Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 14028,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Незважаючи на належне виконання позивачем зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 19 квітня 2015 року заборгованість за договором складає 20885,12 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та витрати, що складаються із сплаченого при подачі позовної заяви судового збору в сумі 243,60 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без їхньої участі, просить позов задовольнити в повному обсязі, стягнути суму заборгованості та судові витрати, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просить позов задовольнити частково, в звязку з його важким матеріальним становищем. Суд, вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 жовтня 2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 14028,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Обовязку щодо погашення суми кредиту та відсотків відповідач [PERSON] не виконує. Станом на 19 квітня 2015 року заборгованість за договором складає 20885,12 гривень, що складають: - 13357,18 гривень заборгованість за кредитом; - 3588,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2655,68 грн. заборгованість за пенею та комісією; -1284,15 грн. залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед Банком. Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України\~\~розмір неустойки (пені, штрафу) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Банківська комісія це винагорода за здійснення банком банківських операцій. Правова основа комісійної винагороди за банківські послуги договір, за яким одна сторона банк - зобов»язується здійснювати банківські операції від свого імені в інтересах клієнтів, які в свою чергу, беруть на себе зобов»язання за здійснення цих операцій сплачувати на користь банку комісійну винагороду за банківські послуги згідно з банківськими тарифами. Банк зобов»язаний надавати ці послуги на найвигідніших для клієнта умовах, відповідає за якість та оперативність здійснення операцій. Клмісійна винагорода за банківські послуги визначається згідно з тарифами у відсотках до суми операції. Стаття 1011 ЦК України тлумачить термін «комісія» як договір, за яким одна сторона (комісіонер) зобов»язується за дорученням іншої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені , але за рахунок комітента. Однак, як встановлено в судовому засіданні окремий договір комісії між сторонами не укладався. Суд вважає, що вимога відповідача про стягнення комісії за користування кредитними коштами суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.11 цього Закону позичальник (споживач) не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині, а саме стягнення комісії в розмірі 2655,68 гривень та 1284,15 грн. залишок за несплаченим штрафом слід відмовити, оскільки окремого договору комісії укладено не було. Враховуючи вищенаведене, порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову і стягнення в його користь із відповідача вказаної заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial