Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння а саме квартиру [ADDRESS], що в м. Житомирі. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказав, що спірна квартира була придбана ним на підставі договору купівлі-продажу 10.02.2001 р., який він ніколи не втрачав. Стверджує також, що користувався квартирою тривалий час, однак у вересні 2017 р. він дізнався про те, що його квартира [ADDRESS], що в м. Житомирі належить іншій особі відповідачу по справі, [PERSON]. Довіреність від 19.07.2017 р. він ніколи та нікому не давав та не підписував її. До приватного нотаріуса [PERSON] ніколи не звертався. Підпис на довіреності йому не належить, а відтак спірна квартира вибула із його володіння поза його волею. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що спірна квартира не перебуває у володінні відповідача по справі, оскільки останній не має до неї доступу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовну заяву про витребування майна із чужого незаконного володіння підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи та дослідивши матеріали справи та подані докази, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу квартири від 10.02.2001 р. [PERSON] продала а [PERSON], 05.06.1973 р. н. купив квартиру [ADDRESS], що в м. Житомирі. Договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 282. (а. с. 5). Зі змісту довіреності від 19.07.2017 р. на імя [PERSON], 14 липня 1990 р. н. була видана довіреність від імені [PERSON], 05 червня 1973 р. н. яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] на право розпорядження майном, в тому числі і спірною квартирою № 15 по вул. Л. Українки, 2, що в м. Житомирі. (а. с. 7). Заявою від 16.08.2017 р., яка була складена та нотаріально посвідчена приватним нотаріусом [PERSON], була надана письмова згода дружиною позивача, [PERSON], 1977 р. н. на право розпорядження спірною квартирою №15 по вул. Л. Українки, 2, що в м. Житомирі. (а. с. 6). 16.08.2017 р. був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON], в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі довіреності від 19.07.2017 р. за реєстровим №1010. Право власності позивача посвідчувалося при цьому відповідним дублікатом договору купівлі-продажу від 10.02.2001 року, виданим Житомирським обласним державним нотаріальним архівом 21.07.2017 р. 02.09.2017 р. приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON], 24 грудня 1985 р. н. та [PERSON], 23 червня 1993 р. н. Право власності зареєстровано в реєстрі за № 15327. (а. с. 13-14). 29.09.2017 р. за зверненням [PERSON] були внесені відповідні відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 120170600200005196. (а. с. 10). В межах кримінального провадження № 120170600200005196 був складений висновок експерта від 19.12.2017 р. за №1/1934, згідно до якого підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» на довіреності від 19.07.2017 р. виконаний не ним, а іншою особою. Рукописний текст «[PERSON]О.» у графі «ПІДПИС» на довіреності від 19.07.2017 р. виконаний не ним, а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] після друкованого тексту «ПІДПИС» на нотаріально посвідченій заяві від 15.08.2017 р. виконаний не [PERSON], а іншою особою. Рукописний текст «[PERSON]Г.» у графі «ПІДПИС» на нотаріально посвідченій заяві від 15.08.2017 р. виконаний не [PERSON], а іншою особою. (а. с. 48-58). Суд враховує також відповідь Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 02.11.2017 р., відповідно до змісту якої скаргу [PERSON] було визнано обґрунтованою, а приватну нотаріальну діяльність [PERSON] було зупинено в період з 06.11.2017 року по 10.11.2017 року. Підставою для такого рішення стала недійсність паспорта [PERSON] дружини позивача по справі через відсутність в ньому вклеєної фотокартки при досягненні його власником 25-річного віку. (а. с. 42-44). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] «а» кв. 1 з 28.06.2003 р. по теперішній час. Власником квартири [ADDRESS], що в м. Житомирі ніколи не була і не мала коштів на її придбання. На прохання її знаймого [PERSON] вона вирішила посприяти, за відповідну плату, в переоформлені спірної квартири на кінцевого набувача, яким виступив [PERSON] Позивача [PERSON] та його дружиною [PERSON] вона ніколи не бачила та не була знайома. Враховуючи характер спірних правовідносин, зміст заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що даний спір пов'язаний із захистом права власності. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. (Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у справі № 6-3090цс16). Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст.387, 388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Суд критично ставиться до аргументації представника відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту свого порушеного права, зокрема, щодо обовязкового попереднього визнання недійсним останнього договору купівлі-продажу від 02.09.2017 р. спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] Суд зазначає, що немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Суд також критично відноситься до доводів представника відповідача в частині того, що суд не може визнати належними та допустимими доказами висновок експерта від 19.12.2017 р. за №1/1934 та відповідь Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 02.11.2017 р. як докази, які підтверджують, що спірна квартира [ADDRESS], що в м. Житомирі вибула із володіння власника [PERSON] поза його волею. Інших доказів на спростування даних обставин суду надано не було. Отже, оцінивши всі надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем доведений факт належності йому спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу 10.02.2001 р., який був оглянутий в суді, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та вважає що він підлягає задовольнню.

Outcome: approved