Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, пояснивши, що 29.12.2005 року ним було придбано автомобіль «Шевролет Такума», 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]. 01.08.2006 року позивач надав нотаріально посвідчену довіреність на право експлуатації та розпорядження даним автомобілем своїм донці [PERSON] та зятю [PERSON], після чого останній користувався автомобілем. В грудні 2012 р. [PERSON] залишив даний автомобіль [PERSON] як гарантію виконання грошового зобовязання, однак жодних письмових договір з ним при цьому не укладав. Після того автомобіль незаконним шляхом було знято з обліку невідомою особою і через торгівельну організацію ТзОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ» продано [PERSON], яка 28.01.2014 р. продала даний автомобіль [PERSON], яка повертати автомобіль добровільного не погоджується. Тому позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним договір комісії автомобіля «Шевролет Такума», 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н ВХ 2129АЕ, укладений між [PERSON] та ТзОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ», від 16.08.2013 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, на підставі якого було видано довідку-рахунок серії ААВ № 396487 про придбання цього автомобіля [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль та витребувати його від [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять задовольнити в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що інших довіреностей на спірний автомобіль, окрім довіреності на доньку та зятя, позивач не видавав, передоручення не було, майно вибуло зі сфери його володіння поза його волею, будь-яких коштів за правочином він не отримував. Про відчуження автомобіля дізнався орієнтовно в жовтні 2014 року, до того був впевнений, що автомобіль знаходиться в боксі в м. Хмельницький. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись неодноразово в установленому законом порядку, в судове засідання не зявились. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Встановлено, що за договором купівлі-продажу від 29.12.2005 року, копія котрого наявна у справі, ТзОВ «Престиж-Авто» зобовязалось замовити, доставити та передати у власність [PERSON], який зобовязався оплатити та прийняти автомобіль марки «CHEVROLET Tacuma». 30.12.2005 року за позивачем було зареєстровано право власності на придбаний ним автомобіль «CHEVROLET Tacuma», 2004 року випуску, номер кузова KLAUF75ZE4К032489, д/н [NUMBER], що підтверджується наявною у справі копією про реєстрацію транспортного засобу на імя позивача. 1.08.2006 року позивач видав нотаріально посвідчену довіреність [PERSON] та [PERSON] бути його представниками з питань експлуатації та (або) розпорядження належним йому автомобілем «CHEVROLET Tacuma», 2004 року випуску, номер кузова KLAUF75ZE4К032489, д/н [NUMBER], - строком на 50 років, до 1.08.2056 року з правом передоручення. 21.05.2013 року спірний автомобіль було знято з обліку для реалізації за заявою, підписаною від імені [PERSON], однак належність підпису на вказаній заяві саме йому спростована висновком експерта від 10.03.2015 року № 280, копія котрого наявна у справі. Згідно ч. 1 ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. 16.08.2013 року ТзОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ» було видано довідку-рахунок серії ААВ № 396487 на імя [PERSON] про продаж і видачу їй вказаного автомобіля. Зазначена довідка, а також наявна у справі копія книги реєстрації договорів ТзОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ» із записом про продавця [PERSON] в особі [PERSON] та про покупця [PERSON] свідчать про укладення відповідного договору комісії між [PERSON] та ТзОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ». Разом з тим, позивач як особисто, так і через представника не передавав спірного автомобіля для продажу, про що свідчить, зокрема, наявна в матеріалах справи копія паспорта на імя [PERSON] з реквізитами, зазначеними в книзі реєстрації договорів ТзОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ», який, однак, [PERSON] насправді не видавався і її дійсному паспорту не відповідає. Зазначені обставини підтверджуються копією паспорта [PERSON] серії НА № 000265, виданого Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області 23.09.1995 року, копією паспорта на імя [PERSON] серії НА № 558158, виданого Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області 22.07.1997 року, повідомленнями МВ УДМС України в Хмельницькій області від 11.01.2016 року за вих. № 40/64 та УДМС України в Хмельницькій області від 14.01.2016 року за вих. № 03/550, копією форми № 1 з відомостями щодо заміни паспорта серії НА № 558158 від 23.01.1998 року, витягом з книги Ф-2 обліку надходження бланків паспортів і видачі їх громадянам за період з 10.06.1995 року по 16.12.1995 року (запис № 265 за 23.09.1995 року), а також додатково паспортом [PERSON] серії На № 002780, виданого Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області 9.09.1995 року. 5.09.2013 право власності на спірний автомобіль було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на її імя серії САТ 272723. При цьому реєстраційний номер автомобіля змінено на ВК5691ВІ. 28.01.2014 року автомобіля знову було знято з обліку для реалізації і того ж дня відчужено [PERSON], за котрою він до даного часу залишається зареєстрованим. Реалізація відбулась за довідкою-рахунком від 28.01.2014 року, виданою ТОВ «МВП Груп», серії ВІА № 326879, копія котрого міститься у справі. Вище викладені обставини додатково підтверджуються наявними у справі матеріалами УДАІ УМВС України в Хмельницькій області з бази даних щодо зняття з обліку та постановки на облік спірного автомобіля. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Як встановлено з досліджених судом доказів по справі, ані позивач, ані уповноважені ним повірені за нотаріально посвідченою довіреністю не відчужували в установленому законом порядку спірного транспортного засобу [PERSON] Також ані позивач, ані повірені не передавали автомобіля на комісію та не укладали відповідного договору комісії. Згідно ст. 658 ЦК України, право на продаж майна, крім власників примусового продажу, належить власнику. Таким чином, перший з оспорюваних правочинів договір комісії від 16.08.2013 року підлягає визнанню недійсним як такий, що в момент його вчинення не відповідав ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме суперечив вимогам ст. 658 ЦК України. Отже, [PERSON], а після неї і [PERSON] набули майно за відсутності належної правової підстави. Як було розяснено в абз. 2, 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи вище наведені обставини справи, встановлені в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль вибув із володіння повірених позивача не з їхньої (позивача та зазначених в довіреності від його імені [PERSON], [PERSON]М.) волі іншим шляхом в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. За таких обставин в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля слід відмовити, натомість задовольнивши позовну вимогу про витребування від [PERSON] на користь позивача спірного автомобіля. [PERSON] не визнає права власності позивача на даний автомобіль, про що свідчить подання нею позову про визнання за нею права власності на нього до Рівненського міського суду. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин підлягає до задоволення і позовна вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на належний йому автомобіль «CHEVROLET Tacuma», 2004 року випуску, номер кузова KLAUF75ZE4К032489. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах №№ 6-25цс12 від 25.04.2012 року, 6-107цс12 від 7.11.2012 року, 6-136цс12 від 21.11.2012 року, 6-95цс13 від 18.09.2013 року та 6-140цс14 від 17.12.2014 року. Судові витрати у справі підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог та з врахуванням часткової оплати його позивачем з відстроченням сплати іншої частини, яка на момент ухвалення рішення залишилась не сплаченою. На підставі зазначеного та

Outcome: partial