Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

До Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] [PERSON], [PERSON] до [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що 07.10.1992 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на підставі рішення загальних зборів ЖБК «Шовковик-13», затвердженого рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 28.09.1992 року № 1139 було видано ордер [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 43,71 кв.м., яке складається з трьох кімнат в квартирі [ADDRESS]. Ордер було видано на [PERSON], дружину [PERSON], та двох дітей: [PERSON], 1984 року народження та [PERSON], 1987 року народження. Всі особи зареєстровані за вищевказаною адресою. В жовтні 2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому Відповідач ще до розірвання шлюбу залишив вказане приміщення і забрав свої речі, на даний час місце його проживання не відомо. Крім того право власності не було зареєстровано за жодною особою. Оскільки при розірванні шлюбу питання про розподіл майна не вирішувалось 06.12.2015 року Деснянським районним судом було постановлено заочне рішення, яке набрало законної сили, яким було задоволено позов [PERSON] до відповідача про поділ спільного майна подружжя, та визнано за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Отже [PERSON] має право на 1/2 частку квартири відповідно до вимог ст.ст. 60, 61, 63 СК України. На даний час в квартирі проживають позивачі. Відповідач вищевказаним нерухомим майном не цікавиться. З 2000 року він пішов з квартири, забрав всі свої речі. Саме через це сім'я фактично розпалась, що і призвело до розірвання шлюбу. Також він не сплачував і на даний не сплачує квартирну плату та комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість, для погашення якої було укладено договір про реструктуризацію заборгованості від 26.03.2007 року. Заборгованість повністю погашена в 2012 році за рахунок наших спільних коштів. Так само і на даний час за рахунок спільних коштів позивачів всі платежі сплачуються своєчасно. Крім того, за час проживання в квартирі позивачі зробили поточний ремонт, утримували квартиру в належному стані. За таких обставин, на підставі ст. 344 ЦК України, 07.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва було задоволено позов [PERSON] та [PERSON] та визнано за ними за набувальною давністю в рівних частинах право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, власниками квартири є: [PERSON] на ? частку квартири і по ? частці відповідно [PERSON] та [PERSON] На даний час позивачам не відомо місце проживання відповідача, вони з ним не спілкуються, засоби зв'язку з ним не відомі. За таких обставин, ми вимушені висунути вимогу про припинення права користування майном у зв'язку із відмовою від нього з боку особи відповідача - [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові, просили його задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно. Вислухавши позивача та представника позивачів, дослідивши подані ними документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] Відповідач по справі [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON], батьком позивачів [PERSON], [PERSON] та зареєстрований у спірній квартирі з 04.11.1992 року, що підтверджується Довідкою Ф-3. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ? частина квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на лежить [PERSON] Крім того, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири [ADDRESS] Таким чином, власниками квартири є: [PERSON] на ? частку квартири і по ? частці відповідно [PERSON] та [PERSON] Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім'ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сім'ївласника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У своїх позовних вимогах позивачі вказують на те, що відповідач з 2000 року у квартирі не проживає, квартплату та комунальні послуги не сплачує, будь-яких домовленостей між ними та відповідачем з приводу його проживання в квартирі не було і не могло бути, у зв'язку з чим вони просять визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові постанові №6-158цс14 від 05 листопада 2014 року право користування житлом для членів сімї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сімї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів сплаченої ними суми судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved