Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем 21.02.2017 зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має малолітню дочку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Під час сумісного проживання майже відразу виявились різні погляди на взаємовідносини між подружжям, по-різному уявляють поведінку подружжя в сімї та сімейний лад. Ще до народження дитини, в 2017 році припинили подружні відносини і сумісне проживання. Подальше збереження сімейних стосунків стало недоцільним. За час окремого проживання примирення не відбулось. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу. Судом 28.02.2019 постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі. Також, розяснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Від відповідача на адресу суду вказані вище документи не надходили. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Гальчук». Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 191976, виданим 21.02.2017 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано 21.02.2017, актовий запис № 932. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. ( а.с.4) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 5) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, заслухавши пояснення сторін по справі, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 384, 20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved