Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

В січні 2021 р. [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Служби безпеки України (відповідач 1), Управління Служби безпеки України в Одеській області (відповідач 2), Державної казначейської служби України (відповідач 3), в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] - 609267,00 грн шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування матеріальної шкоди - 250000,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19.08.2008 р. слідчим управлінням СБУ порушено кримінальну справу №408 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 328 КК України, відносно [PERSON] 20.08.2008 р. [PERSON] затримано, а 29.08.2008 р. військовим місцевим судом Київського гарнізону обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 11.09.2008 р. постановою військового апеляційного суду Центрального регіону України [PERSON] , звільнено з під-варти, застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з місця проживання: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що кримінальна справа була направлена до військового місцевого суду Одеського гарнізону, але постановою суду від 25.08.2010 р. кримінальну справу повернуто для додаткового розслідування до Головного слідчого управління СБ України. В подальшому справа після додаткового розслідування була повторно направлення до Приморського районного суду м. Одеси, яка постановою суду від 06.06.2014 р. повернута для додаткового розслідування до Головного слідчого управління СБ України. В зв`язку з набранням чинності КПК України, Головним слідчим управлінням СБ України внесено відомості до ЄРДР за №220140000000000536 за ч.2 ст. 328, ч.2 ст. 364 КК України, проведення якого доручено слідчому відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області. Позивач зазначає, що жодних слідчих дій за участю [PERSON] у кримінальному провадженні №220140000000000536 не проводилось, підозра [PERSON] не повідомлялась. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2015 р. запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно [PERSON] скасовано, а ухвалою суду від 03.12.2015 р. скасовано арешт майна [PERSON] . Крім цього, 20.07.2007 р. [PERSON] уклав контракт про проходження військової служби в СБУ, строком на 5 років з 14.09.2007 р. по 13.09.2012 р. Після порушення кримінальної справи, [PERSON] відсторонили від виконання службових обов`язків, з вересня 2008 р. по листопад 2013 р. [PERSON] недоотримав 250000,00 грн заробітної плати. 27.05.2019 р. кримінальне провадження №220140000000000536 відносно [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Позивач перебував під слідством протягом 10 років 9 місяців та 8 днів, а тому має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 609267,00 грн, в зв`язку з закриттям кримінального провадження відносно [PERSON] . Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідачів 1, 2 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що матеріальна шкода у вигляді недоотриманої заробітної плати не підтверджена жодними доказами та не доведена позивачем. Крім цього, жодна процесуальна дія щодо [PERSON] у кримінальному провадженні не була визнана незаконною судом, а тому в [PERSON] , відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, яка пов`язана з встановленням факту незаконний дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Вважає, що моральні страждання позивачем не доведені. (а.с. 66-74) У відзиві на позов представник Державної казначейської служби України заперечує щодо задоволення позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, шкоди позивачеві не завдавало. Судом не встановлена незаконність дій органів досудового розслідування, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди, виправдувального вироку суду матеріали справи не містять. Крім цього, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факти заподіяння моральних чи душевних страждань. (а.с. 99-104) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів 1, 2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Представники відповідача 3 в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розглянути справу у їх відсутність. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 14.01.2021 року відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.03.2021 р. закрито підготовче засідання у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1,2, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 20.08.2008 р. [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 328 ч.2 КК України, що підтверджується протоколом від 20.08.2008 р. (а.с. 7-8) Постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 22.08.2008 р. продовжено строк затримання [PERSON] до 29.08.2008 р. (а.с. 9) Постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 29.08.2008 р. обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою стосовно обвинуваченого [PERSON] . Вказаною постановою встановлено, що 27.08.2008 р. [PERSON] , пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 328 ч.2 КК України. (а.с. 10) Ухвалою Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 11.09.2008 р. постанову Військового місцевого суду Київського гарнізону від 29.08.2008 р. змінено, обрано відносно [PERSON] інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді підписки про невиїзд. (а.с. 12-13) Згідно довідки про звільнення серії КИВ 303082 [PERSON] перебував у Київському слідчому ізоляторі з 20.08.2008 р. по 12.09.2008 р. звідки звільнений на підписку про невиїзд за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14) Постановою Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 25.08.2010 р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2010 р., кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 328, ч.3 ст. 364 КК України, направлено для додаткового розслідування до Головного слідчого управління СБ України. (а.с. 18-20, 21-22) Постановою старшого слідчого Закладного Р.А. від 28.11.2011 р. притягнуто [PERSON] як обвинуваченого у кримінальній справі №408, пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 328, ч.3 ст. 364 КК України. (а.с. 15-17) З ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2014 р. вбачається, що постанову Приморського районного суду м.Одеса від 06.06.2014 р., якою кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 328, ч.2 ст. 364 КК України, направлено для додаткового розслідування до Головного слідчого управління СБ України, залишено без змін. (а.с. 23-24) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2015 р. запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно [PERSON] скасовано. (а.с.29) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2015 р. скасовано арешт майна [PERSON] , накладеного постановами старшого слідчого від 06.02.2009 р. (а.с. 30-31) З листа Головного слідчого управління Служби безпеки України від 13.08.2019 р. вбачається, що 19.12.2014 р. були внесені відомості до ЄРДР за №220140000000000536 за ч.2 ст. 328, ч.2 ст. 364 КК України. У зазначеному кримінальному провадженні повідомлення про підозру [PERSON] слідчими ГСУ не здійснювалось, запобіжний захід не обирався. 29.01.2015 р. Генеральною прокуратурою України підслідність кримінального провадження №220140000000000536 визначено слідчим відділом УСБУ в Одеській області. (а.с. 36) Вказане підтверджується листом Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.08.2019 р. (а.с. 25) 27.05.2019 р. слідчий з ОВС слідчого Управління СБ України в Одеській області Катешенюк С.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження №220140000000000536 від 19.12.2014 р. за ч.2 ст. 328, ч.2 ст. 364 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с. 26-28) Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень статті 16 ЦІК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір відшкодування такої шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню в тому числі шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п.1 ч.1 ст.1 Закону). У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону). П. 2 ч.1 ст.2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону). Ч. 5, 6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року № 9-рп-99 притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Судом встановлено, що кримінальну справу відносно [PERSON] порушено 19.08.2008, а 27.08.2008 пред`явлено обвинувачення. Кримінальне провадження №220140000000000536 від 19.12.2014 р. відносно [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення лише 27.05.2019 р. З огляду на викладені норми закону, позивач має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому факт, перебування [PERSON] під слідством та судом очевидно завдало позивачу моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, позбавлення можливостей в повній мірі реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, пошук можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів та суду. Варто зазначити, що відсутність вчинення органами дізнання чи судом процесуальних дій у зазначений період не впливає на визначення строку перебування позивача під слідством чи судом, оскільки кримінальне провадження відносно нього у цей період не було закрито, а вчинення чи не вчинення органами дізнання, прокуратури чи суду процесуальних дій будь -яким чином не залежало від волі [PERSON] . Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, серед яких є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Ч. 3 ст. 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. П. 17 ч. 3 ст. 42 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Стосовно питання доступу до суду ЄСПЛ в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»). Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд керується наступними нормами закону. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 01 січня 2021 року становить 4723,00 грн. Виходячи з приписів зазначеної норми та з урахуванням періоду перебування позивача під слідством та судом з 27.08.2008 по 27.05.2019 р. розмір відшкодування складає 609267,00 грн (4723,00 грн * 129 місяців). Визначаючи період перебування позивача під слідством та судом враховано висновки, викладені у постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 383/596/15. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції від 30.01.2013). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Окрім вимог про стягнення моральної шкоди, позивач просив стягнути недоотриману заробітну плату в розмірі 250000,00 грн. Судом встановлено, що 20.07.2007 р. [PERSON] уклав контракт про проходження військової служби в СБУ, строком на 5 років з 14.09.2007 р. по 13.09.2012 р. (а.с. 32-33) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Обгрунтовуючи вказану вимогу, позивач зазначає, що внаслідок порушення кримінальної справи його було фактично відсторонено від виконання службових обов`язків, внаслідок чого з вересня 2008 р. по листопад 2013 р. він отримував меншу заробітну плату, що призвело до неотримання 250000,00 грн заробітної плати. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, позивачем не доведено обставин неотримання заробітної плати в розмірі 250000,00 грн. На а.с. 91-92 - довідка про нараховане та виплачене грошове забезпечення [PERSON] за період служби в Управлінні СБ України в Одеській області з 01.01.2008 р. по 14.12.2013 р. Між тим, вказаний розмір грошового забезпечення позивачем не спростований та не доведено того, що у спірний період він недоотримав 250000,00 грн заробітної плати. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги положення Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду», даний позов підлягає задоволенню в частині стягнення на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди коштів в розмірі - 609 267 гривень 00 коп. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial