Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В суд з позовом звернулась [PERSON] і просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 7464,48 грн. та відшкодувати їй моральну шкоду, стягнувши з відповідача 20000,00 грн. Позивач в судовому засіданні мотивувала свої вимоги тим, що 03.03.2011 року її було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу кадрів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області за ініціативою власника. Не погодившись з таким рішенням [PERSON] звернулась до суду, рішенням якого 10.12.2012 року її було поновлено на вказаній посаді. При цьому, як вважає позивач, її робочий рік для розрахунку відпускних починається з 01 листопаду календарного року, так як на роботу позивача було прийнято 01.11.2000 року. Після поновлення на роботі [PERSON] звернулась в березні 2013 року з заявою про надання їй щорічної відпустки за 2012-2013 рік, яка була їй надана 25.03.2013 року у розмірі 37 календарних днів. 17.06.2013 року позивач звільнилась за власним бажанням і їй було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки із розрахунку 47 календарних днів за 2011-2012 роки (час вимушеного прогулу) та фактично відпрацьований час у 2013 році, однак позивач вважає, що Управління повинно було нарахувати їй компенсацію за 61 день невикористаної відпустки, і сума компенсації за недораховані 14 днів складає 7464,48 грн. Твердження позивача будується на тому, що розрахунковий період береться з березня 2011 року по листопад 2011 року (8 місяців), з листопаду 2011 року по листопад 2012 року (12 місяців) та з листопаду 2012 року по листопад 2013 року (12 місяців), тобто 2 роки 8 місяців, з вирахуванням наданої відпустки за рік складає - 1 рік 8 місяців = 61 календарний день відпустки. Такі дії відповідача, як вважає позивач, спричинили їй моральні страждання, суму відшкодування яких вона оцінює в 20000,00 грн. Позивач та її представник по довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач не згодився з позовом [PERSON] та звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Управління за зворотною вимогою гроші у сумі 33002,54 грн., які відповідають розміру податку, який був сплачений управлінням за [PERSON] до податкового органу за рахунок управління. Представники позивача по довіреності [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, вважає позов [PERSON] та зустрічний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області не обґрунтованими, не доказаними і такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з таких обставин. [PERSON] 03.03.2011 року було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу кадрів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області за ініціативою власника. Не погодившись з даним рішенням [PERSON] звернулась до суду, рішенням якого 10.12.2012 року її було поновлено на вказаній посаді. Після поновлення на роботі [PERSON] звернулась в березні 2013 року з заявою про надання їй щорічної відпустки за 2012-2013 рік, яка була їй надана 25.03.2013 року у розмірі 37 календарних днів (30 днів тривалість щорічної відпустки + 7 днів додаткової відпустки згідно колективного договору у зв'язку з тим, що вона є інвалідом 2 групи). 17.06.2013 року позивач звільнилась за власним бажанням і їй було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки із розрахунку 47 календарних днів за 2011-2012 роки (час вимушеного прогулу) та фактично відпрацьований час у 2013 році, однак позивач вважає, що Управління повинно було нарахувати їй компенсацію за 61 день невикористаної відпустки, і сума компенсації за недораховані 14 днів складає 7464,48 грн., у зв'язку з тим, що в 2013 року повинен був братися до уваги не фактично відпрацьований час до 17.06.2013 року, а час, яким закінчується календарний рік, який дає право на відпустку, тобто до 01.11.2013 року. Відповідно до п.п.1, 2 ст.9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (ст. 6 Закону), зараховується час фактичної роботи протягом робочого року, за який надається відпустка; час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням). Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд знаходить, що [PERSON], після її поновлення на роботі фактично відпрацювала в 2013 році до 17 червня, а тому її твердження про розрахунок часу, який дає право на відпустку, до листопада 2013 року не відповідає вимогам закону. Таким чином суд робить висновок, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області в своєму наказі №21-к від 17.06.2013 року про виплату [PERSON] компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки із розрахунку 47 календарних днів за 2011-2012 роки (час вимушеного прогулу) та фактично відпрацьований час у 2013 році в сумі 12937,26 грн. порушення норм закону не допустило, а тому у задоволенні вимог [PERSON] про виплату компенсації за невикористану відпустку у розмірі 7464,48 грн. та відшкодування моральної шкоди має бути відмовлено. Що стосується зустрічних позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області, то суд знаходить, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 163414,40 грн. стягнута з Управління на користь [PERSON] відповідно до рішення суду, яке є чинним, а тому посилання на застосування ст. 544 ЦК України, ст.ст. 167,168 Податкового кодексу України та на положення Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» є безпідставним. Таким чином, суд знаходить, що у задоволенні зустрічних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області має бути відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed