Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

В червні 2019 року адвокат Єренко Д.В. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , в якому вказував, що 26 жовтня 2017 року за рішенням комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Возесенівському району було рекомендовано призначити гр. [PERSON] опікуном над малолітніми [PERSON] , 2015 року народження, і [PERSON] , 2016 року народження, та співпрацювати з Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 732р від 30 жовтня 2017 року [PERSON] було призначено опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . 09 листопада 2017 року на підставі письмової заяви [PERSON] та наказу директора Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 09 листопада 2017 року № 503 родину було взято під супровід. 11 квітня 2019 року розпорядженням голови районної адміністрації було відібрано малолітніх [PERSON] і [PERSON] у опікуна [PERSON] Дане розпорядження було прийнято на основі Протоколу № 16 Комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 18 квітня 2019 року. 03 травня 2019 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району було видано\~розпорядження про№ 271р про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Вважає, що звільнення позивача від повноважень опікуна є крайнім заходом, оскаржуване розпорядження мало ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку позивача таке розпорядження\~є протиправним, оскільки обов`язки опікуна позивач здійснювала належно, повністю виконувала усі вказівки та розпорядження органу опіки та піклування, матеріально забезпечувала своїх онуків всім необхідним. Крім того, на думку позивача, звільнення позивача від повноважень опікуна малолітніми онуками відбулося в порушення вимог ч. 3\~ст.\~75\~ЦК України з перевищенням відповідачем своїх повноважень, через порушення процедури позбавлення опіки. Посилаючись на вказане, позивач просить суд визнати протиправною діяльність відповідача щодо винесення розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 271р від 03 травня 2019 року № 271р «Про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] » та скасувати розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 03.05.2019 року № 271р «Про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] ». Представник відповідача з позовними вимогами [PERSON] не погодився, подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] у повному обсязі з підстав законності та обґрунтованості прийнятого розпорядження. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Представник відповідача та представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволені позову [PERSON] . Суд, заслухавши учасників справи, заслухавши пояснення спеціаліста практичного психолога, допитавши свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Встановлено,\~що розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 732р від 30 жовтня 2017 року [PERSON] призначено опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] \~(а.с.\~14). [PERSON] доводиться малолітнім дітям бабусею. 09 листопада 2017 року на підставі письмової заяви [PERSON] та наказу директора Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 09 листопада 2017 року № 503 родину було взято під супровід (а.с. 13). 11 квітня 2019 року розпорядженням голови районної адміністрації було відібрано малолітніх [PERSON] і [PERSON] у опікуна [PERSON] (а.с. 15). Дане розпорядження було прийнято на основі Протоколу № 16 Комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 18 квітня 2019 року (а.с. 16-17). 03 травня 2019 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району на підставі ст. 251 СК України, ст. 75 ЦК України було видано\~розпорядження про№ 271р про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Влаштовано малолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , на повне державне забезпечення до комунальної установи „запорізький обласний спеціалізований будинок дитини „Сонечко (а.с. 41). Статтею 249\~СК України передбачено, що опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Так, згідно зі ст. 251 СК України, особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися такі стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. За змістом частин 1-2 статті 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та\~піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до ч. 3 ст. 75 ЦК України, за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту. Отже, за змістом наведених норм права орган опіки та піклування може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника лише за заявою цієї особи або за заявою особи, над якою встановлено піклування. У разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту лише суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника за заявою органу опіки та піклування. Пунктом 49 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року „Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини дійсно передбачено, що районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади або суд може звільнити особу від здійснення повноважень опікуна, піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, поміщення дитини до медичного, навчального, виховного закладу, іншого закладу або установи, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, у разі, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню опіки, піклування, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України. Проте ця норма в частині права органу опіки та піклування звільнити особу від здійснення повноважень опікуна, піклувальника у вказаних випадках прямо суперечить нормі ч. 3 ст. 75 ЦК України, яка підлягає застосуванню як норма закону, що має вищу юридичну силу порівняно з нормою підзаконного нормативного акта. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 7 ст. 10 ЦПК України суд при\~розгляді справи\~керується принципом\~верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України,\~законів України,\~міжнародних договорів,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Отже, приймаючи розпорядження від 03 травня 2019 року № 271р «Про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] » районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування діяла всупереч вимогам ч. 3 ст. 75 ЦК України, яка має вищу юридичну силу. Таким чином, у районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району при прийнятті оскаржуваного розпорядження не було законних підстав для звільнення [PERSON] від здійснення повноважень опікуна щодо малолітніх онуків. Водночас суд констатує відсутність і фактичних підстав для прийняття такого розпорядження. Як випливає з матеріалів справи при винесенні спірного розпорядження відповідач керувався наступними документами. Так, згідно з листом дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 161 „Сніжинка від 11.04.2019 року № 37/01.18 працівниками зазначеного закладу встановлено факт жорстокого поводження по відношенню до дитини [PERSON] з боку опікуна. Зокрема, 11.04.2019 року вихователь групи під час переодягнення дитини до сну виявила на спині дитини численні сліди від побиття. Дитину оглянула медсестра і підтвердила наявність численних саден, гематом з порушенням цілісності шкіряного покриву, та було проведено фотофіксацію фізичного стану [PERSON] . Працівниками закладу викликана швидка допомога, і після огляду лікаря швидкої допомоги дитина була госпіталізована (а.с. 85). Згідно з листом комунального некомерційного підприємства „Міська дитяча лікарня № 1 від 15.04.2019 року № 01-26/189 [PERSON] була оглянута лікарем вказаного медичного закладу в присутності працівника швидкої медичної допомоги та було встановлено діагноз: численні садна, гематоми м`яких тканей в області спини, верхніх частинах рук, численні садна носа. Згідно з висновками про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] поступила в лікарню з гострим бронхітом, ринофарингітом, попрілістю промежини, дефіцитом анемії, а [PERSON] у лікарню середнього ступеню тяжкості, ГРВІ, гострий ринофарингіт (а.с. 89-93). Відповідно до листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18.04.2019 року № 1199/03-В опікунська родина [PERSON] перебуває під соціальним супроводом вказаного Центру, протягом соціального супроводу з опікуном та дітьми проводились профілактично виховні бесіди щодо відповідального ставлення до своїх опікунських обов`язків. [PERSON] разом з дітьми неодноразово були запрошені на психологічні консультації, але опікун відмовлялась в зв`язку з браком часу. Після отримання повідомлення про вчинення опікуном насилля по відношенню до [PERSON] був здійснений вихід за адресою проживання опікуна. [PERSON] повідомила, що вона дійсно вчинила фізичне насилля по відношенню до дівчинки, а саме відлупцювала віником для сміття, оскільки була роздратована поганою поведінкою дитини. Жінка дуже шкодує про скоєні дії по відношенню до дитини. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] вихователь групи дошкільного навчального\~закладу (ясла-садок)\~№ 161\~„Сніжинка,яка і побачила синець на спині [PERSON] , зазначила, що цей випадок носив одиничний характер. [PERSON] належним чином виконувала свої обов`язки в якості опікуна. Також, зазначила, що ніколи не помічала на дітях жодних синців чи садна, які могла класифікувати як побиття чи жорстоке поводження з дітьми. Зазначила, що діти ніколи не лякались при виді опікуна. До того ж свідок пояснила, що особисто знає, що [PERSON] відвідувала психолога, який працював у дошкільному закладі. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] жодного разу за весь час догляду за дітьми не отримала мала зауважень, скарг на її поведінку по відношенню до своїх онучок. Згідно з психолого-педогогічною характеристикою на дитину [PERSON] від 24.04.2019 року, психолого-педогогічними характеристикми на дитину [PERSON] від 24.04.2019 року, від 05.11.2018 року, [PERSON] проявляла турботу до дітей, діти охайно одягнуті, доглянуті, почувають себе комфортно з бабусею (а.с. 86-88). Відповідно до психологічної характеристики на дітей [PERSON] та [PERSON] КУ „Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини „Сонечко діти прихід бабусі зустрічають виразно емоційно-позитивними реакціями. В процесі взаємодії з бабусею у дітей спостерігається емоційна прив`язаність до бабусі (а.с. 127). Згідно висновку за результатами психологічного дослідження практичного психолога [PERSON] від 11.06.2019 року, рекомендованоації про надання можливості бабусі піклуватися про онучок та не обмежувати її участі у вихованні дітей, за умов організації необхідного супроводу фахівцями соціальної служби, зокрема психолога. За результатами психологічного дослідження визначено, що [PERSON] прагне діяти в інтересах дітей, висловлює готовність виконувати рекомендації фахівців щодо виховання онучок (а.с. 52-56). Вказані висновки та надані рекомендації підтримано під час судового розгляду справи в судовому засіданні практичним психологом [PERSON] , яка залучена до участі в судовому засіданні як спеціаліст. Також останньою надано рекомендації щодо недоцільності обмеження спілкування близьких людей, в даному випадку опікуна [PERSON] та її малолітніх онучок, оскільки перебування з близькими родичами, а саме з бабусею, для дітей створить умови для формування надійної прив`язаності, яка стане основою для розвитку дітей. Більш того, велика родина, яка склалась у сім`ї [PERSON] за словами психолога, є запорукою щасливого дитинства у дітей. Також, психологом (спеціалістом) було наголошено на тому, що більшої травми діти зазнали, коли їх насильно без жодних пояснень помістили спочатку до закладу охорони здоров`я, куди до речі не допускали ані рідну бабусю, ані близьких родичів дітей, а потім до дитячого будинку Сонечко. Крім того, було встановлено, що діти, навіть коли був виявлений синець, не проявляли страху по відношенню до опікуна. Це підтверджує, що жодного жорстокого поводження, яке могло б сформувати негативне та лякливе ставлення дітей до опікуна, ніколи не було. Щодо доводів відповідача з приводу носіння дитиною памперсів, спеціаліст пояснила, що кожна дитина є індивідуальністю і не можна визначати розвиток кожної окремої дитини за певними стандартами, і що дитині в силу її здібностей та відмінностей організму, буде набагато кращим у цей період все ж таки надягати підгузки, щоб у дитини не формувався стрес від того, що вона не може стримувати свої фізіологічні відмінності. Допитані в судовому засіданні свідки, а саме лікуючий лікар [PERSON] та патронажна сестра [PERSON] у своїх показах підтвердили ту обставину, що за весь період часу [PERSON] проявила себе як надійний захисник та опікун для дітей. Її умови проживання завжди відповідали необхідним умовам для проживання дітей. Кожного разу вчасно з`являлась на консультації лікарів та проводила необхідні щеплення. Також, зазначили, що діти відповідали необхідному рівню розвитку. При кожному огляді дітей жодного разу не було встановлено будь яких слідів від жорстокого поводження з дітьми, що говорить тільки про те, що [PERSON] не дозволяла собі якимось чином зашкодити її маленьким дітям. Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача, а це родина позивачки, зокрема [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (невістка), а також сусідка позивачки [PERSON] підтвердили, що позивачка надавала належне виховання не тільки рідним онучкам, яких вона безмежно любить, а також і особисто своїм власним дітям. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] фахівець соціальної роботи Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді суду пояснив, що ним неодноразово проводилися перевірки\~умов влаштування, утримання, виховання малолітніх дітей [PERSON] . Під час зазначених відвідувань будь якої агресії опікуна до дітей не виявлено, як і не було встановлено будь яких слідів від жорстокого поводження з дітьми. Під час судового розгляду представником відповідача не надано належних доказів того, що [PERSON] відмовлялась відвідувати психологічні консультації. Наведене, на думку суду, свідчить, що відповідачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів факту неналежного виконання позивачкою обов`язків опікуна, натомість в судовому засіданні встановлено, що позивач у повній мірі здійснювала визначені законом обов`язки щодо виховання її онучок, опіки про здоров`я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток останніх, їх підготовку до самостійного життя, забезпечення їх доглядом і лікуванням, створенням належних побутових умов та умов для здобуття дітьми освіти. Що стосується самого повідомлення про те, що з дітьми жорстоко поводились, яке фактично стало підставо для винесення спірного розпорядження, то суд погоджується з доводами позивача, що таке повідомлення носить одиничний характер, а в судовому засіданні позивач пояснила, що жалкує про свій вчинок. Наведена в оспорюваному розпорядженні інформація, що діти потрапили до лікарні хворими і занедбаними, теж не відповідає дійсності, оскільки у дитячому садку їх кожного дня оглядала медична сестра і серйозних проблем встановлено не було. Наведені обставини щодо факту належного виконання позивачкою обов`язків опікуна в частині забезпечення належного лікування підтвердили в судовому засіданні свідки лікуючий лікар\~ [PERSON] \~та патронажна\~сестра [PERSON] .\~ Посилання відповідача на матеріали справи про адміністративне правопорушення є недоречним, адже в матеріалах даної цивільної справи відсутня постанова суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Жодних офіційних підтверджень неналежного виконання позивачкою своїх обов`язків по відношенню до дітей, окрім одного звернення представників дитячого садку, немає. Вказане свідчить, що весь час коли позивачка виконувала повноваження опікуна, жодних зауважень до її обов`язків не було. Наявність заборгованості у [PERSON] за комунальні послуги ніяким чином не підтверджує доводи відповідача щодо неналежного виконання позивачем обов`язків опікуна. Виходячи з наведеного, суд вважає недоведеними посилання представника відповідача на неналежне виконання позивачкою обов`язків опікуна, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, які б могли бути взяті до уваги судом, ними не подано. Разом із цим, доводи позивачки є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються сукупністю вищевказаних безпосередньо досліджених судом доказів, які є переконливими та узгоджуються між собою. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 03.05.2019 року № 271р «Про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] » що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 5 ЦПК України. При цьому предмет позову кореспондує зі способами захисту права, що визначені в\~статті 16 Цивільного кодексу України. Таким чином, в даній справі, визначений позивачем спосіб захисту в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права та відповідати змісту порушеного права, а також характеру правовідносин, що існують між сторонами спору. Водночас суд відмовляє у задоволенні позову у частині позовних вимог позивачки про визнання протиправною діяльності відповідача щодо винесення розпорядження, оскільки юридичне значення для позивача в межах спірних правовідносин має розпорядження відповідача № 271р від 03 травня 2019 року щодо якого суд дійшов висновку про його незаконність. Таким чином, визнання діяльності відповідача протиправною не є належним способом захисту порушеного права позивача.

Outcome: partial