Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання є інвалідом ІІ групи, знаходиться на стаціонарному лікуванні з 13.05.2018 року. Психічно хвора з 1992 року, неодноразово госпіталізувалась до психіатричного стаціонару з приводу параноїдної шизофренії. В клінічній картині галюцинаторно-маячна симптоматика, суїцидальні тенденції. Захворювання має безперервний перебіг, сформований дефект особистості. Остання госпіталізація в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 27.11.2017 року по 08.02.2018 рік з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром». Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2018 року [PERSON] визнана недієздатною, опікуном останньої призначений її брат [PERSON] Теперішня госпіталізація повязана з погіршенням психічного стану. За відомостями від опікуна [PERSON] весь час лежить, нічим не цікавиться, не слідкує за собою, стереотипно повторює «мені погано», проситься у лікарню, галюцинує, погрожує викинутись з вікна, погано їсть, намагалась вистрибнути з автомобіля на ходу. Госпіталізована за заявою опікуна, як така, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Дала згоду на госпіталізацію. 14.05.2018 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі параноїдної шизофренії, з безперервним перебігом, галюцинаторно-параноїдний синдром. За своїм психічним станом становить небезпеку для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Усудовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечувала. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 14.05.2018 року [PERSON], [INFO], була оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, остання страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. За своїм психічним станом становить небезпеку для себе та оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved