Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Головний лікар КЗ «черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради [PERSON] звернувся із заявою про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без його згоди. Підставою для необхідності примусової госпіталізації вважав тяжкий психічний розлад, актуальну, маячну симптоматику, агресивний та неадекватну поведінку, також відомості, що надійшли від батька [PERSON] З огляду на те, що [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію з посиланням на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник заявника, лікар [PERSON], який супроводжує лікування [PERSON] підтримав подану заяву, вказавши, що [PERSON] 24 рази лікувався в їх лікарні, у нього тяжка психічна хвороба, вказав, що у останній раз він приїхав сам до лікарні разом з батьком, спочатку надав згоду на лікування, потім відмовився лікуватися. Вважав, що після лікування та під час ремісії [PERSON] досить толерантна та освічена людина з широким колом знань, однак має діагноз «шизофренія» яка потребує постійного прийому лікарський препаратів. Після чергового лікування, після виписки, він припиняє приймати необхідні препарати, становиться агресивним, гіперактивним, може бути небезпечним як для себе так і оточуючих. Після того, як останній раз прибув до лікарні, був злісним, напруженим, провокував інших пацієнтів на сварку, не виконував вказівки медичного персоналу. Крім того вказав, що історія його захворювання починається з 2001 року, коли вперше зявилися неадекватні проявлення у поведінці. Вважав, що його захворювання має несприятливий перебіг з частими загостреннями та нестійкими ремісіями, коли він стає агресивним, скоює протиправні дії. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні прокурор підтримав заяву про примусову госпіталізацію [PERSON], як особи, яка має психіатричне захворювання та може бути небезпечною як для себе так і інших осіб. \~ \~ \~ \~[PERSON] у судовому засіданні заперечував проти примусової госпіталізації та примусового лікування, він себе адекватно, хоча іноді й виявляв деяку збудженість. Фактично підтвердив всі фактичні обставини, якими обґрунтовував лікар заяву, однак вказав, що не вважає себе небезпечним для себе та інших так як будь-яких доказів цьому не надано. Підтвердив сварку з сестрою, факт сварки з хасидом, та той факт, що батько, дійсно дуже переймається за його долю, тому проявляє стосовно нього гіперопіку. Вказав, що за день до того, як приїхав до психіатричної лікарні, він почувався недобре. Пішов до місцевого психіатра, йому дали направлення до Смілянської психіатричної лікарні. Приїхав до Сміли не стільки з метою лікуватися, а з метою ознайомитися з своїми лікарськими документами, так як вважає, що його лікування не призводить до позитивної динаміки, після проходження лікування він має пригнічений стан, який його не задовольняє, тому вважає, що сучасна психіатрія не допомагає особам з його діагнозом. \~ \~ \~ \~Вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до даних висновку лікарів-психіатрів за № 2942/02 06.09.2018 року психічний стан при огляді: «доступний формальному мовному контакту, внутрішньо напружений, саркастичний. Повідомляє, що спеціально провокував віруючих, щоб вони подали на нього в суд. Внаслідок ідеї переоцінки власної особистості, хоче організувати партію, заснувати громадську організацію, відчуває себе явно та нереалістично вище за інших, схильний легко піддаватися роздратування та гніву, порушена регуляція та контроль дій за внутрішнім спонуканням. В процесі бесіди починає голосно кричати, погрожує звільнити лікаря з роботи, має намір звернутися в Міністерство охорони здоровя з питань зміни протоколів лікування шизофренії. Усвідомлення хворобливості свого стану відсутнє, відмовляється від запропонованого лікування, заперечує минуле та теперішнє психічне захворювання.» ЛКК прийшла до висновку, що у звязку з наявністю тяжкого психічного розладу «Шизофренія параноїдна, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, афективно-маячний синдром, з наростаючим психопатоподібним дефектом» і реальних намірів вчинити неправомірні дії, на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» [PERSON] потребує подальшого перебування у психіатричному стаціонарі у примусовому порядку. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа, яка\~ страждає\~\~ на\~\~ психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника,\~ якщо її обстеження або\~\~ лікування\~\~ можливі\~ лише\~ в\~ стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного\~ розладу, внаслідок\~ чого вона вчиняє чи\~ виявляє\~ реальні\~ наміри\~ вчинити дії,\~ що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. В супереч вказаній нормі, ініціатор заяви обґрунтовує свої доводи лише самим фактом того, що особа має тяжке психічне захворювання, має хворобливий психічний стан з 2001 року, перебував в їх лікарні 24 рази та заперечує свою хворобу. Однак, для примусової госпіталізації та примусового лікування, на думку суду, потрібно доведення того, що особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих. Ані пояснення лікаря, ані документи, що додані до заяви не містили таких доказів, тому заява про примусову госпіталізацію особи не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина… З огляду на те, що примусова госпіталізація до психіатричної лікарні, що є наслідком лікування у примусовому порядку є досить серйозне втручання у особисте життя людини, суд вважає, що й обґрунтування такого впливу повинно відбуватися виключно відповідно до Закону та дотриманням прав людини. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed