Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у 2010 році їй було подаровано квартиру [ADDRESS]. До дарування їй квартири в ній були зареєстровані: вона, її син [PERSON], її мати [PERSON] та її брат [PERSON], але фактично з 2008 року не проживав там. ЇЇ мати [PERSON] у [INFO] померла. Речей відповідача у квартирі немає, він і ній не з'являється, витрат щодо обслуговування квартири не несе. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, з заявами чи клопотаннями до суду не зверталась. Представник позивача [PERSON], що діє згідно довіреності від 04 лютого 2014 року наполягав на задоволенні позовних вимог посилаючись на доводи, які є аналогічними наведеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та об'ява в газеті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] підтвердженням чого слугує копія договору дарування квартири від 26 листопада 2010 року. Як вбачається з довідки №8 від 23 січня 2014 року з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію виданої Товариством власників квартир «Першотравневець» - в [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON], [PERSON] - син позивачки та [PERSON] - відповідач по справі. Крім того з довідки №19 від 06 березня 2014 року виданої Товариством власників квартир «Першотравневець», [PERSON], [INFO], згідно свідчень сусідів з жовтня 2008 року у вище вказаній квартирі не проживає. Свідчення свідків викладені в письмовій формі містяться в матеріалах справи. Згідно ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до положення ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. П.23 ППВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом . Розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. У відповідності до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивачем доведені обставини на які він посилається у своєму позові, вони підкріплені належними та допустимими доказами, що тягне за собою задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. За таких обставин, позивач скористався своїм правом на судовий захист і за викладеним обставин порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved