Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії, який в червні 2020 року уточнила та просила усунути їй, [PERSON] перешкоди у користуванні земельними ділянками: площею 0,1 га (кадастровий номер 1221411000:02:013:0046) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0507 га (кадастровий номер 1221411000:02:013:0284) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом звільнення межі суміжним землевласником ділянки [ADDRESS] [PERSON] від будівельних матеріалів та побутових відходів, а також засипання ним компостної ями на спільній межі, для встановлення твердих межових знаків і зведення паркану в межах існуючих кадастрових координат, які були внесенні до бази даних Держгеокадастру України; судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Позивачка [PERSON] та її адвокат за ордером про надання правової допомоги Сазонова М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Позивачкою було надано відповідь на відзив (а.с.64-67); додаткові докази. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні; надав суду відзив на позов (а.с.40-44). Представник третьої особи Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду письмові пояснення, в яких просив слухати справу без участі їх представника (а.с.38-39). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом, відповіддю на нього та письмовими поясненнями, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 1-5 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить домоволодіння та земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий номер 1221411000:02:013:0046) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також земельна ділянка площею 0,0507 га (кадастровий номер 1221411000:02:013:0284) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: №71142280 від 22.10.2016 року (а.с.10), №71141307 від 22.10.2016 року (а.с.11) та №71142244 від 22.10.2016 року (а.с.12). На підставі Договорів дарування посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю. 22 серпня 2019 року та зареєстрованих в реєстрі відповідно за №1808 та за №1805, відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0307 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0164, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0162 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: №178497698 від 22.08.2019 року (а.с.114) та №178496820 від 22.08.2019 року (а.с.115). Згідно Акту приймання-передачі тимчасових знаків від 16 жовтня 2018 року (а.с.97), [PERSON] прийняла тимчасові знаки №№ 1-7, встановлені вздовж межі земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] у кількості 7-и штук. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що бажає встановити паркан уздовж межі належної їй на праві власності земельної ділянки загальною площею 0,1507 га, але суміжним землевласником земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] чиняться перешкоди в вільному користуванні власністю, що полягають у створенні звалища будівельних матеріалів та побутових відходів, які перешкоджають встановленню твердих межових знаків та паркану, тому позивачка звернулася до суду з даним позов за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на зазначене можливим є застосування цивільно-правових способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 391 ЦК України, відповідно до яких власник управі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення і дає можливість захистити порушене право. Відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають слугувати посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. З огляду на зазначене судом встановлено, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та перебуває у власності [PERSON] і земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] власником якої є [PERSON] є суміжними земельними ділянками і відповідно власники цих земельних ділянок є суміжними землекористувачами. Відповідно ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом ч. 1 ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Так відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Таким чином, у суду немає підстав ставити під сумнів визначені межі земельних ділянок сторін, оскільки такі належать їм на праві приватної власності і таке жодним чином не оспорено в судовому порядку, земельним ділянкам сторін присвоєно кадастрові номери, що однозначно свідчить про те, що земельні ділянки сторін мають чітко визначені межі. Як вбачається з матеріалів справи, що також було встановлено у судовому засіданні, відповідачем на межі земельних ділянок створено звалище будівельних матеріалів та побутових відходів, що підтверджується фототаблицями (а.с.143,165-168,185-186), на яких добре видно натягнуту мотузку, яка самовільно була встановлена відповідачем не за існуючими кадастровими координатами, які були внесені до бази даних Держгеокадастру України при оформленні права власності на земельні ділянки. На фотокартках видно будівельні матеріали та тимчасовий душ, зведений на їхній межі та компостну яму. На неодноразові звернення з вимогою звільнити межу відповідач не реагує. 16 жовтня 2018 року на підставі заяви [PERSON] комісією Підгородненської міської ради був здійснений виїзд на земельну ділянку [ADDRESS] та спільно із ліцензованою геодезичною організацією ТОВ «Регіональний земельний центр» встановлені тимчасові межові знаки земельних ділянок з кадастровими номерами 1221411000:02:013:0284, 1221411000:02:013:0046, які перебувають у приватній власності [PERSON] . У зв`язку із знищенням межових знаків, комісією Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 23 липня 2019 року був здійснений повторний виїзд на місцевість та встановлено, що будь-які межові знаки відсутні, а визначити місце проходження межі між земельними ділянками та визначити чи звільнена межа від будівельних матеріалів та побутових відходів за умови відсутності встановлених твердих межових знаків комісії не вдалося можливим (а.с.106). В даному акті, комісія рекомендувала власнику ділянки [ADDRESS] [PERSON] встановити тверді межові знаки та використовувати земельну ділянку в межах існуючих кадастрових координат, які були внесені до бази даних Держгеокадастру України. Однак, після заміни власника ділянки [ADDRESS] ситуація не змінилась і новий власник земельних ділянок [PERSON] продовжує ігнорувати права суміжного землевласника, у зв`язку з чим позивачка змушена була повторно викликати на свою ділянку комісію з Підгородненської міської ради. За Актом приймання-передачі тимчасових знаків від 19 травня 2020 року [PERSON] прийняла від представника ТОВ «Центр геодезії та картографії» межові знаки у кількості 7-ми штук з визначеними координатами (а.с.133). Того ж дня, 19 травня 2020 року комісія Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області здійснила виїзд на місцевість з метою виносу в натурі тимчасових межових знаків кадастрового контуру ділянок з кадастровими номерами 1221411000:02:013:0046, 1221411000:02:013:0284 на межі із ділянками з кадастровими номерами 1221411000:02:013:0164, 1221411000:02:013:0162 та склала Акт обстеження земельної ділянки (а.с.135-137), яким було зафіксовано, що «частина фундаменту паркану загальною шириною 0,19 м. перетинає кадастрову межу ділянки 1221411000:02:013:0046 в точці 7 на 0,04 м., в точці 6 паркан з кам`яною основою на 0,19 м. та перебуває на приватній території земельної ділянки [ADDRESS] яка належить [PERSON] . А актом обстеження земельної ділянки складеним Підгородненською міською радою 25 серпня 2020 року (а.с.176), встановлено, що паркан з кам`яною основою, що встановлений [PERSON] так само перебуває на приватній території ділянки [ADDRESS] , що належить [PERSON] та зафіксовано встановлення [PERSON] компостної ями на відстані близько 10 м. та літнього душу із вигрібною ямою на відстані близько 7 м. від належного позиваці житлового будинку [ADDRESS] . Загалом комісією міської ради було складено 5 актів обстеження земельної ділянки та рекомендовано владнати це питання в судовому порядку. [PERSON] самостійно натягує мотузку проміж власноруч вставлених ним дерев`яних стовпчиків, які на його думку є межовими знаками, встановленими комісією Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Пунктом 3.26 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», затверджений наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року, регулює питання відстаней від нових побудов до інших об`єктів. Згідно з ним, майданчики для компосту мають розміщуватись на відстані не менше 15 м. від житлових будинків та літніх кухонь та не менше 20 м. від питних колодязів. Компостосховище рекомендується розмiщувати безпосередньо бiля сараю для худоби на вiдстанi не менше 15 м. вiд житлових будинкiв i 20 м. вiд джерела водопостачання (колодязя), обов`язково враховуючи напрямок ухилу дiлянки. Майданчики для компосту повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м. від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб. Відстань ж від компостної ями до сусідського паркану має бути не мала, щоб зовсім не було чути поганого запаху, яма для перегною по можливості прикрита. Вимоги до санітарного очищення територій населених місць, а також правила виконання робіт з належного прибирання об`єктів благоустрою та державного санітарно-епідеміологічного нагляду у сфері благоустрою населених пунктів і поводження з відходами встановлені Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року № 145. Як встановлено в судовому засіданні, споруджена відповідачем відкрита компостна яма знаходиться на відстані всього 10 м. від житлового будинку [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», громадяни зобов`язані піклуватися про своє здоров`я та здоров`я і гігієнічне виховання своїх дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; виконувати обов`язки, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2020 року провадження №61-4648св20. Відповідач перешкоджає встановленню позивачкою суміжної огорожі, яку остання має намір встановити за свої кошти. Земельні ділянки сторін мають чітко визначені межі. Таким чином, [PERSON] безпідставно чинить перешкоди [PERSON] у реалізації нею права на встановлення огорожі на своїй частині земельної ділянки, а тому суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання власника земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] задля зведення паркану між суміжними земельними ділянками, звільнити межу земельних ділянок від будівельних матеріалів, побутових відходів та засипати компостну яму, яка розташована на спільній межі. Що стосується вимог [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками саме для встановлення твердих межових знаків, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). За змістом ч. 1 ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (ст. 107 ЗК України). Відповідно до ст. 55 Закону України «Про земелустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобовязані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: завдання на складання технічної документації із землеустрою; пояснювальну записку; рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», межа земельної ділянки - умовна замкнена ламана лінія, що розмежовує земельні ділянки; межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); знищення межових знаків - дії громадян, які призвели до втрати в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, внаслідок чого виникає потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з їх відновлення. За змістом ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Вимогами п.1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року №376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 передбачено, що виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); знищення межових знаків - дії громадян, які призвели до втрати в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, внаслідок чого виникає потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з їх відновлення; межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки; межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно п.п. 4.1-4.4 вищевказаної Інструкції, відновлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Позивачка заявила вимогу не чинити перешкод по встановленню межових знаків між суміжними з [PERSON] земельними ділянками, однак встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення саме права, яке існувало у разі його можливого порушення. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц від 20 березня 2019 року. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що в ході судового розгляду підтвердився факт порушення прав [PERSON] , яка позбавлена права вільного користування належною їй на праві власності земельними ділянками, а тому такі перешкоди мають бути усунуті шляхом зобов`язання власника земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] , задля зведення паркану між суміжними земельними ділянками, звільнити межу земельних ділянок від будівельних матеріалів, побутових відходів та засипати компостну яму, яка розташована на спільній межі. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved