Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В червні 2012 року до суду звернулась [PERSON] з позовом, якій в подальшому змінила та остаточно просила зобов'язати [PERSON] за власний рахунок знести одноповерховий об'єкт, який самочинно без належно затвердженого проекту побудований за адресою: [ADDRESS] / т. І а.с.169-172/. Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач здійснила будівництво з істотним порушенням будівельних норм і правил, просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач та її представник позов не визнали та просять у його задоволенні відмовити. Треті особи в судове за сідання не з'явились про причини не явки не повідомили, а тому розгляд справи відбувався у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що земельна ділянка площею 0,0393 га розташована в [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності, її призначення - обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд. Після смерті [PERSON] земельну ділянку успадкувала її донька [PERSON] З плану зовнішніх меж земельної ділянки, окресленому на Державному акті на право приватної власності на землю вбачається, що земельна ділянка межує з земельною ділянкою [ADDRESS], яка належить [PERSON] /а.с.21, 28/. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №244 від 21 серпня 2012 року [PERSON] дозволено здійснити будівництво одноповерхового сараю розмірами 6,5 м на 5,0 м при частині житлового будинку [ADDRESS], розташованому на приватизованій земельній ділянці /а.с.96/. З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.11.2013 року №28/13-43 вбачається, що при будівництві не дотримано вимоги п. 3.25а та 3.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від житлового будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] до досліджуваного - сараю літ. «Ж» не відповідає вимогам санітарних норм. Також згідно даного висновку вбачаються порушення вимог п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п.3.2. ДБН в.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва», оскільки відстань від досліджуваної господарської будівлі - сараю літ. «Ж» до житлового будинку та будівлі гаражу, що розташовані по [ADDRESS] є меншою від встановлених протипожежних відступів (розривів). Відповідно до положень ст. 376 ч. 1, 7 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 роз'яснив, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктами 22, 23, 24 вищезазначеної постанови передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (п.22). Як вбачається з листа інспекції ДАБК у Житомирській області від 19.11.2012 року та припису від 29.10.2012 року, [PERSON] було притягнуто до відповідальності лише за те, що вона розпочала будівельні роботи без відповідного документу, що дає право на будівельні роботи /т. І а.с. 137, т. ІІ а.с.20,21/. З листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області від 28.02.2014 року №9-18/797/14 вбачається, що [PERSON] виконує будівельні роботи з будівництва нової господарської будівлі - сараю на місці раніше існуючого сараю, без порушення схем прив'язки генерального плану погодженого головним архітектором, тобто здійснює відповідно до затвердженого проекту. Як вбачається з Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 13.03.2014 року, будівництво одноповерхового сараю при частині житлового будинку [ADDRESS] вважається закінченим і об'єкт готовий до експлуатації. Отже, як вбачається з вищевикладеного, одноповерховий сараю при частині житлового будинку [ADDRESS], що належить [PERSON], побудований з дозволу компетентних органів на місці раніше існуючого сараю, без істотного відхилення від проекту, що також підтвердив в судовому засіданні експерт, але з відхиленням від будівельних норм та правил, які на думку суду не є істотними. Згідно з п.25 указаної постанови відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] не надала докази на підтвердження того, що в наслідок будівництва [PERSON] сараю на своїй приватизованій ділянці їй створюються перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Також [PERSON] не надала доказів того, що проведення перебудови є неможливим або відповідач відмовилась від її проведення. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка не довела факту порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів з боку відповідачки, а тому у позові слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed