Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали та пояснили, що позивач працювала в КП «Благоустрій» різноробочою з 12.12.2013 року, а потім бухгалтером з 01.02.2017 року. 02.12.2019 року звільнилась з роботи за згодою сторін. Однак відповідач до цього часу розрахунку з нею не провів. Станом на день подачі позовної заяви відповідач заборгував їй понад 16500 грн. У ході судового розгляду сторона позивача зменшила та уточнила позовні вимоги. Так, у зв`язку з погашенням заборгованості по заробітній платі у ході розгляду цивільної справи, сторона позивача відмовилася від вказаної позовної вимоги та уточнила суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 50812,80 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. В судовому засіданні представник КП «Благоустрій» - директор підприємства Мурашко С.Л. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що на даний час заборгованість по заробітній платі позивачу повністю відшкодована. Останній платіж відбувся 27.05.2020 року. Дана заборгованість виникла тому, що на час звільнення з роботи позивача, підприємство мало заборгованість по сплаті податків у сумі понад 300 тис. грн. Також, у даний час КП «Благоустрій» задіяне у роботах по відверненню загроз пандемії COVID-19. Задоволення позову може призвести до зупинки підприємства. Даний позов зареєстровано в суді 17.03.2020 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження. Заслухавши пояснення учасників та вивчивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини та спірні правовідносини. Згідно ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Згідно ст. 116 КЗпП України: При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як було встановлено в судовому засіданні, з 12.12.2013 року позивач працювала в КП «Благоустрій». 02.12.2019 року звільнилась з роботи за згодою сторін. Вказані обставини визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами (а.с. 3, 13-14). На день звільнення КП «Благоустрій» мало перед позивачем заборгованість із заробітної плати у сумі 33065,63 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 47). Згідно ст. 117 КЗпП України: В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно ст. 233 КЗпП України: Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»: Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Відповідач надав суду довідку про заробітну плату позивача, в тому числі і середньоденну, яка складає 423,44 грн. Суд не приймає аргументи відповідача про наявність на час звільнення позивача заборгованості у КП «Благоустрій» по сплаті податків (а.с. 48), а також той факт, що позивач після звільнення отримувала допомогу по безробіттю (а.с. 45). Зазначені обставини не звільняють відповідача від відповідальності за невиплату заробітної плати, а також не є передбаченими законом підставами для невиплати сум, вказаних у ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved