Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

В січні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказав, що [PERSON] неодноразово позичала у нього гроші в національній та іноземній валюті, засвідчивши факт позики борговою розпискою. Відповідачка зобов'язалась повернути йому кошти до 01 січня 2015 року. У строк визначений в останній розписці [PERSON] борг не повернула. В зв'язку з такими обставинами позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідачки 24545 грн. основного боргу та 477,25 грн. проценти від простроченої суми, а також судові витрати в розмірі 612 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 вищезазначеного Кодексу на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 06 грудня 2012 року позичила в [PERSON] - 240 грн.; 23 вересня 2012 року позичила 500 євро, що стверджується відповідними розписками, однак не було вказано термін повернення грошових сум. 29 травня 2013 року відповідачка позичила 15000 грн. і зобов'язувалась повернути їх до 01 січня 2015 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з матеріалів справи на час звернення до суду відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернула, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 612 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved