Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся [PERSON] в особі представника [PERSON] з позовом до державного реєстратора [PERSON] міської ради Харківської області [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.06.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру №26 будинку 3 по пров.Спартаківському в м.Харкові за ПАТ «Укрсоцбанк», винесеного державним реєстратором [PERSON] міської ради Харківської області [PERSON], індексний номер 41702303, номер запису про право власності 26709677 та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з сайту Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що право власності на 3-х кімнатну квартиру №26 у будинку 3 по пров.Спартаківському в м.Харкові, яка належить позивачу на праві власності 20.06.2018 року була зареєстрована відповідачем на імя третьої особи. Підставою внесення запису про право власності є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41702303 від 20.06.2018 року [PERSON] [PERSON] міська рада Харківської області, підстава виникнення права власності іпотечний договір, номер 2931, виданий 30.08.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач вважає, що перехід права власності на вказану квартиру є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та Договору іпотеки. Посилається на ту обставину, що між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» 30.08.2007 року був укладений договір кредиту, за яким позивач отримав кредит у загальному розмірі 42800,00 дол.США зі сплатою за користування кредитом 12,85% річних з кінцевим терміном повернення до 10.08.2022 року. В подальшому між сторонами укладено Додаткову угоду №2, якою збільшено відсоткову ставку до 13,85% та суму кредиту до 67\~508,51 дол.США та встановлено новий термін погашення кредиту до 10.07.2027 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 30.08.2007 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано зазначену вище квартиру. Зазначає також, що на час реєстрації права власності за спірним рішенням відповідача на імя третьої особи, підставою права власності іпотекодавця було рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.02.2008 року по справі №2-1844/2008. Вказує на те, що вказана реєстраційна дія вчинена з порушенням норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки Відповідачем не з'ясовано і не перевірено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майї та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) визначено що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. Представник третьої особи надав до суду письмові пояснення, згідно яких ПАТ «Укрсоцбанк» проти позову заперечує, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» завчасно надіслав повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням від 11.04.2018 року, яке містило вимогу про сплату боргу, розмір якого станом на 15.03.2018 року складає 94\~841,89 дол.США. Вказане повідомлення також містило попередження про те, що в разі невиконання вимоги про сплату боргу за кредитним договором протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ЗУ «Про іпотеку». Іпотечний договір містить застереження що реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а отже твердження позивача про відсутність його згоди, вважає надуманим. Вказує, що з позивачем досягнуто згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений ЗУ «Про іпотеку». Вказує, що державним реєстратором було дотримано встановлені законом вимоги і порядок вчинення реєстрації права власності, відповідно до норм ЗУ «Про іпотеку», якими врегульована дана реєстраційна дія. Також зазначає, що всі твердження, викладені в позові, не підтверджені доказами, спростовуються матеріалами справи і можуть бути такими, що витікають із власної зацікавленості у зменшенні взятих на себе грошових зобовязань. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позові. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не зявився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у звязку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.03.2019 року проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №805/16/18-4/7-255, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в сумі 42800,00 дол.США зі сплатою за користування кредитом 12,85% річних з кінцевим терміном повернення до 10.08.2022 року. В подальшому між сторонами укладено Додаткову угоду №2, якою збільшено відсоткову ставку до 13,85% та суму кредиту до 67\~508,51 дол.США та встановлено новий термін погашення кредиту до 10.07.2027 року. В забезпечення виконання умов договору 30 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №805/13/18-5/7-881, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим №2931. Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобовязання за договором кредиту №805/16/18-4/7-255 квартиру №26 будинку 3 по пров.Спартаківському в м.Харкові, яка належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.09.2005 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим №3092. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Положеннями ст.36 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Приписи ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №138572961 від 21.09.2018 року вбачається, що державним реєстратором відділу реєстраційних послуг [PERSON] міської ради Харківської області [PERSON] 20.06.2018 року\~право власності на квартиру загальною площею 75,7 кв.м., житлова площа 44,3 кв.м, яка розташована за адресою: м.Харків, пров.Спартаківський буд.3 кв.26 було зареєстровано за ПАТ\~«Укрсоцбанк». Підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія номер: 2931, виданий 30.08.2007, видавник: приватний нотаріус ХМНО [PERSON]. Відповідно доп.п.1,2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. До повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом\~та іншими законами України. Згідно п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~однією з основних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону\~державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у [PERSON] реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в [PERSON] реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.4 ст.3 вказаного Закону\~\~права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Статтею ст.129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обовязковим до виконання. Відповідно до ст.18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.02.2008 року за [PERSON] визнано право власності на новостворене нерухоме майно, а саме: реконструйовані з облаштуванням мансарди приміщення квартири №26 по пров.Спартаківському, 3 в м.Харкові, площею: приміщення 1 площею 14,9 кв.м., приміщення 2 площею 16,1 кв.м., приміщення 3 площею 34,2 кв.м., приміщення 4 площею 13,5 кв.м., приміщення 5 площею 12,0 кв.м., приміщення 6 площею 4,8 кв.м., приміщення 7 площею 21,2 кв.м., приміщення 8 площею 27,0 кв.м., приміщення 9 площею 5,2 кв.м., загальною площею 148,1 кв.м.. Зазначене рішення набрало законної сили та є чинним. Вказане право власності зареєстровано за [PERSON] Борисовичем КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.02.2008 року, підстава виникнення права власності: рішення суду від 01.02.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17851659 від 22.02.2008 року. Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені\~рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у [PERSON] реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Отже, державний реєстратор відповідно до частини третьої\~статті 10 Закону\~зобов'язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у [PERSON] реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон\~та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що станом на час проведення реєстраційної дії існували суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, саме за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру №26 по пров.Спартаківському буд.3 в м.Харкові, загальною площею 148,1 кв.м., тоді як оскаржуваним рішенням за ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на квартиру №26 по пров.Спартаківському буд.3 в м.Харкові, загальною площею 75,7 кв.м, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено порядок державної реєстрації права власності, що є предметом позову, а саме в порушення ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не було належним чином перевірено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а тому прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності за Банком не відповідає вимогам законодавства. Отже, державна реєстрація за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки за Договором №805/13/18-5/7-881 від 30.08.2007 року проведена державним реєстратором без дотримання положень статті 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому рішення державного реєстратора від 20.06.2018 року №41702303 про реєстрацію права власності є незаконним. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до п.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного, ст. 55 Конституції України, ст.ст. 328, 393 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року,

Outcome: approved