Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

До апеляційного суду звернулись позивач та представник Державного казначейства з апеляційними скаргами на рішення суду, яким були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та з казначейства на його користь було стягнуто 1 200 грн. у відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції виходив з того, що 18 жовтня 2010 року о 8 годині 55 хвилин [PERSON], який керував автомобілем МАЗ-5549, був зупинений нарядом ДАІ на трасі Шахтарськ-Амвросіївка. Відносно нього працівники ДАІ склали адміністративний протокол та протягом 1 часу 30 хвилин, поки складався цей протокол, утримували позивача на дорозі. Постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 10 червня 2011 року дії державного автоінспектора щодо складання 18 жовтня 2011 року відносно позивача постанови по справі про адміністративне правопорушення, рішення автоінспектора про складання такого протоколу, а також фактичне затримання [PERSON] на 1,5 години під час складання цього протоколу були визнані неправомірними, при цьому, сплачений позивачем до державного бюджету штраф у сумі 425 грн. був йому повернутий, а справа про адміністративне правопорушення закрита. На підставі наданих та досліджених судом першої інстанції доказів суд зробив висновок про те, що неправомірними діями інспектора ДПС УДАІ МУ МВС України у Донецькій області позивачеві дійсно була спричинена моральна шкода, тому у якості компенсації моральних страждань позивача стягнув на його користь 1 200 грн. Позивач [PERSON] просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути на його користь з Управління державної автомобільної інспекції 5 500 грн. у відшкодування моральної шкоди та виключити з тексту судового рішення посилання на підстави, пов»язані з притягненням його до адміністративної відповідальності, оскільки вважає, що судом були порушені вимоги матеріального права. Так, суд першої інстанції у своєму рішенні безпідставно вказує на неправомірне притягнення його до адміністративної відповідальності в обґрунтування своїх висновків, тоді як він у своєму позові посилався виключно на його неправомірне затримання і саме цим фактом йому була спричинена моральна шкода. Крім того, він просив захистити його права шляхом стягнення на його користь певної суми моральної шкоди, а не зобов»язувати відповідача здійснити певні дії. До того ж, [PERSON] вважає, що сумою, яка є адекватною його моральним стражданням, буде вказана ним сума у його позовній заяві - 5 500 грн., що узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, а не стягнута судом у розмірі 1 200 грн. Представник Державної казначейської служби України також просить рішення суду скасувати, однак позивачеві відмовити у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Так, судом першої інстанції не була встановлена наявність моральної шкоди, тобто у чому саме полягає ця моральна шкода відносно позивача. Крім того, не був доведений причинний зв»язок між шкодою та протиправними діями відповідачів, не встановлено, якими доказами це підтверджується, тому апелянт вважає, що розмір морального відшкодування, стягнутий судом, значно завищений та не підтверджений жодними доказами. Також помилковим є висновок суду про зобов»язання Державного казначейства здійснити вказану виплату, оскільки такий примусовий захід може застосовуватись лише до суб»єкта, який не виконує або неналежним чином виконує свої обов»язки, тоді як Державна казначейська служба України не здійснила жодного порушення прав та законних інтересів позивача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, апеляцію Державного казначейства - відхилити, рішення суду змінити, з таких підстав. Судом першої інстанції було встановлено, що 18 жовтня 2010 року о 8 год. 55 хв. [PERSON], який керував автомобілем МАЗ-5549, був зупинений інспекторами ДАІ на трасі Шахтарськ-Амвросіївка. Один з інспекторів почав складати відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, був допитаний сам [PERSON], свідки, зроблені відповідні записи. Вказані дії тривали протягом 1 часу 30 хвилин. Звертаючись до суду зі своїм позовом, [PERSON] вказав, що протягом 1,5 годин, коли складався протокол, він утримувався інспектором ДАІ біля автомобіля, тому запізнився додому, не зміг прийняти їжу у звичний для нього час, також не зміг виконати свою обіцянку, дану Литвиненко, та не відвіз її на своєму автомобілі у її справах. Крім того, на зворотному шляху у нього була призначена зустріч з незнайомою йому продавщицею грибів. Оскільки він був затриманий інспектором ДАІ, ця зустріч не відбулась, він був позбавлений можливості придбати гриби. Через незаконні дії інспекторів ДАІ на місці події погіршилось його самопочуття, йому була викликана Швидка допомога, при цьому, інспектор ДАІ змусив його повернутись до автомобіля, заборонив сісти біля дерева (а.