Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просило суд стягнути з [PERSON] на користь ГУ ПФУ в Миколаївській області заборгованість по відшкодуванню суми надміру виплаченої пенсії в розмірі 49099,31 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 08.11.2010 року [PERSON] перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На дату призначення пенсії страховий стаж відповідача становив 32 року 0 місяців 1 день. Коефіцієнт страхового стажу становив 0,43200, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 1,65249. Згідно з довідкою від 17.11.2010 року №3193, виданою Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення, відповідач отримувала допомогу по догляду за інвалідом І групи, за період з 01.09.1999 по 01.02.2008 та з 06.02.2008 по 08.08.2009 року. 30.05.2018 року до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області надійшла довідка №8056/11 про внесення даних відповідача за 2008-2009 роки як застрахованої особи до бази персоніфікованого обліку. До страхового стажу відповідача було зараховано період з 06.02.2008 по 07.08.2009 року та становить 33 роки 6 місяців 3 дні. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 року. Після перерахунку пенсії індивідуальний коефіцієнт заробітної плати відповідача становить 0,92922, що призвело до зменшення пенсії. У зв`язку з вищевикладеним виникла переплата пенсії в сумі 49099,31 грн за період з 08.11.2010 по 31.07.2018 року. На даний час сума переплати відповідачем не відшкодована, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача ГУ ПФУ в Миколаївській області Троян О.С. до судового засідання не з`явилась, суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Окрім того, відповідач надала до суду пояснення на позовну заяву, в яких зазначала, що повернення надміру виплаченої пенсії є можливим, у разі якщо така пенсія призначена на підставі поданих особою документів, які містять явно неправдиві відомості та/або неподання необхідних відомостей. Переплата пенсії у позивача утворилась у зв`язку з недостатністю страхового стажу, який був необхідний для призначення пенсії у визначеному, протоколом №930746 від 06.01.2011 року, розмірі. При цьому, не врахування певного страхового стажу відбулося внаслідок відсутності таких даних, на день призначення пенсії, у базі персоніфікованого обліку, що підтверджується листом Центрального Об`єднаного Управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області від 30.05.2018 року за №8056/11 з вини саме Департаменту праці та соціального захисту населення ММР. Тобто, будь-яких доказів щодо зловживань зі сторони відповідача, які б мали наслідком призначення їй цього розміру пенсії, матеріали справи не містять. Навпаки, про наявність обставин догляду [PERSON] за інвалідом І групи вона особисто повідомила позивача. Окрім цього, листом від 29.01.2020 року Департамент пенсійного забезпечення ПФУ повідомив відповідача, що переплата пенсії виникла не з її вини, а тому жодних утримань з пенсії не проводиться. Надмірна виплата відповідачу пенсії утворилась внаслідок невірного, помилкового висновку позивача про страховий строк стажу, а саме його недостатність, у зв`язку з відсутністю на день призначення пенсії певних даних у базі персоніфікованого обліку, з вини, саме, державного органу. Так, Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради такі дані були внесені до бази персоніфікованого обліку лише 23.03.2012 року. За такого, вважає, що позивачем не доведено наявність визначених законодавством підстав для правомірного стягнення з відповідача надміру виплаченої суми пенсії, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що з 08.11.2010 року [PERSON] перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон). Позивач в своєму позові зазначає, що на дату призначення пенсії страховий стаж відповідача становив 32 роки 0 місяців 1 день. Коефіцієнт страхового стажу становив 0,43200. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 1,65249. Згідно з довідкою від 17.11.2010 року №3193, виданою Управлінням соціальних виплат і компенсації Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення [PERSON] отримувала допомогу по догляду за інвалідом І групи, за період з 01.09.1999 по 01.02.2008 та компенсацію за надання соціальних послуг з 06.02.2008 по 08.08.2009 року. 31.05.2018 року до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області надійшла довідка №8056/11 про внесення даних відповідача за 2008-2009 року як застрахованої особи до бази персоніфікованого обліку. До страхового стажу відповідача було зараховано період з 06.02.2008 по 07.08.2009 року та становить 33 роки 6 місяців 3 дні. Для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 року (ч.1 ст. 40 Закону). Пенсію [PERSON] було обчислено з 08.11.2010 року з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1977 по 31.12.1982 року та з 01.07.2000 по 31.12.2007 (до 01.01.2005 з нульовим показником заробітної плати згідно норм чинного законодавства). Після перерахунку пенсії індивідуальний коефіцієнт заробітної плати відповідача становить 0,92922. Таким чином, у зв`язку з тим, що для розрахунку розміру пенсії (при призначенні) до стажу відповідача було враховано догляд за інвалідом І групи без заробітної плати, виникла переплата пенсії в сумі 49099,31 грн за період з 08.11.2010 по 31.07.2018 року. 15.11.2019 року головним управлінням винесене рішення про переплату пенсії в сумі 49099,31 грн. На теперішній час зазначена сума переплати [PERSON] на користь позивача не повернута. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 1 Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Частиною 2 статті 50 Закону передбачено, що відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Відповідно до п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Відповідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно із ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правовою позицією Верховного Суду України 22.01.2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того, правовою позицією Верховного Суду України від 02.07.2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Отже, обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017). На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом». Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011). Також, приймаючи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, n. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п. 40, від 13.12.2007, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п. 67, від 11.06.2009). Перераховані виплати не підлягають поверненню за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх, по-перше, добровільно, по-друге, за відсутності рахункової помилки з її боку і, по-третє, за відсутності недобросовісності з боку набувача. Тобто, якщо, наприклад, виплата стала наслідком якоїсь іншої помилки платника (помилки у документах тощо), вищеперераховані виплати поверненню не підлягають. Письмовими матеріалами справи підтверджено, що переплата пенсії відповідачеві за період з 08.11.2010 по 31.07.2018 року виникла не з вини самого відповідача, а була добровільно виплачена позивачем внаслідок того, що для розрахунку пенсії (при призначенні) до стажу було враховано догляд за інвалідом І групи без заробітної плати. На підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних. Доказів того, що помилкове призначення відповідачу пенсії відбулося з вини відповідача суду не надано, сумлінність поведінки одержувача коштів [PERSON] презюмуються, а отже позовні вимоги ГУ ПФУ в Миколаївській області задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed