Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову позивач послалась на те, що вона з відповідачем спільно проживали до 24.02.2019, після чого шлюбні відносини фактично були припинені. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вона вважає, що подальше подружнє життя неможливе і єдиним розумним виходом є розірвання шлюбу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2020 підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 16.04.2020. Позивач в судове засідання не прибула, проте направила заяву з проханням розглянути справу без її участі. Відповідач був повідомлений про дату час та місце проведення судового засідання, проте в судове засідання не прибув і причин неявки не повідомив. Не використав свого права подати відзив на позовну заяву. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ст. 223 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.04.2005 сторони зареєстрували шлюбу (а.с. 9). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 3,4). Сторони не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, як зазначила позивач з 24.02.2019. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження шлюбу. Позивач стверджує, що подальше подружня життя неможливе. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з вимогами ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з вимогами ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження шлюбу з урахуванням взаємних відносин позивача та відповідача неможливе і суперечить інтересам позивача, сторони не здійснили дій для примирення та збереження шлюбу, вони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, та проживають окремо, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved