Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту належності їй заповіту, який посвідчений виконкомом Білицької міської ради 28 листопада 2013 року та зареєстровано в реєстрі №233, який залишила померла [PERSON] на користь позивачки. В обґрунтування заяви посилається на те, що 17 липня 2016 року померла [PERSON], [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно в виді двокімнатної квартири, яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу. Вона є спадкоємницею по заповіту, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , так як у заповіті неправильно записано її по-батькові, а саме Онуфріївна, замість Онофріївна. У звязку з цим їй потрібно встановити факт належності їй заповіту. Спадкодавця була хороша її знайома, вона проживала сама, не мала близьких родичів, а тому вона їй допомагала. Крім того акт належності їй заповіту підтверджує і те, що в заповіті вказаний її податковий ідентифікаційний номер. В судовому засіданні 08 червня 2017 року заявниця вимоги заяви підтримала з мотивів викладених в ній. В судове засідання, призначене на 27 липня 2017 року заявниця не зявилась, проте звернулась до суду з заявою, про розгляд справи у її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, проте звернувся в суд з заявою, щоб справу слухати у їхній відсутності, заперечень щодо заяви [PERSON] у них не має. Згідно ст. 197 ЦПК України враховуючи те, що розгляд справи проводився у відсутність сторін по справі фіксування судового процессу 27 липня 2017 року не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення заявниці, свідка, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2016 року померла [PERSON], у віці 77 років, про що складено відповідний актовий запис №112, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО №946403 (а.с.4) 28 листопада 2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений керуючим справами виконкому Білицької міської ради Донецької області та зареєстрований в реєстрі за №233, яким заповіла все належне їй майно [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER]. (а.с.5) Згідно паспорта громадянина України , свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб повне імя заявниці є [PERSON], [INFO] (а.с.3, 8-9) Як вбачається з картки 4522 фізичної особи платника податків, [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER]. (а.с.3, оборот) Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 січня 2003 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 травня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 17 липня 2016 року [PERSON] на спадкову двокімнатну квартиру №4 в житловому будинку №26 по вул.Парковій (Радянській) в м.Білиьке м.Добропілля Донецької області. Відмову мотивували тим, що спадкоємицю не можливо ідентифікувати з особою зазначеною у заповіті наданому для видачі свідоцтва про право на спадщину, так як спадкоємиця у заповіті зазначена як «Онуфріївна», а в паспорті громадянки України «Онофріївна». (а.с.11-12) Допитана в судовому засідання свідок [PERSON], [INFO], суду пояснила, що вона була добре знайомою з померлою [PERSON] Померла [PERSON] особисто їй говорила, що вона склала заповіт на користь [PERSON] і все залишила саме їй, бо вона постійно їй допомагала. Після смерті [PERSON] [PERSON] займалась її похоронами. За результатами зясування обставин справи та оцінивши наявні у справі докази, оглянувши копію спадкової спарви №5/5015 до майна померлої 17 липня 2016 року [PERSON], [INFO], суд дійшов висновку, що написання у заповіті по-батькові спадкоємиці як «Онуфріївна»» є опискою посадової особи при складанні і посвідченні заповіту. Наявність інших спадкоємців, наявність спору або можливість впливу на спадкові права інших спадкоємців судом не встановлені під час розгляду справи. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. Суд може встановлювати також факти належності особі заповіту. Встановлення факту належності заявниці заповіту необхідно їй для вирішення питання про оформлення за нею права власності на спадщину за заповітом. З огляду на викладене суд вважає доведеним факт належності заповіту, оскільки відповідно до ст.256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючого документа через помилку у написанні імені, по батькові або прізвища в одному із правовстановлюючих документів, якщо така помилка вже не може бути виправлена органом, який видав документ. Самостійно усунути допущену у заповіті описку посадова особа органу місцевого самоврядування позбавлена можливості, оскільки діючою інструкцією передбачене обов`язкове оговорення внесеного виправлення підписами сторін, які зазначені в документі. Заповідач за зазначеним заповітом вже помер, а тому можливість внесення виправлення в заповіт вже втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved