Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 06.02.2018 р. надійшла позовна заява Володарської районної державної адміністрації Київської області (далі - Володарська РДА) в інтересах дитини [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача: КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій Позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, поданих до суду 15.03.2018 р., просить суд: позбавити Відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], передати цю дитину для вирішення питання про її влаштування органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області, стягнути з Відповідача аліменти на утримання названої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, а також закріпити за дитиною житло (квартиру), 1/3 частини якого належить матері Відповідачеві. На обґрунтування заявлених вимог Позивачем у позовній заяві зазначено, що Відповідач має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка з 01.09.2016 р. до тепер перебуває у КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації» (третя особа у цій справі). За час перебування дитини в названому закладі мати дитини (Відповідач) її не відвідувала, матеріально не утримувала, не цікавилась станом здоров'я, розвитком та навчанням, не брала участі у вихованні, з педагогами школи не спілкувалася. При цьому до служби у справах дітей та сім'ї Володарської РДА із заявами про позбавлення Відповідача батьківських прав звернулася сама неповнолітня дитина - [PERSON], а також громадянка [PERSON], в якої неповнолітня проживала з 2004 року та яка весь цей час займалася вихованням і за власні кошти утримувала неповнолітню [PERSON], турбувалася про її здоров'я і майбутнє. Мати [PERSON] (Відповідач) вживає наркотики, алкогольні напої. Батьки [PERSON] участі у її вихованні не брали і матеріально не утримували. Крім того, служба у справах дітей та сім'ї Володарської РДА звернулася до служби у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації за місцем проживання матері дитини [PERSON] (Відповідач) з метою ініціювання притягнення останньої до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків відносно її дочки [PERSON], вивчення умов проживання матері, характеристики та надання інформації про неї. У відповідь названа служба поінформувала, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], працівники служби у справах дітей вказаної вище райдержадміністрації спільно із представником Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді відвідали [PERSON] за місцем її проживання, але та була відсутня, її запросили до служби з метою з'ясування її даних, проте Відповідач написала пояснення, що не займається вихованням своєї дитини [PERSON], матеріально її не забезпечує, але нібито спілкується зі своєю дочкою в телефонному режимі та зустрічається з нею коли є час, на теперішній час лікується від наркозалежності, батько дитини [PERSON] помер [INFO]. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідача було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Володарській РДА, що відбулося 30.11.2017 р., на якому прийнято рішення надати висновок по доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] На засідання цієї комісії Відповідач запрошувалася, проте та повідомила про неможливість бути присутньою. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 13.03.2018 р., судом ухвалою від 16.03.2018 р. відкрито провадження у справі, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 18.04.2018 р., ухвалою суду від 18.04.2018 р. справу призначено до судового розгляду на 03.05.2018 р., відкладене через неявку Відповідача на 23.05.2018 р. У судовому засіданні 23.05.2018 р. представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, надавши суду пояснення щодо обставин ухилення Відповідачки від виконання її обов'язків по вихованню дитини, щодо способу життя Відповідача, її ставлення до дитини, утримання і виховання. Так, представник Позивача пояснила, що неповнолітня [PERSON] з 01.09.2016 р. перебуває КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації», до служби у справах дітей та сім'ї Володарської РДА із заявою про позбавлення Відповідача батьківських прав звернулася сама неповнолітня дитина, в інтересах якої подано цей позов. Як з'ясовано службою, її батьки вже з 2004 року не проживали спільно, їх дитину забрала подруга матері (Відповідача) та віддала своїй бабусі - [PERSON], яка довгий час і опікувалася дитиною, оточуючи навіть вважали її рідною бабусею дитини, проте за станом на сьогодні [PERSON] не може піклуватися дитиною через свій похилий вік, оскільки народилася в 1936 році. Мати дитини після розлучення повернула дівоче прізвище «[PERSON]», один раз забирала дочку до Києва, де та навчалася в 2-му класі, після його закінчення повернули дитину с. Рогізна до [PERSON], де неповнолітня [PERSON] продовжила навчання у Рогізнянській середній школі до 2016 року, з 01.09.2016 р. до тепер навчається та постійно перебуває у КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації». Також було з'ясовано, що батько дитини [PERSON] помер [INFO]., про що ніхто не знав, зокрема і дитина. Наприкінці літа 2017 року до служби у справах дітей та сім'ї Володарської РДА із заявами про позбавлення Відповідача батьківських прав звернулася неповнолітня [PERSON] та згадана громадянка [PERSON] Служба звернулася до служби у справах дітей та сім'ї Святошинського району міста Києва за місцем проживання Відповідача, представникам якої остання пояснила, що лікується від наркозалежності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні Позивача КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації» у суді позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснивши, що за час перебування неповнолітньої [PERSON] в їх Центрі реабілітації, починаючи з 01.09.2016 р., Відповідач жодного разу не відвідала дитини, не цікавилася нею, допомоги не надавала. Відповідач у судові засідання жодного разу не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена як за зареєстрованою адресою її місця проживання (а.с. 47, 61), а також в порядку частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в мережі Інтернет (а.с. 59-60, 63-64), про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення засідань, а так само відзиву із запереченнями позовних вимог до суду не подавала. На запит суду, надісланий у порядку частин шостої, сьомої статті 187 ЦПК України, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації листом від 27.02.2018 р. № 1050/26 повідомив суд про те, що Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], Святошинський р-н, (а.с. 30-31). Із зворотних поштових повідомлень, наявних у матеріалах справи, вбачається, що ухвали суду та судові повістки, що надсилалися судом за вказаною зареєстрованою адресою місця проживання Відповідача, вона не отримувала, поштові повідомлення поверталися без вручення із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 47, 61), інших даних про місце проживання/перебування суд та учасники справи не мають. Згідно з пунктом 2 частини сьомої, пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку; днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже вважається, що Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в порядку частин сьомої, восьмої та одинадцятої статті 128 ЦПК України. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представників Позивача та Третьої особи, наданими у судовому засіданні 23.05.2018 р., вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення присутніх у суді учасників справи, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, а також надані в судовому засіданні, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану справу, виходить з такого. Судом встановлено, що Відповідач - [PERSON], [INFO] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про її народження [NUMBER], виданого 05.10.2001 р. Відділом реєстрації актів громадського стану Радянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 344 від 26.06.2001 р. (а.с. 10), а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, дата формування 02.12.2017 р., згідно з яким Відповідач відновила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» після розірвання шлюбу, під час якого іменувалася «[PERSON]» (а.с. 25). Батько дитини - [PERSON], [INFO], помер [INFO]., що підтверджено копією свідоцтва про його смерть [NUMBER], виданого повторно Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 02.11.2017 р., актовий запис № 16244 (а.с. 11). За загальними положеннями Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Національне законодавство України покладає на батьків обов'язки утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини визначені також Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з приписами частин першої, другої статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. На порушення наведених вимог Відповідач [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо виховання і розвитку дітей не виконувала з огляду на таке. Неповнолітня [PERSON] у період з 01.09.2016 р. до тепер постійно перебуває у КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації», зараз закінчує навчання в 11 класі названого закладу, перебуває на неповному державному утриманні, що підтверджено довідки навчального закладу від 28.11.2017 р. № 446 (а.с. 12). За час перебування дитини в даному закладі мати дитини [PERSON] (Відповідач) та батько дитину не відвідували, матеріально не утримували, не цікавились станом здоров'я, розвитком та навчанням, не брали участі у вихованні, з педагогами школи не спілкувалася, що підтверджено відповідним актом про невідвідування від 01.09.2017 р., виданим КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ст. - Центр реабілітації» (а.с. 13). До навчання у КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації», тобто до 01.09.2016 р., неповнолітня [PERSON] проживала постійно без реєстрації орієнтовно з червня 2004 року у [PERSON], [INFO] (а.с. 17), з якою не перебуває в родинних стосунках, за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з цим 01.09.2007 р. була зарахована в перший клас та надалі навчалася до закінчення дев'ятого класу (тобто до 01.09.2016 р.) у Рогізнянського НВО «ЗОШ I-II ст.» (а.с. 19, 20). Увесь цей час [PERSON] займалася вихованням та за власні кошти утримувала неповнолітню [PERSON], турбувалася про її здоров'я і майбутнє. За характеристикою Рогізнянської сільської ради Володарського району Київської області [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 18). Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON], виданим 24.10.2017 р. названою сільською радою, вона проживає в орендованому житлі, власником якого є [PERSON] - брат [PERSON], разом з нею проживає, знаходиться на утримання і вихованні [PERSON], 2001 р.н. (а.с. 21). Наприкінці серпня 2017 року неповнолітня [PERSON] та громадянка [PERSON] звернулися до служби у справах дітей та сім'ї Володарської РДА із заявами від 22.08.2017 р. та від 29.08.2017 р. відповідно (а.с. 15, 16) з проханням розпочати процедуру позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] Звернення з даного питання, датоване 28.11.2017 р., було також направлено КЗ КОР «Володарська СЗОШІ ІІ-ІІІ ступенів - Центр реабілітації» (а.с. 14). На звернення служба у справах дітей та сім'ї Володарської РДА від 09.10.2017 р. № 298 служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації (за місцем проживання Відповідача, матері неповнолітньої) листом від 13.11.2017 р.№ 40-2643 (а.с. 22) повідомили, що [PERSON] (Відповідач) проживає за адресою: [ADDRESS]; працівники названої служби у справах дітей спільно із представником Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді відвідали [PERSON] за місцем її проживання, але та була відсутня, сусіди відзивалися щодо неї негативно; надалі [PERSON] була запрошена до служби з метою з'ясування інформації про неї; у своїх поясненнях остання повідомила, що не займається вихованням своєї неповнолітньої дочки, матеріально її не забезпечує, спілкується з нею у телефонному режимі, зустрічається, коли є час, на теперішній час вона лікується від наркозалежності (з її слів, доказів не надано), проти позбавлення батьківських прав заперечує (а.с. 22-24). Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Володарській РДА, на яке Відповідачка була запрошена, але не з'явилася (протокол від 30.11.2017 р. № 11); за наслідком розгляду цього питання Володарською РДА зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 24.01.2018 р. № 01-03/152 (а.с. 6-8). Відповідно до положень пункту 2 частини першої, частин третьої, четвертої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них; під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. На підставі частини першої статті 165 названого Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування. За роз'ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України). За встановлених судом обставин і наведених законодавчих підстав суд прийшов до висновку, що на порушення вимог законодавства України з питань охорони дитинства Відповідач [PERSON], неповнолітня дочка якої [PERSON] в інтересах якої подано позов, вже більше десяти років (з 2007 року, що підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами), ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, моральний та духовний розвиток, її навчання, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її дитини. Зважаючи на наявність наведених підстав для позбавлення Відповідача батьківських прав та відсутність можливості передачі дитини іншим родичам за станом на час розгляду цієї справи, суд вважає необхідним передати дитину [PERSON] - неповнолітню [PERSON] органу опіки та піклування Володарської РДА на підставі частини п'ятої статті 167 Сімейного кодексу України. За частиною шостою статті 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили слід також надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини, проте, зважаючи такий орган ймовірно вже не існує, су вважає за доцільне надіслати рішення суду до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем розгляду справи. Разом з тим, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей; батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина четверта статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», частина друга статті 166, стаття 180 Сімейного кодексу України). Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; аліменти можуть перераховуватися за рішенням суду на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України; такий особистий рахунок відкривається у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (частина третя статті 166, частини друга, третя статті 193 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При цьому встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 названого Кодексу).Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (частини перша, друга статті 184, частина перша статті 191 Сімейного кодексу України). Зважаючи на наведене та виходячи з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття, суд, оцінивши в сукупності надані Позивачем докази, вважає, що Відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини та зобов'язана згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її, тому позов слід задовольнити. Суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на утримання її неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимоги Позивач щодо закріплення за неповнолітньою дитиною житла, суд виходить з такого. Судом встановлено, що Відповідачеві належить на праві приватної власності 1/3 частки житлового приміщення (квартири), що розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, довідка сформована 23.01.2018 р. (а.с. 27). За загальним правилом частини першої статті 405 Цивільного кодексу України, частини першої статті 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 71 Житлового кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шести місяців, зокрема, у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з нормами частини четвертої статті 17, частини третьої статті 25 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла; у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. З огляду на це суд переходить до висновку про необхідність накладення заборони на відчуження належного Відповідачеві житлового приміщення (1/3 частини квартири за зазначеною вище адресою), закріпивши його за її неповнолітньою дочкою, поклавши обов'язок повідомити про таку заборону відповідного нотаріуса на Позивача, якому передано дитину для вирішення питання про її влаштування. Крім того, за імперативними приписами статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному за статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за станом на день пред'явлення позову.

Outcome: approved