Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є здоровим та працездатним, офіційно не працює, однак має мінливі, періодичні доходи та ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка знаходиться на її утриманні. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач у письмовій заяві просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] /а.с.8/, яка знаходиться на утриманні позивача ( а.с. 6). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Як встановлено судом, відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не достатньо приймає участі в утриманні своєї неповнолітньої доньки, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам самої дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Також, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн..

Outcome: approved