Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в яком просила визнати недійсним договір про розстрочку заборгованості у сфері теплопостачання, який укладений 21 червня 2016 року між нею та відповідачем; зобов»язати відповідача провести перерахунок плати у сфері теплопостачання та списати з неї заборгованість в сумі 6350.4 грн. , яка виникла станом на 01 червня 2016 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона за договором купівлі-продажу від 30 травня 2016 року придбала квартиру № 99 у житловому будинку № 209 в м. Чернігові; проведена державна реєстрація її права власності на вказане нерухоме майно. У вказаному договорі купівлі-продажу зазначалося, що заборгованість по сплаті комунальних послуг відсутня і продавець зобов»язується сплатити цю заборгованість у разі її наявності. В подальшому вона звернулась до відповідача з приводу укладання договору про надання послуг і їй працівники товариства повідомили про існування станом на 01 червня 2016 року заборгованості за надані послуги в сумі 6350.4 грн. Працівники товариства запевнили її, що вказана заборгованість має бути сплачена саме нею і вона змушена була 21 червня 2016 року підписати з відповідачем вищезазначений договір. Працівники товариства навмисно ввели її в оману , а тому договір про розстрочку заборгованості у сфері теплопостачання від 21 червня 2016 року слід визнати недійсним. Незважаючи на її звернення, відповідач відмовляється списати з неї заборгованість за надані послуги в сумі 6350.4 грн., яка виникла станом на 01 червня 2016 року. За приписами ст. 18 Закону України « Про захист пав споживачів» підставою для визнання договору недійсним є встановлення жорстких обов»язків споживачу, тоді як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця та установлення обов»язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що вона набула право власності на нерухоме майно 30 травня 2016 року і тому саме з цієї дати має нести тягар утримання цього майна. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що договір про переведення на неї обов»язків колишнього власника житла по сплаті комунальних послуг не укладався. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що працівники товариства, усвідомлюючи відсутність у неї зобов»язань по сплаті комунальних послуг до 01 червня 2016 року, навмисно ввели її в оману, запевнивши, що заборгованість в сумі 6350.4 грн. має бути сплачена саме нею. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 30 травня 2016 року між [PERSON] ( продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець продав та передав у власність покупцю, а покупець купила та прийняла у власність квартиру за адресою : [ADDRESS]. Згідно з п. 51. укладеного договору купівлі-продажу [PERSON] зобов»язаний сплатити всі комунальні послуги за час користування квартирою до підписання цього договору. 21 червня 2016 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою, в якій просила розстрочити сплату заборгованості за надані послуги з теплопостачання на 24 місяці. 21 червня 2016 року між сторонами по справі був укладений договір про розстрочку заборгованості за послуги у сфері теплопостачання в розмірі 6360.4 грн., яка виникла станом на 01 червня 2016 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано доказів щодо введення її в оману відповідачем; позивачкою не здійснено своє право вимоги згідно з укладеним договором купівлі-продажу, а власність зобов»язає. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. За приписами ст.. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з 30 травня 2016 року є споживачем послуг з теплопостачання за адресою : [ADDRESS]. В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача пояснила, що товариством заборгованість за надані послуги рахується помісячно; до 30 травня 2016 року абонентом ( споживачем послуг) по квартирі № 99 в житловому будинку № 209 по проспекту Миру в м. Чернігові була не позивачка по справі, а інша особа; при укладанні договору про розстрочку заборгованості бухгалтер не повинна була роз»яснювати хто має сплатити борг. Облік споживачів послуг з теплопостачання , розмір нарахувань за надані послуги та розмір можливої заборгованості за надані послуги здійснюється надавачем цих послуг, тобто відповідачем по справі, а тому останньому було достеменно відомо про те, що [PERSON] будь-якої заборгованості за послуги з теплопостачання станом по 29 травня 2016 року включно не мала. Незважаючи на те, що позивачка стала споживачем послуг з теплопостачання з 30 травня 2016 року, між сторонами був укладений договір про розстрочку заборгованості , що свідчить про замовчування відповідачем обставин, які б стали перешкодою для вчинення правочину, тобто на обман з боку відповідача по справі. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин слід визнати недійсним, а відповідача слід зобов»язати здійснити перерахунок плати за послуги у сфері теплопостачання, списавши з [PERSON] заборгованість, яка виникла по 29 травня 2016 року включно.

Outcome: partial