Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що він є сином [PERSON] 17 червня [INFO] року вона померла в м. Єнакієве Донецької області. Цей населений пункт перебуває в зоні проведення антитерористичної операції, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Бориспільський МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] Тому заявник просить суд встановити факт, що [PERSON] померла [INFO] в м. Єнакієве Донецької області. Заявник у судове засідання не з`явився та подав заяву (а.с.15), в якій він просить розглядати цивільну справу у його відсутність. Представник заінтересованої особи не з`явився у судове засідання. Він завчасно та у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] була матір`ю заявника. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 липня 1973 року (а.с.6). Відповідно до абз.2 ч.1 ст.2571 ЦПК України заява про встановлення факту смерті осо-би на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої тери-торії України. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі вих. №9-1130/0/4-16 від 15 квітня 2016 року, під час вирішен-ня питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Євро-пейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосову-ватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недісними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, доку-менти, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знахо-дяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукуп-ності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.2571 ЦПК України. З копії лікарського свідоцтва про смерть № 609 від 19 червня 2017 року та копії довідки про причини смерті від 19 червня 2017 року (а.с. 11,12), а також копії свідоцтва про смерть від 20 червня 2019 року (а.с.10) вбачається, що 17 червня 2017 року внаслідок інтоксикації, викликаної злоякісним новоутворенням тіла шлунка з проростанням до підшлункової залози, у віці 67 років в м. Єнакієве Донецької області померла [PERSON] Як вбачається з Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 7 листопада 2014 року, з врахуванням змін, внесених до нього розпорядженням Кабінету Міністрів України №79-р від 07.02.2018 року, в м. Єнакієве Донецької області органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Крім того, 17 травня 2019 року в.о.керівника Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області Дубогрій С.М. винесла відмову №1760/16.4-137 у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] (а.с.9). З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності, а також здійснення заявником спадкових та соціальних прав, належить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Єнакієве Донецької області, померла у віці 67 років [INFO] в м. Єнакієве Донецької області.

Outcome: approved