overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 26 жовтня 2002 року у Прибужанівський сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис №32. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO]. На сьогоднішній день відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 26 жовтня 2002 року у Прибужанівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №32 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 26 жовтня 2002 року). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO]. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] \~про визнання його таким, що втратив право на користування \~будинком № 136 по вул. Боженко в смт.Понінка Полонського району Хмельницької області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що \~є власником житлового будинку № 136 по вул. Боженко в смт.Понінка Полонського району Хмельницької області. Відповідач зареєстрований, однак не проживає у вищезазначеному будинку з моменту реєстрації у ньому, витрати на утримання будинку не несе, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. В судовому засіданні \~позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце, час судового розгляду належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив. Представник Полонського районного сектору управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області в судове засідання не зявився, про день, місце, час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надав, про причини неявки не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснювали, що [PERSON] у спірному будинку не проживає та ніколи не проживав, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що \~позов слід задовольнити. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] \~є власником житлового будинку № 136 по вул. Боженко в смт.Понінка Полонського району Хмельницької області. За даною адресою відповідач зареєстрований, однак, на день розгляду справи, не проживає понад один рік, витрати по утриманню будинку не несе. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ці обставини підтверджуються: витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.01.2004 року; копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.01.2004 р., копією домової книги; довідкою про наявність житлової площі на домоволодіння; актом депутата Понінківської ОТГ від 27.07.20127р.; показами свідків - \~[PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 319 \~Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних \~причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] ніколи не проживав в [INFO], за таких обставин суд рахує за необхідне \~визнати його таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1200 грн. щомісяця. Посилаючись на те, що відповідач, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати по правовій допомозі. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила їх задоволити, пояснила, що в даний час не працює, оскільки немає роботи, в позовній заяві описка щодо догляду нею дитини віком до трьох років. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вказувала, що її довіритель може сплачувати аліменти в сумі 400-500 грн., тому погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки в сумі 533 грн. 10 коп. Просила відмовити в решті позовних вимог щодо витрат на правову допомогу, так як квитанції, надані адвокатом є недопустимим доказом у справі. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що, відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.2), сторони у справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до даних свідоцтва про народження (а.с.3) [PERSON] та [PERSON] є батьками їх спільної дочки [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач не надає матеріальної допомоги. Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема, те, що він є працездатним, відповідно до даних трудової книжки - офіційно не працює, інших, неповнолітніх дітей - немає. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними, відповідають чинному законодавству, тому з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їх спільної дочки [PERSON] в розмірі по 1000 грн. щомісяця, починаючи з 02 серпня 2017 року і до досягнення нею повноліття. Судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України, а саме судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. - на користь позивача. На підставі ст. ст. 181-184 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 10 березня 1995 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 34. Під час шлюбу у сторін народилася дочка, яка уже повнолітня. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого між ними виникали суперечки та сварки, тривалий час сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Їхня сімя фактично розпалася й існує лише формально. Примирення неможливе. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Між сторонами виникали суперечки та сварки, внаслідок чого сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Потуторської сільської ради про надання додаткового строку на прийняття спадщини. В позовній заяві позивач вказала, що 12 грудня 2004 року в селі Потутори Бережанського району померла її матір [PERSON]. Позивач звернулася в Бережанську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини. Державним нотаріусом їй повідомлено, що вона пропустила 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини і для вирішення питання про прийняття спадщини їй необхідно звернутися до суду з позовом. У звязку з наведеним в позовній заяві позивач просить визначити їй тримісячний додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 12 грудня 2004 року в селі Потутори Бережанського району Тернопільської області. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, справу слухати без неї. Представник відповідача Потуторської сільської ради в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій представник сільської ради позов визнає, просить розглядати справу у відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] селищної ради про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що 09 березня 2002 року померла рідна сестра її батька [PERSON]. Після її\~\~смерті відкрилася спадщина, але ніхто з живих на той час родичів, які мали право на спадкування, спадщину не прийняв. З 01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, де в ч.3 ст. 1266 передбачено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері (батькові), якщо би вони були живими на час відкриття спадщини. Проте, позивач у встановлений законом шестимісячний строк заяву до нотаріуса не подала, так як знаходилася на стаціонарному лікуванні. Інші особи на спадщину не претендують. Просить суд\~\~визначити додатковий строк в порядку для прийняття спадщини. \~\~ В судове засідання позивач не зявилася, доручила представляти свої інтереси [PERSON], який надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, \~належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Встановлено, що позивач дійсно пропустила строк прийняття спадщини, чим порушила вимоги ч.1. ст.1270 ЦК України, де для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~\~ Проте, згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач в періоди часу з 20 червня по 05 липня 2004 року, з 10 липня по 20 липня 2004 року, з 10 серпня по 20 серпня 2004 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Полонській центральній районній лікарні, що підтверджується копіями відповідних виписних епікрізів Полонської центральної районної лікарні. [PERSON] пропустила встановлений строк для прийняття спадщини внаслідок поважних причин, \~тому суд вважає за можливе визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. \~\~ Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~\~ \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 14.09.2000 року у відділі РАГС Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №177. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, а також неможливість спільного подружнього життя. Спільне господарство між ними не ведеться. Спір про розподіл сумісного майна відсутній. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 14 вересня 2000 року у відділі РАГС Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №177 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 14 вересня 2000 року). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 16 листопада 2011 року у виконкомі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №9. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку Ксенію [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є зрада відповідача. Спільне господарство між ними не ведеться. Спір про розподіл сумісного майна відсутній. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 16 листопада 2011 року у виконкомі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Рось (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON], актовий запис №9 (свідоцтво про шлюб І-ФП №079602, видане 16.11.2011 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку Ксенію [INFO]. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 21.05.2012 року у Новогригорівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №03. Від даного шлюбу мають дві неповнолітні дитини: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, а також неможливість спільного подружнього життя. Спільне господарство між ними не ведеться. Спір про розподіл сумісного майна відсутній. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 21 травня 2012 року у Новогригорівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №03 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 21 травня 2012 року). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved