Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладення укладеного між ними 1 серпня 2014 року за № 124 договору на відпуск теплової енергії з підстав, передбачених ч.1 ст. 229 ЦК України. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що за умовами укладеного договору відповідач як споживач зобов'язалась прийняти та сплатити теплову енергію, що подає позивач, як постачальник, до об'єкту споживача за адресою [ADDRESS] за тарифами для нежитлових приміщень. Підставою укладеного договору стали заява відповідача та витяг від 14.09.2009 про реєстрацію права власності на нерухоме майно нежиле приміщення за цією адресою, договір дарування цього приміщення від 14.07.2009. Однак в листопаді 2014 року ОСЖБ «Орбита», з яким укладено договір № 54 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії для жилого фонду на будинок [ADDRESS], у тому числі і на площу приміщення відповідачки, як на жилу квартиру, звернулось з вимогами про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору, мотивуючи тим, що належне відповідачці приміщення є жилою квартирою, оскільки рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 20 від 20.01.2010 було скасовано рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про переведення квартири [ADDRESS] в нежиле приміщення». Позивач не виставляв відповідачу рахунки на сплату відпущеної теплової енергії за договором від 01.08.2014, однак виставляв рахунки ОСЖБ «Орбита», у тому числі і за площу приміщення, належного відповідачці, сама відповідачка не здійснила жодного платежу, на вимогу позивача не надала документи, що підтверджували тип належного їй приміщення як нежилого станом на час укладення спірного договору, розірвати договір відмовилась. Зважаючи на надане ОСЖБ «Орбита» рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 20 від 20.01.2010, позивач вважає, що при укладені договору помилився щодо фактичних обставин правочину, а саме, типу об'єкту, що має значення для розміру тарифів послуги, і уклав з відповідачкою договір внаслідок помилки. В судовому засіданні 17 липня 2015 року представник позивача Зеленська С.О. позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що відповідачка фактично отримує послуги з теплопостачання належного їй приміщення, однак не сплачує їх вартість, і самі вони їй рахунки не виставляють ані за тарифами для нежилих приміщень, ані за тарифами для жилих приміщень. Вартість послуг з теплопостачання за цією адресою сплачує ОСЖБ «Орбита» за рахунками тепломережі, оскільки внести зміни до укладеного договору в частині опалювальної площі ОСЖБ відмовилось, посилаючись на те, що площа цього приміщення є жилою, і за її теплопостачання повинна сплачувати [PERSON] ОСЖБ, а не ККП «Маріупольтепломережа». В судове засідання 31 липня 2015 року не прибула, до початку судового засідання електронною поштою направила клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю представника позивача. Зважаючи на відсутність будь-яких доказів поважності причини неприбуття, надання пояснень у справі, відсутності клопотань про надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог, суд вважав можливим продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСЖБ «Орбита» [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Суду пояснила, що відповідачка з часу набуття права власності на цю квартиру фактично отримувала послуги з теплопостачання, які за статутом ОСЖБ повинна сплачувати саме їм, однак самостійно не сплачувала, виниклу заборгованість стягували за рішенням суду, останнє рішення стосувалось вимог за період до 1 серпня 2014 року. Дійсно, за правовстановлюючим документом, яким є договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 14.07.2009 року, це приміщення є нежилим; на підставі цього договору зареєстровано право власності на спірне приміщення за [PERSON] як на нежиле. Ані договір, ані реєстрація права власності не скасовані, разом з тим, 20.01.2010 скасоване рішення виконкому Маріупольської міської ради про переведення цього приміщення з жилого в нежиле від 20.08.2008, про що знала [PERSON] Відповідач [PERSON] до суду не прибула, до початку судових засідань надала заяви про розгляд справи в її відсутність та письмові заперечення проти позову, посилаючись на належність їй на праві власності за договором дарування нежилого приміщення за зазначеною адресою та її права на укладення договору з позивачем, добровільність дій позивача при укладенні договору та його обізнаність з правовстановлюючими документами на належне їй приміщення. Вислухав сторони, дослідив письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідачці на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14.07.2009 року на праві власності належить нежитлове приміщення [ADDRESS] (а.с.10,11). 1 серпня 2014 року між ККП «Маріупольтепломережа» (постачальником) в особі заступника директора по економіці [PERSON], діючої на підставі довіреності №16/01 від 31.03.2014 року, та фізичною особою [PERSON] (споживачем), діючою на підставі договору дарування від 14.07.2009 року і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23840495 від 14.09.2009 року, був укладений договір №124 на відпуск теплової енергії від котельні ЖМР-16 (а.с.5-8). Згідно дислокації до договору №124 від 01.08.2014 року теплова енергія постачається до нежитлового приміщення [ADDRESS]. Площа опалення 60,30м.кв. (тепломір), гаряча вода, м.куб - 0,152 (додаток №1 до договору). Відповідно до п.5.1 договір укладений строком на 2 роки. Умови договору можуть бути змінені або доповнені за взаємною згодою сторін у письмовій формі. Договір вважається щорічно продовженим на цих же умовах, якщо за місяць до закінчення строку не поступить заява однієї із сторін про відмову від договору або його перегляді. Всі питання по договору вирішуються шляхом переговорів або в суді (п.5.3). 19.11.2014 року ККП «Маріупольтепломережа» на адресу відповідача направило лист №572/1, у якому зазначено, що у зв'язку з надходженням листа ОСЖБ «Орбита» з вимогою про розірвання укладеного з нею договору про надання послуг з теплопостачання з посиланням на те, що приміщення є жилим, їй пропонується до 30.11.2014 року надати документи, що підтверджують стан приміщення на теперішній час. В листі також повідомлено, що у разі ненадання документів підприємство буде вважати договір розірваним (а.с.13). [PERSON] у відповідь на даний лист 25.11.2014 року направила повідомлення, що вона є власником нежилого приміщення [ADDRESS], про що долучені до договору правовстановлюючі документи, а рішення міськради від 20.01.2010 року не є документом, що підтверджує право власності, а у разі наявності у підприємства сумніву щодо об'єкта власності, підприємство може самостійно звернутися до Маріупольського БТІ із запитом (а.с.29). Як вбачається з договору дарування, колишньому власнику приміщення - [PERSON] це приміщення належало на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Маріупольською міською радою 01.07.2009 згідно рішення виконкому від 20.02.08 № 291/1 (а.с.11). Право власності на це приміщення, як нежиле, зареєстроване за відповідачкою 14.09.2009 року (а.с.10). Після укладення договору дарування та реєстрації права власності на приміщення за [PERSON] рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 20.01.2010 № 20 скасоване рішення виконкому від 20.02.08 № 291/1 про переведення спірного приміщення в нежиле. Цим же рішенням БТІ м. Маріуполя запропоновано внести відповідні зміни до технічної документації на це приміщення (а.с.18). Жодних доказів того, що до технічної документації на приміщення, належне відповідачці, внесені зміни БТІ м. Маріуполя, і відповідачці було достеменно відомо про внесені зміни, суду не надано ані позивачем, ані третьою особою. Станом на час укладення оспорюваного договору, як і станом на час розгляду спору в суді, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Маріупольською міською радою 01.07.2009 [PERSON], договір дарування від 14.07.2009 року, укладений [PERSON] та [PERSON], реєстрація права власності на цей об'єкт як на нерухоме майно за відповідачкою не скасовані, не визнані нечинними, будь-які зміни до них, у тому числі й щодо типу приміщення, не внесені. Згідно з положеннями ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони мають права врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.. 229 ч.1 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правовідносини з постачання фізичним особам теплової енергії регулюються ст.714 ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21.07.2005 року №630. Вказані правовідносини є договірними. Згідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму використання відповідної мережі, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Договір про постачання енергії та інших ресурсів є консенсуальним, двостороннім та оплатним. Об'єктом договору постачання може виступати, серед іншого, теплова енергія, яка надається споживачеві через приєднану мережу трубопроводів. Відповідно до положень ч.3 ст.20, ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язком споживача є укладення договору про надання послуг, підготовленого виконавцем на підставі типового договору. Виконавець послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором. Згідно зі ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір на надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води, у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цих послуг. Істотні умови договору з надання житлово-комунальних послуг, якими є і послуги з теплопостачання, зазначені в статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До них відноситься, серед іншого, тарифи на послуги та їх вартість. Суд приходить до висновку, що укладення договору між виконавцем послуг з теплопостачання - ККП «Маріупольтепломережа» та фізичною особою власником приміщення [PERSON] відповідало чинному законодавству, оскільки позивачці на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14.07.2009 року належить нежитлове приміщення на праві власності, яке вона у встановленому законом порядку зареєструвала в реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.09.2009 року, і саме зазначений договір дарування є правовстановлюючим документом на підтвердження права власності позивачки на нежиле приміщення, а ККП «Маріупольтепломережа» є виконавцем послуг з теплопостачання (ст.. 19 ч.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Укладений між сторонами договір містить всі істотні умови, розділом 4 передбачені тарифи та порядок їх застосування і зміни в додатках до договору зазначено тип приміщення - нежиле. Наявність укладеного 01.10.2005 року між ККП «Маріупольтепломережа» і ОСЖБ «Орбита» договору №54 про відпуск теплової енергії для житлового фонду будинку (а.с.14-16), в будинку якого знаходиться приміщення позивачки, у тому числі і з урахуванням площі приміщення відповідачки, не виключає право позивачки як власника окремого приміщення в цьому будинку на укладення окремого договору з ККП «Маріупольтепломережа» про надання послуг з теплопостачання з огляду на положення ч.3 ст.20, ч.2 ст.21, ст.. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Сумніви у позивача щодо типу приміщення, від чого залежить лише тариф на надані послуги, а не, як вважає позивач, його обов'язок укласти договір з власником приміщення у багатоквартирному будинку, виникли після укладення договору, про що свідчить листування між позивачем та третьою особою і листування між сторонами в листопаді 2014 року, однак жодних доказів того, що ці сумніви підтвердились і до реєстраційних та правовстановлюючих документів на належне відповідачці приміщення до дати укладення договору були внесені зміни щодо типу приміщення, позивач суду не надав. Крім того, слід зазначити, що укладеним договором права позивача жодним чином не порушені, оскільки на виконання укладеного договору він зобов'язаний за поставлену теплову енергію нараховувати плату та виставляти рахунки, що є підставою для оплати отриманих послуг відповідачкою, при цьому рахунки повинен виставляти за тарифами для нежитлових приміщень, які є вищими, ніж тарифи для житла. Відмова ОСЖБ «Орбита» внести зміни до договору від 01.10.2005 щодо площі будинку шляхом відрахування площі належного відповідачці приміщення також не порушує права позивача, оскільки за укладеними договорами позивач в будь-якому випадку має право на отримання оплати за надані послуги з теплопостачання всього будинку. Надані суду представником ОСЖБ «Орбита» судові рішення у справах за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради щодо переведення жилої квартири в нежитлове приміщення у справі № 2а-117/08/0519 (а.с.42-45), за позовом ОСЖБ «Орбита» до Маріупольського БТІ щодо зобов'язання виконати рішення Маріупольської міської ради №20 від 20.01.2010 року про скасування рішення міської ради №291/1 про переведення квартири в нежитлове приміщення у справі № 2а/0570/13556/2011 (а.с.46-50) дійсно свідчать про обізнаність відповідачки щодо скасування виконкомом Маріупольської міської ради свого рішення про переведення спірного приміщення з жилого фону в нежилий, однак не свідчать про обізнаність [PERSON] станом на 1 серпня 2014 року із внесенням змін до технічної документації на це приміщення щодо його типу. Підтвердженням висновку суду є копія листа відповідачки на адресу БТІ від 06.01.2015 з проханням повідомити, чи вносились будь-які зміни щодо цього приміщення до технічної документації (а.с.69). Надані суду копії судових рішень про стягнення з відповідачки на користь ОСЖБ «Орбита» заборгованості за послуги з теплопостачання (а.с.78-83) не мають правового значення для вирішення спору, оскільки з відповідачки стягнута заборгованість на користь ОСЖБ за період до дати укладення спірного договору. Суд вважає, що оспорюваний договір не порушує жодним чином і права ОСЖБ «Орбита», оскільки договір на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у багатоквартирному будинку може бути укладений лише між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цієї послуги ( ст.. 29 ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (ч.4 ст. 19 цього ж закону). Таким чином, в суді позивачем не доведено, що станом на час укладення договору був неправильно визначений статус об'єкту постачання теплової енергії внаслідок помилки позивача щодо фактичних обставин про тип приміщення, що потягло за собою укладення договору з відповідачкою, а також не доведено, що укладеним договором порушені права позивача. Отже, законні підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed