Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 10.03.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Державному вищому навчальному закладі «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум», у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) Відповідача, починаючи з дати подання позову та до досягнення сином 23-річного віку на період навчання. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що вони з Відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано 17.07.2009 р.; від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; останній продовжує навчатися у Державному вищому навчальному закладі «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» на денній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу. Позивач не може самостійно утримувати його, синові необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, на одяг, харчування, підручники, проте Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина. Ухвалою суду від 31.03.2020 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 28.04.2020 р., в якому оголошено перерву 25.05.2020 р. для забезпечення Відповідачу можливості подання доказів. У судових засіданнях Позивач підтримала позов, просила його задовольнити, також пояснила, що вона працює технічним працівником у Лобачівській школі, тому має незначну заробітну плату, а на утримання сина та його навчання необхідні кошти, про що зазначено в позовній заяві. Син постійно проживає і зареєстрований з нею, але на час навчання проживає у гуртожитку, за який треба платити 500 грн. щомісячно, на вихідні приїжджає додому, тому потрібні кошти на проїзд. Відповідач у судових засіданнях заперечив проти позову, водночас зазначив, що він згоден, що синові потрібні кошти на час навчання, тому він це розуміє і згоден сплачувати аліменти, заперечуючи лише їх розмір, заявлений Позивачем до стягнення. Тому просив суд призначити до стягнення аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімум на відповідну особу, оскільки він офіційно працює комірником у фірмі ТОВ «БС», але через карантин вже довгий час перебуває у відпустці без збереження заробітної плати та попереджений, що може не буде продовжувати роботу після карантину, відтак стабільного заробітку у нього не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі у період з 24.01.1993 р. до 17.07.2009 р., що підтверджено відповідно копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Галайківською сільською радою Тетіївського району Київської області 24.01.1993 р., актовий запис № 1 (а.с. 4), та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області 17.07.2009 р., актовий запис № 33 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню на сьогодні дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22.03.2005 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 04 (а.с. 6), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3227-423109-2017 (а.с. 8). Названий повнолітній [PERSON] проживає спільно з Позивачем та перебуває на її утриманні, що стверджено обома сторонами у судових засіданнях та ніким не заперечувалося, зокрема Відповідачем, який у суді зазначив про свою згоду сплачувати аліменти. Як вбачається з довідки Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» від 20.02.2020 р. № 48 згаданий [PERSON] з 01.09.2017 р. навчається у цьому навчальному закладі, денна формі навчання за державним замовленням, на державному утриманні не перебуває, термін закінчення навчального закладу - 30.06.2021 р. (а.с. 10); отримує стипендію у розмірі 1 250 грн. за умови отримання ним необхідних балів успішності, що підтверджено долученою Відповідачем до матеріалів справи довідкою про доходи [PERSON] , виданою 06.03.2020 р. названим вище навчальним закладом (а.с. 36). Крім того, судом встановлено, що Відповідач має неповнолітню дитину від іншого шлюбу, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області 08.08.2011 р., актовий запис № 7 (а.с. 37), який перебуває на утриманні Відповідача. Кожна із сторін перебуває у скрутному матеріальному стані: як стверджує Позивач, вона працює технічним працівником у школі та має невелику заробітну плату; Відповідач - комірником у приватній фірмі, перебуває у відпустці без збереження заробітної плати на невизначений час, перспективи відновлення роботи невідомі. Водночас сторонами не надано суду доказів на підтвердження наведених обставин, проте ними визнані у судових засіданнях та не заперечувалися. За загальним правилом частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до норм статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 названого Кодексу суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків (у даному випадку Відповідача) можливості надавати таку допомогу. Крім того, до наведених відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 названого Кодексу (стаття 201 Сімейного кодексу України). Зважаючи на наведене та оцінивши в сукупності наявні докази, суд вважає наявними передбачені законом підстави для задоволення позову Позивача частково, виходячи, з одного боку, з обов`язку Відповідача як батька утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує утриманні й матеріальної допомоги, наявності у нього (Відповідача) для цього можливості, а так само визнання Відповідачем необхідності надання такої допомоги, проте розмір аліментів через відсутність у Відповідача стабільного доходу має бути визначений у твердій грошовій сумі, а саме: в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, про що просив суд сам Відповідач, беручи також до уваги, що Позивачем не доведено суду жодними доказами протилежного, а саме наявності у Відповідача роботи, розміру його заробітної плати, рівня його доходу тощо. В ухвалі суду від 31.03.2020 р. про відкриття провадження в справі учасникам справи було роз`яснено судом, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя, четверта статті 12 ЦПК України). Водночас суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (у даному випадку - держави). Відповідно до статей 182, 199-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial