Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив виселити відповідачів із кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в кімнаті [ADDRESS], проживають відповідачі. Вказує, що в спірній кімнаті не зареєстровано місце проживання будь-кого з відповідачів. Крім того, Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією не видавався ордер чи розпорядження, які б надавали право відповідачам право користування спірною кімнатою, приватизація спірної кімнати позивачем також не проводилась. Так, як ордер на спірну кімнату відповідачам не видавався, відповідно і договір найму із ними також не укладався, вбачається, що відповідачі зайняли та продовжують займати спірну кімнату самоправно. Провадження у справі відкрито ухвалою від 15.07.2016 року (суддя Роман О.А.). На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 04.12.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, відзив на позов не подано. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві житловий будинок [ADDRESS] віднесено до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , житловою площею 18,50 кв.м., загальною площею 25,46 кв.м., належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо зареєстрованого права власності на зазначену квартиру відсутні. За положеннями ч.ч. 1-2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно із ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Під час судового розгляду було встановлено, що у вказаній кімнаті проживають без реєстрації відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено актами від 29.08.2013 року та 09.09.2013 року, затверджених заступником директора КП «Куренівстке Подільського району м. Києва» Клименко Т.М. 04.11.2013 року на адресу відповідачів направлено припис із вимогою звільнити самовільно зайняте житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Проте добровільно звільняти займане житлове приміщення: [ADDRESS] відповідачі відмовляються, про що складено Акт, затверджений 05.11.2013 року заст. директора КП «Куренівське Подільського району м. Києва» Болот А.В. Як вбачається з матерфалів справи, відповідачі у справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною 1 ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Судом установлено, що спірне житлове приміщення є квартирою державного житлового фонду, відповідачі самоправно зайняли житлове приміщення, документів, які б підтверджували правомірність користування спірним майном суду не надано, зареєстрованих осіб у кімнаті [ADDRESS] , не має. Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні відповідачами не надано доказів на підтвердження їх права проживання у кімнаті [ADDRESS] та не спростовано доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. А відтак, оцінючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 1378,0 грн., тобто по 689,0 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved