Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

В травні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: реєстраційна служба Покровського РУЮ про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилалась на те, що її батько [PERSON] був власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області. Але за життя [PERSON] не встиг отримати правовстановлюючі документи на зазначений будинок з будівлями та спорудами. З огляду на те, що державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті батька, через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, вона просить суд визнати у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] Дніпропетровської області. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, направивши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Просили вирішити справу на розсуд суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Олександрівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області (актовий запис № 59) (а.с. 3). Спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] Покровського району Дніпропетровської області, прийняла його донька [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини (а.с.29 - зворот). Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області 04.07.2005року зареєстрований в реєстрі за номером 182, за яким вказаний житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями належне [PERSON] переходить [PERSON]. (а.с. 34). Частиною 1 стаття 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Водночас, згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що за життя спадкодавець [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями шляхом подання до КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» відповідних документів, і, таким чином, суд приходить до висновку про те, що за життя [PERSON] не набув права власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], Покровського району Дніпропетровської області, тому згаданий будинок з господарськими будівлями та спорудами не є об'єктом спадкування, як об'єкт нерухомого майна. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування - є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у п. 3.1 дійшов до висновку, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Крім того, статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, як встановлено судом позивач не зверталася із заявою до відповідних органів (Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, КП «Синельниківське МБТІ», Державної реєстраційної служби Покровського РУЮ Дніпропетровської області) із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок з будівельними спорудами та відмови не отримував, а відтак - ці особи не порушували, не невизнавали та не оспорювали права позивача. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], тоді як дана особа є позивачці сторонньою, заповіту на ім'я позивачки не складав, доказів того, що [PERSON] є близьким родичем позивачки, та те, що ця особа померла [INFO] року - суду також не надано. Однак, матеріали справи містять докази того, що [PERSON] є батьком позивачки, саме він помер [INFO] року, та є спадкодавцем і складав заповіт на ім'я позивачки. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту набуття спадкодавцем [PERSON] (за життя) на праві власності вказаного житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями та факту порушення права позивача. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed