Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

В серпні 2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (далі - ТОВ «Фінпром маркет») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., головний державний виконавець Краснокутського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Стародуб Ю.О., в якому просив визнати таким , що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. , зареєстрований в реєстрі за №17041, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 25 050,00 грн. Крім того , просив стягнути з відповідача на його користь сплачені судові витрати . В позові зазначено , що 25.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №17041 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На думку позивача, виконавчий напис є незаконним, оскільки при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом було порушено Закон України «Про нотаріат» , а саме перед відповідачем не було жодних зобов`язань , сума заборгованості не була безспірною , письмову вимогу про усунення порушень позивач не отримав , були порушені порядок та умови вчинення виконавчого напису. У судове засідання позивач не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність, позов підтримав , просив задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , позов визнав , прохав задовольнити позов. Треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та головний державний виконавець Краснокутського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Стародуб Ю.О. до суду не з`явилися , про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином та в установлений законом строк. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі , дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18.07.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» (правонаступником якого є ТОВ «Фінпром маркет») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 005-Р/005626. 25.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №17041 , за яким було запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість за кредитним договором за період з 11.06.2018 року по 25.09.2020 року у загальному розмірі 25 050,00 грн , яка складається із тіла кредиту - 25 000,00 грн та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 50,00 грн . Випискою з рахунку ТОВ «Фінпром маркет» , заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 005-Р /005626 від 18.07.2008 року станом на 25.09.2020 року , складає у сумі 951 870,92 грн . Постановою головного державного виконавця Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Стародуб Ю.О. від 20.07.2021 року, відкрито виконавче провадження ВП №66144479 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 25 050,00 грн . Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як зазначено в п. 34. Постанови ВП ВС від 15 січня 2020 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс 19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Суд позбавлений можливості встановити, чи були надані нотаріусу документи, передбачені переліком документів, за яким проводилось стягнення у безспірному порядку, оскільки відповідачем та приватним нотаріусом не надано такої інформації. Суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вчинення виконавчого напису проведено з порушенням процедури , установленої законом , тому виконавчий напис за №17041 від 25.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. підлягає визнанню таким , що не підлягає виконанню. Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов [PERSON] законний обгрунтований та підлягає задоволенню . Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією про сплату. Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а решта 50 відсотків суми сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Під час звернення до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн та судовий збір у розмірі 454,00 грн за подачу заяви про забезпечення позову , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача , відповідно до вимог ст.142 ЦПК України, а саме 50 відсотків суми сплаченого судового збору, інші 50 відсотків сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету .

Outcome: approved