Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

В серпні 2017р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біляєв В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., в якому просила суд: - витребувати у відповідача на свою користь ј частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] - скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В.: індексний номер: № 13104763 від 16 травня 2014р. та рішення від 24 грудня 2012р. здійсненого на підставі договору купівлі-продажу № 1946 від 21 грудня 2012р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О.; - вселити [PERSON] до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 05 листопада 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва прийнято рішення у цивільній справі № 761/11237/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, зокрема було вирішено: -визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] р. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на ј частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; -визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] -визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і залишилась після смерті [PERSON] Зазначене рішення набрало законної сили 30 січня 2015р., проте ј частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває у незаконному володінні [PERSON] , який є набувачем зазначеної квартири за безвідплатним договором дарування. Відтак сторона позивача вважає, що ј частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягає витребуванню і вилученню на користь позивача з незаконного володіння [PERSON] , а рішення приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В.: індексний номер: № 13104763 від 16 травня 2014р про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] ,. та рішення посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. від 24 грудня 2012р. здійсненого на підставі договору купівлі-продажу № 1946 від 21 грудня 2012р. підлягає скасуванню. Крім того, на думку сторони позивача, вселення позивача до спірної квартири є необхідне з міркувань поновлення прав володіння, користування та розпорядження спадковим майном, оскільки як власник квартири вона не має можливості попасти до квартири оскільки вхідні замки змінені, проживати там, користуватися нею та розпоряджатися своєю часткою вона не має можливості, що грубо порушує її права. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити, надавши до суду письмові пояснення, зазначивши що належне позивачці майно, яке за договором іпотеки було передано в іпотеку, вибуло з володіння позивачки поза її волею. Представник відповідача проти позову заперечував та в судовому засіданні зазначав, що витребуване позивачкою майно - ј частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідачем набуте на законних підставах, оскільки правочин за яким відповідач набув це майно в установленому законом порядку не оскаржувався. Також у судовому засіданні представник відповідача надав належним чином завірену копію постанови Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019р. у справі № 761/11237/14-ц та звернув увагу суду, що цією постановою рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014р у справі № 761/11237/14-ц, на яке посилається позивачка у позовній заяві, в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано та закрито провадження в частині позовних вимог: -про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] р. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на ј частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; -про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; -про визнання за [PERSON] право власності на ј частину квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і залишилась після смерті [PERSON] З огляду на те, що постанова Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019р. у справі № 761/11237/14-ц набрала законної сили, і в касаційному порядку не оскаржувалась, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Біляєв В.О., Глушко Л .В. про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, свого представника до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили, пояснення на позов третіми особами не подали. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 05 листопада 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі № 761/11237/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, зокрема було вирішено: -визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] р. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на ј частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; -визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і залишилась після смерті [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. За приписами ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Разом із тим, постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019р. у справі № 761/11237/14-ц, яка набрала законної сили і в касаційному порядку не оскаржувалась, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014р. у справі № 761/11237/14-ц, в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано та закрито провадження в частині позовних вимог: -про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] р. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на ј частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; -про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008р. [PERSON] на 1/3 частину квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000р., згідно з розпорядженням від 29 червня 2000р. за № 476, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; -про визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і залишилась після смерті [PERSON] Таким чином, твердження сторони позивача, про наявність правових підстав для задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є помилковим. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позовні вимоги позивачки про скасування державної реєстрації речових прав та вселення до спірної квартири, також ґрунтуються виключно на рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014р у справі № 761/11237/14-ц, а відтак суд приходить до висновку, що заявлені зазначені позовні вимоги також не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

Outcome: dismissed