Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 218 було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. У зазначеній квартирі вона проживає з 15 листопада 1977 року. 12 січня 2013 року у вказаній квартирі відбулася пожежа, внаслідок чого були знищені її, позивачки, речі, в тому числі свідоцтво про право власності. В подальшому вона звернулася до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, проте, їй було відмовлено через відсутність копії втраченого чи зіпсованого документу на квартиру. Посилаючись на викладене, просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки підтримала вимоги позову, просила про його задоволення. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і дату розгляду справи повідомлений судом належним чином. Заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно архівного витягу, наданого Архівним відділом Миколаївської міської ради 7 квітня 2014 року, рішенням виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 15 листопада 1991 року № 218 визначені ідеальні частки в житловому будинку [ADDRESS] та [PERSON] визначена 148/10000 частка. Відповідно копії свідоцтва про право власності, наданого ММБТІ на запит суду від 10 червня 2014 року, право власності на квартиру [ADDRESS] видано 15 січня 1992 року на підставі рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів № 218, на ім'я позивачки [PERSON]. Як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 22 лютого 2013 року, позивачка [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 15 листопада 1977 року. 21 квітня 1977 року на ім'я позивачки [PERSON] видано ордер № 788, сім'я якої складається з 4 чоловік, на право заняття квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2013 року у вказаній квартирі відбулася пожежа, внаслідок чого були знищені речі позивачки, в тому числі свідоцтво про право власності Про втрату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] позивачкою було дано оголошення у газеті «Южная правда» з повідомленням вважати свідоцтво про право власності недійсним. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, виходячи з принципу верховенства права, положень ст..ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують право особи на доступ до суду і справедливий розгляд справи судом, та положень ст..ст.13, 15,16 ЦК України, ст..ст.1,3,4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved