Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди жилого приміщення та стягнення грошових коштів, просив суд: розірвати договір найму жилого приміщення, укладеного 28.09.2017 року між ним та [PERSON], стягнути з відповідача витрати, понесені ним при вселенні, ремонті та проживанні в будинку у розмірі 6 829 гр.80 коп., та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а всього стягнути 16 829 грн. 80 коп.В обґрунтування позову зазначив, що 28.09.2017 року він уклав з відповідачем договір найму жилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному договорі обумовлені права та обов'язки кожної сторони, додаткових угод і договорів до вищезазначеного договору не укладалося. Оскільки договір був укладений 28.09.2017 року, а ключі від вхідних дверей будинку передані йому тільки 01.10.2017 року,відповідач порушив вимоги п. 4.1 договору, за яких наймодавець зобов'язаний звільнити вказане у п. 1.1 цього договору приміщення до терміну, вказаного в п. 1.2, тобто 28.09.2017 року. За цей час йому особисто довелось прибирати приміщення будинку, оскільки в ньому не можливо було проживати. Крім того, відповідач в порушення вимог п. п. 5.2.3, 5.2.4 договору в категоричній формі зажадав у позивача поклеїти шпалери в будинку і керамічну плитку у ванній кімнаті. Порушення зазначених пунктів договору полягає в тому, що вносити зміни та покращення в будинку, проводити ремонт за власний рахунок, або за рахунок невиконаної орендної плати є правом, а не обов'язком наймача і це повинно обумовлюватися в додатковій угоді з відповідачем. Також, в порушення вимог п. 5 договору відповідач в односторонньому порядку, порушивши права позивача, зазначені в укладеному договорі, вимагає облаштувати кімнати на його власний розсуд, тобто постелити килими.06.01.2018 року відповідач самостійно, у його відсутність проник у будинок, чим порушив вимоги п. 5.1.2 договору, згідно з яким він «має право один раз на місяць здійснювати перевірку порядку використання наймачем стану найманої квартири (будинки) та майна в присутності наймача». В порушення п. 3.2. договору, згідно з яким побутова техніка, передана позивачу, повинна перебувати в справному стані, разом з тим відповідач передав в експлуатацію несправний холодильник, газову колонку, яка не підключена, а її підключення неможливо через відсутність документів, що підтверджують право власності спадкоємця, тобто відповідача, на майно, що здається в оренду, в тому числі і на домоволодіння. Також були виявлені інші недоліки: несправним бачок унітазу, який протікає, забита каналізація на кухні, несправні розетки. Зазначена обставина підтверджується долученими до цієї позовної заяви фотографіями роботи майстра, копією його візитної картки з контактними даними і підписом. Добровільно відповідач відмовляється відшкодувати йому понесені матеріальні витрати, пов'язані з благоустроєм житла та ремонтом побутових приладів, тобто 1150 грн. за ремонт холодильника, 375 грн. за заміну згорілого електролічильника, 1500 грн. за підключення інтернету, 1000 грн. за послуги агентів з нерухомості при поселенні, також сплачену ним заставу у розмірі 3000 грн., яка зазначена в п. 2.2 договору, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., а всього 6 829 грн.80 коп., а так само розірвати договір найму жилого приміщення, укладений між ними 28.09.2017 року, оскільки надалі відповідач може продовжувати вимагати з позивача виконання умов, передбачених договором. Також просив стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 гр., яка полягає в тому, що відповідач своїми діями порушив звичний йому життєвий уклад, що склався за час проживання у будинку, тобто позивач був змушений, замість того, щоб займатися роботою і особистими справами, приводити в порядок двір, домоволодіння та несправні побутові прилади, що знаходяться в будинку, несучи при цьому незаплановані матеріальні витрати. Крім того своїми раптовими, неузгодженими з позивачем «візитами» відповідач порушив його право на недоторканність особистого життя. У зв'язку з неможливістю проживання у цьому будинку він змушений був, облаштовуючи свій домашній побут, шукати інше житло замість того, щоб займатися своїми діловими та особистими справами. Стосовно позовних вимог слід зазначити, що позивач при підрахунку загальної суми завданої матеріальної шкоди, разом зі сплаченим судовим збором допустив арифметичну помилку замість 7729, 80 грн. зазначив 6829,80 грн. 02.04.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому [PERSON]просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Дійсно, 28 вересня 2017 року сторони уклали договір оренди будинку [ADDRESS]. Однак, позивач [PERSON] вводить суд в оману, вказуючи в позові, що він фактично мешкає в зазначеному будинку. У 20-х числах січня 2018 року [PERSON] добровільно і самостійно, не повідомивши, виїхав з будинку та у період з 25 по 27 січня приїхав до нього і віддав ключі від вказаного будинку. 31 січня 2018 року відповідач уклав договір оренди будинку [ADDRESS] з [PERSON], який на теперішній час в будинку зі своєю сім'єю - дружиною та трьома дітьми. На підставі викладеного відповідач зазначив, що [PERSON] добровільно виїхав з будинку [ADDRESS], не повідомивши, що він виїхав, отже він за власною ініціативою порушив умови договору оренди від 28.09.2017 року і своїми діями добровільно розірвав цей договір. Щодо того, що в позовній заяві позивач [PERSON] стверджує, що ключі від будинку [ADDRESS], відповідач передав йому тільки 1 жовтня 2017 року, відповідач пояснив, що 28 вересня 2017 року після підписання договору оренди, відповідач відразу ж передав [PERSON] ключі від будинку при цьому була присутня ріелтор, яка надавала послуги [PERSON] Факт, що відповідач відразу ж передав ключі [PERSON], підтверджує і сам позивач - документами, які він долучає до позову, а саме: в квитанції про оплату послуг за підключення інтернету вказана дата оплати - 29 вересня 2017 року. Тому пункт 4.1. договору відповідач не порушував, і твердження позивача є недостовірними і помилковими. З приводу того, що жиле приміщення в оренду було передано в належному стані згідно з договором і всі побутові прилади були передані позивачу в робочому стані, відповідач зазначив, що якщо б були несправні холодильник, газова колонка, електролічильник, унітаз, каналізація, несправні розетки, як зазначено в позовній заяві, то всі ці недоліки були б вказані [PERSON] у договорі оренди при його підписанні. Враховуючи, що в договорі оренди немає жодних записів і зауважень від [PERSON], що він чимось не задоволений при знятті житла в оренду, то житлове приміщення було передано йому в належному стані, і побутові прилади були передані в робочому стані. Щодо витрат на ремонт побутових приладів відповідач зазначив, що позивач не підтвердив дані витрати, жодного документу суду не надано. Щодо заміни електролічильника зазначив, що заміна електричного лічильника проводитися працівниками ДЭКТ, складається акт, і про це повідомляють власника будинку, чого насправді не було, таким чином заміни електролічильника не було. Щодо підключення інтернету до будинку відповідач пояснив, що дійсно [PERSON] провів інтернет в будинок, і долучив до позову договір і на оплату за підключення інтернету. Однак згідно з договором оренди не обговорювалося, щоб [PERSON] проводив інтернет. Інтернет був проведений [PERSON] за особистою ініціативою. Щодо послуги агентів з нерухомості при поселенні - 1000 грн., відповідач зазначив, що він особисто з агентами з нерухомості договорів не укладав. Агентів з нерухомості не наймав, тому не повинен сплачувати витрати [PERSON] Крім того пояснив, що при поселенні [PERSON] передав йому грошову суму 3000 грн. в якості передплати (застави). Однак, на підставі пункту 6.2. Договору грошова сума в розмірі 3 000 грн. залишається у орендодавця, так як розірвання договору було здійснено за ініціативою [PERSON], без порушень з боку відповідача. Крім того [PERSON], проживаючи в грудні 2017 року і в січні 2018 року не віддав грошові кошти, які зобов'язаний був заплатити згідно з п. 2.1. Договору за комунальні послуги. У зв'язку з вищевикладеним, відповідач вважає, що грошову суму у розмірі 3 000 грн., він на законних підставах має повне право залишити собі, і не віддавати [PERSON], так як ці кошти знадобилися на оплату електроенергії та інших комунальних послуг, загальна сума яких склала за грудень 2017 року і січень 2018 року - 4 690 грн. Таким чином [PERSON] залишився винен відповідачеві за комунальні послуги - 1690 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 800 грн., за надання правової допомоги при складанні та написанні відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що будинок належить його дружині, він здав його в аренду для того, щоб за ним хтось доглядав, за послуги проживання позивач не платив, а лише сплачував комунальні платежі. Умова проживання була лише одна - утримувати будинок в порядку. В новорічні свята він намагався зв'язатися з позивачем, проте телефон був поза зоною досяжності. Після цього він зайшов до будинку. Позивач просив відстрочити платіж, так як у нього не було коштів, так як позивач надавав заставу при укладенні договору, відповідач не став робити звірку. Пояснив, що позивач не повідомляв про поломку холодильника та електролічильника, покази електролічильника були 9350, тобто відлік показників лічильника не порушено, вважає, що лічильник не замінювався. У січні 2018 року позивач сам віддав ключі від будинку. Після того, як позивач з'їхав, з'ясувалося, що зник один килим та кришталева ваза. Сусід бачив як позивач завантажував килим до автомобіля. З даного приводу до органів поліції не звертався. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. При вирішенні спірних правових відносин суд перш за все керується наступними вимогами цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 28 вересня 2017 року між сторонами був укладений договір оренди будинку [ADDRESS]. Згідно умов договору наймодавець ([PERSON]) здає наймачеві ([PERSON]) будинок строком на 1 рік, останній зобов'язується сплачувати комунальні послуги, доглядати за городом та забезпечити догляд за будинком (п.п.1.1, 2.1, 3.2). Крім того, сторони за договором при передачі майна зобов'язані перевірити його стан та справність побутової техніки. За наслідками укладеного договору сторони не висловили свого застереження щодо несправності холодильника, приладу обліку електричної енергії, несправного бачка унітазу, забитої каналізації на кухні, розеток. Згідно з п.6. даний Договір може бути розірваним за ініціативою однієї із сторін при його порушенні, а також при наявності умов та в порядку, передбаченому житловим законодавством. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК України). Відповідно до ст.ст.6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, згідно зі ст. 628 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідачем у судовому засіданні зазначено, що позивач виїхав з будинку без попередження та віддав ключі від будинку у січні 2018 року, тобто до закінчення строку дії договору. Даний факт не спростовується позивачем. За договором оренди жилого приміщення від 23.01.2018 року наймодавець [PERSON] здала наймачеві ([PERSON]) у тимчасове користування квартиру [ADDRESS]. (а.с.63) Відповідно до договору найму (оренди) нерухомого майна від 31 січня 2018 року, будинок за адресою [ADDRESS], зданий [PERSON] в оренду [PERSON] (а.с.53). Згідно з ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Отже, договір вважається розірваним в односторонньому порядку наймачем, відповідно до п.6 Договору найму жилого приміщення від 28.09.2017 року. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору найму жилого приміщення від 28.09.2017 року, укладеного між позивачем і [PERSON], так як з моменту звільнення позивачем приміщення будинку договір вважається розірваним в односторонньому порядку. Крім того слід зазначити, що на час ухвалення судом рішення у справі сплив строк дії спірного договору при цьому відповідач не пред'явив жодної претензії до позивача з приводу виконання ним умов договору, що було підставою звернення до суду з наведеною позовною вимогою. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з благоустроєм житла та ремонтом побутових приладів, тобто 1150 грн. за ремонт холодильника, 375 грн. за заміну електролічильника, 1500 грн. за підключення інтернету та 1000 грн. за послуги агенту з нерухомості при поселенні суд зазначає наступне. Згідно ч.ч.1,3 ст. 773 ЦК України, наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору, а також наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм лише за згодою наймодавця. Крім того, за ч.3 ст. 767 ЦК України, наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі, при цьому якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Відповідно до матеріалів справи позивачем суду надано копію накладної №37340 від 11.10.2017 року на придбання Фум газ, шланга металевого, кран шар газ., трійника на суму 220,87 грн.; чек № 129674 від 16.12.2017 року на придбання кріплення для гофр.труби, розеток тощо на суму 347,57 грн.; квитанція №17438-24366-61865 від 29.09.2017 року на сплату за інтернет та телебачення «Трініті» 73918; чек № 129598 від 14.12.2017 року на придбання клем з'єднання, коробів тощо на суму 95,60 грн.; скриншот замовлення з сайту «Розетка» електрокоси, волосіні, прожектора та інших приладів і матеріалів.(а.с.6-19). Крім того, додано договір №73918 про виконання роботи з підключення до телекомунікаційної мережі від 02.10.2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ТрінітіТелеком» про виконання роботи з підключення до телекомунікаційної мережі. (а.с.25). Однак, відповідно до умов Договору від 28.09.2017 року, а саме п.5.2.3 наймач має право вносити зміни та покращення у будинку, (укріплювати вхідні двері, сигналізацію та ін.), проводити ремонт за згодою з орендодавцем за власний рахунок, або за рахунок невиплаченої плати за оренду житла, про що обмовляється в додатковій угоді. Крім того, п.3.2 даного Договору передбачено, що сторони при передачі майна зобов'язані перевірити його стан та справність побутової техніки, згідно з описом, також п.4.2.7 передбачено, що орендар повинен своєчасно повідомляти орендодавця про виявлені несправності елементів будинку.(а.с.5). Таким чином, судом встановлено, що ніяких зауважень щодо несправності побутової техніки при укладенні договору з боку наймача не було, додаткові угоди щодо внесення змін та покращення будинку не укладалися, позивач не повідомляв наймодавця про несправність будь-яких предметів та обладнання будинку, а також позивачем не надано достовірних відомостей про те, що товари були придбані саме ним та використані для благоустрою саме цього найманого житла. Щодо сплати позивачем 1000 грн. агенту з нерухомості при його вселенні, з цього приводу ним не надано жодного доказу про наявність договірних відносин згідно яких саме за відповідачем визначена відповідальність щодо повернення вказаних грошових коштів.Отже за вказаних обставин позивачу слід відмовити у задоволені наведених позовних вимог. Відносно вимоги позивача про стягнути з відповідача застави у сумі 3 000,00 грн., які він передав відповідачу у якості забезпечення ним оплати комунальних платежів суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 546 ЦК виконання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням або завдатком. Отже, при укладанні договору оренди перерахування гарантійного платежу разом з орендним платежем буде гарантією виконання зобов'язань наймача. Разом з тим, слід зазначити, що за свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом 11.01.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №9-24, спадщину [PERSON], померлої [INFO], на будинок [ADDRESS] успадкували син [PERSON] в 1/3 частці та дочка [PERSON] в 2/3 частках. Отже, на час укладення 28 вересня 2017 року між сторонами договору оренди будинку [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] прийняли у спадщину вказаний будинок. Укладаючи спірний договір оренди жилого будинку від 28 вересня 2017 року, відповідач [PERSON] не мав повноважень від [PERSON] та [PERSON] на його укладення. За вимогами ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права; наймодавцем може бути особа уповноважена на укладення договору найму. Згідно ч.2 ст. 769 ЦК України, при укладені договору найму, наймодавець зобов'язаний повідомити наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм. Якщо наймодавець не повідомив наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм, наймач має право вимагати зменшення розміру плати за користування річчю або розірвання договору та відшкодування збитків. Враховую наведені норми матеріального права, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 3 000,00 грн., яку отримав у якості застави від позивача, оскільки він не повідомив наймача про всі права третіх осіб на будинок та не довів належними доказами використання цих коштів на відповідних правових підставах. Виходячи з принципів справедливості, розумності суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача застави, як збитку, у сумі 3000,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року, зі змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Беручи до уваги, що факт завдання шкоди позивачеві неправомірними діями відповідача [PERSON] не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, вимоги [PERSON] про стягнення на його користь суми моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень також не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу при написанні відзиву у сумі 800 грн. на користь відповідача суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція Верховного Суду, викладена у справі № 826/1216/16). При подачі відзиву проти позову відповідач зазначав, що ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 800 грн. при цьому на підтвердження надано лише квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.03.2018 року, однак договору про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), акту виконаних робіт суду надано не було. За таких обставин, суд не знаходить підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на оплату послуг адвоката, оскільки стягненню підлягають понесені відповідачем та документально підтвердженні судові витрати, а на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката для вирішення даного спору відповідач не надав належних доказів (договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт). Слід зазначити, що позов [PERSON] містить дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, за кожну із них позивачу необхідно було сплатити по 704,80 грн., на загальну суму 2114,40 грн., сплачено тільки 704,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 3000,00 грн. *100% : 7025 грн. ціни позову = 42,70%), тобто 42,70 % від ціни позову (42,70 % *704,80 грн. :100%), що складає 300,94 грн. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені двох позовних вимог немайнового характеру, з нього на користь держави підлягає стягненню не сплачений судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1409 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial