Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

В травні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», третя особа: ТОВ «Перша лізингова компанія», в якому просила суд: - визнати неправомірною відмову відповідача від виплати страхового відшкодування за тілесні ушкодження та нанесену шкоду здоров'ю позивачці; - стягнути з відповідача на користь позивачки 23643,51 грн., з яких 2285,0 грн. - компенсаційна виплата за нанесену шкоду життю та здоров'ю; 10000,0 грн. - моральна шкода, 1358,51 грн. - сума інфляційного збільшення та 3,0 % річних; 10000,0 грн. - компенсація витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 07 липня 2014р. сталася ДТП за її участю, постановою суду винним у вказаній ДТП було визнано [PERSON], однак сам транспортний засіб, яким вона керувала, належить третій особі, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у відповідача. В результаті ДТП автомобіль позивачки було пошкоджено, а сама позивачка зазнала легкі тілесні ушкодження, що потребували не лише невідкладної медичної допомоги, але й подальшого медичного супроводу та лікування. Разом із тим, після врегулювання питання щодо відшкодування ремонтних робіт пошкодженого автомобіля, звернення позивачки з вимогою про відшкодування страхової виплати в частині моральної шкоди та матеріальних витрат, понесених у зв'язку з тілесними ушкодженнями, отриманими під час ДТП, то відповідач відмовився їх відшкодовувати, вважаючи, що оскільки в постанові суду про притягнення винуватця ДТП до адміністративної відповідальності відсутня інформація про завдання шкоди здоров'ю позивачці у зв'язку із ДТП. Враховуючи, що відповідач відмовився у виплаті відшкодування, позивачка вимагає стягнення грошової суми з урахуванням індексу інфляції на підставі ст. 625 ЦК України, а також моральної шкоди, яку позивачка зазнала у зв'язку із отриманням фізичних ушкоджень, що потягли за собою фізичний біль і страждання. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові і просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, про що надав письмові пояснення в яких посилається на недоведеність вказаних в позові вимог. Зокрема, вказав, що стороною позивача не надано доказів щодо отримання нею тілесних ушкоджень здоров'ю у зв'язку із ДТП, оскільки надана медична довідка викликає сумнів через наявні виправлення та відсутність печатки медичного закладу, не надано документів закладів охорони здоров'я про необхідність придбання саме вказаних в позові медикаментів, відшкодування витрат на заняття з тренером в тренажерному залі взагалі не передбачено чинним законодавством. При цьому, відшкодування не отриманих доходів у зв'язку із тимчасовою втратою непрацездатності в даному випадку на думку відповідача також не може бути задоволена, оскільки наданий листок непрацездатності не підтверджує втрату тимчасової непрацездатності позивачем в ДТП, оскільки вказане загальне захворювання, до того ж позивачка не надала довідку про її доходи за відповідний період. Окрім того, сторона відповідача вказує на те, що вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не можуть в даному випадку бути задоволеними, оскільки не відповідають вимогам п. 26-1 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в судове засідання свого представника не направила, причина неявки суду невідома. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014р. встановлено, що 07 липня 2014р. о 14:30 год., водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Києві по вул. Майорова перед поворотом ліворуч, за перехрестям, не надала дорогу автомобілю [NUMBER], під керуванням позивачки, що призвело до пошкодження двох автомобілів. Крім того, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України. Як визначено ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. [PERSON] п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. [PERSON] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0741008, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] - ТОВ «Перша лізингова компанія», яким керувала [PERSON] у період, коли сталась ДТП, була застрахована у відповідача (а.с.35). [PERSON] ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій стороні, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Так, відповідно до зазначеного вище [PERSON], його дія поширюється на період з 27 червня 2014р. по 26 червня 2015р., страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну здоров'ю складає 100000,0 грн., франшиза - 0 грн. На звернення позивачки до відповідача про виплату страхового відшкодування за збиток, нанесений здоров'ю внаслідок ДТП, їй було відмовлено з посиланням на те, що у відповідній постанові Оболонського районного суду м. Києва про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, не іде мова, що будь кому із учасників ДТП була завдана шкода здоров'ю (а.с.30). В даному випадку знайшла своє підтвердження та обставина, що позивачка під час ДТП 07 липня 2014р., отримала тілесні ушкодження, що підтверджується у сукупності: довідкою №9409214 від 18 липня 2014р. виданою Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якій зазначено про надання першої медичної допомоги водію транспортного засобу марки «Hyundai» д.н. [NUMBER], [PERSON]; довідкою Київської міської станції швидкої медичної допомоги від 07 липня 2014р. та консультаційним висновком спеціаліста від 07 липня 2014р. яким зафіксовані наступні тілесні ушкодження внаслідок ДТП - забій м'яких тканин шиї, загострення шийного остеохондрозу з протузією V - VІ шийних хребців та м'язово-тонічний синдром. Крім того, судом встановлено, що після отримання першої медичної допомоги, що полягала у іммобілізації та знеболенні, що підтверджується вищезгаданою довідкою Київської міської станції швидкої медичної допомоги від 07 липня 2014р. позивачці було виконано МРТ шийного відділу хребта та отримана консультація невропатолога. [PERSON] призначень лікаря придбані ліки на суму 183,0 грн., що підтверджується фіскальним чеком та призначене цілодобове носіння комірця (шина, бандаж Шанца) який також було придбано позивачкою за 162,0 грн. (а.с.19). До того ж, судом встановлено, що 08 липня 2014р. позивачці було проведено клінічні аналізи загальною вартістю 180,0 грн. (а.с.19). [PERSON] ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Вимоги ст.23 вказаного Закону, зокрема, передбачають, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого;шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. При цьому, норми ч. 1 ст. 24 вказаного Закону встановлюють, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Таким чином, враховуючи ліміт страхового відшкодування 100000,0 грн. та розмір франшизи - 0, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума вищевказаних витрат в розмірі 525,0 грн. (183,0 грн. + 180,0 грн. + 162,00 грн.) за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП здоров'ю позивачки, а тому позов в цій частині, як і в частині визнання неправомірною відмови відповідача від виплати страхового відшкодування за тілесні ушкодження та нанесену шкоду здоров'ю у розмірі 525,0 грн. - підлягає задоволенню. Також, частково підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди, однак, з урахуванням вимог ст. 26-1 вказаного Закону, яка передбачає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, при цьому судом враховано положення ст. 9 цього Закону (страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 525,0 грн. витрат за нанесення внаслідок ДТП шкоди здоров'ю, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі, що становить 26,25 грн. Натомість, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині витрат та послуг на заняття в тренажерному залі з тренером в розмірі 1760,0 грн., оскільки вказані витрати і їх відшкодування не передбачені ч. 1 ст.24 вказаного Закону, а також відсутні належні докази того, що вказані заняття були пов'язані саме з відновленням стану здоров'я позивачки після ДТП. Крім того, щодо вимог позивачки, які містяться в описовій частині позову і відсутні в його прохальній частині, про стягнення з відповідача на її користь 442,0 грн. не отриманого доходу у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, то в даному випадку суд вважає, що зазначені вимоги є недоведеними виходячи із наступного. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - не отримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - не отримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. На підтвердження своєї тимчасової втрати працездатності позивачка надала суду копію листка непрацездатності за період з 03 по 19 липня 2014р., однак в ньому вказана причина непрацездатності - загальне захворювання, сам листок виданий 03 липня 2014р., а ДТП настала 07 липня 2014р., доказів причинно-наслідкового зв'язку між вказаним загальним захворюванням і тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП відсутні. До того ж, стороною позивача не було надано суду довідку про свої доходи за відповідний період, а тільки табель обліку робочого часу, що ніяким чином не підтверджує розрахунки із яких виходила сторона позивача, вимагаючи стягнення з відповідача недоотриманих грошових коштів в розмірі 442,0 грн. у зв'язку із того, що за 17 днів тимчасової непрацездатності позивачці було виплачено лише 60 % заробітної плати. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних витрат за невиконання відповідачем грошового зобов'язання в даному випадку не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не надано детального розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до задоволеної частини суми вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1102,4 грн. В силу положень ст. 84 ЦПК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також беручи до уваги, що сторона позивача не надала доказів розрахунку вартості послуг, кількості витрачених годин по наданню правової допомоги (поза межами судового засідання), тому суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу, виходячи з кількості часу участі її представника в судовому засіданні і наданню відповідної допомоги у розмірі 468,52 грн. (51 хв.).

Outcome: partial