задоволенням первісного позову [PERSON] і відмовою у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в інтересах [PERSON], понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню з відповідача в сумі 1280,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, ст.ст.160 161 СК України,

Outcome: approved