Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В серпні 2019 року до суду звернувся [PERSON] (далі - позивач) в інтересах якого діє адвокат Країло Степан Васильович з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач 1) Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач 2) про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована в с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області та фактично успадкувала все залишене майно після смерті свого батька (діда позивача) [PERSON] , яке складається із житлового будинку та земельної частки (паю). На спадкове майно померлого [PERSON] спадкоємці по закону окрім [PERSON] не претендували, так як ними заяви про прийняття спадщини не подавались. [PERSON] оформила спадщину на земельну частку пай, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 537 від 14.09.2017 року. Житловий будинок [PERSON] не оформляла, так як продовжувала проживати в ньому і після смерті свого батька. Остання своєї сім`ї не мала, тому спадкоємцями після її смерті є її племінники, а саме позивач - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При зверненні позивачем до Шаргородської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, стало відомо про те, що право власності на житловий будинок, за адресою [ADDRESS] , оформлено на ім`я відповідача [PERSON] . У травні 2019 року позивачу стало відомо, що на розгляді у Шаргородському районному суді перебуває справа № 152/210/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Після ознайомлення з матеріалами справи № 152/210/19 виявлено існування заповіту на підставі якого померлий [PERSON] заповідав усе своє майно своїй правнучці [PERSON] . У спадковій справі № 333/96 до майна померлого [PERSON] витребуваної з Державного нотаріального архіву Вінницької області міститься заповіт від 03.02.1995 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Сапіжанської сільської Ради народних депутатів Шаргородського район Вінницької області Латовою О.І. про існування якого нікому із спадкоємців за законом не було відомо. На думку позивача виявлені обставини вказують на зацікавленість секретарем виконавчого комітету Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Латовою О.І. про складення заповіту на Відповідача-1, а на підтвердження факту підроблення підпису [PERSON] в заповіті, подано висновок експерта №099/19 за результатами проведення почеркознавчої експертизи. Таким чином, позивач просить суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 03 лютого 1995 року секретарем виконавчого комітету Сапіжанської сільської Ради народних депутатів Шаргородського району Вінницької області Латовою Оленою Іллівною, зареєстрований в реєстрі за № 39 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 1996 року, посвідчене державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Боярською Л.О. та зареєстроване в реєстрі за № 2-964. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача - адвоката Залокоцької В.Д. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Відповідач 1, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представником Відповідача 2 - Фомишеним П.С. 02 грудня 2019 року до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, дослідивши письмові докази, виходячи з принципу верховенства права та захисту порушених прав осіб, установив наступне. Згідно з матеріалами цивільної справи, спадкодавець [PERSON] є тіткою позивача (а.с. 6-12). Позивач 31 серпня 2018 року звернувся до Шаргородської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 13). З матеріалів спадкової справи 333/96 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку в [ADDRESS] , спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , інших спадкоємців немає (а.с. 18). Відповідно до заповіту від 03 лютого 1995 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Сапіжанської сільської ради народних депутатів Шаргородського району Вінницької області Латовою О.І., [PERSON] заповів своє майно [PERSON] (а.с. 23). В подальшому [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 1996 року, посвідчене державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Боярською Л.О. та зареєстроване в реєстрі за № 2-964, яким успадкувала житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 24). Поряд з цим, з довідки Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23 травня 2017 року з спадкової справи №30/2017 згідно запису в по господарській книзі №5 особистий рахунок № [NUMBER] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ( [PERSON] ) проживала та була зареєстрована, дочка - [PERSON] , яка є спадкоємцем по закону. Спадкоємцем по заповіту є [PERSON] (а.с. 25). 14 вересня 2017 року [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , який помер [INFO] , а саме права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Спапіжанка» розміром 1,36 кадастрових гектарів (а.с. 26). Згідно висновку експерта ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» №099/19 від 01 серпня 2019 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Залокоцької В.Д. встановлено таке: «1. Рукописний запис: [PERSON] », що міститься на клаптику Картону жовтувагото кольору, без вказання дати; рукописний запис у графі: « Личная подпись » у Посвідченні учасника війни, Серія [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] від 14.03.1990 року; рукописні записи дат на аркуші паперу з Інструкцією щодо ведення розрахункової книжки для записів про продаж молока та молочних продуктів за лютий 1975 року; рукописний запис на аркуші із Настінного календаря із датою 14 лютого (субота) за 1976 рік.; рукописні тексти молитв, що містяться у Зошиті на 12 арк. «у полоску» із зеленою обкладинкою « Поучіння » і починаються та закінчуються словами: « Молітва Цару Нібесній... » та «... Нині й прісно й Вовіки Віков Амінь» без вказання дати - виконані однією особою. 2. Рукописний запис: « [PERSON] », електрографічне зображення якого міститься у графі « ПІДПИС » в електрофотокопії примірника Заповіту, складеного від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] від 03.02.1995 року та рукописний запис: [PERSON] », що міститься на клаптику Картону жовтуватого кольору , без вказання дати; рукописний запис у графі: « Личная подпись » у Посвідченні учасника війни, Серія [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] від 14.03.1990 року; рукописні записи дат на аркуші паперу з Інструкцією щодо ведення розрахункової книжки для записів про продаж молока та молочних продуктів за лютий 1975 року; рукописний запис на аркуші із Настінного календаря із датою 14 лютого (субота) за 1976 рік.; рукописні тексти молитв, що містяться у Зошиті на 12 арк. «у полоску» із зеленою обкладинкою « Поучіння » і починаються та закінчуються словами: « Молітва Цару Нібесній... » та «... Нині й прісно й Вовіки Віков Амінь» без вказання дати - виконані різними особами» (а.с. 36 на звороті). Відповідно до ст. ст. 1233, 1235 ЦК України: заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною другою статтею 1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 27 постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду позивачем належними та допустимими доказами в розумінні глави 5 ЦПК України, зокрема висновком експерта, доведено, обставини викладені в позовній заяві, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Поряд з цим, суд при ухваленні даного рішення бере до уваги те, що Відповідач 1 в судові засідання не з`являлась, будучи повідомленою належним чином і викликаною неодноразово, свою позицію щодо позову процесуально не висловила. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: approved