Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому вказувала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме: - нежитлове приміщення, яке розташоване в [ADDRESS] - земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстр. номер [NUMBER]; - причіп ПП 3.5, реєстр. номер [NUMBER]; - причіп «Santey 2000», реєстр. номер [NUMBER], що належать відповідачу. Вказуючи на те, що згода про добровільний поділ майна між ними не досягнута, [PERSON] просила про його поділ в судовому порядку, визнавши за нею право власності на 1/2 частку спірного майна. В подальшому позивач подала позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої просила про поділ наступного майна, яке було придбано сторонами в період шлюбу, а саме: - нежитлового приміщення, яке розташоване в [ADDRESS] а також земельної ділянки, площею, 0,32 га, на якій розташоване дане нерухоме майно; - земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] разом з незавершеним будівництвом за цією адресою; - автомобіля «Fiat Doblo», реєстр. номер [NUMBER]; - причепу «Santey 2000», реєстр. номер [NUMBER]. Ухвалою суду від 07.11.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири [ADDRESS] було прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги [PERSON], подані до суду 27.10.2016 року, підтримав у повному обсязі. Крім того, просив про визнання за позивачем у порядку поділу майна подружжя права власності на ? частку автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстр. номер [NUMBER]. Позовні вимоги [PERSON] щодо поділу квартири не визнав, посилаючись на те, що спірне майно перебуває в іпотеці банку, отже не підлягає поділу. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково. Заперечували проти поділу автомобіля «Fiat Doblo», реєстр. номер [NUMBER]; автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстр. номер [NUMBER], оскільки перший транспортний засіб був придбаний відповідачем після розірвання шлюбу з позивачем, а власником іншого транспортного засобу на даний час є інша особа - [PERSON] Не визнали й позовні вимоги [PERSON] про поділ земельної ділянки, площею, 0,32 га, розташованої по [ADDRESS] так як остання перебуває у власності територіальної громади м. Вознесенська Миколаївської власності. Також вказували на те, що відповідачу належить лише 1/50 частка комплексу, який розташований у [ADDRESS], в зв'язку з чим підлягає поділу саме обумовлена частка, а не комплекс в цілому. Проти задоволення іншої частини позовних вимог [PERSON] не заперечували. При цьому наполягали на задоволенні зустрічного позову [PERSON], вважаючи його обґрунтованим. Представник третьої особи без самостійних вимог - ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на існуючу заборону щодо відчуження спірної квартири, її частки, зазначену в договорі іпотеки, предметом якого є дана квартира. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що 17.09.1994 року виконкомом Прибужанської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON]. та відповідачем [PERSON] Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Також матеріали справи вказують на те, що за період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: - причіп бортовий -Е ПП «Santey 2000», реєстр. номер [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Вознесенським ВРЕР УДАІ УМВС України 15.09.2011 року, право власності зареєстровано за відповідачем; - незавершене будівництво 63 % готовності, розташоване по [ADDRESS] та земельна ділянка, загальною площею 0,1000 га, надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за вказаною адресою; відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 23.10.2014 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, право власності на обумовлене майно зареєстровано за відповідачем; - 1/50 частку комплексу, який розташований в [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 29.05.2008 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, право власності на обумовлене майно зареєстровано за відповідачем; - квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 18.10.2004 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, право власності на яку зареєстровано за позивачем. Відповідно до ст.ст.60-72 СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом. Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч.3 ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально - правову презумпцію). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та момент виникнення права власності. Останній визначається законом. Згідно п. 25 постанови Пленуму вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За такого, на підставі встановлених у судовому засіданні обставин, відповідно до наданих сторонами доказів, суд вважає, що вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, враховуючи, що ні позивач, ні відповідач вимог щодо сплати компенсації вартості транспортного засобу не заявляли, останній, а також інше вказане вище спільне майно сторін підлягає поділу у спосіб, який вони просять щодо майна, на яке претендує кожний з них, а саме шляхом визнання позивача власником ? ідеальної частки причепу, незавершеного будівництва разом з земельною ділянкою, 1/100 частки комплексу; а відповідача - власником ? ідеальної частки квартири. При цьому, посилання представників позивача, третьої особи без самостійних вимог на те, що спірна квартира не підлягає поділу, оскільки є предметом договору іпотеки, який був укладений в порядку забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань перед банком, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки заборона щодо поділу іпотечного майна між подружжям законом не встановлена. Разом з тим, в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено збереження сили іпотеки і для нового набувача спірного майна. Проте не підлягає поділу автомобіль «Fiat Doblo», реєстр. номер [NUMBER], з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за відповідачем [PERSON] 30.01.2016 року, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Доказів, що вказаний транспортний засіб було набуто сторонами в період шлюбу, позивачем не надано. Між тим, відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо поділу транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», реєстр. номер [NUMBER], оскільки останній, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.11.2015 року зареєстрований на праві власності за [PERSON] (син сторін по справі). Згідно роз'яснень, наданих у ч.2 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Проте, доказів на підтвердження зазначених обставин, вартості спірного транспортного засобу, як й вимог про стягнення відповідної грошової компенсації позивачем заявлено не було. Не входить до складу спільного майна подружжя, та, відповідно не підлягає поділу, й земельна ділянка, площею 0,32 га, розташована по [ADDRESS] надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, сторонам по справі не належить, а перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Вознесенська Миколаївської області. Відповідно до положень ст. ст.79,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що сторони понесли судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору: позивач - 6 890 грн. 00 коп., відповідач - 1 060 грн. 50 коп. За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог сторін, відсутність даних щодо вартості спірного майна, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 384 грн. 50 коп. (6890 грн. 00 коп. /2 - 1 060 грн. 50 коп.).

Outcome: partial