Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

В травні 2017 року до суду з позовом звернулась позивачка [PERSON] до [PERSON] в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила суд встановити факт проживання однією сім»єю [PERSON] та [PERSON] [INFO], з 2007 року по день смерті [PERSON] 04 листопада 2016 року та визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після померлого 04 листопада 2016 року [PERSON], а сааме: 2/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона є племінницею [PERSON], з якою вона проживала разом з [PERSON], який доводився їй чоловіком та їх сином [PERSON] Так з 2007 року вони мали спільний побут, солідарно сплачували комунальні платежі, їздили разом на відпочинок, мали спільне харчування та спільний бюджет, мали взаємні права та обов»язки. 27.02.2014 року померла її тітка [PERSON]. [PERSON] помер 04.11.2016 року. Оформити спадщину нотаріально вона не має можливості, так як не може документально підтвердити факт їхнього спільного проживання. В зв»язку з вищевикладеним, позивачка звернулась до суду. У судовому засіданні позивач, представники позивача позов підтримали, прохали його задовольнити, з підстав наведених у ньому. Відповідач у судове засідання не з»явився, надав на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував . Третя особа при приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась будучи належним чином повідомленою про день час та місце слухання справи, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим про день час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, 27.02.2014 року померла тітка позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.02.2014 року актовий запис 333 . [PERSON] [INFO], ( до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON] ) є племінницею померлої [PERSON] , остання є рідною сестрою батька позивачки [PERSON] та до свого одруження також мала прізвище [PERSON]. До складу спадщини після померлої [PERSON] входить 1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] постійно проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, своєю дружиною [PERSON], тому він вважається таким, що прийняв спадщину. Заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] не подавав. Таким чином, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], але юридично не встиг її оформити, у звязку зі смертю. Інший спадкоємець 1-ї черги [PERSON], не проживав на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем - своєю матірю [PERSON], оскільки відбував кримінальне покарання у спеціалізованій установі. Від нього заяви про прийняття спадщини не надходило. [PERSON] помер 04.11.2016 року відповідно до свідоцтва про смерть від 09.11.16 р. серії І-КЕ №330150. За свого життя, [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності володів 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Пилипа Орлика ([PERSON] ) б.33А, кв.11. Також, у звязку зі смертю [PERSON], він фактично прийняв спадщину, зокрема 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Паризької Комуни ([PERSON]) б.33А, кв.11. Таким чином спадщина, яка залишилась після смерті [PERSON] складається з 2/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. 18 травня 2017 року позивачка, [PERSON] вирішила звернутись до нотаріуса з метою оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON]. Але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документального підтвердження спільного проживання разом з [PERSON] вона не має, а встановлений законом строк у 6 місяців для подачі заяви про прийняття спадщини скінчився. Крім [PERSON], право на спадщину, яка залишилась після [PERSON] має його син [PERSON] (спадкоємець за законом 1-ї черги), який, в свою чергу, також пропустив строк у 6 місяців для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки спадкова справа після [PERSON] не заводилась. Інших спадкоємців ні [PERSON], ні [PERSON] не мали. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 визначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщи. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. З ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.І ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, на відміну від ст.1270 ЦК України у статті 1297 ЦК України не встановлено строк протягом якого спадкоємець має звернутись за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено , що [PERSON] після смерті [PERSON] часто хворів. Усі побутові справи, зокрема прибирання та готування їжі, виконувались позивачкою. Уся пенсія [PERSON] йшла на ліки, тому грошове забезпечення сімї було повністю за рахунок позивачки. Факт проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини також знайшов своє підтвердження поясненнями свідків [PERSON], та [PERSON], які є сусідами померлих [PERSON] та дійсно підтвердили той факт, що позивачка [PERSON] проживала разом з сім»єю [PERSON] з 2007 р. по день їх смерті , турбувалася про них , доглядала їх , оскільки син їх життям фактично не цікавився . У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи не має, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Також, сім'я може виникнути і з інших підстав, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності з абз.1, 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачена ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України ( 6 місяців) він не заявив про відмову від неї. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку , що позовні вимоги є законними, підтвердженими, а отже підлягаючими задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved