Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Департамент освіти ВК КМР ради Полтавської області звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.06.2016р. між ним та відповідачем була укладена додаткова угода до контракту від 17.06.2015р., відповідно до якої п.6.1 викладено в наступній редакції: «Цей контракт діє з 01.09.2016р. по 31.08.2017р.». Умови додаткової угоди були затверджені розпорядженням №147 о/с від 13.06.2016р. «Про продовження строку дії контракту [PERSON]І.», яке в подальшому було скасовано як помилково видане, через те, що умови додаткової угоди суперечать погодженому з Кременчуцькою міською радою переліку трудових договорів(контрактів), що укладені з окремими керівниками навчальних закладів, підпорядкованих управлінню професійно-технічної, загальної середньої та позашкільної освіти. Незважаючи на скасування вищевказаного розпорядження відповідач у ЗМІ повідомляє про продовження з нею, як з директором ЗОШ №2, контракту, шляхом укладення до нього додаткової угоди. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати додаткову угоду від 13.06.2016р. до контракту від 17.06.2016р. неукладеною. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Вказала, що внаслідок скасування розпорядження від 13.06.2016р. додаткова угода від 13.06.2016р. є неукладеною. Розповсюдження відповідачем в ЗМІ відомостей про продовження з нею контракту підриває авторитет позивача. Відповідач та її представник, [PERSON], проти задоволення позову заперечували. [PERSON] зазначив, що трудове законодавство не передбачає способу захисту права, як визнання договору неукладеним. Також, наголошував на тому, що в момент підписання додаткової угоди сторонами були погоджені всі істотні умови, а тому подальше скасування розпорядження про продовження дії контракту з формулюванням «як помилково видане» не свідчить про наявність підстав для визнання угоди неукладеною. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.21 КЗпП, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Частиною 4 ст.20, ч.3 ст.54 ЗУ «Про освіту» передбачено, що керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, відповідними обласними, міськими, районними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Також, п.93 Постанови КМУ від 27.08.2010р. №778 «Про затвердження Положення про загальноосвітній навчальний заклад» визначено, що керівник державного та комунального закладу і його заступники призначаються на посаду та звільняються з посади відповідним органом управління освітою згідно із законодавством. За приписами ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженим ним органом про зарахування працівника на роботу. Судом встановлено, що 17.06.2015р. між Управлінням освіти ВК КМР Полтавської області та [PERSON] був укладений контракт, згідно умов якого відповідач була призначена на посаду директора Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 на строк з 19.08.2015р. до 31.08.2016р. 13.06.2016р. між сторонами була укладена додаткова угода до контракту від 17.06.2015р., згідно умов якої п.6.1 був викладений в новій редакції, а саме, що контракт діє з 01.09.2016р. по 31.08.2017р. Розпорядженням Управління професійно-технічної, загальної середньої та позашкільної освіти Департаменту освіти ВК КМР Полтавської області від 13.06.2016р. №147 о/с контракт, укладений з [PERSON] був продовжений на період з 01.09.2016р. по 31.08.2017р. 30.06.2016р. розпорядженням заступника директора департаменту-начальником Управління професійно-технічної, загальної середньої та позашкільної освіти Департаменту освіти ВК КМР Полтавської області [PERSON] за №180 о/с вищевказане розпорядження було скасоване, як помилково видане. Доводи позивача про скасування розпорядження від 13.06.2016р. №147 о/с, на думку суду не можуть слугувати підставами для визнання спірної додаткової угоди неукладеною. Проаналізувавши та співставивши доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання додаткової угоди від 13.06.2016р. неукладеною. Крім того, відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналізуючи вищевикладене та враховуючи те, що актами цивільного та трудового законодавства не передбачено такого способу захисту, як визнання угоди неукладеною, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Департамент освіти ВК КМР ради Полтавської області є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed