Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Громадяни Республіки Аргентина [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Маріупольської загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради про скасування усиновлення. В обгрунтування поданої заяви посилаються на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області їх оголошено усиновлювачами громадянина України - малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно внесено зміни до актового запису про його народження, прізвище змінено на « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », по батькові не вказано, місце та дату народження - залишено без змін, відомості про матір записано як « [PERSON] , [INFO] », відомості про батька записано як « [PERSON] , [INFO] ». При знайомстві з хлопчиком він виявився освідченим, милим та спокійним, був сором`язливим, гарно поводився. Однак, будучи батьками [PERSON] протягом року їх життя перетворилося на жах. Ще перебуваючи в Києві перед виїздом до Аргентини, [PERSON] помітила в його поведінці дивні прояви, агресивність та неконтрольовану поведінку, гуляючи по вулицях він бив ногами автомобілі, навчаючи її російської мови змушував повторювати лайливі, непристойні, образливі слова. На заборону матері переглянути фільм для дорослих, [PERSON] погрожував їй тим, що вистрибне з вікна дев`ятого поверху готелю. Після прибуття до Аргентини поведінка хлопчика погіршилася, [PERSON] погрожував відрізати голову ножем другому сину позивачів, досить часто бився з ним застосовуючи прийоми «карате», бив [PERSON] погрожуючи вбивством ножем, ображав лайливими словами, душив її, на зауваження не реагував, тікав з дому, з кварталу, мали місце випадки втечі зі школи, проявляюючи агресію він пошкодив вуличні ліхтарі, кабель в кварталі. Вчиняв сварки з іншими учнями у школі. Казав, що хоче померти. З цього приводу позивачі декілька разів зверталися за допомогою до психологів. Мав місце випадок госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу разом з матір`ю. Два психіатра визначили, що він страждає на поведінковий дисоціальний розлад і в дорослому віці стане психопатом. На сьогодні стан [PERSON] дуже тяжкий в зв`язку з його онкохворобою, а у [PERSON] погіршився стан здоров`я через таку поведінку [PERSON] . Враховуючи те, що між позивачами, як батьками та дитиною склалися відносини, що роблять неможливим виконання їхніх батьківських обов`язків, а також те, що [PERSON] страждає важким психічним розладом, захворюванням, про яке їм не було відомо та не могло бути відомо на момент усиновлення, на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.238 СК України, просять суд: - скасувати усиновлення [PERSON] громадянами Республіки Аргентина [PERSON] та [PERSON] ; - повернути [PERSON] , [INFO] його ім`я до усиновлення - [PERSON] ; - внести відповідні зміни до актового запису № 531 від 08 травня 2008 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції в м.Донецьку; - передати малолітнього [PERSON] , [INFO] до органу опіки та піклування Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради; - копію рішення суду направити до компетентного уповноваженого відділу державної реєстрації цивільного стану для внесення відповідних змін. Не погоджуючись з позовними вимогами представник відповідача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, 09 липня 2019 року надав суду відзив, в якому зазначає, що позовну заяву подано всупереч процедурі, встановленій Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 905 від 08 жовтня 2008 року. 09 серпня 2019 року представник позивачів надав суду відповідь на відзив, в якій посилався на те, що позивачами дотримувалися права усиновленої ними дитини в повній мірі, дітям надавлося відповідне харчування, виховання, розвиток навичок та здібностей, найкраща медична допомога, про що відповідна консульська установа України була повідомлена належним чином та у встановлений законом і зобов`язанням строк. Позивачі неодноразово зверталися до Косульства України в республіці Аргентина із заявою допомогти у вирішенні питання скасування усиновлення, на що отримали відповідь, що дана процедура відбувається відповідно до Українського законодавства в позовному провадженні за рішенням суду. Позивачам рекомендовано було звернутися із відповідним позовом до суду. Таким чином процедура по скасуванню усиновлення позивачами не порушена. [PERSON] має психічне захворювання, яке робить неможливим його проживання в даній родині, а можливо в будь-якій іншій родині. Він жорстко та з насильством поводиться з батьками, своїм братом. Він не визнає їх матір`ю і батьком, що робить неможливим йогоподальше виховання.Через спроби покінчити життя самогубством, остання з яких трапилася через те, що [PERSON] не хотів їхати до Консульства України в Аргентині на огляд та співбесіду, він несе загрозу не лише собі, але й батькам -усиновителям. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 липня 2019 року задоволено клопотання сторін та замінено первісного відповідача Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області належним - Органом опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність. Представник позивачів [PERSON] при розгляді справи підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради - Шестак В.В. позовні вимоги не визнала, заперечуючи проти їх задоволення з підстав наведених у наданому візиві. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Маріупольської загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів №2 Донецької обласної ради Матвієнко Т.А. заперечувала проти задоволення позовної заяви та просила відмовити в її задоволенні. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державний департамент забезпечення прав дітей та оздоровлення Міністерства соціальної політики України надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Також надав суду письмові пояснення, відповідно до яких у запрошенні на прийом від 11 вересня 2017 року громадян Республіки Аргентина [PERSON] та [PERSON] було звернуто увагу на те, що переважна частина дітей, які можуть бути усиновлені іноземцями мають тяжкі невиліковні хвороби. Разом з тим, 01 листопада 2017 року під час проведення ознайомлення подружжя [PERSON] з інформацією про дітей, які можуть бути усиновлені їх було детально ознайомлено з інформацією про трьох дітей, що підтверджується підписом у відповідній книзі. Жодна із запропонованих дітей не має СНІДУ або пересаджених органів. Таким чином в позовній заяві позивачі відобразили інформацію, що не відповідає дійсності. За результатами прийому (за їх власним вибором) вони отримали направлення для знайомства із [PERSON] , який на момент усиновлення мав наступні діагнози: «спазм акомодації» та «помірні порушення пізнавальної функції органічного генезу», які відповідають рекомендаціям зазначеним у соціально-психологічній характеристиці родини. Окрім того, у заяві до Міністерства соціальної політики про надання згоди на усиновлення ними [PERSON] подружжя зазначено, що зі станом здоров`я та соціальним походженням дитини вони ознайомлені. З цього вбачається, що родина [PERSON] не була належним чином підготовлена фахівцями у сфері соціальних питань Республіки Аргентина до міжнародного усиновлення, що може призвести до повторного посиротіння хлопчика та завдасть йому психологічної травми. Враховуючи наведене, у разі скасування усиновлення дитини - громадянина України, Міністерство соціальної політики просить суд визнати позивачів особами, які не можуть бути усиновлювачами. Водночас, при прийнятті рішення, просить в усих діях щодо дитини, керуватися принципом якнайкращого забезпечення його інтересів, визначеним Конвенцією ООН про права дитини. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2018 року [PERSON] та [PERSON] оголошено усиновлювачами громадянина України - малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно внесено зміни до актового запису про його народження, прізвище змінено на « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », по батькові не вказано, місце та дату народження - залишено без змін, відомості про матір записано як « [PERSON] , [INFO] », відомості про батька записано як « [PERSON] , [INFO] » (а.с.54-55). Вирішуючи даний спір суд враховує особливий характер суб`єктного складу даних правовідносин. Так, усиновлювачами по справі є іноземні громадяни - громадяни Республіки Аргентина, водночас усиновленою дитиною є громадянин України. Основними нормативно-правовими актами, які визначають підстави, умови та порядок здійснення міждержавного усиновлення на території України є: Європейська Конвенція про усиновлення дітей та Порядок провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 905 від 08 жовтня 2008 року (далі - Порядок). Відповідно до ст.14 Європейської Конвенції Про усиновлення дітей усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. У відповідності до п.п.107-113 вищевказаного Порядку для забезпечення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, які проживають за межами України, Мінсоцполітики протягом місяця від дня надходження рішення суду про усиновлення дитини надсилає до МЗС документи, зазначені у підпунктах 2, 3, 5, 12 і 13 пункту 33 цього Порядку, та копію рішення суду про усиновлення дитини. На підставі рішень суду, рішень консульських установ чи дипломатичних представництв України про усиновлення дитини МЗС реєструє усиновлених дітей, які проживають за межами України. Форма реєстру затверджується МЗС. МЗС у місячний строк після надходження документів від Мінсоцполітики надсилає до відповідної консульської установи чи дипломатичного представництва України доручення щодо взяття дитини на консульський облік та здійснення нагляду за дотриманням її прав. Консульська установа чи дипломатичне представництво України здійснює нагляд за дотриманням прав усиновленої дитини на підставі доручення МЗС та загальновизнаних принципів і норм міжнародного права щодо захисту прав дітей. Нагляд за дотриманням прав усиновлених дітей, які проживають за межами України, забезпечується МЗС шляхом здійснення таких заходів: проведення співбесіди з усиновлювачами під час взяття на консульський облік усиновленої дитини; відвідування родини усиновлювачів та усиновлених дітей, за результатами якого складається акт, що затверджується керівником консульської установи чи дипломатичного представництва України; проведення аналізу отриманих звітів про умови виховання і стан здоров`я усиновлених дітей, що надійшли від усиновлювачів; проведення аналізу отриманої інформації про умови виховання і стан здоров`я усиновленої дитини, що надійшла від компетентного органу країни проживання; спілкування за допомогою засобів зв`язку з усиновлювачами та усиновленою дитиною щодо умов виховання і стану здоров`я усиновленої дитини, за результатами якого складається акт, що затверджується керівником консульської установи чи дипломатичного представництва. Під час взяття на консульський облік усиновленої дитини відповідна консульська установа чи дипломатичне представництво України надають усиновлювачам зразок звіту про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини, який подається усиновлювачами, і графік подання звітів усиновлювачами до досягнення дитиною вісімнадцяти років. У разі взяття на консульський облік усиновленої дитини у країні, іншій ніж країна проживання усиновлювачів на момент подання до Мінсоцполітики справи, передбаченої пунктом 33 цього Порядку, усиновлювачі подають до відповідної консульської установи чи відповідного дипломатичного представництва України документи, зазначені у підпунктах 2, 5 і 13 пункту 33 цього Порядку, та копію рішення суду про усиновлення дитини. Консульська установа чи дипломатичне представництво України аналізує звіти усиновлювачів про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини і щороку до 1 лютого надсилає МЗС інформацію про здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, які проживають за межами України, за формою згідно з додатком 13. МЗС узагальнює подану інформацію та до 1 березня поточного року подає її до Мінсоцполітики. У разі неподання усиновлювачами звіту відповідно до графіка, який надається усиновлювачам під час взяття усиновленої дитини на консульський облік, консульська установа чи дипломатичне представництво, на підставі документів, зазначених у підпунктах 5, 12 і 13 пункту 33, невідкладно вживає заходів до отримання інформації про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини шляхом звернення до усиновлювачів та компетентних органів держави перебування. Консульська установа чи дипломатичне представництво надсилає МЗС інформацію про усиновлених дітей і вжиті заходи до отримання звітів про умови проживання та стан здоров`я усиновлених дітей для подальшого узагальнення, аналізу та інформування Мінсоцполітики протягом місяця з дати її надходження. Звіти усиновлювачів про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини зберігаються у відповідній консульській установі чи дипломатичному представництві України протягом трьох років після досягнення дитиною 18 років, після чого знищуються, про що складається відповідний акт. Консульська установа чи дипломатичне представництво України, яким стало відомо про факти порушення прав усиновленої дитини, передання її на виховання іншим особам, закладам для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, відібрання в усиновлювачів дитини правоохоронними органами та органами соціальної опіки, нещасні випадки з усиновленою дитиною, вживають разом з компетентними органами країни перебування невідкладних заходів до захисту її прав та перевірки умов проживання та виховання. Про результати вжитих заходів до відновлення прав та законних інтересів усиновленої дитини консульська установа чи дипломатичне представництво України повідомляє МЗС і Мінсоцполітики не пізніше ніж через 30 днів з дня отримання відомостей про факти порушення прав усиновленої дитини. Консульська установа чи дипломатичне представництво, яким стало відомо про смерть усиновленої дитини, терміново повідомляють МЗС і Мінсоцполітики. Консульська установа чи дипломатичне представництво протягом місяця з дня отримання таких відомостей збирають інформацію щодо причин та обставин смерті дитини та надсилають її МЗС і Мінсоцполітики разом з копіями підтвердних документів та їх перекладом на українську мову. У разі коли не вдається усунути причини, що призводять до порушення прав дитини, консульська установа чи дипломатичне представництво України за місцем проживання усиновленої дитини в межах своїх повноважень сприяє вирішенню питання про скасування усиновлення або визнання його недійсним. Відповідна консульська установа чи дипломатичне представництво України надсилає до МЗС в копії та до Мінсоцполітики оригінали документів, визначені цим Порядком. Заяви усиновлювачів та усиновленої дитини підлягають легалізації у відповідній консульській установі чи дипломатичному представництві України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, і подаються разом з їх перекладом на українську мову, що засвідчується в установленому порядку. Після скасування усиновлення або визнання його недійсним відповідна консульська установа чи дипломатичне представництво України сприяє поверненню дитини в Україну. Подальше влаштування такої дитини здійснює служба у справах дітей за місцем походження дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. Доказів того, що позивачі повідомляли Консульство України в Республіці Аргентина з питання проблем з поведінкою усиновленої дитини та сприяння у вирішенню питання про скасування усиновлення дитини суду не надано. Що свідчить про те, що Консульство України в Республіці Аргентина, де знаходиться на обліку усиновлена дитина не володіє інформацією щодо ситуації, яка склалася в родині [PERSON]. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивачами порушено процедуру скасування усиновлення. Разом з цим, враховуючи те, що між сторонами існує спір і позивачі звернулися до суду з позовом, суд вважає за необхідним на підставі актів діючого законодавства України надати оцінку доводам сторін та доказам дослідженим при розгляді справи. У відповідності до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина має право не розлучатися з батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст.207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.232 Сімейного кодексу України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. У відповідності до ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 2 ч.1 ст.238 Сімейного кодексу України передбачено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення. При розгляді справи судом з пояснень представників відповідачів встановлено, що [PERSON] , [INFO] був переведений до Маріупольської загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів №2 Донецької обласної ради з Мар`їнської ЗОШ інтернату № 3 для навчання вже у 2 класі. Майже весь час свого дитинства хлопчик перебував у державних дитячих закладах, ніколи не мав сім`ї, не відчував батьківської турботи та любові. При спілкуванні з кандидатами в усиновлювачі їм було роз`яснено про характер, рівень розвитку та здоров`я [PERSON] . Спілкування хлопчика та позивачів постійно відбувалося у присутності практичного психолога. За медичними показаннями хлопчик був фізично здоровим. Перебуваючі у школі-інтернаті, психіатричне лікування не проходив, ліки з цього приводу не приймав. Дитячим психіатром йому був поставлений діагноз -помірні (когнітивні) порушення пізнавальної функції органічного генезу, що не являється психічною хворобою. 24 серпня 2018 року лікарем психіатром [PERSON] [PERSON] встановлено діагноз - Дисоціальний розлад за СІЕ (ОMS) FS1.8 і за DSM IV (312.8). З результатів обстеження дитини вбачається, що такий розлад діагностується раніше 10 річного віку за агресивною поведінкою, фізичним насильством над іншими. Опозиційно - зухвалий розлад вказує на всі критерії дисоціального розладу раніше настання пубертатного періоду. Такі суб`єкти, як правило, відчувають постійний дисоціальний розлад, який триває до дорослого віку і перетворюється у особистісний розлад у дорослому віці. Переживає агресію до людей, пошкодження власності, грубе насильство над матір`ю і особами, які заважають йому виходити з дому без дозволу. Рекомендує повернути його до інтернату країни його походження, оскільки в цих умовах через дисоціальний розлад, який присутній у [PERSON], неможливе його повернення до родини, яка піклується про нього і захищає його, але він незважає на прохання батьків для гарного співіснування (а.с.95-97). За висновком психологічного обстеження [PERSON], проведеного в травні - червні 2018 року, всі його поведінкові проблеми, описані батьками, підпадають під визначення: диструктивні розлади контролю імпульсів та поведінки (DSM V) як поведінковий дисоціальний розлад. За цим же висновком [PERSON] є дитиною, яка пройшла важкий життєвий шлях, за яким чітко вбачається його теперішній стан (важкий посттравматичний стрес). Має поведінкові розлади, внаслідок тривалого травматичного досвіду, що призвело до відсутності розвитку поведінки більш зрілої та небайдужої. Спостерігаються складнощі із гальмуванням вже початої дії, що потребує консультації з боку невролога. Ця дитина має складнощі щодо інтеграції у родинне коло, відсутній розвиток, який дозволяє задовольнити очікування гармонійних відносин. Тому вимагаються дуже великі зусилля задля досягнення зворотної дії цих розладів (а.с.110-117). З діагнозу - обстеження дитини спеціалістом з дитячої і підліткової психіатрії, вбачається, що [PERSON] виказує поведінкові розлади з імпульсивністю, агресивністю та дратівливістю, що супроводжується загальною кризою (а.с.122). З інформації, наданої цим же спеціалістом від 08 жовтня 2019 року вбачається, що [PERSON] у віці 12 років з діагнозом Ф91.8 - дисоціальний розлад, що бере початок у дитинстві. Проявляє агресивну, імпульсивну поведінку, заподіює шкоду приватній власності і кривдить тварин, погрожує самогубством, має складності з встановленням соціальних зв`язків. Такі форми поведінки проявляються впродовж років, на що посилається сам пацієнт, у той час як він проживав в інтернаті, в країні його походження. У нього спостерігався випадок гетероагресивної поведінки з втечею з дому, з цієї причини він потребуав госпіталізації (з 27 червня по 10 серпня), а на наступний день після виписки з лікарні у нього повторився випадок зазначеної поведінки; дитина знову була поміщена до медичного закладу, в якому перебуває по сьогодні. Допитаний при розгляді справи свідок [PERSON] , пояснив суду, що він працює дитячим психіатром, саме він оглядав [PERSON] , вперше прибувшого до інтернату та ставив йому діагноз. У хлопчика відмічалися помірні (когнітивні) порушення пізнавальної функції органічного генезу, однак це не є недоумством, ні психічною чи іншою тяжкою невиліковною хворобою. Призначав йому загальні препарати, потім його стан покращився. На момент усиновлення [PERSON] був психічно здоровий. Проаналізувавши всю історію життя дитини, слід сказати, що дитина отримала великий стрес, не маючи батьків, постійно змінювала державні установи, пережив початок війни у місті Донецьку. Потім його усиновили, змінилася країна проживання, культура. Це також є стресом для дитини його віку. Він ознайомився з діагнозом, який поставлено хлопчику в Аргентині на даний час і зазначив, що такий діагноз не є психічною хворобою, а є порушеннями в поведінці. Це могло виникнути в зв`язку з будь-яким конфліктом в сім`ї і поведінка хлопчика це протест на щось. Скасування судом усиновлення та повернення хлопчика до інтернату призведе до стресу та непоправних змін у психіці дитини. Допитана в якості свідка [PERSON] , пояснила суду, що вона працює практичним психологом школи - інтернату № 2. Працювала із [PERSON] одразу після його прибуття до інтернату. Ніяких відхилень у психіці в хлопчика не спостерігалось. Вона погодилася з діагнозом лікаря [PERSON] , помірні порушення розглядає як гіперактивність хлопчика. Контакт між дитиною та усиновлювачами був встановлений одразу. Вони були ознайомлені з його станом здоров`я. У випадку скасування усиновлення дитина знову переживатими стрес. Як вбачається з висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини і заяви [PERSON] та [PERSON] до Міністерства соціальної політики про надання згоди на усиновлення ними [PERSON] , подружжям зазначено, що зі станом здоров`я та соціальним походженням дитини вони ознайомлені (а.с.216-219). Здійснивши аналіз наведених вище обставин та досліджених доказів суд приходить до висновку про те, що на момент усиновлення громадянами Аргентини дитини - [PERSON] він не страждав недоумством, будь-якою психічною чи іншою тяжкою невиліковною хворобою, а усиновлювачі - [PERSON] та [PERSON] були ознайомлені повністю зі станом здоров`я та соціальним походженням дитини. Таким чином підстави для скасування усиновлення, визначеної п.2 ч.1 ст.238 Сімейного кодексу України не має. Дійсно, як вбачається з письмових доказів наданих позивачами на даний час дитині [PERSON] встановлений діагноз Ф91.8 - дисоціальний розлад. Однак це відбулося вже після усиновлення дитини. Більш того, як пояснив суду свідок [PERSON] , який є дитячим психіатром такий діагноз не є психічною хворобою, а є порушеннями в поведінці. Пунктом 3 ч.1 ст.238 Сімейного кодексу України передбачено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Як вбачається з наведених в позовній заяві фактів та пояснень представника позивачів при розгляді справи на даний час між ними та дитиною склалися неприязні відносини. На підтвердження вказаних обставин позивачами надані суду письмові покази свідка - [PERSON] , яка з серпня 2017 року працює хатньою робітницею у будинку родини [PERSON]. З її пояснень вбачається, що з моменту прибуття хлопчика у родину заявників у нього була відсутня повага до своїх батьків, він поводить себе нечемно, говорить неправду, ображає, знущається вербально та фізично з членів своєї сім`ї та третіх осіб. Вона не один раз була присутня при образах та нанесенні ударів хлопчиком своїй матері. Погрожував їй ножем, тікав з дому, потрапляв у біду, нападав на інших дітей кварталу, погрожував вбити себе. Ображав і бив свого брата і навіть її. Батько [PERSON] дуже хворіє і така поведінка хлопчика не сприяє поліпшенню його стану здоров`я, а навпаки (а.с.56-66). Як вбачається з інформації наданої родині [PERSON] керівником служби охорони приватного житлового кварталу 28 січня 2018 року мав місце випадок наміру втекти з дому [PERSON]; 24 січня 2019 року [PERSON] зі старшим братом напали на сусідського хлопчика та вчинили з ним бійку, а о 19 год. 40 хв. взагалі мав намір втекти з дому і кварталу; 20 січня 2018 року тікав з кварталу, вчинив бійку з поліцейськими; 17 грудня 2018 року - вчинив сварку з матір`ю, напав на неї з ножем, була викликана психіатрична служба; 09 вересня 2018 року вчинив сварку з ножем із сусідськими дітьми; 02 серпня 2018 року вчинив сварку з матір`ю, яка вимушена була звертатися за допомогою до охоронців; 07 червня 2018 року поліцейські приїхали на виклик батька і побачили, що хлопчик чинить насильство відносно матері, лаяв її, бив, його ледь заспокоїли; 27 травня 2018 року пошкодив майно на тенісному корті; 15 травня 2018 року погрожував матері зачинившись в кімнаті перерізати собі горло (а.с.74 -79). Таким чином, дослідивши вказані письмові докази, суд приходить до висновку, що між усиновленою дитиною [PERSON] та усиновлювачами склалися неприязні, конфліктні відносини. Однак оцінити ситуацію в повному обсязі суд не має можливості, так як позивачі до суду не з`явилися, участь дитини при розгляді справи не забезпечена, внаслідок чого суд позбавлений можливості взагалі з`ясувати думку дитини з цього приводу як і те, чи знає хлопчик, яке питання наразі вирішується відносно нього. Наданих письмових доказів, на переконання суду недостатньо для встановлення між усиновлювачами та усиновленою дитиною характеру стосунків, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування усиновлення громадянами Республіки Аргентина [PERSON] та [PERSON] громадянина України - малолітнього [PERSON] , [INFO] та задоволення позовної заяви в повному обсязі. При ухваленні такого рішення, суд керується принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, визначеному у ст.3 Конвенції про права дитини.

Outcome: dismissed