Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. В своїй позовній заяві вказувала, що з осені 2011 року по січень 2014 року, [PERSON] проживала спільно однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 18.12.2012 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, згідно якого відповідач являється батьком дитини. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував. Суд, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Ч. 1 - ч. 4 ст. 75 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. З осені 2011 року по січень 2014 року, [PERSON] проживала спільно однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 18.12.2012 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, згідно якого відповідач являється батьком дитини. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на повному утриманні позивача. Суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги позивача. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved