Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 14.05.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів (а.с. 1-28) разом з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2019 р. про передачу справу за підсудністю (а.с. 33-34), в якій Позивач просить суд: зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2009 р. на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та стягувати їх у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що за названим рішенням суду він виплачує на користь Відповідача аліменти на утримання їх сина, 2008 р.н., у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2009 р. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Проте такий розмір аліментів приводить його в скрутне матеріальне становище, оскільки у нього народилася друга дитина у новому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, на його утриманні перебуває дружина, та батьки, які всі є інвалідами 3 групи. Його середній місячний дохід складає 3 350 грн. Після усунення Позивачем недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 27.05.2019 р. (а.с. 44-75) ухвалою суду від 10.06.2019 р. відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 12.08.2019 р. (а.с. 76-77); ухвалою суду від 12.08.2019 р. закрито підготовче провадження, встановлено сторонам строки подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь, справу призначено до розгляду по суті на 11.09.2019 р. (а.с. 122-123). У судовому засіданні 11.09.2019 р. Позивач свою позовну вимогу підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у його позовній заяві (а.с. 1-2, 49-50) та відповіді на відзив (а.с. 126-127). Додатково пояснив, що на фотографіях, поданих Відповідачем до суду, дійсно, він та його нова сім`я, він, дійсно, двічі відпочивав за кордоном (Дубаї), але поїздку оплачувала сестра його дружини, а не він. Відповідач у судовому засіданні 11.09.2019 р. проти задоволення позовної вимоги заперечила з підстав, викладених нею у відзиві на позов (а.с. 83-87) та запереченнях на відповідь (а.с. 143-147), просила у задоволенні позову відмовити. Додатково надала пояснення щодо обставин народження їх спільної з Позивачем дитини, встановлення цій малолітньої дитині захворювання, а також про несвоєчасність сплати Позивачем аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. За наявними письмовими матеріалами цієї справи судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.01.2009 р. виконкомом Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 01 (а.с. 12, 60, 108). За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2009 р. (справа № 2-4607/2009) з [PERSON] , [INFO] (Позивач), на користь [PERSON] , [INFO] (Відповідач), стягуються аліменти на утримання названого вище сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.04.2009 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-15, 62). Наведені обставини визнаються учасниками справи та встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, відтак не підлягають доказуванню (частини перша, четверта статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Пояснення обох сторін та надані ними суду на їх підтвердження докази щодо належного виконання Позивачем зазначеного рішення суду та сплати аліментів, наявності у нього та/або відсутності заборгованості зі сплати цих аліментів суд не бере до уваги на підставі частини четвертої статті 77 ЦПК України як такі, що не стосуються предмета доказування, оскільки не є обставинами, що впливають на наявність визначених статтею 192 Сімейного кодексу України (далі - СК України) підстав для зміни розміру аліментів. Так, відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи наведені Позивачем обставини на підтвердження позовної вимоги про зменшення розміру аліментів, що з нього стягуються, суд виходить з такого. Як вказано Позивачем у позові, його середній місячний доход складає 3 350 грн. (а.с. 1, 49), відтак суд виходить з того, що 1/4 частина від цієї суми складає 837,5 грн., що є меншим, ніж Позивач просить суд встановити до стягнення - 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що за станом на тепер складає 1 059 грн. (50 % від 2 118 грн.) згідно з розмірами прожиткового мінімуму, визначеними статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік». Отже, зважаючи на наведений розрахунок, у разі задоволення позову про зменшення розміру аліментів, розмір аліментів навпаки буде збільшено, а не зменшено. З огляду на це суд вважає, що Позивач, звертаючись до суду, не надав суду даних щодо його реального доходу, що відповідав би змісту та сенсу його позовної вимоги про зменшення аліментів. Стосовно посилання Позивача на наявність інвалідності його батьків як на підставу зменшення розміру аліментів, суд виходить з такого. Мати Позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16, 63), є інвалідом третьої групи (загальне захворювання, протипоказана важка фізична праця), що підтверджено, копіями довідки МСЕК (а.с. 18, 65) та посвідчення пенсії по інвалідності (на час призначення - першої групи), останнє видане 08.09.2003 р. (а.с. 19, 66). Батько Позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с. 20, 67), є інвалідом третьої групи (захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС, протипоказана праця із значним фізичним навантаженням), що підтверджено, копіями довідки МСЕК (а.с. 22, 68) та посвідчення пенсії по інвалідності, останнє видане 22.12.2004 р. (а.с. 23, 69). Отже, наведені обставини щодо інвалідності матері Позивача (з 2003 року) та батька (з 2004 року) вже існували на час ухвалення у 2009 році зазначеного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2009 р. про стягнення з Позивача аліментів, розмір яких він тепер просить зменшити. Відтак, на переконання суду, ці обставини не можуть бути доказами погіршення матеріального стану Позивача (аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 р. у справі № 760/11934/16-ц, провадження № 61-28152св18). Разом з тим, судом становлено, що Позивач 30.07.2011 р. уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 53), що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.07.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 914 (а.с. 10, 58), яка є інвалідом третьої групи (захворювання, пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС, протипоказана праця зі значним фізичним навантаженням), що підтверджено, зокрема, копією довідки МСЕК (а.с. 6, 54). У цьому шлюбі в Позивача народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.06.2012 р. Виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 03 (а.с. 13, 61), який має захворювання згідно з наданою суду копією консультативного висновку спеціаліста від 25.02.2019 р. (а.с. 139). У той же час Відповідач так само як і Позивач уклала другий шлюб зі [PERSON] , [INFO] (а.с. 110), який є інвалідом третьої групи (загальне захворювання, може працювати в звичайних виробничих умовах слюсарем), що підтверджено копією довідки МСЕК (а.с. 112); від шлюбу має другу дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.11.2011 р. Виконавчим комітетом Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 7 (а.с. 7). До того ж мати Відповідача - [PERSON] , [INFO] (а.с. 113), є інвалідом третьої групи з 01.08.2013 р. (загальне захворювання, може працювати в звичайних умовах), що підтверджено копією довідки МСЕК (а.с. 116); батько - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.06.2008 р. Виконкомом Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 12(а.с. 118). Крім того суд бере до уваги, що спільна дитина сторін - [PERSON] , на утримання якого з Позивача стягуються аліменти, має захворювання і потребує лікування, що підтверджено копією консультативного висновку спеціаліста від 21.08.2019 р. (а.с. 155) та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, так само як і наведені вище родинні зв`язки сторін, а відтак є обставинами, що не підлягають доказуванню (частина перша статті 82 ЦПК України). Таким чином, судом встановлено, що подружжя кожної сторони є інвалідом третьої групи, а народжені в них у другому шлюбі діти - мають певні захворювання і потребують лікування, так само як і спільна дитина сторін ( [PERSON] ), яка, як вказано самими сторонами в усних поясненнях під час судового засідання, має захворювання від її народження у грудні 2008 року, Позивач же залишив цю сім`ю й вже з квітня 2009 року мав сплачувати аліменти на цю дитину. Водночас суд виходить з того, що сторонами не доведено суду належними і допустимими доказами того, яким чином впливають наведені обставини на матеріальний стан сторін, що у свою чергу впливає на визначення розміру аліментів. Аналогічно суд не бере до уваги обставини щодо перебування Позивача на відпочинку за кордоном, що доведено фотографіями (а.с. 91-105) та інформацією Державної прикордонної служби України від 21.08.2019 р. (а.с. 156) через відмінність показань сторін стосовно джерел оплати такого відпочинку Позивача (з його особистих доходів чи інших осіб). Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 СК України). Згаданою Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, зокрема і судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (стаття 3). Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені частиною першою статті 182 СК України. Разом з тим, протягом 2017-2018 років Україною прийнято низку законодавчих актів щодо посилення захисту права дитини на належне утримання та відповідне вдосконалення порядку стягнення аліментів, підвищивши тим самим державні гарантії і соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Так, Законом України від 17.05.2017 р. № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» викладено в новій редакції частину третю статті 181 СК України, яка передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, з наведеної законодавчої норми вбачається, що суд визначає та змінює спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) за вибором саме того з батьків, з ким проживає дитина, та одержувача аліментів. Як вбачається зі змісту позову та встановлених судом обставин, з Позивача стягуються аліменти у частці від його доходу, а він просить стягувати їх у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто у твердій грошовій сумі, тим самим фактично просить змінити не розмір аліментів, а спосіб їх стягнення, про що суд згідно з наведеними нормами СК України може вирішувати питання лише за позовом Відповідача як одержувача цих аліментів та особи, з якою проживає дитина. Зважаючи на усе наведене та враховуючи, що позовна вимога Позивача не ґрунтується на приписах статті 192 СК України, оскільки він просить змінити спосіб (а не розмір) аліментів, не доведення ним належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається як на підставу для зменшення розміру аліментів (погіршення його матеріального стану), беручи до уваги, що Відповідач має також складне матеріальне становище з огляду на наявність у неї аналогічних проблем як і у Позивача, що пов`язані з інвалідністю близьких осіб та хворобою дітей, а розмір аліментів, що стягується з Позивача (1/4 частка доходу) відповідає визначеному у законах розміру аліментів на одну неповнолітню дитину, що може бути стягнутий навіть безспірно в наказному провадженні (частина п`ята статті 183 Сімейного кодексу України, пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України), тому суд за таких обставин вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати у разі відмови в позові покладаються на Позивача (частина перша, пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України), відтак не підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідно до статей 150, 180-184, 192 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed