Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

В червні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні. Вказував на те, що йому та відповідачці на праві спільної власності належать будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою [ADDRESS], загальна вартість яких згідно висновку експерта складає 235 171 грн. 81 коп. Подружні відносини сторонами припинені, між ними склались неприязні стосунки, спільно користуватись спірним майном вони не можуть, майно є неподільним. Також зазначав, що житла не має, протягом тривалого часу підтримує спірне майно - будівельні матеріали, використані на будівництво житлового будинку та господарських споруд, в належному стані, та має намір ввести будинок о експлуатації та мешкати у ньому, а відповідачка проживає за іншою адресою, він вважає за необхідне припинити її право власності на частку у спірному нерухомому майні з виплатою їй грошової компенсації вартості частки. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд припинити право власності [PERSON] на її 1/2 частку в спільній власності на будівельні матеріали, конструкції, вироби, що були використані у будівництві самочинно збудованого незакінченого будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, навісу, вольєру, замощення двору, огорожі за адресою [ADDRESS], з виплатою їй грошової компенсації в розмірі 117 585 грн. 90 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1986 р. по 2003 р. За час перебування у шлюбі сторони придбали на ім'я відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1990 р. житловий будинок [ADDRESS]. Згідно Рішення Миколаївської міської ради від 29.08.1997 р. для обслуговування вказаного будинку у приватну власність [PERSON] було передано земельну ділянку площею 1 000 кв.м. Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 27.04.2009 року у справі № 2-1225/2009 р. визнано право власності за [PERSON] та [PERSON], по ? частині за кожним, на приватизовану земельну ділянку, площею 1000 кв.м. за адресою [ADDRESS]. На підставі Рішення Виконкому Ленінської районної ради м. Миколаєва від 23.04.1998 р. [PERSON] було дозволено проектування та будівництво нового житлового будинку по [ADDRESS]. В подальшому відповідачем було отримано дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до проекту. С того часу, за час перебування у шлюбі, до 2003 р., сторонами було зведено житловий будинок, який, між тим, не був в повному обсязі готовий до експлуатації. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 06.12.2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Миколаївської міської ради про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? його частку та реальний поділ незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, було встановлено, що сторонами зведено житловий будинок, ступінь готовності якого складає 78,08 %, вказане будівництво здійснювалось з відступленням від проектної документації, відповідно є самовільним будівництвом. Вказане рішення набрало законної сили та має преюдиційне значення для вирішення даного спору відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. За таких обставин судом встановлено, що спірний житловий будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя як житловий будинок, оскільки не введений в експлуатацію. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 р. по справі № 2/489/148/13, яке набрало законної сили, будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 235 171 грн. 81 коп. визнано спільною власністю [PERSON] та [PERSON]. Частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на вказані будівельні матеріали, конструкції, вироби є рівними і складають по 1/2 частині - частка кожного. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Разом з тим, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; · річ є неподільною; · спільне володіння і користування майном є неможливим; · таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Ухвали суду позивач [PERSON] вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість 1/2 частки вищезазначених будівельних матеріалів, яка (згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 р.) складає 171 585 грн. 90 коп. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивачка та відповідач є колишнім подружжям і після розірвання шлюбу між ними склалися неприязні стосунки. Сторони проживають за різними адресами, спільне володіння і користування спірним майном є неможливим. Квартира [ADDRESS], яка належала на праві власності, по ? частині кожному, сторонам у справі, з 13.08.2014 року, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить їх дітям - [PERSON] та [PERSON], по ? частині кожному, згідно Договору дарування.. Доказів щодо наявності будь-якого іншого житла у сторін по справі суду не надано. Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-139 від 09.01.2015 р., виконаного експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, встановлено, що оскільки спірна двоповерхова будівля житлового будинку є капітальною будівлею, виконати виділ в натурі 1/2 частки будівельних матеріалів, конструкцій, виробів, які були використані сторонами при будівництві, без демонтажу конструктивних елементів, порушення цілісності будівлі не виявляється можливим. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене не можуть бути прийняті до уваги судом посилання позивача на те, що саме за ним необхідно визнати право власності на спірне нерухоме майно, так як він не має іншого місця проживання, оскільки спірне майно не є житловим будинком (не введено до експлуатації). Аналіз положень ч. 1 ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності чотирьох передбачених вказаним законом підстав. Проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї . Позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] спірні будівельні матеріали, конструкції, вироби належить в рівних частках - по 1/2 частці кожному та вони використані при будівництві житлового будинку. Як позивач так і відповідач посилається на те, що мають намір введення житлового будинку, на будівництво якого використані спірні будівельні матеріали, конструкції, вироби, до експлуатації з метою подальшого проживання у ньому. При цьому кошти, у розмірі 117585 грн. 90 коп., визначеному висновком експерта, станом на 22.05.2013 року, отримані відповідачем в разі задоволення даного позову, не дадуть їй можливості придбати інше житло. За таких обставин, в разі припинення права відповідача на частку у спірному майні з виплатою вартості вказаної частки (половини) порушується принцип рівності прав співвласників. Між тим правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за умови, що завдана йому в такому випадку шкода не буде істотною. Ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази в сукупності суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, через їх безпідставність.

Outcome: dismissed