Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові позивач зазначила про те, що з 27.09.2008 року перебувала у шлюб з відповідачем, який 27.08.2014 року було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Відповідач ще під час шлюбу не допомагав позивачу в утримані та вихованні їх дитини належним чином, що стало однією із причин припинення шлюбу. При розірванні шлюбу [PERSON] обіцяв добровільно надавати кошти на утримання сина, але не виконує цього. Тому, з метою уникнення непорозумінь з відповідачем з приводу його участі в утримані дитини [PERSON] вирішила звернутись до суду з цим позовом. [PERSON] є фізично здоровою людиною працездатного віку. Він має постійну роботу і достатній дохід. Житлом відповідач забезпечений. Тобто, [PERSON] може утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що і зобов'язаний роботи відповідно до чинного сімейного законодавства. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, почавши стягнення з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2014 року, яке набрало законної сили 09.09.2014 року, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], розірвано. (а.с. 4) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 5) Відповідно до довідки № 572, виданої 19.02.2015 року ЖЕК «№ 5», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO] (мати) та [PERSON], [INFO] (син). (а.с. 6) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2014 року розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Частиною 1 ст. 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом при визначенні аліментів враховано положення ч. 1 ст. 182 СК України. Разом з тим, на час прийняття рішення суду невідомі відомості щодо відповідача, його дійсне матеріальне становище, відсутність (наявність) у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази та врахувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства, суд дійшов до переконання в тому, що відповідач зобов'язаний та може надавати щомісячне утримання на неповнолітнього сина в розмірі ? частини від усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно квитанції № 105 від 12.03.2015 року позивачем було сплачено адвокату Павловій В.Є. 300, 00 гривень за оформлення позовної заяви про стягнення аліментів. (а.с. 7) Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, останній згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави в сумі 243, 60 гривень, а також стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 300, 00 гривень згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved