Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії\~ ДП «Адміністрація морських портів України» (далі: АМПУ) звернулася до суду із позовом до [PERSON] В В. про стягнення 16922грн. 83коп. матеріальної шкоди через нестачу товарів. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, дала пояснення, що під час проведення 8 вересня 2014 року інвентаризації продовольчого складу комбінату громадського харчування та торгівлі (далі: складу) АМПУ, де відповідачка працювала на посаді завідувача, була встановлена нестача товарів на вищезазначену суму. Відповідачка є матеріально відповідальною особою за вказані товари, тому позивач просить стягнути суму нестачі з відповідачки та судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, дала пояснення, що вона дійсно працювала на вказаній вище посаді у позивача, але про проведення інвентаризації її не попереджали, під час інвентаризації вона присутня не була, тому не згодна з висновками інвентаризації. Вважає, що ніякої нестачі вона не допускала. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно до наказу АМПУ № 32-ос від 30 липня 2013 року відповідачка була прийнята на посаду завідувача складу АМПУ (а.с.13) та 30 вересня 2013 року з нею був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно до якого відповідачка несе повну матеріальну відповідальність за зберігання, відпуск матеріальних цінностей, ведення обліку, складання звітів про рух і залишок ввірених їй матеріальних цінностей (а.с.17). Згідно наказу АМПУ № 132-ос від 3 вересня 2014 року відповідачка звільнена за угодою сторін (а.с.14). На підставі наказу, у звязку зі звільненням відповідачки 8 вересня 2014 року на складі булло проведено інвентаризацію, за результатами якою виявлено нестачу в сумі 16922грн. 83коп. (а.с.18-29) Від підпису інвентаризаційних описів відповідачка відмовилась, про що був складений відповідний акт (а.с.30). Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. В судовому засіданні встановлено згідно досліджених доказів, що вказані вище, що відповідачка [PERSON] займала посаду завідувача складом та належала до категорії працівників, з якими відповідно до ст.135-1 КЗпП України був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, а тому вона несе відповідно до ст.134 КЗпП України матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству. Факт нестачі товарів на суму 16922грн. 83коп. на складі підтверджений належним чином складеними інвентаризаційними описами (а.с.18-29) та щоденними товарними звітами відповідачки (а.с.31-33). Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачка [PERSON] не надала суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в підтвердження своїх заперечень. Таким чином, відповідачем в порушення ст.60 ЦПК України не надано суду жодного доказу заперечень щодо позовних вимог, окрім її власних пояснень, які спростовуються змістом акту про її відмову від підписання інвентаризаційних описів перевірки складу (а.с.30). Тому суд доходить до висновку про необґрунтованість заперечень відповідачки. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги АМПУ обґрунтовані, базуються на нормах закону, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved