Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернувся із позовною заявою [PERSON] , поданою його представником по ордеру, адвокатом Шаповаловим Русланом Юрійовичем, до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 17 серпня 2017 року між [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Як зазначається в позовній заяві, що спільних дітей позивач та відповідач не мають. Сімейне життя позивача та відповідача складалося добре лише декілька перших місяців після укладення шлюбу, проте поступово спільне життя почало приносити обом сторонам тільки суперечки, наслідком чого став неможливий спільний побут. Тому, протягом останніх двох років позивач і відповідач разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично відсутні. На даний час між позивачем і відповідачем взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. У кожної з сторін власні погляди на життя, відсутні будь-які дії які б свідчили про бажання позивача та відповідача повернути сімейні стосунки. Тому шлюб між ними носить формальний характер і відповідно збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Крім того, в позовній заяві вказано, що позивач прагне розірвати шлюб, проте не може це зробити через відділ державної реєстрації актів цивільного, так як є громадянином іншої країни (держави Ізраїль), перебуває на території іншої країни і не планує повертатись на територію України. Також в позовній заяві зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України не виправить стан шлюбних відносин позивача і відповідача, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом майже всього терміну шлюбу, а спроби примирення між сторонами спору в минулому не принесли жодних результатів. В прохальній частині позовної заяви представник позивача - адвокат Шаповал Р.Ю. просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 29 січня 2020 року у справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням проведення підготовчого судового засідання, про що головуючим суддею було постановлено відповідну ухвалу (а.с.29). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі було встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, що передбачено ст.178 ЦПК України. А також роз`яснено, що відповідач відповідно до ст.193 ЦПК України має право пред`явити до суду зустрічний позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не подала до суду відзив на позовну заяву та зустрічний позов. В подальшому головуючим суддею було постановлено 09 квітня 2020 року ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.46-47). У судове засідання, що призначене на 30 червня 2020 року позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Шаповалов Руслан Юрійович, повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №451988 від 09 грудня 2019 року (а.с.5), не з`явилися. При цьому, в матеріалах справи міститься письмова заява представника позивача - адвоката Шаповалова Р.Ю., яка була подана через канцелярію суду 09 червня 2020 року, в якій він просить суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.52). Відповідачка [PERSON] у судове засідання 30 червня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.56). Причини своєї неявки відповідачка суду не повідомила, будь-яких заяв та клопотань від неї до суду також не надходило. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідачка, неодноразово була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка відзив на позовну заяву не подала, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , громадянин Держави Ізраїль, адреса: [ADDRESS] , посвідчення особи № [NUMBER] виданий МВС Держави Ізраїль в м.Холон 08 липня 2010 року. При цьому, відповідно до ордеру серії ОД №451988 від 09 грудня 2019 року та довіреності від 27 жовтня 2019 року його інтереси представляє - адвокат Шаповалов Руслан Юрійович (а.с.5,18). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України у вигляді ID- картки № [NUMBER] , виданий 5 жовтня 2017 року, органом - 5123, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої 14 січня 2020 року Ананьївською міською радою та адресною-довідкою Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 17 січня 2020 року (а.с.19, 22). Встановлено, що 17 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що було складено відповідний актовий запис №1094, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 23 січня 2020 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.26). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідачка тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем в розмірі 768,40 грн., які пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню на його користь з відповідача [PERSON] . Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved