Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

В травні 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з позовом в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення сільради, який в квітні 2018 року уточнив та просив визнати незаконним та скасувати рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 46/VI від 11.06.2015 «Про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради в [ADDRESS]»; стягнути з відповідача на користь прокуратури Дніпропетровської області понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1600 грн. Представник позивача Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 за довіреністю Єрохіна А.О. заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові, надала суду відповідь на позов (а.с.130-132). Представник відповідача Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за довіреністю Бондар\~І.А. позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, надав суду відзив на позов (а.с.106-111). Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала суду письмові пояснення (а.с.153-155). Представник третьої особи Державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно і всебічно дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно п.1 Перехідних положень розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру», окремі положення якого набрали чинності з 26.10.2014 року, прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Ч. 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави полягають у необхідності здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Статтею 14 Конституції України та ст. 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність фізичної особи порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для здійснення місцевою прокуратурою захисту інтересів держави в суді. Відповідно до ст. ст. 3, 28 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і депутати міських рад, зобов'язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дії та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів: вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. Згідно зі ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Судом встановлено, що [PERSON] будучи депутатом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, у порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», прийняла участь у голосуванні та проголосувала «ЗА» за рішення №46/VI від 11 червня 2015 року «Про передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради в [ADDRESS]», тим самим вчинила правопорушення, пов'язане з корупцією відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Відносно [PERSON] було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який було направлено до суду. Так, постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП України. Постанова набрала законної сили 18 липня 2016 року. Окрім цього судом встановлено, що після пред'явлення керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 вказаного позову до суду, [PERSON] було передано спірну земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), яка була відведена їй внаслідок прийняття Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетрвоської області спірного рішення № 46/VI від 11 червня 2015 року, у власність [PERSON] на підставі договору дарування, про що державним реєстратором П'ятої Дніпровської державної нотаріальної контори, Рівним О.В. 04 листопада 2017 року внесено запис №23187622 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Орган або посадова особа надсилає до Національного агентства протягом трьох робочих днів копію прийнятого рішення про скасування або одержаного для виконання рішення суду про визнання незаконними відповідних актів або рішень. Правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнано недійсним. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152 Земельного кодексу України, одним із способів захисту прав є визнання незаконними рішень органів державної влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 46/VI від 11 червня 2015 року «Про передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради в [ADDRESS]» прийняте внаслідок вчинення депутатом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] корупційного адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку із невиконанням останньою покладеного ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», зобов'язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2016 року, яка набрала законної сили, тому суд прийшов до висновку, що рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 46/VI від 11 червня 2015 року «Про передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради в [ADDRESS]» підлягає скасуванню у судовому порядку. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви про визнання незаконним та скасування рішення, повернення земельної ділянки сплатив 4800,00 грн. судового збору, що вбачається з квитанції, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.27). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року судом було повернуто позивачу судовий збір у розмірі 3200 грн. (а.с.155). Судом задоволено позовні вимоги Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, що судовий збір в розмірі 1600 грн. потрібно стягнути в користь прокуратури Дніпропетровської області із відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved