Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернувся прокурор Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з позовом в інтересах Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення її у придатний до використання стан, знесення самочинного будівництва та стягнення заподіяної шкоди. В обґрунтування заяви зазначено, що на виконання завдання прокуратури Дніпропетровської області прокуратурою Верхньодніпровського району проведено перевірки додержання вимог земельного законодавства в частині правомірності використання земель. При проведені перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 0,2994 га, яка знаходиться на території [ADDRESS] самовільно, без будь-яких правовстановлюючих документів використовується [PERSON] під загін для худоби та город. На момент перевірки земельні ділянки були огороджені та на них розташована нерухома споруда для утримання худоби у зимовий період. За наслідками перевірки головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель було складено акт та протокол про адміністративне правопорушення від 13 травня 2013 року. Правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду (збитки) в сумі 291 грн. 35 коп. У зв'язку з чим прокурор просив суд зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,2994 га, яка розташована в [ADDRESS] та привести її у придатний до використання за цільовим призначенням стан шляхом знесення самочинного будівництва та передати державі в особі Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області, стягнути з [PERSON] збитки, завдані незаконним використанням вказаної земельної ділянки в сумі 291 грн. 35 коп. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні прокурор прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та представник Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області позов підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги, підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували. Кожна окремо пояснили, що дійсно займають та використовують у власних цілях земельну ділянку в [ADDRESS] з 2012 року. На даній земельній ділянці дійсно побудовано загін для овець та приміщення для їх утримання. Оформленням документів на земельну ділянку розпочав займатися чоловік позивача, який потім помер. Оформленням документів займався [PERSON], який і сплачував за них орендну плату за дану земельну ділянку. Після смерті чоловіка позивача [PERSON] припинив займатися оформленням документів та написав в сільську раду заяву про відмову від земельної ділянки. Після чого відповідач звернулася до Ганнівської сільської ради із заявою про виділення їй земельної ділянки. Про рішення сільської ради від 19 грудня 2012 року про надання дозволу на розробку технічної документації їм стало відомо лише в травні 2013 року. Відповідач та представник відповідача підтвердили, що не мають жодних правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки та на побудовані приміщення, договір оренди земельної ділянки також не укладався. Представник третьої особи, сектор містобудування та архітектури Верхньодніпровської районної державної адміністрації підтвердив, що з метою оформлення будівництва відповідач до них не звертався. Будівництво будь-яких об'єктів без отримання відповідних дозволів є самовільним будівництвом. Представник третьої особи, Ганнівської сільської ради, суду пояснив, що дану земельну ділянку використовував [PERSON], який і платив орендну плату за неї. Підтвердив, що відповідач зверталася до сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку. Рішенням сільської ради від 19 грудня 2012 року було прийнято рішення про надання дозволу на розробку технічної документації по відведенню земельної ділянки, проте у зв'язку із змінами у законодавств з 01 січня 2013 року даними земельними ділянками Ганнівська сільська рада не має право розпоряджатися, що було роз'яснено відповідачу. Окрім того, представник Ганнівської сільської ради зауважив, що відповідачу роз'яснювалось положення закону про заборону використання земельної ділянки до оформлення всіх документів. Договір оренди земельної ділянки не укладався, орендна плата та податок на землю не сплачувався. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26 квітня 2013 року головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель Куцеволом В.О. за участю прокурора прокуратури Верхньодніпровського району Шевченка В.О. та землевпорядника Ганнівської сільської ради Зубаль С.М. в присутності [PERSON] було проведено обстеження земельних ділянок 0,2394 та 0,06 га, які знаходяться у [ADDRESS]. Перевіркою встановлено, що [PERSON] використовує дані земельні ділянки під загін для худоби та город. На момент перевірки земельні ділянки огороджені парканом та на ділянці розташована нерухома споруда для утримання худоби у зимовий період. Зазначені земельні ділянки використовуються без правовстановлюючих документів за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про їх передачу у власність або користування (а.с.7). 13 травня 2013 року головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель Куцеволом В.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 20-7, яким було зафіксовано вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 8). Згідно з ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування або право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації права власності, право постійного користування або права оренди земельної ділянки. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечували ту обставину, що використовували земельні ділянки без будь-яких правовстановлюючих документів та договору оренди. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,2994 га за в [ADDRESS] Верхньодніпровського району. Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 83, ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України земельні ділянки за межами населеного пункту, які не є приватною власністю, перебувають у державній власності. Отже, власником даної самовільно зайнятої земельної ділянки є держава, розпорядження якою у відповідності до ст. 15-1 Земельного кодексу України здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин - Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області. Статтею 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Згідно зі ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Судом встановлено, що [PERSON] побудувала споруду для утримання овець в зимовий період на земельній ділянці, яка їй не була відведена, без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи. Окрім того судом встановлено, що внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] заподіяно шкоду державі в розмірі 291 грн. 35 коп. (а.с. 9). Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, визначений ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України є відшкодування збитків. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги прокурора про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди та відшкодування шкоди є законними та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. При цьому суд не приймає доводи відповідача та її представника про те, що вони не знали про заборону використання земельної ділянки до отримання відповідного рішення, оскільки згідно з ч.2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позивач у відповідності до п. 11 ч.1 ст. 5 ст. Закону України «Про судовий збір» звільнений від його оплати, а тому судовий збір в сумі 344 грн. 10 коп. (за позовні вимоги майнового та немайнового характеру у відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір») підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved