Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

В січні 2020 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що в серпні 2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.09.2019 року між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач 11.06.2018 року не бере участі у вихованні, спілкуванні та розвитку дитини, її життям не цікавився, жодного разу не бачив власну дочку та не намагався цього зробити, жодного разу не попросив позивачу про зустріч з дитиною. Крім того, будь-яких перешкод у спілкуванні, зустрічах відповідача з дочкою позивачка ніколи не чинила. Посилаючись на викладене, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В жовтні 2019 року представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що на даний час відповідач не може фізично виїхати на територію, що є підконтрольною Україні. Зазначає, що відповідач не уникає обов`язків щодо взяття участі у вихованні дитини, однак на даний час у нього немає такої можливості і він не може реалізувати всі безперечно покладені на нього обов`язки. Вказує, що позивач створила такі умови, в яких спілкування дитини та батька припинилися, дитина під повним контролем матері, справи за позовами розглядаються на території України, а тому про їх існування відповідач може і не дізнатися. Вказує, що позивачем не надано допустимих та належних доказів того, що відповідач умисно ухиляється від покладених на нього обов`язків, нехтує ними та не бажає спілкуватись із дитиною, брати участь у її вихованні, розвитку та матеріальному забезпеченні. Ухвалою судді від 19.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення, пояснив, що дитину не знає з народження. Представник Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України (2017 р.) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 25.08.2017 року між сторонами укладено шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 06.09.2019 року, розірвано. Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.06.2018 року, виданого Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 598. Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2018 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу), проте не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання до досягнення їх дитини трьох років, аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісяця. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.07.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 19 508,60 грн. Дитина проживає разом із матір`ю позивачкою у справі за адресою: [ADDRESS] , що не заперечує відповідач. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Голосіївської РДА у м.Києві від 23.07.2020 р. № 100-9805 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. В судовому засіданні достеменно встановлено, що з народження дочки, відповідач самоусунувся від її виховання, стосунків із дочкою не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. При цьому останній мав об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки належним чином. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст.496 ч.2 ЦПК України відповідач, як іноземна особа, має процесуальні права та обов`язки нарівні з позивачем, який є громадянином України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїхбатьків і вусякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитині з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини, спілкуватися з нею, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обгрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського РВ ДРАЦС у м.Києві для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved