Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В позові зазначив, що від шлюбу із відповідачем має дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає спільно з ним. Вказує, що рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2013 року по справі № 249/4321/13-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду - 22.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення в Бучанському МВДВС ГТУЮ у Київській області на виконанні перебуває виконавчий лист № 249/4321/13-ц. Зазначає, що при ухваленні вказаного рішення судом було враховано наявність факту проживання спільної неповнолітньої дитини разом з матір?ю та відсутність матеріальної допомоги зі сторони батька. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.2018 № 310/8137/18 змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2013 року з 1/3 частини на ј частину всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на теперішній час обставини суттєво змінились та з 08.10.2019 року дитина, на утримання якої стягнуто аліменти, фактично проживає із батьком - позивачем по справі в м. Київ та перебуває на повному утриманні [PERSON] . Однак, аліменти на користь відповідача, яка проживає окремо від дитини в м. Шахтарськ, жодної участі у вихованні сина не приймає, матеріально його не забезпечує, отримані аліменти на утримання дитини не витрачає, позивач продовжує сплачувати. У зв?язку з чим і просить припинити стягнення з нього аліментів. Натомість, зазначає, що оскільки дитина проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні, є підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред?явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача адвокат Коробко С.Є. надала клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника, в якому просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 38). Відповідач про слухання справи повідомлена належним чином (а.с. 20, 23, 27, 37), в судове засідання не з?явилася, заяв чи клопотань не надала, причини неявки суду не повідомила, відзим на позов також не надходив. Тому суд, на підставі ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалив розглянути справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). Фактичним місцем проживання дитини є: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві від 29.10.2019 року (а.с. 13); довідкою школи І-ІІІ ступенів № 25 Шевченківського району м. Києва № 194 від 29.10.2019 року, відповідно до якої [PERSON] дійсно є учнем 8-А класу (а.с. 14), характеристикою з даної школи (а.с. 15). Фактичним місцем проживання позивача також є [ADDRESS] , зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS] (а.с. 5). Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2013 року по справі № 249/4321/13-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду - 22.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.2018 № 310/8137/18 змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2013 року з 1/3 частини на ј частину всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-11). В матеріалах справи також містяться копії квитанцій про сплату позивачем аліментів за період жовтень 2018 - січень 2019 року (а.с. 12) та позивач посилається на копію довідки КУ «Дитячий соціальний центр» адміністрації м. Єнакієво № 884 від 19.07.2019 року, відповідно до якої 18.07.2019 року начальником ССН Ленінського РВ Донецького ГУ МВС так званої ДНР в центр був доставлений неповнолітній [PERSON] , [INFO] (причина надходження - насильство в сім?ї) (а.с. 31). За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що неповнолітній син сторін з жовтня 2018 року фактично проживає разом зі своїм батьком - позивачем [PERSON] . Доказів тому, що кошти, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за судовим рішенням від 26 грудня 2018 року, використовуються в інтересах дитини сторін, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів щодо участі матері в утримання дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що з жовтня 2018 року дитина фактично проживає разом з батьком у м. Києві, знаходиться на його утриманні, вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів і для стягнення таких аліментів з матері дитини. На думку суду, звільнення батька, з яким проживає дитина, від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини на користь матері, яка не приймає участі в утриманні дитини, відповідає інтересам дитини. При цьому відсутність судового рішення про визначення місця проживання дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів з матері, яка проживає окремо від дитини. Суд приймає до уваги надані докази з боку позивача та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи конкретні обставини справи, стан здоров`я та матеріальний стан сторін, приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред?явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає що такий розмір аліментів здатний забезпечити дітям належні умови для існування, з врахуванням також наданої допомоги матір`ю дітей, яка працевлаштована.

Outcome: approved