Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: належність [PERSON] до німецької національності. Заява мотивована тим, що заявник [PERSON], (дошлюбне прізвище [PERSON]), народилася [INFO] року в селищі Курахівка міста Селидове. ЇЇ батьками є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), яка за національністю - німкеня та [PERSON], який за національністю - росіянин. Батьками [PERSON], бабусею та дідусем заявника були [PERSON] та [PERSON], за національністю обидва німці. Згідно до архівної довідки МВС СРСР Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Кемеровської обласної Ради народних депутатів [PERSON] 1931 року народження, уродженка с. Зільберталь Гуляй-Польського району Запорізької області на підставі наказу ГІВС СРСР від 28 серпня 1941 року разом з батьками була виселена по національним мотивам з Запорізької області та направлена до Троїцького району Кемеровської області, де при досягненні 16 літнього віку була взята на облік спеціального поселення. Знята з обліку спеціального поселення 17 лютого 1956 року на підставі Указу ПВС СРСР від 13 грудня 1955 року. Мати заявника, [PERSON] за національністю є також німкеня. [PERSON] є членом Донецького обласного товариства німців «Wiedergeburt» («Відродження») згідно членського посвідчення № [NUMBER], володіє німецькою мовою та виховувалася змалку згідно до німецьких звичаїв та традицій тому завжди вважала та вважає себе німкенею. Як особа німецької національності, заявник хоче скористатися своїм правом та переїхати на постійне місце проживання до Німеччини, де проживають її родичі і похований її прадід по материнській лінії. Для реалізації даного права їй необхідно встановлення факту приналежності до німецької національності, тому що згідно з Федеральним законом Німеччини «Закон у справах переміщених осіб та біженців» німецька національна приналежність передбачає на ряду з походженням від батьків, що мають німецьке громадянство або німецьку національність, визнання себе прихильником німецької національності і знання німецької мови. А національна приналежність в свою чергу може доводитися: a) записом про німецьку національність у внутрішньодержавний паспорт; b) внесенням записів про німецьку національність в відомчі документи, посвідчення особи або в книги реєстрації. Проте вищезазначений пункт а) заявник не можу виконати, тому що відповідно до Постанови ВРУ від 26 червня 1992 року в Україні не передбачено зазначення національності громадян в паспортах громадянина України та свідоцтвах про народження, у зв'язку з чим у її першому паспорті не зазначена національність - німкеня, тому що свій перший паспорт [PERSON] отримала 23 серпня 1996 року. Тому на виконання вищезазначеного пункту b), для оформлення документів для подальшого переїзду до Німеччини, а також для збереження, документального підтвердження приналежності заявника до німецької національності та подальшої передачі німецької національності нащадкам, остання хоче звернутися до органів реєстрації актів громадянського стану та внести зміни (доповнення) до актових записів з зазначенням її національності - німкеня, для чого їй теж потрібно визначення юридичного факту приналежності до німецької національності. Оскільки в іншому порядку визнати належність [PERSON] до німецької національності та німецького походження неможливо, що потрібно їй для подальшої реалізації її прав, заявник вимушена звернутись до суду з метою захисту своїх прав. У судове засідання заявник [PERSON] не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що вимоги заяви підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від начальника відділу [PERSON] надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника Вінницького міського відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Вінницькій області та зазначила, що не заперечує проти вирішення питання на розсуд суду. Дослідивши матеріали заяви та надані докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, що заявник, дошлюбне прізвище [PERSON] (змінила прізвище на «[PERSON]» у результаті укладення шлюбу зареєстрованого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області за актовим записом № 30 від 03 липня 2004 року), народилася [INFO] року в селищі Курахівка міста Селидове, про що було видано 29 вересня 1978 року свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Батьками заявника є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), яка за національністю німкеня та [PERSON], який за національністю росіянин. Батьками [PERSON], бабусею та дідусем заявника були [PERSON] та [PERSON], за національністю обидва німці. Бабуся заявника згідно до довідки про реабілітацію на основі ст. 2 Закону Республіки Казахстан «О реабилитации жертв массовых политических репрессий» від 14 квітня 1993 року визнана жертвою від масових політичних репресій та реабілітована. Згідно до архівної довідки МВС СРСР Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Кемеровської обласної Ради народних депутатів [PERSON] 1931 року народження, уродженка с. Зільберталь Гуляй-Польського району Запорізької області на підставі наказу ПВС СРСР від 28 серпня 1941 року разом з батьками була виселена по національним мотивам з Запорізької області та направлена до Троїцького району Кемеровської області, де при досягненні 16 літнього віку була взята на облік спеціального поселення. Знята з обліку спеціального поселення 17 лютого 1956 року на підставі Указу ПВС СРСР від 13 грудня 1955 року. Дана довідка сформована на підставі архівної справи № 108959. Мати заявника, [PERSON] за національністю є також німкеня, що підтверджено відповідними документами (наприклад: в свідоцтвах про народження її дітей: серії [NUMBER] від 29 вересня 1978 року, серії [NUMBER] від 03 листопада 1981 року). Заявник є членом Донецького обласного товариства німців «Wiedergeburt» («Відродження») згідно членського посвідчення № [NUMBER] та обґрунтовано відносить себе до німецької національності та на даний час хоче відновити та підтвердити свою дійсну національність, як це передбачено положеннями ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Встановлення факту належності до німецької національності [PERSON] потрібно для оформлення документів для подальшого переїзду до Німеччини. Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 300 ЦК України, право на національність є особистим немайновим правом. Згідно ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 1 та ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно ст. 11 Закону України від 26 червня 1992 року «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян в будь якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Частиною 7 статті 235 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням наведеного, суд дійшов до переконання про наявність в справі доказів належності заявника до німецької національності достатніми для задоволення вимог заяви. З врахуванням наведеного,

Outcome: approved