Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

До Василівського районного суду надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивовано наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 14 грудня 2011 року відповідач [PERSON] отримав від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в розмірі 7 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року [PERSON] помер. 08 липня 2018 року позивачем була направлена претензія кредитора до Василівської державної нотаріальної контори. 06 листопада 2018 року позивачем була отримана відповідь з Василівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємця померлого [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є [PERSON] . 09 жовтня 2019 року [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 8 064,78 грн. та складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 7 898 грн. 96 коп., заборгованості за простроченими відсотками у сумі 165 грн. 82 коп. Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , а також покласти на нього оплату судових витрат. В підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В підготовче судове засідання відповідач не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4). Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 14 грудня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.10). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі. 05 червня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 червня 2014 року, виданим виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (а.с.36). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 03 червня 2018 року на адресу Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області направлена претензія кредитора (а.с.40). 06 листопада 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано відповідь Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, в якій зазначалось, що після смерті [PERSON] 05 червня 2014 року, була заведена спадкова справа №131/2014, спадкова справа закінчена 15 січня 2015 року, свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно видано на ім`я спадкоємця [PERSON] (а.с.41). 24 вересня 2020 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив лист-претензію до [PERSON] про необхідність сплатити заборгованість за договором про надання кредиту після смерті [PERSON] (а.с.42). Станом на дату смерті [PERSON] , його заборгованість перед банком за кредитним договором від 14 грудня 2011 року становить 8 064,78 грн. та складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 7 898 грн. 96 коп., заборгованості за простроченими відсотками у сумі 165 грн. 82 коп., що підтверджено розрахунком заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.7-9). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). За змістом ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не зазначив про відмову від неї. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 цієї статті. Так, згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцем і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962 цс16. Відповідно до ч.2 п. 32 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Суд зазначає, що до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що [PERSON] помер, не виконавши свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, спадкоємцем [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погашена, чим порушено права позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, обов`язок сплати на користь позивача судового збору в розмірі 2 102 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Outcome: approved