Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся перший заступник прокурора міста Вінниці в інтересах держави в особі Вінницької міської ради з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON] та комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про визнання свідоцтва про право власності недійним та скасування державної реєстрації. Позов мотивовано тим, що прокуратурою міста Вінниці розглянуто звернення начальника Управління СБУ у Вінницькій області від 17.12.2014 року з питань законності реєстрації квартири [ADDRESS] та вжиття заходів представницького характеру. Відповідно до вказаного звернення начальника Управління СБУ у Вінницькій області рішенням виконкому ВМР від 22.03.2013 року № 636 квартиру [ADDRESS] визнано службовою та надано Управлінню СБУ у Вінницькій області в користування. Однак, 02.10.2014 року під час перевірки використання фонду службового житла Управлінню СБУ у Вінницькій області стало відомо, що 10.02.2010 року зазначена квартира на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2010 року [NUMBER] внесена до Реєстру прав власності на нерухоме майно як майно [PERSON] Прокуратурою встановлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради № 94 від 28.01.2010 «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» оформлено право приватної власності та безоплатно передано у власність вказану квартиру [ADDRESS] [PERSON] На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування [PERSON] 28.01.2010 року видано свідоцтво про право власності на житло. Комунальним підприємством «ВМБТІ» 10.02.2010 року квартира зареєстрована за [PERSON] Однак, рішенням виконкому ВМР № 323 від 25.02.2010 року рішення виконкому ВМР від 28.01.2010 року № 94 «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» в частині приватизації квартир [ADDRESS] визнано таким, що втратило чинність. Підставою для прийняття виконкомом такого рішення була інформація про те, що начальник ЖЕК № 2 незаконно, по підробленому ордеру [NUMBER] ВІД 15.01.2009 року зареєстрував за адресою [ADDRESS] [PERSON] Але відповідно до інформації відділу з обліку та розподілу житла ВМР вказаний ордер цим відділом не видавався. Рішенням виконкому ВМР від 22.03.2013 року № 636 квартиру [ADDRESS] визнано службовою та надано Управлінню СБУ у Вінницькій області в користування. Однак, на даний час залишається не скасованим свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] - видане 28.01.2010 року виконкомом ВМР на ім'я [PERSON], на підставі якого квартира зареєстрована за останнім. А відтак, Управлінням СБУ у Вінницькій області фактично втрачена можливість використання майна - службового житлового приміщення за цільовим призначенням. Станом на 16.02.2015 року вказана квартира перебуває у комунальній власності та рахується службовою квартирою Управління СБУ у Вінницькій області, яке має забезпечувати працівників свого відомства службовим житлом. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], серія [NUMBER], виданого 28.01.2010 року згідно з рішенням виконкому ВМР № 94 ВІД 28.01.2010 року на ім'я [PERSON], та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру, яка розташована в м. Вінниці за адресою: [ADDRESS], здійсненої КП «ВМБТІ» 10.02.2010 року (реєстраційний № 29660935, № запису 1327/82440). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено Управління СБУ у Вінницькій області та реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Прокурор прокуратури м. Вінниці Стецюк Н.Д. та представник позивача - ВМР Слишинський І.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав. Представник відповідачів - виконавчого комітету ВМР та КП «ВМБТІ» Тимощук Є.С. при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління СБУ у Вінницькій області Пугач С.В. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, а представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційної служби ВМУЮ Вінницької області Шубенко Д.Ю. при вирішенні спору поклався на розсуд суду. По справі встановлені факти та відповідні їм правовідносини. 28.01.2010 року виконком Вінницької міської ради, розглянувши заяву [PERSON], прийняв рішення № 94 про оформлення права приватної власності та безоплатну передачу у власність [PERSON] квартири [ADDRESS], що складається з 1 кімнати, загальною площею 30, 5 кв.м., при нормі 31,0 кв.м з відновною вартістю 5 грн. 49 коп. (а.с. 14, 16) На підставі вище зазначеного рішення, 28.01.2010 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER], а саме: на квартиру [ADDRESS], загальною площею 30, 5 кв.м. (а.с. 19) Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25274733 від 10.02.2010 року та інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.02.2015 року, 10.02.2010 року КП «ВМБІТ» зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], про що зроблено запис № 1327/82440 в реєстрову книгу № 865. (а.с. 20-22) Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про часткові зміни в рішенні виконкому міської ради від 22.04.1993 року № 282, від 28.01.2010 року № 94» № 323 від 25.02.2010 року пункт 1.14 рішення виконкому міської ради від 28.01.2010 року № 94 «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» в частині приватизації квартири [ADDRESS], визнано недійсним та таким, що втратив чинність. (а.с. 17) Судом встановлено, що ордер [NUMBER] на жиле приміщення, а саме: квартиру [ADDRESS], 15.01.2009 року не видавався [PERSON] Вінницькою міською радою, що підтверджується довідкою № 13-01-10, виданою 16.02.2010 року відділом обліку та розподілу житла Вінницької міської ради. (а.с. 12, 23) З постанови про зупинення досудового слідства від 01.04.2011 року вбачається, що 30.06.2010 року заступником прокурора Вінницької області за матеріалами звернення заступника Вінницького міського голови Ворони А. М. щодо шахрайського заволодіння [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] порушено кримінальну справу № 10270847 по факту незаконної приватизації комунального майна [PERSON] та зловживання службовим становищем службовими особами КП «ЖЕК № 2» за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 233 КК України. (а.с. 24) Згідно рішення виконавчого комітету ВМР № 636 від 21.03.2013 року, квартиру [ADDRESS] визнано службовою та надано Управлінню СБУ у Вінницькій області в користування. (а.с. 18) Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст.ст. 13, 41 Конституції України). Згідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Статтею 121 ЖК України визначено порядок надання службових жилих приміщень. Судом встановлено, що на час розгляду справи спірна квартира перебуває у комунальній власності та є службовою квартирою Управління СБУ у Вінницькій області. В той же час державна реєстрації права власності за [PERSON] не скасована, хоча правові підстави такої реєстрації відсутні. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Частиною 2 ст. 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 визначено, що оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст.ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява згідно ЦПК України є підставою для порушення справи в суді. Суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для звернення прокурора в інтересах держави до суду із вимогами, що є предметом розгляду даної цивільної справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Хоча й в судовому засіданні прокурор відмовився від клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом, судом прийнято до уваги, що вимогу про захист порушеного права суд приймає до розгляду незалежно від закінчення строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Такі заяви від сторін по справі суду не подавались. Судом прийнято до уваги визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог. Однак, враховуючи положення ст. 174 ЦПК України, судом прийнято й до уваги те, що ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Також, судом прийнято до уваги, що визнання позову різниться від поняття визнання обставин позову, що згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України звільняє позивача лише від доведення цих обставин. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання недійсним свідоцтва про право власності серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 94 від 28.01.2010 року на ім'я [PERSON], та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], здійсненої комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 10.02.2010 року (реєстраційний номер 29660935, номер запису 1327/82440). На підставі вище наведеного та

Outcome: approved