Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до Державного концерну «Укроборонпром» (надалі по тексту - відповідач), в якому просив визнати незаконними та скасувати накази Державного концерну «Укроборонпром» №199-ОС від 30.12.2016 року «Про оголошення догани [PERSON].» (надалі по тексту - Наказ №1) та наказ за №61-ОС від 11.05.2017 року «Про звільнення з роботи [PERSON].» (надалі по тексту - Наказ №2), а також поновити позивача на роботі та стягнути кошти середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював на посаді головного спеціаліста віділу контролю за цінами Департаменту контролю за фінансово-господарською діяльністю підприємств-учасників концерну та в подальшому його було переведено головного спеціаліста відділу контролю за цінами Департаменту контролю за закупівельною діяльністю підприємств Концерну. За оскаржуваним наказом відповідача позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, але вказане звільнення є незаконим. Зокрема, 21.04.2017 року його кервіник [PERSON] повідомив його про необхідність вибуття у відрядження до м.Львова на ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (надалі по тексту - ДП «ЛДАРЗ») та було винесенно відповідний наказ №168 від 21.04.2017 року, яким позивача було включено до складу комісії з перевірки вказаного заводу. Між тим, жодних завдань для перевірки у відрядження визначено йому не було, що мало наслідком звернення позивача до керівника із роз»ясненням питання про це, але відповіді отримано не було і тому позивач вирішив скористатись наявними у нього матеріалами для проведення перервірки. Між тим, начальник [PERSON] відмовився копіювати такі матеріали, тому 21.04.2017 року в останній робочий день в п»ятницю позивач відправив зі свого робочого комп»ютера на свою особисту електронну пошту 3 файли, необхідні для проведення перервірки у відрядженні в м.Львів. Вказана інформація не належала до числа службової чи з обмеженим доступом, була зібрана з відкритих джерел та вже копіювалась раніше. Між тим, уповноважені особи відповідача вирішили, що вказана інформація є службовою та у нього було витребовано пояснення та в подальшому у зв»язку з цим його було звільнено з роботи. Також, вказане звільнення стало можливим у зв»язку з існуванням наказу про оголошення догани від 30.12.2016 року, про який позивач дізнався лише під час звільнення з роботи, а тому строк на його оскарження пропущено не було. Вказаний наказ винесений в порушення вимог ст.149 КЗпП України та при його винесені не було враховано ступінь тяжкості вчиненного порушення та заподіяної шкоди, його попередніх заслуг на роботі, тощо. Його звільнення носить дискримінаційний характер та є незаконним. У зв»язку з незаконним звільненням з роботи та необхідністю скасування оскаржуваних наказів, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню кошти середнього заробтіку з час вимушеного прогулу, а тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушенного права. Представники відповідача направили до суду заперечення та відзиви на позов, де вказали, що про пропущення позивачем строк звернення до суду із вимогами про скасування наказу №1 про оголошення догани, оскільки відмомо про неї йому стало саме під час його винесення в грудні 2016 року. Позивач відмовився ознайомлюватись із наказом про оголошення догани та щодо надання пояснень, про що було складно акт відмови від підпису. Позивачем було не виконано наказ кервіництва про необхідність вибуття у відрядження, що стало наслідком притягнення його до відповідальності згідно вимог ст.147 КЗпП України. Відтак, стягнення було накладено у встановлений вимогами ст.ст.148, 149 КЗпП України строк та за наявності законних підстав для цього. При зверненні до суду із цим позовом позивач пропустив 3-х місячний строк про вирішення трудового спору у цій частині, що визначений згідно ст.233 КЗпП України, що є самостійною підставою для відмови в позові. Також, згідно обговорюваних на нараді 19.04.2017 року питань позивача [PERSON] було визначено як такого, який в складі комісії має відбути у відрядження до м.Львова на ДП «ЛДАРЗ». В подальшому 21.04.2017 року було видано наказ про відрядження позивача. Між тим, позивач без дозволу керівництва та в порушення вимог розпорядження Концерну від 04.12.2015 року надіслав з робочої поштової скриньки на свою власну електронну пошту консолідовану інформацію для службового користування . Вказаними діями він створив передумови витоку службоввої інформації, а тому за погодженням із профспілковим комітетом позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за наказом №61-ОС від 11.05.2017 року у звязку з систематичним порушеннями, зважаючи на догану в грудні 2016 року. Із врахуванням вимог законодавства та внутрішніх нормативно-правоих документів Концерну вказані звільнення є законним, а тому підстав для задовлення позовних вимог немає. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав, де вказали на порушення вимог законодавства з боку відповідача при оголошенні догани та його звільненні. Зокрема, зазначили, що ні мети, ні перевіряємих питнаь для відрядження не було. Наказу про відрядження в грудні не було, а його було винесео пізніше та самого наказу не було і з ним його не ознайомили. 28.12.2016 року він повідомляв про недоцільність відрядження. Зазначив, що працівники в усній формі хотіли його ознайомити, але він відмовився. Про догану він дізнався пізно, оскільки раніше не давали ознайомитись. В судовому засіданні представники відповідачів просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на свої письмові заперечення та відзив на позов. Про догану позивач знав, оскільки отримав наказ про догану, є акт відмови від підпису та відмови в отриманні. Позивач також знав про заборону відправлення даних з службовою інформацією будь-куди за межи Концерну. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач вчинив грубее порушення інформаційної безпеки, за що був звільнений. Він та інші працівники здійснюють контроль за змістом інформації, що виходить з концерну. З»ясували, що вона вийшла з комп»ютера позивача та про це повідомили його безпосереднього керівника, оскільки дозволу на це він не давав. Ця інформація містила тисячі сторін даних для службового користування. В цей час 20.04.2017 року він із кервіником позивача прийшли до його кабінету та наказали припинити копіювання. Про розпорядження №78-Р щодо заборони копіювання інформації знали усі працівники, оскільки були повідомлені під розпис. У відрядження позивач міг взятии флешнакопичував із такою інформацією. Службову потребу в необхіднотсі взятии інформацію визначав керівник [PERSON], який заборонив копіюювання. Свідок [PERSON] суду пояснив, що конфлікти позивача із кервіництвом були, але це ніяк не оформлялось. Щодо відмови в ознайомленні з доганою, то це було в грудні в приміщенні Концерну, де в кабінеті були ще [PERSON]. Потім зайшли працівники відділу кадрів та дали позивачу бумагу і він пішов робити копію, але він не чув, щоб говорили про догану. У відрядження завжди брали із собою документи, що були неохідні, заборони не було. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] був звільнений і йому відомо про відрядження за вказівкою кервіника, що є обов»язковим до виконання. Він підписував 30 грудня акт про відмову від підпису [PERSON] із ознайомленням з наказом про оголошення догани, який зачитувався позивачу в його присутності. Це було коли позивача було запрошено до відділу кадрів і запропоновано написати пояснення про причини відмови виїзду у відрядження. Позивачу було оголошено наказ та він його прочитав, але відмовився його підписати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював в одному кабінеті із позивачем та він знав про поїздку у відрядження, про що його було повідомлено за 2 тижні. Наказ про оглошення догани було вручено позивачу 30 грудня та він 10 хв. із ним знайомився. Потім попросив зробити копію, але йому повідомили, що тільки тоді, коли він підпише акт про ознайомлення. Вона була присутня коли [PERSON] та Семенко забороняли позивачу копіювати наказ. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.06.2017 року у вказаній цивільній справі було відкрито провадження та її було призначено до розгляду за участю сторін. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Між тим, у цій справі до вступу в дію нового ЦПК України було розподачато судовий розгляд по суті, що вказує на продовження розгляду справи саме з цією стадії шляхом вчинення відповідних процесуальних дій на правилами цього Кодексу. Вислухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач з 22.11.2016 року [PERSON] працював на Державному концерні «Укроборонпром» на посаді головного спеціаліста відділу контролю за цінами Департаменту контролю за закупівельною діяльністю підприємств Концерну. У відповідності до службової записки від 27.12.2016 року та технічного завдання було винесено наказ №560-В від 28.12.2016 року про службове відрядження до м.Львова з метою перевірки дотримання процедури закупівлі на ДП «ДАРЗ» та вирішено направити [PERSON] у це відрядження на 3 дні з 28 по 30 грудня 2016 року. Згідно акту від 28.12.2016 року було засвідчено відмову позивача виїзджати у відрядження, а згідно акту від 29.12.2016 року було засвідченно членами комісії про відмову позивача у поясненні причин не вибуття у службове відрядження до м.Львів. У зв»язку з цим, наказом відповідача за №199-ОС від 30.12.2016 року було оголошення догану [PERSON] із зазначенням підстав: доповідна записка від 29.12.2016 року за №16.0/377р. (т.1 а.с.65) та акт щодо надання пояснення про відмову вибуття у відрядження (т.1 а.с.73). У відповідності до вимог п.2.3 Розділу 2 Положення про службові відрядження працівників Концерну, що затверджені наказом №223 від 19.09.2014 року, у разі відрядження працівника в межах України рішення уповноваженої особи Концерну щодо доцільності такого відрядження оформлюється шляхом накладання відповідної резолюції на службовій записці щодо відрядження (т.2 а.с.95). Крім того, за умовами п.2.6 посадової інструкції головного спеціаліста відділу контролю за цінами Департаменту контролю за закупівельною діяльністю підприємств Концерну, що затверджена наказом №308 від 21.11.2016 року (надала посадова інструкції позивача) було визначено обов»язки позивача виконувати інші завдання та розпорядження начальника відділу, кервіництва Департаменту та Концерну, що належать до компетенції відділу. Крім того, пункт 2.7 вказаної інструкції узгоджується із п.3.1 Правил внутрішнього розпорядку, де вказано про те, що працівники Концерну зобов»язані працювати чесно та сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження керівництва, а також функції, визначені посадовими інструкціями. За змістом вказаної доповідної записки вбачається, що [PERSON] було направлено у службове відрядження на 3 дні на період з з 28 по 30 грудня 2016 року з метою перевірки дотримання процедури закупівлі на ДП «ДАРЗ». Вказана записка відповідає зазначеним вимогам Положення та Інструкції, а тому є належною підставою для вибуття позивачем у відрядження. Статттею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов'язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення. Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Застосування до працівника дисциплінарного стягнення - догани тягне для нього й інші негативні наслідки морального та матеріального характеру. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть передбачатися для деяких категорій працівників і інші дисциплінарні стягнення. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов'язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП. Одначе відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відтак, за встановлених в судовому засіданні обставин відмови позивача відбувати у службове відрядження в грудні 2016 року вбачається про порушення з його боку вимог вказаних внутрішніх нормативно-правових актів, а таком вимог Положення Концерну про відрядження (затверджено наказом Концерну №351 від 05.11.2013 року), що вказує на обґрунтованість дій відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за не виконання розпорядження керівництва про відрядження. Порушень законодавства в діях відповідача при притягненні позивача до відповідальності судом не встановлено та позивачем не доведено. Наказ при притягнення до відповідальності у вигляді догани відповідає тяжкості і обставинам вчинення порушення порушення. Відтак, притягнення до дисциплінарної відповідальності за цим наказом є обґрунтованим. Посилання відповідача про невідповідність вимогам законодавства - оформлення відрядження службовою запискою та покладення обов»язку оформлення відповідних документів на самого працівника не узгоджується із Розділом 2 Положення про відрядження, де вказано про можливість оформлення відрядження службовою запискою. Вказану записку було підписано виконуючим обов»язки директора Департаменту [PERSON], а в подальшому у відповідності до вимог п.п.3.1, 3.2 Положення про відрядження 28.12.2016 року за №560-В було видано наказ «Про службове відрядження». Також, за показанням вищевказаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивачу було відомо про оголошену догану саме в грудні 2016 року і саме в цей час він відмовився ознайомлюватись із ним, що спростовує показання позивача про обізнаність із цим наказом лише в квітні 2017 року. Крім того, вказаний позов до суду було подано лише в червні 2017 року, що перевищує встановлений вимогами ст..233 КЗпП України 3-х місячний строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору в частині оскарження цього наказу про оголошення догани від 30.12.2016 року. Пропущення строку звернення до суду в частині оскарження вказаного наказу є самостійною підставою для відмови в позові в цій частиніі. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнати незаконним та скасування наказу Державного концерну «Укроборонпром» за №61-ОС від 11.05.2017 року (надалі по тексту - Наказ №2) «Про звільнення з роботи [PERSON].» слід зазначити наступне. Так, дійсно за вказаним наказом позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закічення строку його чинності можууть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором аабо правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного та громадського стягнення. В якості підстав для винесення вказаного наказу зазначено: висновок за результатами службової перевірки за фактами створення передумов до витоку службової інформації в ДК «Укроборонпром», пояснення [PERSON], наказ від 30.12.2016 року про оголошення догани, протокол засідання профспілкового комітету. Як вбачається з матеіралів справи, то на підставі наказу по Концерну від 21.04.2017 року за №168 до складу комісії з контролю окремих питань діяльності ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» було включено позивача, який в складі комісії мав ввиїхати у зв»язку з цим у відрядження до м.Львова на період з 24 по 28.04.2017 року. Як пояснив позивач, то з метою підготовки до вказаного відрядження ним було необхідно взятии з собою у відрядження ряд документів та інофрмації. У зв»язку з цим, 21.04.2017 року о 17.09 год. [PERSON] без дозволу керівництва надіслав зі своєї робочої поштової скриньки на свою власну особисту електронну пошту файл із вкладеними електронними файлами, що містила інформацію зі службових питань (т.1 а.с.90-190). Згідно висновку Департаменту безпеки від 27.04.2017 року вказана інформація містила матеірали зі службових питань, що призначені для внутрішньо-корпоративного використання (службові телефони працівників, операції по оплаті за контрактами, інші розрахункові документи) . За умовами п.1.2 Розпорядження Концерну від 04.12.2015 року за №78/р суворо заборонено направлення будь-яких матеріалів зі службових питань на власні електронні одреси, а також поштові скриньки, які відкриті на публічних поштових сервісах. Згідно ст.139 КЗПП України та п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Концерну передбачено обов»язкове виконання розпоряджень керівництва із дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку. Відтак, в порушення вказаних вимог внутрішніх нормативних актів та ігнорованння заборону свого безпосереднього керівника на пересилання файлів з робочої електронної скриньки на особисту, позивач повторно вчинив порушення. На підставі подання Гендиректора Концерну про розірвання трудового договору із позивачем від 11.05.2017 року, первинна профспілкова організація надала згоду на звільнення [PERSON], що оформлено протоколом №10/2017. Отже, з врахуванням чинного наказу про оголошення догани від 30.12.2016 року, продовження вчинення позивачем порушень за вищевказаних обставин шляхом нехтування вимогами внутрішнього розпорядку та нормативно-правових актів Концерну шляхом переправлення службової інформації у відкриті мережі в умовах російської агресії, тому звільнення позивача згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України є таким, що відповідає тяжкості вчиненного порушення, отже є таким, що винесений у відповідності до вимог ст.ст.147-149 КЗпП України. Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Наведені відповідачем обставини порушення вимог законодавства при його звільненні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обгрунтовують та не спростовують законність дій уповноважених осіб відповідача при винесннні оскаржуваного наказу. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов»язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чимном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов»язує суди обгруунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов»язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відтак, суд не знаходить за доцільне спростовувати у вказаному рішення кожному аргументу позивача, оскільки по суті рішення відповідача про його звільнення обґрунтоване відповідними фактичними обставинами у справі та прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства. З огляду на відсутність порушень в діях відповідача при винесенні оскаржуваних наказів, підстав для поновлення на роботі та стягнення на користь позивача коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд не вбачає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову суд прийшов до висновку, що усі позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed