Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа - [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), про стягнення заборгованості. Зазначив, що 07.12.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1235, відповідно до умов якого, сторони зобов'язались до 30.12.2011 року укласти договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (цегляний завод) за ціною 1 300 000 грн. та згідно якого позивач передав в гарантійне забезпечення з його боку підписання основного договору відповідачу гарантійну суму в розмірі 200 000 грн. У відповідності до умов попереднього договору та домовленостей між позивачем та відповідачем сторони мали укласти основний договір не пізніше 30.12.2011 року. 30.11.2010 року відповідач отримав від позивача позику в розмірі 117 000 грн. для закупівлі обладнання для цегляного заводу. Відповідачем було складено гарантійний лист, згідно якого він власноручно посвідчив отримання позики та зобов'язався її повернути до 07.12.2010 року. Відповідач у визначений строк, не виконав взяті на себе зобов'язання, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, а також не повернув передані позивачем гарантійні кошти у розмірі 200 000 грн. та позику у розмірі 117 000 грн. в зв'язку з чим позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, участь представника не забезпечив, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 26, 31, 38, 44 - 45, 57 - 58). Направив на адресу суду клопотання про залишення позову без розгляду, в задоволенні якої судом було відмовлено (а.с. 47 - 50). Заяв про розгляд справи за його відсутності та про причини своєї неявки, до суду не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи ( ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, участь представника не забезпечила, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином (а.с. 26, 32, 39 - 41, 44, 46, 57, 59). Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як встановлено судом, 07.12.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1235, відповідно до умов якого, сторони зобов'язались до 30.12.2011 року укласти договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (цегляний завод) за ціною 1 300 000 грн. (а.с. 6) Судом було досліджено укладений між сторонами попередній договір від 07.12.2010 року, відповідно до п. 11 даного договору сторони домовились, що договір повинен бути вчинений за адресою: [ADDRESS] у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу [PERSON], а відповідно до п. 2 даного договору договір купівлі - продажу має бути укладений до 30.12.2011 року включно. Відповідно до п. 5 попереднього договору позивач передав відповідачу в гарантійне забезпечення укладення основного договору гарантійну суму у розмірі 200 000 грн. Згідно п. 6 попереднього договору, у випадку невиконання договору (відмови від укладання договору купівлі - продажу) відповідач сплачує на користь позивача подвійну суму переданого гарантійного забезпечення. Крім того, 30.11.2010 року відповідач отримав від позивача позику в розмірі 117 000 грн. для закупівлі обладнання для цегляного заводу, про що відповідачем було складено гарантійний лист, згідно якого він власноручно посвідчив отримання позики та зобов'язався її повернути до 07.12.2010 року (а.с. 60). Відповідач у визначений строк, не виконав взяті на себе зобов'язання, від виконання своїх зобов'язань ухиляється. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були, справжність виданого відповідачем гарантійного листа та укладеного попереднього договору, не заперечувалась. Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема , є договори та інші правочини. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч. 1 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до норм ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем по справі, позовної вимоги про стягнення подвійної суми переданого гарантійного забезпечення, пред'явлено не було. За таких обставин, на основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 517 000 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3 441 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved