Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

В травні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що за договором від 23.01.2008 р. остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] в забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного з Банком 23.01.2008 року про отримання кредиту на суму 77000 дол. США. [PERSON] порушила умови кредитного договору та не повернула вчасно кредитні кошти, внаслідок чого рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Зазначені обставини в силу вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є підставою виселення усіх мешканців з іпотечного житла». 27.02.2015 року Банком направлено та в березны 2015 рокуотримано відповідачем повідомлення про необхідність виселення із займаного іпотечного житла. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно займає зазначене жиле приміщення та вимогу про добровільне виселення не виконала, чим створює перешкоди позивачу з реалізації права іпотекодержателя, позивач просив про задоволення позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги збільшив та просив виселити з квартири [ADDRESS], яка є предметом іпотеки [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв, клопотань суду не подала. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.. Судом встановлено, що 23.01.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KIO0GК00830078, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 93500 доларів на наступні цілі: купівлю квартири 77000 доларів США, а також у розмірі 16500 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбаченому тим же договором зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом з кінцевим терміном повернення 21.01.2028 року. Виконання зобовязань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості квартирою №69 по вул.Київській 58 в м.Обухів Київської області, загальною площею 55,7 кв.м., що підтверджується договором іпотеки від 23.01.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Як вбачається із довідки (виписки з домової книги) №09/16/15 від 16 вересня 2015 року ОСББ «Помінь ОК» в м.Обухові по вул.Київській б.58 в квартирі №69, яка належить [PERSON], з 06 березня 2008 року крім власника зареєстровано її доньку [PERSON], [INFO]. Чинним рішенням Обухівського районного суду від 06 лютого 2013 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №KIO0GК00830078 від 23 січня 2008 року в розмірі 88466,13 доларів США, що складає 707109,78 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, у вигляді квартири загальною площею 55,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки від 23.01.2008 року. Визначено початкову ціну реалізації того ж таки предмету іпотеки. 27.02.2015 року відповідачу направлено повідомлення про необхідність звільнення предмету іпотеки, яке відповідачем отримано 25.03.2015 року. За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, згідно із ч.1,2 ст.39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Судом встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів. Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі зареєстровані у спірному житловому будинку, придбаному за рахунок кредиту, що є предметом іпотеки і на який звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 січня 2008 року, після укладення кредитного договору та без згоди іпотекодержателя - ПАТ КБ «ПриватБанк», тому підлягають виселенню. При цьому суд враховує, що задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» . Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року № 6-455цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Крім того, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті » не поширюється на спірні правовідносини. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесенні останнім судові витрати пи зверненні до суду.

Outcome: approved