Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.02.2007 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії [PERSON], він автоматично пролонгується на такий же термін. Враховуючи те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 30.09.2015 року має заборгованість 22744,85 грн., яка складається з наступного: 4935,81 грн. заборгованість за кредитом; 12300,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3948,80 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1059,28 грн. - штраф (процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 22744 грн. 85 коп. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22744 грн. 85 коп. за кредитним договором №б/н від 26.02.2007 року та судові витрати в розмірі 1218,00 грн. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк», за довіреністю [PERSON] (а.с.14), надав до суду заяву в якій позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.47-48), наполягає на їх задоволенні та надав клопотання в якому просить справу розглянути у відсутності представника (а.с.18). Відповідач [PERSON] надала до суду письмову заяву (а.с.39-40) в якій задоволення позову заперечує з посиланням на пропуск строку позовної давності та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності, зазначивши, що позивач звернувся до суду з позовом 03.11.2015 року, а останній платіж нею був здійснений 26.01.2009 року, тому строк позовної давності сплив. Просить суд розглянути справу у її відсутності (а.с.38). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.4-6) вбачається, що відповідач станом на 30.09.2015 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 22744,85 грн., яка складається з наступного: 4935,81 грн. заборгованість за кредитом; 12300,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3948,80 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1059,28 грн. - штраф (процентна складова). Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем в сумі 0,86 грн. здійснено 02.02.2009 року. - Із копії заяви позичальника №б/н від 26.02.2007 року (а.с.7) вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит в національній валюті в розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.30) вбачається, що [PERSON] народилася 26.11.1961 року в с.Ольгине Високопільського району Херсонської області, зареєстрована в [INFO], що підтверджується довідкою Високопільського РС УДМС України в Херсонській області (а.с.24). Та має ІПН-2261002785 (а.с.31). - Із копії свідоцтва про народження (а.с.41) вбачається, що [PERSON] (відповідач по справі) має доньку [PERSON], [INFO], яка проживає зі своїми батьками згідно довідки Новопетрівської сільської ради (а.с.42) та являється інвалідом дитинства та має другу групу інвалідності, що підтверджується медичними документами (а.с.43, 44 та 45). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України 1. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. 2. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України 1. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ст.1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого банк наддав [PERSON] кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється, так як зазначено у заяві, відповідачем кредитні кошти були направлені на лікування її доньки, кредит сплачувався, але у звязку з тяжким матеріальним становищем не має змоги сплачувати кредит, а тому й виникла заборгованість. Крім того, [PERSON], підписом у Заяві, підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складають між нею та Банком Договір (а.с.8-13). Згідно з пунктами 6.5, 6.9, 8.6. Типових Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості Держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. За порушення строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням згідно кредитного договору більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми позову. Згідно п.5.2. Типових Умов та Правил надання банківських послуг, у випадках порушення Держателем умов даного [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній Банком частині. Пунктом 2 Типових Умов та Правил надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать до сплати Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі. Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам, із встановленим Мінімальним обов'язковим платежем, визначений в Пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною частиною [PERSON] (п.3.5). Відповідно до умови Заяви та Типових Правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості по картковому рахунку відповідача останнє надходження готівки на карту для поповнення карткового рахунку було проведено 02.02.2009 року (а.с.4 на звороті). Поряд зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору п.9.12 розділ 1 «Типових Умов» і «Правил надання банківських послуг» сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору (тобто п.6.5., 8.6. Типових Умов і Правил надання банківських послуг та п.5.3. Правил користування платіжною картою). Відповідно до визначеного в Заяві порядку проведення повернення кредитних коштів, таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Як зазначено вище, останнє перерахування [PERSON] коштів для поповнення карткового рахунку було проведено 02.02.2009 року. У подальшому, починаючи з 02 березня 2009 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів відповідачем, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт відповідача не здійснювалося. Тому, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням дії договору. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 02.03.2009 року. Разом з тим позивач із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернувся до суду тільки 03.11.2015 року із позовом про стягнення заборгованості з відповідача, тобто через 6 років 8 місяців. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, але позивач звернувся до суду, лише після спливу строків позовної давності, більш як три роки, після настання у позивача права на звернення для захисту своїх прав до суду. Зазначена правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13, яка в подальшому підтверджена Ухвалою судді Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.01.2014 року за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу за кредитним договором, якою відмовлено ПАТ КБ «Приватбанку» у відкритті касаційного провадження, при цьому мотивом відмови було зазначено про те, що Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України), а тому в звязку зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Таким чином, повно та обєктивно зясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, на підставі яких суд дійшов висновку, про наявність обєктивних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у справі, а саме відповідачем. На підставі викладеного, ст.ст.252-255, 256, 257, ч.2 ст.258, ст. 259, ч.1 ст.261, ч.2 ст.264, ст.266, ч.4 ст.267, ст.ст.526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed