Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

В січні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання малолітнього сина, будь-якої матеріальної допомоги не надає, хоча відповідач є приватним підприємцем, його підприємницька діяльність пов'язана з транспортними перевезеннями і його дохід є досить значним. Тому позивачка звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON]. позов підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представники відповідача - адвокат [PERSON]. та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечили щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Надали суду відзив на позовну заяву (а.с. 27-28). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували з 07.10.2011 року в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2017 року (а.с. 5, 7). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір'ю - позивачем по справі [PERSON], що стверджується довідкою ЖЕК №16 від 18.01.2018 року №470 (а.с. 9). В судовому засіданні було встановлено і підтверджується інформацією Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області від 13.04.2018 року, що позивач [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність та перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ як фізична особа-підприємець з 12.11.2009 року, обсяг її доходу за 2017 рік склав 286 300,00 грн. (а.с. 61-62). Судом також встановлено і підтверджується інформацією Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області від 22.03.2018 року, що відповідач [PERSON] є фізичною особою - підприємцем і його дохід за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року склав 520 000,00 грн. (а.с. 46-48). Даний факт також підтверджено податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2017 рік (а.с. 54-55). Твердження представника відповідача щодо припинення відповідачем [PERSON] підприємницької діяльності з 2018 року спростовуються довідкою Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області від 16.04.2018 року, у якій зазначено, що інформація про припинення відповідачем [PERSON] підприємницької діяльності відсутня. Дохід [PERSON] за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року складає 520 000,00 грн. (а.с. 64-65). Також судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] віком повних чотири роки, має задовільний стан здоров'я, відвідує дошкільний навчальний заклад, свого заробітку і окремого доходу не має. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] мають також задовільний стан здоров'я, інших утриманців, крім сина [PERSON], не мають. За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштівта інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України і згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік». Відповідно прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років на період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року складає 1482,00 грн. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналізуючи вказані вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитина має повних 4 роки), відсутність у дитини самостійного доходу чи заробітку, задовільний стан здоров'я позивачки, відповідача, дитини [PERSON], що у сторін відсутні інші утриманці, крім дитини [PERSON], що обоє батьків дитини є забезпеченими особами, приватними підприємцями та отримують високого рівня доходи, що дохід відповідача [PERSON] за 2017 рік вдвічі перевищує дохід позивачки по справі за 2017 рік, суд прийшов до висновку, що враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON], останній має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання сина в заявленому позивачкою розмірі - 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд акцентує увагу на тому, що дитині [PERSON] нещодавно виповнилося 4 роки і аліменти стягуються до досягнення дитиною повноліття, тобто до 2032 року, а не короткостроково. Крім того, суд вважає, що підтвердженням фінансової можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання сина по 2000 грн. щомісячно свідчить і те, що відповідач купує дитині дороговартісні іграшки (17.02.2018 року відповідач придбав дитині робота «Розумник» вартістю 1169 грн.), що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 32), також відповідач здійснює оплату за садочок і вказане підтверджується наданими ним суду копіями квитанцій (а.с. 32, 33). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням вищенаведених вимог закону, встановлених судом фактичних обставин справи та наявних у справі доказів, а також виходячи із засад розумності і справедливості, а також найкращого забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON], суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягувати на користь позивачки щомісячно 2000 грн. аліментів на утримання неповнолітнього сина і до його повноліття,починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, задовольнивши таким чином позовні вимоги повністю. Оскільки звертаючись до суду із даним позовом, позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved