Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачі вказують на те, що 23 серпня 2000 року вони придбали у відповідачки 42/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд по [ADDRESS], уклавши договір купівлі - продажу, який був зареєстрований на БН «Едвайс-Консульт» за № 987 та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. Посилаючись на викладене, позивачі просили про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Позивачка [PERSON] та відповідачка в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 23 серпня 2000 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON] купили 42/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд по [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачка передала зазначену частку житлового будинку у власність позивачів, а останні прийняли нерухоме майно і сплатили за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Біржі нерухомості «Єдвайс-Консульт» за № 987 в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 23 серпня 2000 року. Як вбачається з матеріалів справи, 42/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд по [ADDRESS] належали на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 4 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Рудою О.М. за № 1-993, та зареєстрованого в МБТІ за реєстровим № 11600 від 8 серпня 2000 року. Придбані за договором 42/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд по [ADDRESS] позивачі зареєстрували на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 11600), а також зареєстрували своє місце проживання в житловому будинку. Як слідує з паспортів позивачів, позивачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 20 жовтня 2000 року. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved