Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач з часу народження доньки не приймає участі у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, має заборгованість по сплаті аліментів, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. Відповідач не надає згоди на перереєстрацію дитини за фактичним місцем проживання. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2015 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що фотографіями, які наявні в матеріалах справи, підтверджується його перебування з дитиною на природі, на морі, біля школи, тобто його спілкування з дитиною. Апелянт вказує на те, що квитанцією № 219 від 17 лютого 2014 року про сплату вартості санаторно-курортного лікування підтверджується як утримання ним доньки , так і обізнаність про стан здоров»я дитини. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка [PERSON], яка є класним керівником доньки, яка не має записів хто з батьків присутній на батьківських зборах, а наглядно пам'ятати хто з приблизно 60 батьків не був на батьківських зборах неможливо фізично. Апелянт посилається на те, що слід критично віднестись до пояснень наданих в суді самою дитиною, оскільки вона проживає з матір'ю, яка могла чинити тиск та давати вказівки, як саме треба відповідати на поставлені питання в суді. Апелянт вказує на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Апелянт зазначає, що він звернувся до виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради про встановлення часу побачень з дитиною, що свідчить про бажання змінити своє ставлення до виховання дитини. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства, виданим 17 червня 2002 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 99. Відповідно до характеристики учениці [INFO], [PERSON] навчається в цій школі, вихованням дівчинки займається одна мама; лише мама відвідувала батьківські збори; батько жодного разу не цікавився навчанням дочки та не був присутнім на жодному шкільному святі. Згідно із листом Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 30 квітня 2005 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], згідно з виконавчим листом, виданим Деснянським районним судом м. Чернігова. Згідно із листом дитячої поліклініки № 1 від 15 липня 2015 року, [PERSON], [INFO], знаходиться на «Д» обліку; на прийом до лікарів з дитиною завжди приходила мама дитини, дитина неодноразово направлялась на санаторно-курортне лікування у супроводі мами. Санаторно-куротне лікування дитини у травні 2013 року оплачувала позивачка, що підтверджується квитанцією № 899 від 20 травня 2013 року. Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 149 від 25 серпня 2015 року затверджений висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO]. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків, ухиляється від виконання обов'язків по вихованню малолітньої дитини, а також відповідач зловживаючи своїм правом, не надає згоди на реєстрацію дитини за місцем фактичного проживання, що шкодить інтересам дитини. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. За змістом п. 18 постанови Пленум Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перебуває в трудових відносинах з ПП «А2 Інжінірінг» і за місцем роботи характеризується позитивно. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки. В лютому 2014 року [PERSON] сплатив вартість санаторно-курортного лікування [PERSON], що підтверджується квитанцією № 219 від 17 лютого 2014 року. Фотокартки, які наявні матеріалах справи ( а.с. 51- 53, 185-187, 219-221) підтверджують перебування час від часу відповідача з донькою в розважальних закладах, на природі, на морі. 29 жовтня 2015 року відповідач звернувся до виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради з заявою про встановлення часу побачень з дитиною. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач не в повній мірі виконував свої обов»язки по вихованню дитини, але, беручи до уваги, що останній позитивно характеризується за місцем роботи, ніс витрати по лікуванню дитини, має бажання постійно спілкуватися з дитиною та приймати участь в її вихованні, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Outcome: partial