с.1). Розглядаючи адміністративний позов [PERSON] про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій та бездіяльності неправомірними, повернення сплаченого штрафу, суд першої інстанції у своїй постанові від 10 червня 2011 року визнав рішення інспектора ДАІ Золотухіна про винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірним; також визнав неправомірними дії та бездіяльність цього інспектора, пов»язані з неповерненням [PERSON] посвідчення водія після його перевірки та утримання [PERSON] на 1,5 години - часу надання пояснень свідками, оформленням протоколу про адміністративне правопорушення, оформленням постанови у справі про адміністративне правопорушення; також визнав неправомірними дії та бездіяльність інспектора ДПС, пов»язані з винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення; визнав неправомірними дії інспектора Золотухіна, пов»язані з оголошенням рішення про затримання [PERSON] на час складання протоколу про адміністративне правопорушення та його особистим затриманням на 1,5 години (а.с.49-50). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода була спричинена позивачеві не тільки незаконним затриманням, а й незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Проте з таким висновком категорично не згоден позивач, який у своїх поясненнях у суді та у своїй апеляційній скарзі вказав, що, звертаючись до суду, він просив стягнути на його користь моральну шкоду, спричинену йому незаконним його затриманням інспектором ДАІ на 1,5 години на місці складання протоколу, а факти негативних наслідків від обставин притягнення його до адміністративної відповідальності він не наводив. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що спричинення йому моральної шкоди він дійсно обґрунтовує його незаконним затриманням, а не будь-якими іншими діями працівників ДАІ, тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, вийшов за межі позовних вимог [PERSON] та його доводів, а відтак посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на незаконне притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у якості доказу спричинення йому моральної шкоди слід виключити з усього тексту, у тому числі, резолютивної частини, оскаржуваного рішення суду. Правовою нормою ч.1 ст.260 КпАП України встановлено, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складання його на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов»язковим,забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, ліцензійної картки на транспортний засіб, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними судами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище, ім»я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим (ч.1 ст.261 КпАП України). Адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години (ч.1 ст.263 КпАП України). Отже, законом чітко встановлене поняття та порядок затримання особи, у тому числі, при складанні адміністративного протоколу, порядок оформлення такого затримання, визначені органи та посадові особи, які мають право здійснювати таке затримання, встановлені строки адміністративного затримання (глава 20 КпАП України). При розгляді судом першої інстанції скарги позивача на дії та бездіяльність працівників ДАІ постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 10 червня 2011 року були визнані неправомірними дії працівника ДПС УДАІ Золотухіна С.М., пов»язані з оголошенням рішення про затримання [PERSON] на час складання протоколу про адміністративне правопорушення та його особистим затриманням на півтори години (а.с.49-50). Отже, хоча протокол про адміністративне затримання і не був складений працівниками ДАІ на місці події, однак судом першої інстанції у постанові від 10 червня 2011 року було встановлено, що таке затримання насправді мало місце, причому, воно було визнане судом неправомірним. За таких обставин апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у зв»язку з його неправомірним затриманням відповідають ч.1 ст.1176 ЦК України. Згідно з вимогами ч.1 ст.1176 ЦК України, на яку посилається і позивач у своїй апеляційній скарзі, шкода, завдана фізичній особі внаслідок … незаконного затримання, … відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] та стягуючи на його користь 1 200 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь його моральних страждань, пов»язаних з незаконним затриманням, тому апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам закону, принципам розумності і справедливості та є достатньою матеріальною компенсацією тих моральних страждань, яких зазнав позивач через неправомірні дії працівників ДАІ. Апеляційний суд вважає, що заслуговує не увагу також довід апелянта про порядок відшкодування йому моральної шкоди, тому другу частину резолютивної частини рішення суду слід скасувати та стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача 1 200 грн. у відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання вказаного грошової суми з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити, оскаржуване судове рішення змінити у наведеній вище частині.

Outcome: partial