Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги про розірвання шлюбу та просить суд їх задовольнити. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі, але вони припинили шлюбні відносини, та в результаті погіршення сімейного життя спільне господарство не ведуть, втратили любов та повагу один до одного. Від шлюбу спільних дітей не мають. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, про важливість своєї відсутності суд не повідомив. Представник відповідача Коляда О.О [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та надала до суду відзив, який підтримала. Дослідивши матеріали справи, вислухав пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як встановлено судом, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого 19.02.2016 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 47. У позивача є малолітня дитина від першого шлюбу. Сторони з листопада 2018 року припинили шлюбні відносини, та в результаті погіршення сімейного життя спільне господарство не ведуть, втратили любов та повагу один до одного, мешкають окремо, сім`я фактично розпалася. Примирення між подружжям неможливе. Таким чином, враховуючи неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх сім`ї, шлюб укладений між [PERSON] та Сірівля відповідно до ст. ст. 105, 109-112 СК України підлягає розірванню. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача\~наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними ті нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивача, наданими нею письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Судом відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України вживалися заходи щодо надання сторонами строку на примирення, який позитивних результатів не дав. Справа триває у провадженні суду майже вісім місяців, при цьому сторони не помирилися. Позивач стверджує, що до реєстрації шлюбу вона з [PERSON] знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з 2012 року, а з 2013 року проживали разом та вели спільне господарство. Відповідно до наданого нею копією паспорту, з 08.08.2013 року вона зареєстрована за адресою відповідача по справі. Однак предметом спору не є встановлення факту спільного проживання сторін до реєстрації шлюбу, а тому доводи позивача в цій частині залишаються судом без уваги. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2\~ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved