Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації звернулося до суду з позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] повернути Головному управлінню праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації автомобіль «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, кузов [NUMBER], двигун № [NUMBER], колір FD6664, який залишився після смерті інваліда ВВВ - [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON], як інвалід 2 групи Великої Вітчизняної Війни перебувала на обліку у Головному управлінні праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації для забезпечення автомобілем зі звичайним керуванням. 12.01.2007 року [PERSON] на пільгових умовах за 7% вартості, на підставі заяви отримала автомобіль «Таврія», ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, кузов [NUMBER], двигун № [NUMBER], колір FD6664 через ВАТ «Харків Авто», який зобов'язалася зберігати як державну власність, яка не підлягає продажу або передачі іншим особам. Відповідно до заяви [PERSON] просила забезпечити її автомобілем на встановлений 10-річний строк експлуатації, з правом керування племінником - [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті [PERSON] з нею проживав та був зареєстрований її племінник - [PERSON]. Відповідно до п.16 Поряду забезпечення інвалідів автомобілями затвердженого постановою КМУ №999 від 19 липня 2006 зі змінами, який діяв на момент смерті [PERSON], члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль , строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. Станом на 01.08.2012 року відповідачем оплата вартості автомобіля з урахуванням зношення не здійснено та до Головного управління праці автомобіль не повернутий. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати позов за відсутності представника позивача, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, надав суду свої письмові пояснення, в яких проти позову заперечував, посилаючись на те, що в листопаді 2009 року він звернувся до ГУ праці і соціального захисту населення із заявою про викуп автомобіля і йому була надана довідка-рахунок із зазначенням залишкової вартості автомобіля, інші документи не надавались, не було повідомлено куди слід перерахувати кошти, було відсутнє рішення про згоду на викуп. Пізніше він неодноразово усно та письмово звертався із заявами до Управління праці з проханням повідомити йому розрахунковий рахунок, на який слід перерахувати кошти за автомобіль, але відповідь так і не отримав. Таким чином вважає, що саме з вини позивача не зміг реалізувати своє право на викуп автомобіля. Суд, дослідивши надані у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.01.2007 року [PERSON] як інвалід війни другої групи була забезпечена головним управлінням автомобілем Таврія - на пільгових умовах - за 7% вартості /копія повідомлення про забезпечення автомобілем - а.с.7; копія видаткової накладної - а.с.9; копія реєстру виданих автомобілів - а.с.10/. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] є членом родини інваліда, який проживав та був зареєстрований разом з [PERSON] на момент її смерті. Відповідно до п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями в редакції, що діяла на момент смерті [PERSON], члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. В подальшому до п.16 вказаного Порядку буди внесені зміни, відповідно до яких члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, до даних правовідносин підлягає застосуванню та редакція п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, яка діяла на момент смерті [PERSON] і якою не був встановлений шестимісячний строк сплати вартості автомобіля, однак при цьому слід зазначити наступне. 23.11.2009 року Головним управлінням праці та соціального захисту ХОДА за заявою [PERSON] буда видана довідка-рахунок із зазначенням залишкової вартості автомобіля Таврія для сплати. Враховуючи, що відповідно до положень Порядку забезпечення інвалідів автомобілями в редакції, що застосовується, не був встановлений конкретний термін для оплати залишкової вартості автомобіля, слід вважати, що оплата мала бути здійснена протягом розумного строку. Поняття «розумний строк» є оціночним, однак його можно визначити як строк, достатній для вчинення певних дій, в даному випадку - дій по сплаті залишкової вартості автомобіля. З моменту смерті [PERSON] у серпні 2009 року та отримання відповідачем довідки-рахунку на сплату залишкової вартості автомобіля у листопаді 2009 року і до подання Головним управлінням праці в серпні 2012 року цивільного позову до [PERSON] про повернення автомобіля, тобто протягом майже трьох років, останній залишкову вартість автомобіля не сплатив, дії Управління праці не оскаржував. Відповідно до положень ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.3 чт.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У вересні 2012 року відповідач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Управління праці по відмові у наданні дозволу на виплату залишкової вартості автомобіля. Постановою Богодухівського районного суду від 31.03.2014 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Ухвалою від 20.05.2014 року колегією суддів Харківського апеляційного адміністративного суду зазначена постанова залишена без змін. Крім того, ухвалою Богодухівського районного суду від 30.12.2014 року була залишена без задоволення заява [PERSON] про перегляд постанови Богодухівського районного суду від 31.03.2014 року. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління праці та соціального захисту населення знайшли своє підтвердження, в той час як відповідачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень. Крім того з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved