Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В червні 2015р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 105206,43 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 6917,68 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 18 листопада 2008р. між сторонами було укладено договір позики у формі розписки відповідача на суму 5000,0 дол. США. Відповідач зобов'язувався повернути вказану суму позики не пізніше 04 червня 2012р. 04 червня 2012р. строк виконання зобов'язань за вказаним договором був продовжений за погодженням сторін до 15 березня 2013р., про що було складено розписку. Однак, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, грошові кошти не повернув, а тому позивачка також просила стягнути з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 6917,68 грн. До судового засідання стороною позивача було подано заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги остання підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 листопада 2008р. між сторонами було укладено договір позики на суму 5000,0 доларів США, строком до 04 червня 2012р. Відповідно до розписки відповідача від 04 червня 2012р., яка була погоджена та підписана позивачкою, строк виконання зобов'язання за зазначеним вище договором позики був продовжений до 15 березня 2013р. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума заборгованості за договором у розмірі 105206,43 грн. При цьому, враховуючи положення ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд не знаходить вірним розрахунок розміру трьох відсотків річних від простроченої суми, наданий позивачкою, враховуючи, що простроченням виконання вказаного грошового зобов'язання є період з 16 березня 2013р. по 02 червня 2015р., при цьому гривневий еквівалент суми боргу у іноземній валюті визначається стороною позивача станом на 28 травня 2015р., що не є вірним. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 1052,06 грн.

Outcome: partial