Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

До Деснянського районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. В обґрунтування зазначеного позову вказувала на ті обставини, що 14.02.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського РУЮ Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 7. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають спільних дітей, синів - [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2017 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося через його постійні зради. На підставі цього в сім`ї постійно виникали сварки та конфлікти, що у свою чергу призвело до того, що позивач та відповідач стали чужими людьми один для одного. На думку позивача подальше спільне життя з відповідачем є недоцільним, неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дітей. У зв`язку з вищевикладеним просила суд розірвати шлюб, що був укладений між нею та відповідачем, визначивши місце проживання неповнолітніх дітей разом з нею. Крім цього, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 27.05.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. Крім цього, враховуючи предмет даного позову, вимоги діючого законодавства, ухвалою суду від 24.06.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 15.08.2019 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.410.2019 року. В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] не заперечував щодо обставин викладених в позові та свого обов`язку матеріально забезпечувати дітей. Однак, позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 14.02.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №7, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони по справі мають двох неповнолітніх дітей, синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно копії консультативного висновку Інституту ПАГ АМН України від 24.12.2014 року, [PERSON] встановлено наступний діагноз: вроджений порок розвитку товстого кишківника, хвороба Гіршпрунга, ректальна форма. Вказане захворювання відповідає переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів, віком до 18 років. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За змістом ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та шлюб, відповідач нехтує сімейними цінностями, між сторонами по справі постійно виникають конфлікти та сварки, свідками яких стають діти, між сторонами виникло почуття неприязні один до одного, втрачено почуття любові та поваги, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачем однією сім`єю, вести з ним спільне господарство, а тому примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами. Окрім того, позивач ставить питання про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання спільних з відповідачем дітей. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґур і Шурук », № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 року). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 року VIII). Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня становить - 2027,00 грн., з 01 липня пo 30 листопада становить 2118,00 грн., з 01 грудня становить 2218,00 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2009 року народження, який є інвалідом дитинства та [PERSON] , 2017 року народження, суд вважає, що виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, розмір витрат позивача на утримання дітей, те, що батько дітей не має нікого на утриманні, є молодою, працездатною особою, необхідно визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину, разом 4000,00 грн. на місяць але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2019 року до досягнення дітьми повноліття. На думку суду даний розмір аліментів має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку та не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, згідно ст.5 ч.1 п.3, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ. Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу судом задоволена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі понесені останньою на оплату судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 7, 24, 55, 56, 105, 112, 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved