Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

До Вінницького міського суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивовано тим, що 24 липня 2015 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у якому є спільна дитина донька [PERSON], [INFO]. Після народження дитини подружжя фактично проживає окремо. Неповнолітня дитина постійно проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обовязки, передбачені ст. 180 СК України, щодо утримання дитини. Кошти надає нерегулярно, в недостатньому розмірі та лише після неодноразових до нього звернень. Вищевикладене і стало підставою для звернення позивача до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу платника щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 01 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2018 року відповідач отримав копію ухвали від 01 жовтня 2018 року, позовну заяву та додані до неї документи. Позивачем було отримано 04 жовтня 2018 року копію ухвали від 01 жовтня 2018 року (а.с. 21-22). У строк визначений судом ухвалою від 01 жовтня 2018 року відповідачем відзив не надано. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищенаведене та положення ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 164156, виданого 24 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано 24 липня 2015 року, актовий запис № 1834. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. (а.с.3) Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 339203, виданого 04 травня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками дитини [PERSON], [INFO], записані: батько [PERSON], Сімейним кодексом України\~визначено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 180 СК України). Згідно з ч. 2\~ст. 141 СК України проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно наданої позивачем довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію, неповнолітня дитина зареєстрована та проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 9) Користуючись правом вибору способу стягнення аліментів (ч.3 ст. 181 СК України), позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача. Визначаючи у позовній заяві розмір аліментів, позивачем було враховано наявність аліментних зобовязань щодо іншої дитини відповідача від попереднього шлюбу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1\~ст. 183 СК України).\~ Згідно з ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; стану здоров'я дитини; відсутності/наявності у платника аліментів непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в звязку з неможливістю їх самостійного надання до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 01 жовтня 2018 року було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Отже, в даному випадку процесуальні дії могли бути вчинені до 01.11.2018 (включно). Однак, жодна із сторін по справі не скористалась своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Згідно з\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини\~10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Таким чином, враховуючи положення ч. 2\~ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Суд вважає, що є достатні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO], оскільки відповідач зобовязаний та може надавати щомісячне утримання дитині, в розмірі 1/6 частки від свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що позивач із позовом про стягнення аліментів звернулася до суду 24.07.2018, що під час ухвалення даного судового рішення прийнято судом до уваги. (а.с. 11) Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1\~ст. 155 СК України. Згідно з\~ст. 179 СК України\~аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов'язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до\~Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених\~Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1\~ст. 192 СК України. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також положення\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що у звязку із зверненням до суду з даним позовом, позивач сплатила адвокату [PERSON]Є «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про стягнення аліментів» 500, 00 гривень, що підтверджується договором-квитанцією № 342 від 23 липня 2018 року, наданим разом із позовом. (а.с. 6) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 48, виданим 16.12.1993 року. Таким чином,\~судом встановлено\~документальне підтвердження\~понесення позивачем витрат на правничу\~допомогув\~сумі 500,\~00\~гривень та\~співмірність розміру\~витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Відповідачем не доведено неспівмірності витрат. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 500, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved