Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

В червні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-6) до відповідача ТОВ «СК «Гардіан», третя особа: [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 36221,62 грн.; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 2677,87 грн.; у відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2019р. матеріали позовної заяви [PERSON] передано до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2019р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019р. позов залишено без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 грудня 2018р. в м. Києві по вул. В. Гетьмана сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобіля «BMW» н.з. [NUMBER] під керуванням третьої особи та автомобіля «КІА» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу та яким керував позивач на час пригоди. Вказана ДТП сталася з вини третьої особи, що встановлено постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2019р. 19 грудня 2018р. позивач повідомив відповідача, у якого була застрахована цивільна відповідальність перед третіми особами, згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/6266321, про страховий випадок, після чого на замовлення відповідача, експертом було здійснено оцінку вартості розміру завданих збитків, внаслідок пошкодження його автомобіля. Листом від 11 лютого 2019р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на положення п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо того, що на час ДТП третя особа не був законним володільцем автомобіля «BMW», а тому у відповідача відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування. На думку позивача, відповідач не виконав свої зобов`язання, оскільки позивачем були надані всі необхідні документи відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що дозволяло відповідачу прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, проте відповідач прийшов до хибних висновків про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки третя особа керувала автомобілем правомірно. Окрім того, позивач вказує, що неправомірними діями відповідача було порушено право на отримання страхового відшкодування та завдано йому моральної шкоди, що виразилось у порушенні звичного способу життя для нього та його сім`ї. 09 грудня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що діяв правомірно у відповідності до ст. ст. 32, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому відповідачем було встановлено, що автомобіль «BMW» н.з. [NUMBER] був ввезений на митну територію України ні третьою особою, а іншою фізичною особою « [PERSON] », а тому в силу положень ч. 4 ст. 380 МК України третя особа не є законним володільцем цього автомобіля. Крім того, законом передбачено відшкодування моральної шкоди страховиком лише у випадку завдання шкоди здоров`ю чи життю потерпілого, а тому вимоги позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди є також необґрунтованими. 15 січня 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечував проти відзиву, зазначивши, що 17 грудня 2018р. мав місце страховий випадок, і в силу положень ст. ст. 35, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зобов`язаний сплатити суму страхового відшкодування. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. До судового засідання, стороною позивача було подано до суду заяву про розгляду справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 18 липня 2018 між відповідачем та третьою особою було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді Полісу АМ/6266321, за яким була застрахована цивільно - правова відповідальність третьої особи, як володільця/користувача автомобілем «BMW» н.з. [NUMBER] (іноземна реєстрація). 17 грудня 2018р. в м. Києві по вул. В. Гетьмана сталася ДТП за участю автомобіля «BMW» н.з. [NUMBER] під керуванням третьої особи та автомобіля «КІА» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу та яким керував позивач на час пригоди. Вказана ДТП сталася з вини третьої особи, що встановлено постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2019р. по справі № 760/1092/19 (а.с. 12). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 19 грудня 2018р. позивач повідомив відповідача, у якого була застрахована цивільна відповідальність перед третіми особами, згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/6266321, про страховий випадок, після чого на замовлення відповідача, експертом було здійснено оцінку вартості розміру завданих збитків, внаслідок пошкодження його автомобіля (а.с. 10). Листом від 11 лютого 2019р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на положення п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 11). Згідно п. 9) ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 ст. 1). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Частиною 1 ст. 990 ЦК України, передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 2 Полісу АМ/6266321 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 липня 2018р. страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Згідно із п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням транспортного засобу з установленим терміном дії. Відповідно до визначень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306, у редакції чинній на час вчинення ДТП, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Відповідно до пункту 2.1 ст. 2 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний талон на транспортний засіб. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Із системного аналізу вказаних положень законодавства та умов укладеного між відповідачем та третьою особою договору страхування, вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Як встановлено судом, під час вчинення ДТП, водієм автомобіля «BMW» н.з. [NUMBER] , був третя особа, який мав посвідчення водія, реєстраційний талон на транспортний засіб, тобто він керував транспортним засобом відповідно до вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху. Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що автомобіль, яким він керував, перетнув митний кордон України в режимі тимчасового ввезення до 1 року. Це означає, що режим використання вказаного автомобіля, крім вищезазначених вимог, повинен узгоджуватись з нормами МК України. Згідно з ч. 4 ст. 380 МК України, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Частиною 1 ст. 109 МК передбачено, що за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, орган доходів і зборів надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа: 1) відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом; та 2) приймає на себе зобов`язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення. Наведена норма відповідає положенням пункту (b) I Додатка «C» Конвенції про тимчасове ввезення, відповідно до якої транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. В справі відсутні докази щодо надання дозволу органом доходів та зборів на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля «BMW» н.з. [NUMBER] третій особі, при цьому на митну територію зазначений транспортний засіб був ввезений іншою фізичною особою « [PERSON] », згідно відповіді на запит сторони відповідача з Львівської митниці ДФС. Таким чином, суд вважає, що є слушними доводи сторони відповідача щодо того, що водій автомобіля «BMW» н.з. [NUMBER] [PERSON] (третя особа) на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем зазначеного транспортного засобу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК України. Твердження сторони позивача про те, що ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування як відсутність страхового випадку, здійснені без урахування вимог п.6) ч.1 ст. 991 ЦК України, якою встановлено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом. Згідно з п. 32.1 ст. 32 цього Закону, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оскільки страховий випадок не настав, то для страховика і не виникла цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Враховуючи вищезазначене, положення ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відсутні правові підстави вважати що ДТП, яке відбулося 17 грудня 2018р. в м. Києві по вул. В. Гетьмана, за участі автомобілів під керуванням позивача та третьої особи є страховим випадком, а тому у відповідача не настав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за Полісом АМ/6266321. Оскільки факт завдання шкоди позивачу не є страховим випадком, то останній не позбавлений права вимагати відшкодування такої шкоди на підставі загальних правил, передбачених ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Верховного Суду у справах № 643/630/19, № 161/4220/18, суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 36221,62 грн. та пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 2677,87 грн. Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, то суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Разом з тим, відшкодування страховиком моральної шкоди за шкоду, яка завдана майну потерпілого не передбачено положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed