Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , ПрАТ СК «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок Дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 листопада 2016 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобілів Мазда 6 державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , та автомобіля ЗАЗ Ланос, державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , внаслідок якої завдано шкоди автомобілю позивача в розмірі, яка складається з вартості робіт у сумі 7 715, 25 грн., що підтверджується рахунком № 0000000581 від 22.11.2016 року, виданого ФОП [PERSON] та вартості автозапчастин у сумі 27 516,60 грн., що підтверджується рахунком № ЗП 00000395 від 24.11.2016 року, виданого ТОВ «Альфа-М Плюс», всього 35 231,85 грн. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, суддя Штих Т.В. від 07.12.2016 року по справі 638/19607/16 про порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, встановлено, що з вини саме Відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода. Позивач звернувся до страховика з заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та 20.12.2016 року отримав на картковий рахунок 17 910, 00 грн., як суму страхового відшкодування по події 19.11.2016 року. Таким чином, страхова компанія здійснила часткове відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Розмір невідшкодованої шкоди становить 35 231,85 грн - 17 910, 00 = 17321,85 грн. В судове засідання позивач не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник ПрАТ СК «ВУСО» судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Також надали до суду відзив Вх. №1870 від 05.07.2018 року. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що 19 листопада 2016 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобілів Мазда 6 державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , та автомобіля ЗАЗ Ланос, державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, суддя Штих Т.В. від 07.12.2016 року по справі 638/19607/16 [PERSON] визнано винним. Згідно п.п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» зі змінами та доповненнями - Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночною діяльності. Ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачає випадки обов`язкового проведення оцінки майна, серед інших і визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Страховик у всіх випадках здійснює страхове відшкодування за Полісами загальнообов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ за розрахунком здійсненим на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Зокрема, згідно п. 1.6 Наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року «Про затвердження методики товарознавчої експертизи колісних транспортних засобів» (Далі - Методика) - фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників). П. 3.9 Методики визначає, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля про встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим. Згідно Розрахунку вартості відновлювального ремонту № 710931 від 05.12.2016 року, який був прийнятий за основу страховиком при розрахунку суми страхового відшкодування та його виплаті, значення коефіцієнту фізичного зносу, дорівнює 0,41, а вартість відновлювального ремонту ТЗ Магсіа 6, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу, визначений за витратним підходом складає: 21 492 грн. 46 коп. Розрахунок вартості відновлювального ремонту № 710931 від 05.12.2016 року був наданий ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виконання вимог ухвали суду Вих. №0273 від 11.01.2018 року. Ст. 36.2 Закону України встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. За результатами проведеної оцінки Страховиком було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 17 910 грн. 26 коп. без ПДВ (21 492 грн. 46 коп. * 20% = 17 910 грн. 26 коп.), оскільки, Позивачем не надано документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, наприклад акту виконаних робіт, квитанції до прибуткового ордеру тощо, разом з тим виплата була здійснена на особистий картковий рахунок Позивача. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Водночас, слід зазначити, що надані Позивачем до матеріалів справи рахунки-фактури від 22.11.2016 року №0000000581 та від 24.11.2016 року №ЗП00000395 самі по собі не є документами, які підтверджують факт здійснення оплати за надані послуги. Відповідно до п. 7 Розділу 5 Наказу Міністерства інфраструктури України № 615 від 28.11.2014 року «Про затвердження Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів» документами, що підтверджують факт надання послуги (проведення ремонту автомобіля), є: -акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; -наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; -документ, що підтверджує оплату послуг; -рахунок-фактура; -податкова накладна (для юридичних осіб). Дана позиція узгоджується з численними рішеннями Верховного Суду, так зокрема, в постанові від 11.02.2019 року по справі №677/2109/15-ц зазначено наступне: «Відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу здійснюється безпосередньо на користь ОСОБА 4 Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення страхового відшкодування, врахувавши суму податку на додану вартість». У рішенні Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №185/11374/15-ц Суд прийшов до наступного висновку: «Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, залишили поза увагою положення абзацу 1 пункту 36.2 статті 36 Закону, яким передбачено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, як і відсутні відомості про те, чи здійснена позивачем оплата вартості відновленого ремонту та якщо здійснена, чи виконані ці ремонтні роботи платником податку на додану вартість, що в свою чергу також має суттєве значення для визначення розміру страхового відшкодування відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону, оскільки здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником цього податку». Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed