Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори, Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна. Просила скасувати обтяження, яке зареєстровано 20.11.2008 за № 8211082, реєстратором - Перша київська нотаріальна контора на підставі ухвали судді Подільського районного суду м. Києва Декаленко В.С. від 19.11.2008 по справі № 2-4123 на квартиру [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження (заборону) на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачем обґрунтовано тим, що у вересні 2019 року з відомостей відображених в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач дізналась, що на квартиру, яка належить їй на праві власності накладено арешт. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 19.11.2008 по справі № 2-4123, в порядку забезпечення позову було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Даний арешт накладався за клопотанням відповідача 1, [PERSON] , як на майно, що перебуває у власності [PERSON] (далі [PERSON] ), який був відповідачем у справі № 2-4123. Проте, при постановленні ухвали Подільським районним судом м. Києва було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачеві, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.12.2001. При цьому, [PERSON] , який був відповідачем у справі № 2-4123, права власності на спірну квартиру не мав, а також вказана квартира не перебувала у його володінні чи користуванні. Зі змісту Договору купівлі-продажу від 17.12.2001 квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] , тобто позивачем за її дівочим прізвищем. При цьому, на момент придбання позивачем квартири вона не перебувала із [PERSON] у шлюбних відносинах, не вела спільного господарства та не мала спільної сумісної власності. Шлюб між позивачем та [PERSON] було зареєстровано 24.07.2008 про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва зроблено відповідний актовий запис за № 931. 18.05.2012 шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва. [INFO] [PERSON] помер. У зв`язку з цим, позивач заявляє про помилкове, безпідставне накладення арешту на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , а тому просить позов задовольнити. 10.06.2020 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. постановлено відкрити провадження у вказаній справі та призначити справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 21.07.2020 ухвалою суду було замінено відповідача Першу київську державну нотаріальну контору на належного відповідача [PERSON] . 27.11.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Мицик Ю.С. Ухвалою від 16.12.2020 вказану справу прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С. та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 18.03.2021 ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про судовий розгляд справи на веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав. Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву відповідач 2 просить в задоволенні позовних вимог відмовити, через необґрунтованість позову. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на яку накладено арешт (обтяження), що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2001, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко С.М., зареєстрованого в реєстрі № 4031. Між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 24.07.2008 про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва зроблено відповідний актовий запис за № 931, у зв`язку з чим прізвище позивача [PERSON] було змінено на [PERSON] . 18.05.2012 шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, яка наявна в матеріалах справи. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] 20.11.2008 зареєстровано обтяження у виді арешту реєстратором - Першою київською нотаріальною конторою за № 8211082, за ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.11.2008 по справі № 2-4123, суддя - Декаленко В.С. Як стверджує позивач, арешт накладено ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.11.2008 помилково, оскільки квартира з 2001 року належала їй та ніколи не перебувала у власності [PERSON] . Враховуючи викладене суд вважає, що порушені права та законні інтереси позивача, як власника майна, підлягають судовому захисту. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки, позивач - [PERSON] не була учасником цивільної справи за № 2-4123, яка розглядалась Подільським районним судом м. Києва та у якій було накладено арешт на квартиру, а тому остання не може звернутись до Подільського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За таких обставин суд вважає, що арешт квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачеві порушує її права, відтак належним способом захисту прав позивача буде скасування обтяження, яке зареєстровано 20.11.2008 № 8211082, реєстратором - Першою київською нотаріальною конторою, за ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.11.2008 р. по справі № 2-4123. Міністерство юстиції України відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» забезпечує доступ до Державного реєстру прав на нерухоме майно державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено Законом та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених Законом, однак між Мінюстом та позивачем відсутні спірні правовідносини. Положеннями п. 5 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відкриття та/або закриття розділу в Державному реєстрі прав, внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження здійснюється державним реєстратором. Таким чином, Міністерство юстиції України наділений організаційними та контрольними функціями у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а скасування рішення державного реєстратора на підставі судового рішення проводиться державним реєстратором, тобто, громадянином України, який перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, нотаріусом, державним, приватним виконавцем у визначених Законом випадках. Тому, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову до Міністерства юстиції України. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивача, наявність арешту майна позивача, перешкоджає їй вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, за наявних обставин не вбачається, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial