Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

В травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 18.04.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] [INFO] помер . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є відповідачі, так як на час смерті постійно проживали разом із ним. З огляду на викладене, позивач просить стягнути із відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 18.04.2011 року в сумі 6944,97 грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідачі, суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнали та вказали, що вони не є спадкоємцями після смерті [PERSON] , так як спадщину після його смерті не приймали, а тому просять суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, з огляду на таке. Встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н від 18.04.2011 року, відповідно до якого остання отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку по кредитному договору борг позичальника за кредитним договором становить 6944,97 грн. (а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.12.2017 року.(а.с.52) 23.11.2018 позивачем направлено претензію кредитора до Хмільницької державної нотаріальної контори (а.с. 58). Хмільницькою державною нотаріальною конторою листом № 1263/02-14 від 21.12.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлено про те, що на підставі претензії банку заведено спадкову справу.(а.с.59) 11.09.2019 року поштовим зв`язком представник ПАТ КБ «Приватбанк» направлено лист-претензію [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором.(а.с.60-62) Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зі змісту зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно листа Хмільницької державної нотаріальної контори № 272/02-14 від 04.06.2020 року, після смерті [INFO] [PERSON] у державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа на підставі претензій кредитора, яка надійшла від АТ КБД «Приват БАНК». Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідачі не є спадкоємцями після смерті [PERSON] , так як спадщину після його смерті не приймали, на час смерті з ним не проживали, а сам факт реєстрації спадкодавця за місцем реєстрації спадкоємців не може слугувати підставою для визнання відповідачів такими, що прийняли спадщину, в зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed