Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. 06 вересня 1999 року померлий [PERSON] склав заповіт на ім'я позивача, який посвідчено в Малобілозерській сільській раді за №155. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] своєчасно звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок позивач позбавлений можливості у встановленому законом порядку отримати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що помер [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом від 06.09.1999 року, посвідченим Малобілозерською сільською радою, є син спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Інший спадкоємець [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно довідки виконавчого комітету Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області №1865 від 05.09.2014 року де вказано, що згідно запису погосподарської книги Малобілозерської сільської ради за 2006-2010 роки, особовий рахунок [NUMBER] господарем житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно рішення виконавчого комітету Василівської районної ради Запорізької області від 17 жовтня 1990 року №196 та архівного витягу право власності на житловий будинок [ADDRESS] належить померлому [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області №1866 від 05.09.2014 року у користуванні померлого [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець [PERSON] своє право власності на будинок не зареєстрував. Згідно технічного паспорту від 20 серпня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», погрібу літ. «Д», огорожі №1. Позивач [PERSON] своєчасно звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але на підставі п.4.15 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належний спадкоємцеві об'єкт нерухомості, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності померлому [PERSON], а позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, належним чином прийняв спадщину після його смерті, інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, первинна реєстрація об'єкту нерухомого майна за померлим [PERSON] не проводилася та правовстановлюючі документи на будинок відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved