Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

В серпні 2019 року до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення основної суми позики, інфляційних втрат, відсотків за користування коштами, моральної шкоди та судових витрат звернувся [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 22.08.2016 року укладено договір позики, який підтверджено розпискою відповідача про отримання позики у сумі 2778,00 грн. з поверненням грошових коштів не пізніше ніж через один місяць, тобто до 22 вересня 2016 року. Розпискою передбачено нарахування позикодавцем 8 (вісім) відсотків за місяць від зазначеної суми за користування грошовими коштами. Відповідач своє грошове зобов`язання не виконав та не повернув суму позики, в обумовлені строки. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по поверненню боргу, позивачеві довелось відмовитися від придбання житла, через що позивач не міг спокійно спати, що спричинило виникнення пригніченого стану. Розмір таких душевних страждань позивач оцінив у 2000,00 грн. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду та вважає, що з відповідача підлягає стягненню на його користь: 2778,00 грн. основної суми позики; 1015,76 грн. інфляційні втрати; 8000,64 грн. відсотки за користування позикою; 243,35 грн. 3% річних; всього 12037,75 грн.; 2000,00 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 19.09.2019 року визначено Святошинський районний суд м. Києва для розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення основної суми позики, відсотків за користування позикою, інфляційні втрати та моральної шкоди. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2020 року о 10 годині 00 хвилин. У судове засідання 24.02.2020 року сторони не з`явились. Про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи по суті без його участі, позов підтримує. Від відповідача на адресу суду відзиву на позовну заяву або будь-яких заяв, клопотань не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач - [PERSON] позичив у позивача - [PERSON] грошові кошти у сумі 2778,00 грн. із зобов`язанням їх повернути до 22.09.2016 року. За кожен місяць користування грошовими коштами відповідач зобов`язався сплачувати позивачу 8 (вісім) процентів від суми позики, з виплатою процентів за користування грошовими коштами один раз на місяць. Даний факт підтверджується копією розписки, яка наявна в матеріалах справи. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписка, яка посвідчує передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як передбачено статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг у строк, зазначений у розписці, що є істотним порушенням умов договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) у сумі 2 778,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою у сумі 8000,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1015,76 грн. та 3% річних у сумі 243,35 грн., судом перевірено правильність їх нарахування та вимоги про стягнення з відповідача цих коштів також задовольняються судом на підставі статей 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України. У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє, виходячи з наступного. Передбачена статтею 16 Цивільного кодексу України можливість отримати відшкодування завданої майнової та немайнової (моральної) шкоди для учасників цивільних відносин є одним із важливих засобів захисту їхніх цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень цивільного законодавства можливість відшкодування моральної шкоди за порушення договірних відносин передбачена окремими статтями ЦК України, зокрема ст. 611 ЦК України. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналізуючи зміст статті 611 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі. Оскільки стаття 1050 Цивільного кодексу України, яка встановлює наслідки порушення договору позичальником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і таких наслідків не встановлено договором, підстав для задоволення відповідної вимоги немає. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.12, 13, 81, 95, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial