Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 29100,88 грн. страхового відшкодування, 279,05 грн. пені за прострочення виплати та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить автомобіль «Opel Vectra», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 01.06.2008 року між позивачем та Відповідачем укладено договір добровільного страхування транспортного засобу. 13.07.2012 року дружина позивача, яка має право керування транспортним засобом, прийшовши на стоянку виявила, що автомобіль пошкоджено. Після чого вона звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 07.08.2012 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, чим порушив договірні зобов'язання та спричинив моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Пізніше звернулись до суду із заявою, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Пізніше вона перестала з'являтись в судові засідання, хоча про розгляд справи відповідач повідомлявся неодноразово. Відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Аналогічні положення містяться в ст. 988 ЦК України. Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено порядок і умови здійснення страхових виплат та страхового відшкодування. Зокрема, в ч. 1 цієї статті зазначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до положень ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Статтею 26 Закону України «Про страхування» та ст. 991 ЦК України визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, серед яких зазначено: навмисні дії страхувальника, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення страхувальником умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про страхування» рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить автомобіль «Opel Vectra», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7). Автомобіль купувався в кредит, станом на 23.10.2012 року кредитні зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачем виконано в повному обсязі. 02.06.2006 року між позивачем та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах») укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №HEP0AU10617 (далі - договір страхування), на доповнення якого укладено договір від 02.06.2008 року. На виконання умов договору страхування позивачем щорічно, починаючи з 31.05.2007 року по 31.05.2012 року, сплачувалась страхова премія (а.с. 91-92). Останній платіж ним здійснено 31.05.2012 року в сумі 4593,72 грн. Страхова сума визначена пунктом 5.1. договору і становить 112797,4 грн. 13.07.2012 року дружина позивача - [PERSON], яка має довіреність на управління автомобілем, прийшовши на автостоянку за адресою: м. Херсон, вул. Покришева, 10 , виявила, що автомобіль було пошкоджено. В той же день вона звернулася до Суворовського ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області з заявою про пошкодження автомобілю. На місце пригоди була відправлена оперативна група, працівниками якої було проведено огляд місця та складений протокол огляду, яким було зафіксовано місце пригоди та пошкодження автомобіля. Постановою ДІМ СДІМ Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області ст. лейтенанта міліції О.В. Шевчука від 27.09.2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом пошкодження автомобілю позивача за відсутності ознак злочину, передбаченого ст. 194 КК України. Відповідно до матеріалів дослідчої перевірки (ЖРЗПЗ № 91763/2 від 25.09.2012 року, протокол огляду місця події від 13.03.2012 року, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи) працівниками міліції встановлені наступні пошкодження автомобіля: - вм'ятина на даху автомобіля ближче до правої сторони; - пошкодження лобового скла; - 4 вм'ятини на капоті автомобіля та подряпини з пошкодження лакофарбового покриття; - множні подряпини передньої правої фари; - подряпини заднього бамперу. Згідно протоколу фіксації пошкоджень, складеного представником відповідача (а.с. 62), на момент огляду 16.07.2012 року автомобіль маж наступні пошкодження: - вм'ятини на капоті та подряпини з пошкодження лакофарбового покриття; - множні подряпини передньої правої фари; - вм'ятини на даху ближче до правої сторони; - подряпини заднього бамперу; - пошкодження лобового скла; - пошкодження лакофарбового покриття правої стойки; - пошкодження лакофарбового покриття заднього правого крила; - пошкодження лакофарбового покриття багажника. 13.07.2012 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась із заявою до відповідача, в якій повідомила, що в результаті протиправних дій третіх осіб було пошкоджено її автомобіль. В ході проведення дослідчої перевірки було встановлено, що причиною пошкодження автомобіля стало падіння шиферного покриття навісу автостоянки. При цьому причини падіння не було встановлено. Листом відповідача від 07.08.2012 року позивача повідомлено, що відповідно до положень 15.5 договору страхування у зв'язку з відмовою в порушенні кримінальної справи за фактом пошкодження автомобіля не має підстав для сплати страхового відшкодування. Пунктом 7 договору страхування визначено перелік страхових випадків, до яких у тому числі віднесено пошкодження транспортного засобу внаслідок стихійних явищ, падіння предметів, нападу тварин (п. 7.1.4). Безумовна франшиза в такому випадку складає 1 відсоток від страхової суми (1127,97 грн.). Відповідно до п. 13.4.2 договору страхувальник має право отримати страхове відшкодування при настанні страхового випадку. Пунктом 13.1.2 договору визначено, що страховик зобов'язаний упродовж 2 робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Згідно п. 13.1.3 договору страхування між сторонами за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування страховик несе майнову відповідальність шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пунктом 15.17 договору передбачено, що страховик після одержання всіх необхідних документів від страхувальника повинен прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, яке оформлюється страховим актом протягом 30 робочих днів. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належними та допустими доказами було доведено те, що відбувся страховий випадок, передбачений договором добровільного страхування, зокрема, в результаті падіння предметів, було пошкоджено застрахований автомобіль. Всі зобов'язання за договором страхування позивачем виконано в повному обсязі, натомість, використовуючи формальні підставі, без належного з'ясування обставин страхової події, відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. На час розгляду справи страхове відшкодування позивачу не сплачено, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Визначаючи розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з того, що згідно наданих письмових доказів (актів виконаних робіт, квітастій про їх оплату а.с. 79-85) позивачем на ремонт автомобіля витрачено 16496 грн. (14218 грн. - ремонт та фарбування кузова + 1250 грн. - вартість лобового скла + 1028 грн. заміна лобового скла). При цьому суд не враховує вартість насосу гідро-підсилювача керма та роботи по його заміні (7200 грн. та 390 грн.), оскільки вважає, що позивачем не доведено причино-наслідковий зв'язок між пошкодженням кузову автомобілю та виходом з ладу гідро-підсилювача керма. Отже, суму страхового відшкодування суд визначає у розмірі 15368,03 грн. (16496 грн. - витрачені на ремонт кошти - 1127,97 грн. - безумовної франшизи). Разом з тим, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню. Оскільки законодавством, що регулює спірні договірні правовідносини та умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язань не передбачено. А щодо вимог щодо стягнення пені суд вважає, що позивач не довів суду строків, за які вона має бути стягнута. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Outcome: partial