Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Голованівська районна державна адміністрація Кіровоградської області звернулась до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідачі, являючись батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Орган опіки і піклування зазначає, що відповідачі також мають ще двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачами, та [PERSON], [INFO], від якої відповідачі також відмовились. Одразу після народження [PERSON] відповідачі в пологовому відділенні Голованівської центральної районної лікарні написали заяву, в якій відмовились забрати дитину з пологового відділення, через що дитина була влаштована до комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу». Орган опіки і піклування вказує, що відповідачі за місцем проживання характеризуються негативно, їх умови проживання не підходять для нормального проживання і виховання дітей, а тому мають бути позбавлені батьківських прав. У зв'язку з наведеним, позивач просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; стягнути солідарно з відповідачів аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів їхнього заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до її повноліття на користь опікуна або установи, де будуть перебувати діти в порядку ст. 166 Сімейного кодексу України; покласти на відповідачів судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні подала заперечення на позов від [PERSON], в якому останній позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що орган опіки і піклування безпідставно здійснює обстеження умов їх проживання, не здійснює ніяких заходів щодо допомоги у їх скрутному становищі. Зазначив, що вони залишили дитину та не відвідували її з тих причин, що не мають на це коштів, однак вважає, що вони не відмовлялись від дитини. Відповідач [PERSON] також не погоджується з вимогою щодо стягнення аліментів, оскільки його не позбавлено батьківських прав, являється інвалідом другої групи, сплачує аліменти на утримання інших дітей, не працює, на утриманні має дружину та дітей, має скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні представник органу опіки і піклування-представник служби у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації позов підтримала повністю та суду пояснила, що відповідачі зарекомендували себе з негативної сторони, одразу після народження [PERSON] [INFO] року в пологовому відділенні Голованівської центральної районної лікарні відмовились забрати дитину. Народження дитини було зареєстровано за розпорядження Голованівської районної державної адміністрації, оскільки батьки дитини були відомі, про що було внесено відомості до актового запису про народження дитини. Після відмови забрати дитину з пологового відділення відповідачі протягом більше ніж шість місяців не навідували дитину та не виявляли бажання її повернути в сім'ю. Вважає, що відповідачів необхідно позбавити батьківських прав відносно їх малолітньої дитини та стягнути з них аліменти на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав зазначених в заперечені. Пояснила, що дійсно одразу після народження сина [PERSON], [INFO], написали з чоловіком заяву про відмову забрати дитину з пологового відділення, причиною написання якої було те, що її чоловік [PERSON] не бажав значитись батьком в документах про народження дитини, оскільки має ще інших дітей, на утримання яких також стягуються аліменти. В даний час з чоловіком опинились в скрутному матеріальному становищі, однак бажають забрати дитину та доглядати за нею. Просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно одразу після народження сина [PERSON], [INFO], написали з дружиною заяву про відмову забрати дитину з пологового відділення, причиною написання якої було те, що він не бажав значитись батьком в документах про народження дитини, щоб не стягували з нього аліменти, оскільки має ще інших трьох дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на утримання яких також стягуються аліменти. Вважав за можливе, щоб [PERSON], [INFO], хтось усиновив, за умови виключення відомостей про нього як батька дитини. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], повторно виданого 07.12.2016 року Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження малолітньої дитини [PERSON], [INFO], державна реєстрація його народження проведена відповідно до ст. 133 СК України (а.с. 16). [INFO] року відповідачами була підписана заява про відмову забрати дитину чоловічої статті з пологового відділення Голованівської центральної районної лікарні з причин відсутності засобів для виховання дитини (а.с. 21). [INFO] року в Голованівській центральній районній лікарні працівниками лікарні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в присутності працівника Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області [PERSON], працівника служби у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації [PERSON], працівника центру соціальних служб [PERSON], було складено акт про відмову забрати дитину, народженої [INFO] року у пологовому відділення [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а.с. 25). Згідно до копії розпорядження голови Голованівської районної державної адміністрації №85-р від 31.03.2016 року (зі змінами), [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 18-19). Розпорядженням голови Голованівської районної державної адміністрації №147-р від 01.06.2016 року [PERSON] влаштовано до комунального закладу «Кіровоградський обласний будинок дитини» (а.с. 20). Як вбачається з акту про невідвідування дитини батьками та рідними, затвердженого 17.01.2017 року головним лікарем комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу», [PERSON] виховується в закладі з 03 червня 2016 року. За час перебування дитини в закладі батьки та рідні дитиною не цікавились, не відвідували, письмових запитів не надсилали. Згідно довідки за №95, виданої 07.02.2017 року Молдовською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, відповідачі разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають в с. Молдовка Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 9). Згідно із копією акту обстеження умов проживання сім'ї Сигиди в с. Молдовка Голованівського району Кіровоградської області, складеного 28.07.2016 року, в будинку знаходились меблі, дитячі речі були брудні, посуд брудний. Біля будинку є присадибна ділянка, яка не обробляється, підсобне господарство відсутнє (а.с. 22). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 23.12.2016 року №01-31/66/1, [PERSON] та [PERSON] [INFO] року залишили та відмовились забирати з пологового відділення Голованівської центральної районної лікарні свою малолітню дитину [PERSON], у зв'язку з чим, мають бути позбавлені батьківських прав у відношенні цієї дитини (а.с. 6). Згідно характеристик Молдовської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, виданих 07.02.2017 року, [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання характеризуються негативно (а.с. 7-8). Під час розгляду справи представником позивача додано акт обстеження умов проживання сім'ї Сигиди в с. Молдовка Голованівського району Кіровоградської області, складеного 28.02.2017 року (після звернення до суду з відповідним позовом), згідно якого умови проживання сім'ї є задовільними, сім'я виховує дитину [PERSON], яка забезпечена ліжком, засобами особистої гігієни, одягом та шкільним приладдям. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини 1 ст. 143 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України). За нормами ч. 3 ст. 155 Сімейного кодексу України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] не забрали з пологового будинку свою малолітню дитину [PERSON], [INFO], та з дня народження дитини і по день розгляду справи (більше 11-ти місяців) не виявляли щодо цієї дитини батьківського піклування, оскільки жодного разу не провідували дитину та не забрали з комунального закладу, і таких дій вчиняти не намагалися. Крім того, судом не встановлено поважних причин залишення відповідачами дитини в пологовому відділенні, такі причини відповідачами не доведені, а складне матеріальне становище не може бути поважною причиною невиконання батьками обов'язку забрати дитину з пологового відділення, оскільки не позбавляє такої можливості. Суд звертає увагу на те, що в момент відмови забрати дитину єдиною причиною було не бажання [PERSON] бути записаним батьком дитини, що в подальшому могло потягти за собою стягнення аліментів з нього, що підтверджено відповідачами в судовому засіданні. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідачі не забрали дитину з пологового будинку, протягом шести місяців та після звернення органу опіки і піклування з позовом до суду, не здійснюють жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисних дій [PERSON] та [PERSON] щодо невиконання батьківських обов'язків, які виразились у відмові забрати дитину з пологового будинку, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дитини. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини. Позбавляючи батьківських прав [PERSON] та [PERSON], суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї останніх, які перебували на обліку у Служби у справах дітей, умови проживання якої періодично перевірялись та надавались рекомендації і зауваження. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України). В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене з відповідачів мають бути стягнуті на користь опікуна або установи, де буде утримуватись малолітня дитина, аліменти на утримання останньої. Визначаючи розмір аліментів, який має бути стягнутий з [PERSON], суд враховує наявність в останнього аліментних зобов'язань у відношенні інших трьох дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], наявність на утриманні ще двох дітей [PERSON] та [PERSON], наявність інвалідності та отримання пенсії, а тому такий розмір має становити 1/6 частину з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, через що позов в частині стягнення аліментів з [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, який має бути стягнутий з [PERSON], суд враховує наявність в останньої на утриманні ще двох дітей [PERSON] та [PERSON], поганий стан здоров`я та те що вона ніде не працює та не отримує відповідний дохід, а тому такий розмір має становити 1/4 частину з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, через що позов в частині стягнення аліментів з [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулись у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача має бути стягнутий судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в розмірі, встановленому пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial