Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням доповнень, просив визнати поважними причини пропуску Моторним (транспортним) страховим бюро України строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 22905 грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 20 січня 2012 року в м. Дніпропетровську з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди він не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2012 року. В результаті зазначеної ДТП, з вини відповідача, був пошкоджений автомобіль «MITSUBISHI», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого, була застрахована. Вищевказана особа подала заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем, на підставі чого, позивачем було сплачено на його користь 22042,35 грн., а також позивачем було сплачено 863,40 грн. за послуги аварійного комісара. У звязку з вищевказаним позивач набув право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі, а справу розглянути без її участі. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в задоволенні, оскільки ним пропущений строк звернення до суду. Вислухавши відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним обставинам. У судовому засіданні було встановлено, що 20 січня 2012 року о 17 годині 00 хвилин в м. Дніпропетровську на вул. Леваневського з боку вул. Бабушкіна в напрямку пр. Калініна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля «MITSUBISHI», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2012 року [PERSON] був визнаний винним в скоєному ДТП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців. Дана постанова не була оскаржена та набрала законної сили 04.04.2012 року (а.с.5). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] в її скоєнні, не потребують доказування, оскільки ці обставини встановлені судовим рішенням по вказаній адміністративній справі, що набрало законної сили. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В наслідок вищевказаної ДТП автомобілю «MITSUBISHI», державний номерний знак [NUMBER], були завдані механічні ушкодження. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження за № Еф-049/12 від 15.02.2012 року по визначенню вартості матеріального збитку автомобілю «MITSUBISHI», державний номерний знак [NUMBER], сума спричиненої шкоди власнику автомобіля в наслідок його пошкодження складає 22042 грн. 35 коп. (а.с.49-62). Відповідно до ст. 41 п. 41.1 пп. «а» Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач, станом на дату ДТП, не виконав умов Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 10 квітня 2012 року [PERSON], власник автомобіля «MITSUBISHI», державний номерний знак [NUMBER], подав заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вищевказаного Закону з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем (а.с.7). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до п. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В звязку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБ України, на підставі наказу від 06.06.2012 року за № 1750 (а.с.9), здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 22042 грн. 35 коп. в межах обовязкового ліміту відповідальності МТСБУ, що підтверджується платіжним дорученням від 06.06.2012 року за № 2738 (а.с.11). Крім того, позивачем були понесені витрати на аварійного комісара для складання вищевказаного звіту щодо заподіяної шкоди, які склали 863 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Аналогічні положення має п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, з урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позивач має право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування, а саме у розмірі 22905 грн. 75 коп. При цьому, відповідач та його представник заперечували проти задоволення вимог позивача, оскільки ним пропущений строк звернення до суду з цими вимогами. Суд з такими твердження відповідача та його представника не погоджується та вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 06 червня 2012 року платіжним дорученням № 2738 було виплачено власнику автомобіля «MITSUBISHI», державний номерний знак [NUMBER], страхове відшкодування з фонду захисту потерпілих в розмірі 22042 грн. 35 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 2738 від 06.06.2012 року, тобто строк позовної давності по цим вимогам спливає 06.06.2015 року. Позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з даною позовною заявою - 16 червня 2015 року, тобто з порушенням строків звернення до суду. Проте, згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ще 24 квітня 2015 року направив поштою до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська дану позовну заяву, що підтверджується списком № 2238 поштових відправлень (на якому мається штемпель пошти про отримання відправлень) та квитанцією про оплату марок (а.с.37), тобто в межах строків позовної давності. Але дана позовна заява була повернута ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року позивачу у звязку з непідсудністю (а.с.36). Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, позивачем не пропущений строк звернення до суду з даними позовними вимогами. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним визнати поважними причини пропуску Моторним (транспортним) страховим бюро України строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 22905 грн. 75 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved