Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з листопада 2005 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Під час спільного проживання у них народився син, [PERSON], [INFO]. Зазначав, що фактичні шлюбні відносини між ними припинились на початку 2010р.. Після припинення фактичних шлюбних відносин син проживає разом із відповідачкою, але між ними досягнуто домовленості щодо його особистого спілкування з сином, а також його утримання. Зокрема, відповідачка не заперечувала проти його спілкування з сином, а він щомісяця надавав відповідачці кошти у розмірі 2 500грн. на утримання дитини. Зазначав, що у жовтні 2012р. відповідачка почала перешкоджати йому у спілкуванні з сином, у зв'язку з чим він звернувся до служби у справах дітей Ворошиловської районної у м.Донецьку ради із заявою про встановлення прядку зустрічей з сином. Співробітники служби у справах дітей Ворошиловської районної в м.Донецьку ради ознайомили відповідачку з його заявою, після чого вона запропонувала вирішити це питання без участі державних органів, після чого між ними було досягнуто згоди щодо його участі у вихованні сина та спілкуванні з ним. Однак, відповідачка через деякий час знову почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. З урахування уточнених позовних вимог, позивач просив зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON], [INFO] та визначити порядок його спілкування з сином (а.с.2-4, 47-49). Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Ворошиловської районної у м.Донецьку ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини задоволено. Зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, [PERSON], [INFO]. Визначено регламент особистого спілкування [PERSON] з малолітнім сином, [PERSON], [INFO], наступним чином: кожної середи з 16год. до 19год.; 1 та 2 п'ятниця місяця з 16год. до 19год.; 4 субота місяця з 15год. до 19год.; з 17год. другої п'ятниці місяця до 14год. другої неділі місяця в межах проживання батька без присутності матері, [PERSON] Спільний відпочинок батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO] щороку в літній період строком: 7 днів в червні, 7 днів в липні та 7 днів в серпні, а також в зимовий період - строком 7 днів. В разі хвороби малолітнього [PERSON], [INFO], в будь-який час, в межах проживання або місця знаходження дитини. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про часткове задоволення позову та встановити наступний регламент особистого спілкування позивача з малолітнім сином, а саме: кожної середи з 16.00 год. до 19.00 год.; 1 п'ятниця місяця з 16.00 год. до 19.00 год.; 4 субота місяця з 15.00 год. до 19.00 год. у присутності матері дитини - [PERSON] чи уповноваженої останньою особи; присутність матері або уповноваженої особи є обов'язковою до досягнення дитиною 14-річного віку; у разі хвороби [PERSON], [INFO], в будь-який час в межах проживання або місця знаходження дитини. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та з невідомих причин встановив інший регламент його зустрічей з сином. Апелянт також зазначає, що батько дитини не в змозі забезпечити безпеку сина та надання йому медичної допомоги у разі отримання дитиною тілесних ушкоджень, що виявилося нею після перебування сина з батьком 13 вересня 2013 року, в результаті якого у дитини з`явилися тілесні ушкодження. Вважає, що її присутність або уповноваженої нею особи повинна бути обов`язкова під час спілкування дитини з батьком. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 17.10.2013р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014р., рішення апеляційного суду Донецької області від 17.10.2013р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Апелянт в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Позивач та представник третьої особи в судовому засіданні апеляційного доводи апеляційної скарги визнали частково, просили ухвалити рішення з урахування висновку служби у справах дітей Ворошиловської районної у м.Донецьку ради. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка не оспорювала факт наявності перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, [PERSON] зі своїм батьком, [PERSON], чим визнала позов, є підстави для усунення таких перешкод шляхом встановлення порядку участі батька у вихованні дитини виходячи з умов, визначених позивачем у позовній заяві. Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду не відповідає в повній мірі даним вимогам з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], підтвердженням чого є свідоцтво про народження серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с.9). Як вбачається з відповіді служби у справах дітей Ворошиловської районної в м.Донецьку ради №262 від 15.04.2013р., відповідачка [PERSON] перешкоджає спілкуванню позивача [PERSON] з їхнім спільним сином [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1 ст.153 цього Кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У ч.2 ст.291 ЦК України зазначено, що фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім'єю крім випадків, встановлених законом. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч.1, 2 ст.159 СК України). Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, підставами для скасування рішення апеляційного суду Донецької області від 17.10.2013р., судом касаційної інстанції стало те, що апеляційний суд, всупереч ст.303 ЦПК України, визнавши наявність висновку органу опіки та піклування про ров`язання спору щодо участі [PERSON] (позивача) у вихованні малолітньої дитини [PERSON] обов`язковим, не витребував його з органу опіки та піклування, пославшись на відсутність таких повноважень. В ході розгляду справи апеляційному суду службою у справах дітей Ворошиловської районної у м.Донецьку ради надано висновок № 211 від 11.03.2014р. щодо участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], затверджений рішенням виконавчого комітету Ворошиловської районної у м.Донецьку ради №51/3 від 12.03.2014р. (а.с.176-179). З даного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, [PERSON] (позивач по справі) погодився з тим, що регламент побачень з дитиною, встановлений рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 21.08.2013р., важкий для виконання, тому просив встановити порядок його зустрічей наступним чином: понеділок, середа, п`ятнипця - з 16год. до 19год., встановити можливість брати дитину до себе з п`ятниці по неділю 1-2 рази на місяць. За результатами бесід, проведених з батьками, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, служба у справах дітей визначила за доцільне наступний порядок участі у вихованні та побачень [PERSON] з малолітнім [PERSON]: середа - з 16год. до 19год у присутності матері [PERSON], субота - з 11год. до 16год. у присутності матері [PERSON] Також [PERSON] рекомендовано спілкуватися з дитиною користуючись технічними засобами зв`язку. Крім того, з наданих суду копій документів, а саме протоколів психологічного обстеження дитини, вбачається, що остання (станом на час обстеження) висловлює не бажання спілкуватись з батьком, при згадки про нього у дитини виникає тривога, страх, почуття незахищеності…, враховуючи віковий кризисний період у розвідку дитини (криза 7 років), з метою запобігання погіршення психоемоційного стану дитини, рекомендовано враховувати думку останнього з питання зустрічей з батьком. На рівні підсвідомості (що визначено за допомогою відповідного тесту на день обстеження 06.03.14р.) дитина бажає спілкуватись з батьком у присутності матері. Зазначені обставини судом першої інстанції в ході розгляду справи враховані не були, що є порушенням вимог процесуального та матеріального закону (ч.ч.1, 2 ст.159 СК України). Враховуючи наданий службою у справах дітей висновок, затверджений рішенням Ворошиловської районної в м.Донецьку ради №51/3 від 12.03.14р., встановлені судом обставини справи, вік дитини, її психічний стан (рекомендації зазначені в протоколі психічного обстеження дитини від 06.03.2014р. психологом Ворошиловського РОО (а.с.178), умови проживання дитини та батьків, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, а також враховуючи інтереси дитини, яка хотіла би бачитись з батьком в присутності матері, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового - про задоволення позову та зобов`язання відповідача не чинити перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та встановити наступний порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини: - щотижнево кожної середи з 16год. до 19год, - щосуботи з 15год. до 19год. в присутності матері [PERSON], - в разі хвороби дитини в будь-який час в місці проживання або перебування дитини. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, тому відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial