Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

встановив: 04.02.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд припинити (анулювати) право відповідачки [PERSON] на примусове стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , встановлене рішенням суду та звільнити його від сплати аліментів. 30.09.2019 позивач уточнив позовні вимоги, конкретизувавши їх тим, що вказане припинення (анулювання) права відповідачки [PERSON] на примусове стягнення з нього аліментів можливе через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання. Позивач обґрунтовує позов тим, що батьком дитини [PERSON] він не є, що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.05.2017, а тому обов`язок утримувати дитину, зокрема шляхом сплати аліментів у нього відсутній. Вказує, що на нього покладені обмеження виконавчою службою, які не зняті з нього, у зв`язку з тим, що його колишня дружина відмовилася звернутися у відділ ДВС в м. Тячів для закриття провадження. 11.09.2019 представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Джуган Н.Б. подано заперечення на позовну заяву, в якій вказано, що у позивача наявний борг по сплаті аліментів в сумі 18278 грн., рішення суду, яким такі аліменти присуджено не скасоване, спосіб захисту права, обраний позивачем не передбачений чинним законодавством. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги, просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачка та її представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав заявлених у запереченні. Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 07.02.2009 позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] Даний шлюб було розірвано за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2011 (а.с. 4) 09.02.2012 за рішенням Ужгородського міськрайонного суду з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 23.11.200 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6) 18.03.2016 за рішення Ужгородського міськрайонного суду визнано відсутність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Виключено з книги реєстрації народжень відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області з актового запису №992 від 12.08.2009 відомості про [PERSON] як батька дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.7-10) 17.04.2018 Тячівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Закарпатській області винесено постанови про встановлення обмежень на [PERSON] на підставі виконавчого листа №2-7317/11 від 18.04.2013, виданого Ужгородським міськрайонним судом. (а.с.12,15,18,21). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом встановлено, що за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2016 визнано відсутність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] Відомості про [PERSON] як про батька дитини - [PERSON] , [INFO] виключено з актового запису №992 від 12.08.2009 Книги реєстрації народжень відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області. (а.с.7-10) Згідно з інформації АСДС «Д-3» вказане рішення суду набрало законної сили. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо припинення правовідносин зі сплати аліментів на користь відповідачки [PERSON] на примусове стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , за виконавчим листом виданим Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 18.04.2013 на підставі рішення суду по справі 2-7317/11 підлягають до задоволення, так як з виключенням відомостей про батьківство [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] , відпали підстави для стягнення з нього аліментів. Обов`язок позивача щодо утримання дитини припиняється також і на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Щодо заявленої позиції представника відповідачки [PERSON] - адвоката Джуган Н.Б. про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд вважає за необхідне зазначити норму ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з якою способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення право відношення, а також його анулювання. Щодо уточнених позовних вимог, поданих позивачем [PERSON] до суду 30.09.2019 суд не приймає їх до розгляду, оскільки в порушенні п.3 ч. 2 ст. 197 ЦК України такі подано ним після постановлення судом ухвали від 11.09.2019, якою підготовче провадження у розглядуваній справі закрито, а таку призначено до судового розгляду по суті на 29.09.2019. Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем [PERSON] подано позов про припинення (анулювання) права відповідачки [PERSON] на аліменти [INFO] , а отже стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] повинно бути припинено саме з цієї дати. Вказане співвідноситься з гарантованим Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Щодо позовних вимог [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, ч. 2 ст. 197 СК України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Причинами, по якій позивач, покликаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що він не є батьком дитини, що встановлено рішенням суду від 18.03.2016 та він не знав, що необхідно припиняти сплату аліментів судовим рішенням. Дані обставини не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла ще до набрання вищевказаним рішенням законної сили, а дія закону поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Інших доказів на обґрунтування підстав звільнення від сплати заборгованості по аліментам позивач не надав. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов про припинення стягнення аліментів підлягає до задоволення, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Вимоги щодо розподілу судових витрат в позовній заяві не заявлено. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed