Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом виселення з житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється одноособовим власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2006 року за р. № 5758. З 22 листопада 2010 року по 21 березня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім`єю в вищевказаному житловому будинку. Після розірвання шлюбу вони припинили ведення спільного господарства, однак відповідач відмовляється добровільно покинути дане житло, при цьому робить нестерпним її життя у власному будинку, постійно вчиняє відносно неї психічне та фізичне насилля, висловлює на її адресу погрози фізичної розправи, образи та нецензурну лайку. Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо неї протиправних дій, поліцейські неодноразово попереджали відповідача про недопустимість вчинення таких дій, постановами суду останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Вважає, що [PERSON] незаконно проживає у її власному будинку без реєстрації місця проживання, незважаючи на те, що має у власності Ѕ частку житлового будинку по [ADDRESS] , де і зареєстрований. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між сторонами про проживання відповідача в будинку немає. Такими діями відповідач порушує її право власності та не дає можливості належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком ні їй, ні її членам сім`ї - дітям: сину [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані в даному житлі. В судовому засіданні сторона позивачки підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Також вказала на намір позивачки створити іншу сім`ю. Представник відповідача - адвокат Григорук С.В. заперечив проти задоволення позову за безпідставністю. При цьому сторона відповідача вказує, що вселення в дане житло позивачки відбулось зі згоди останньої, також підтверджено наявність у власності відповідача іншого житла, яке наразі потребує певного ремонту для можливості проживати в ньому, висловлено розуміння та необхідність виселення відповідача з житла позивачки з огляду на розірвання шлюбу та неприязні відносини, які склались між сторонами. Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Голуб О.Є., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області 22 грудня 2006 року за р. № 5758. Право власності на дане нерухоме майно зареєстроване 24 січня 2007 року Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації Хмельницької області за № 329 в книзі № 2 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації Хмельницької області за № 13332859 від 24 січня 2007 року). Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області (справа № 683/2174/16-ц, провадження № 2/683/111/2017) від 21 березня 2017 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований 22 листопада 2010 року у відділі державної реєстрації цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області (актовий запис № 211) - розірвано. За змістом довідки виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 13 травня 2020 року за № 251 в склад сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] входять: син [PERSON] , 2001 року народження, та син [PERSON] , 2010 року народження. Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області (справа № 683/898/18, провадження № 3/683/499/2018) від 07 травня 2018 року відповідача [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 24 березня 2018 року близько 06 год. 00 хв. за місцем проживання по [ADDRESS] насильства в сім`ї відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , що полягало у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області (справа № 683/2566/18, провадження № 3/683/1224/2018) від 24 жовтня 2018 року відповідача [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 14 вересня 2018 року близько 20 год. 00 хв. по [ADDRESS] домашнього насильства в сім`ї по відношенню до колишньої дружини [PERSON] , а саме - ображав грубою нецензурною лайкою, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 30 вересня 1997 року за р. № 2-490 відповідач являється власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] . Право власності на дане нерухоме майно зареєстроване 27 жовтня 1997 року Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації Хмельницької області в реєстрову книгу за № 3157. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннямист.391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої ст.156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, а саме, подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірний житловий будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивачка є власником спірного житлового будинку. Звертаючись до суду з позовом, вона просить усунути перешкоди у користуванні її житловим будинком, шляхом виселення відповідача. Зазначивши при цьому, що після розірвання шлюбу уже тривалий час між сторонами існують неприязні відносини. Спільне постійне проживання сторін та спільне ведення господарства взагалі відсутнє. За таких обставин право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved