Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 11.03.2019 року в сумі 70 000 грн. та за договором позики від 09.08.2019 року в сумі 11 000 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 11.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 70 000 грн. з умовою їх повернення до 31.12.2019 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, при фактичному одержанні коштів, [PERSON] надав розписку від 11.03.2019 року. Крім цього, 09.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 11 000 грн. з умовою їх повернення до 09.11.2019 року, на підтвердження чого [PERSON] надано розписку від 09.11.2019 року. Передача коштів та написання розписок відбувалось у присутності двох свідків. Однак, по закінченню обумовлених строків повернення коштів, [PERSON] кошти не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. На вимоги повернути позичені кошти, [PERSON] не реагує, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. 22.01.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.02.2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. В судові засідання 11.03.2020 року та 06.04.2020 року сторони не з`явились. Представник позивача Капустін В.В. 06.04.2020 року звернувся до суду із заявою, в якій просив здійснити розгляд справи без його участі та участі позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду, тому згідно ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки про отримання коштів за договором позики, що укладений в усній формі від 11.03.2019 року [PERSON] позичив в борг у [PERSON] 70 000 грн., грошові кошти зобов`язався повернути до 31.12.2019 року в гривні. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки про отримання коштів від 09.08.2019 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 11 000 грн., грошові кошти зобов`язався повернути до 09.11.2019 року. Передача грошових коштів згідно розписок здійснювалась у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини третьої статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 393/104/18, провадження № 61-10907св19. Згідно наявних в матеріалах справи копій розписок відповідач підтвердив, що грошові кошти ним отримані, а також міститься зобов`язання останнього про їх повернення у визначені в розписках дати. Таким чином, зазначені розписки підтверджують існування між сторонами зобов`язань, які виникають із договору позики. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи не містять. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840,80 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved