Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] ( в редакції позову від 11 липня 2017 року) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] року; встановлення недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою 11 грудня 2010 року на імя [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №1-2991. На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що після смерті батька виникла необхідність в оформленні прав на спадщину. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав, в чому йому було відмовлено в зв'язку з пропуском шестимісячного строку, а тому позивач вказує, що фактично вступив в управління майном, так як користувався речами померлого, обробляв земельну ділянку. Крім того, вказує, що від спадщини не відмовлявся, а до нотаріальної контори не звертався тому, що хворів, доглядав за хворими тещою та матір'ю. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідач та її представник, кожен окремо, в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач посилається на норми права, які не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли; позивач не вірно вибрав спосіб захисту; відсутні поважні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]- батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина. 11 грудня 2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] його дочці - [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 1 ст. 529 цього ж Кодексу передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтями 548, 549 вищевказаного Кодексу передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як слідує з матеріалів справи та підтверджується сторонами, у померлого [INFO] року [PERSON] було троє дітей, донька та два сини. У передбачений законом шестимісячний строк жоден із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Положення ЦК УРСР, які дозволяли вважати, що спадкоємець прийняв спадщину шляхом вступу в управління майном діяли менш ніж два місяці після смерті [PERSON] і до набрання чинності новим ЦК України. За вказаний період суду не надано належних та допустимих доказів тому що позивач фактично вступив в управління майном, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Із довідки Лісовогринівецької сільської ради №193 від 29 травня 2017 року, на яку посилається позивач, не слідує однозначно, що позивач вступив в управління майном під час дії ЦК УРСР, вказано, що позивач проживав періодично в будинку, обробляв земельну ділянку (очевидним є, що взимку позивач не міг обробляти земельну ділянку), а тому суд критично ставиться до даної довідки в якості доказу та не приймає її в якості доказу на підтвердження позовних вимог, як і покази [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які не вказали, які ж саме дії вчинив позивач, спрямовані на вступ в управління майном та фактичне прийняття спадщини. Решта ж 4 місяці для прийняття спадщини припала вже на дію нового ЦК України, який передбачає подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а таким правом позивач не скористався, або ж [PERSON] міг вважатись таким, що прийняв спадщину, у разі якби проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що під час судового розгляду встановлено не було. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька і як наслідок встановлення недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою 11 грудня 2010 року на імя [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №1-2991 в зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed