Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визначення частки у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.04.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського та районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 375, [PERSON] та [PERSON] - матері позивача, на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Їх право спільної сумісної власності на квартиру було зареєстроване в КП «ВООБТІ» 07.04.1999 року за реєстровим № 106 в реєстровій книзі № 43. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина, заповіту на яку вона не залишала. До складу спадкового майна входить належна їй частина спірної квартири. Як єдиний спадкоємець першої черги за законом позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був прописаний та проживав разом з нею на момент відкриття спадщини і 22.03.2007 року в нотаріальній конторі була заведена відповідна спадкова справа, номер в спадковому реєстрі - 42046236, номер у нотаріуса - 123/2007. Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 04.10.2013 року за № 1369/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцю частину квартири і роз'яснено, що даний документ не може бути виданий, оскільки розмір частки [PERSON] у спільній сумісній власності не визначений, а нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого у спільному майні. Жодних домовленостей про розмір часток між [PERSON] та [PERSON] ніколи не було, тому частки кожного з них у спільній власності є рівними - по ? ідеальній частці квартири. Таким чином, позивач не має можливості оформити своє право на успадковану частину квартири без визначення його частки та частки померлої матері. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визначення розміру часток [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована в КП «ВООБТІ» 07.04.1999 року за реєстровим № 106 в реєстровій книзі № 43 на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського та районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 375, визначивши, що [PERSON] належить ? ідеальна частка даної квартири і [PERSON] на день її смерті належала теж ? ідеальна частка даної квартири, а після її смерті належна їй ? ідеальна частка квартири увійшла до складу спадкового майна. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, аргументуючи його мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача не заперечував щодо визначення розміру часток співвласників у спірному майні, однак заперечував щодо визнання того, що належна [PERSON] ? ідеальна частка квартири увійшла до складу спадкового майна. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого міським бюро ЗАГС м. Вінниці 10.01.1978 року, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], запис № 83. (а.с. 6) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 20.11.2006 року, [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці, актовий запис № 3237. (а.с. 8) Згідно довідки № 2177 від 07.10.2013 року, виданої МКП «ЖЕК № 7» [PERSON], [PERSON] на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS]. (а.с. 10) 04.10.2013 року [PERSON] державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В. було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], на частку квартири [ADDRESS] в зв'язку із відсутністю визначення частки померлої в об'єкті права спільної сумісної власності. (а.с. 12) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. В судовому засіданні досліджено матеріали спадкової справи № 123/2007 до майна померлої [INFO] [PERSON]. Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що 22.03.2007 року [PERSON] звернувся до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась на день смерті [PERSON], а саме: частини квартири [ADDRESS]. (а.с. 26-38) В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 90864 на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS]. З матеріалів вище зазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що 07.04.1999 року КП «ВООБТІ» за реєстровим № 106 в реєстровій книзі № 43 зареєстровано право власності на вище зазначену квартиру за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського та районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 375. (а.с. 7) Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю між співвласниками досягнуто не було. Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] як спадкоємець учасника спільної сумісної власності правомірно звернувся з позовом до суду про визначення частки майна, належної померлій [PERSON] в праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частки сіпввласників квартири [ADDRESS] є рівними. Частка померлої [PERSON] становила ?, [PERSON], відповідно - ?. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить ? та частка померлої [INFO] [PERSON] становила ?. В задоволенні позовних вимог в частині визначення, що належна [PERSON] ? ідеальна частка квартири [ADDRESS] увійшла до складу спадкового майна слід відмовити, оскільки дана вимога є необґрунтованою. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення прав, що увійшли до складу спадщини судовому розглядові не підлягають. Органами, що виконують загальну функцію щодо спадкових прав є органани державного нотаріату, оскільки на них покладено вчинення певних нотаріальних дій. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: partial