Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила ухвалити рішення, яким визнати недійсними договори купівлі- продажу житлового будинку по [ADDRESS] та області та земельної ділянки в садовому товаристві «Ландиш», укладені між нею, [PERSON] та [PERSON] 16 травня 2012 та зареєстровані в реєстрі за № 1926 та 1931 і вважати їх удаваними угодами, вчиненими для прикриття договору позики грошових коштів; повернути їй, [PERSON], ІПН № [NUMBER], право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,091 га кадастровий номер 1221455800:01:085:0221 в садовому товаристві «Ландиш» Дніпропетровського району та області; анулювати право власності [PERSON] на вищевказане майно. В обґрунтування позову позивачка вказала, що вона була власником будинку по [ADDRESS].У травні 2012 році її сім'ї терміново знадобилася велика сума грошей, тому вона звернулася до [PERSON] з яким її мати була в добрих стосунках. [PERSON] погодився позичити їм 138000 доларів США, але натомість зажадав, щоб замість розписки про отримання грошей в борг, як гарантію повернення грошей, вони оформили на його ім'я договір купівлі-продажу належного їй будинку по [ADDRESS]. 16 травня 2012 року нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила договір купівлі-продажу між нею та [PERSON] житлового будинку розташованого по [ADDRESS] нібито за 1 290 207 грн., який був зареєстрований в реєстрі за № 1026 та в той же день посвідчила договір купівлі-продажу між нею та [PERSON] належної їй садової ділянки площею 0,091 га з кадастровим номером 1221455800:01:085:0221 на якій розташований будинок в садовому товаристві «Ландиш» нібито за 68205 грн., який був зареєстрований в реєстрі за № 1031. Насправді ніякої домовленості про продаж будинку між нею і відповідачем не було та оплати за будинок вона не отримувала, а насправді між ними був усний договір позики грошової суми і була домовленість про те, що після повернення боргу [PERSON] зобов'язується повернути їй будинок і документи на домоволодіння, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою. Та обставина, що між нею і відповідачем був договір позики підтверджується розписками відповідача про часткове повернення йому боргу в загальному розмірі 18 000 доларів США. Вказала, що вона не збиралися нікуди виїжджати і не мала наміру продавати будинок, так як у неї немає іншого житла, вона з батьками продовжує проживати в будинку по [ADDRESS], несе всі витрати з оплати енергоносіїв та сплату членських внесків до садового товариства. У неї не було намірів продавати будинок, а у [PERSON] не було намірів набувати будинок і таким чином дана угода суперечить вимогам ст. 203 п. 5 ЦК України, так як не була спрямована на реальну передачу домоволодіння у власність [PERSON] Таким чином, договори купівлі-продажу про продаж житлового будинку і ділянки, укладені 16 травня 2012 між нею і [PERSON] є удаваними, вчиненими для прикриття договору позики грошових коштів, а тому вона звернулася до суду за захистом своїх майнових прав. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Адвокат позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Адвокат відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився ,надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх представника (а.с.56). Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту порушених прав зокрема зазначені в ст. 16 ЦК України. Встановлено, що 19 жовтня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу садового будинку не закінченого будівництвом АВН № 427250, за яким остання придбала садовий будинок не закінчений будівництвом № 3 (готовністю 63%), що знаходиться за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці площею 910 кв.м. приватної власності (а.с.9). Також, позивачці належала земельна ділянка площею 0,091 га, що розташована на території садового товариства «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності серії ДП Дн № 044439 від 10 жовтня 2001 року (а.с.31). 16 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу будинку, за яким позивачка в порядку та на умовах визначених цим Договором передала у власність [PERSON] будинок [ADDRESS] (а.с.10-11). За договором продаж будинку за домовленістю сторін було здійснено за 1 290 207 грн. Також, 16 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким позивачка в порядку та на умовах визначених цим Договором передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,091 га, кадастровий номер № 1221455800:01:085:0221, що розташована на території садового товариства «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.12-13). Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в прядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Судом встановлено,що твердження позивачки щодо укладення удаваного правочину та укладення в дійсності договору позики підтверджуються розпискою відповідача [PERSON] ,за умовами якої останній зобов'язався після повернення йому [PERSON] грошових коштів у розмірі 138000 доларів США через три місяці, повернути документи їй на домоволодіння та будинок (а.с.8). Факт виконання позивачкою умов договору позики підтверджується розпискою відповідача (зворотній бік а.с.8) про отримання ним від позивачки в рахунок повернення боргу грошових коштів загальною сумою 18000 доларів США. Таким чином, при вирішенні спору про визнання правочину удаваним судом встановлено, що обидві сторони договорів діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Такі правочини вчинені без буд-яких протиправних намірів та приховують договір позики грошових коштів. Відповідно до змісту ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної безпеки такого порушення. Як правило, особа права якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», власне судове рішення є підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, суд, враховуючи зазначені обставини, норми чинного законодавства, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх повного задоволення. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 3775 грн. 80 коп. судового збору, сплачених позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved