Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні Будьонний П.В. звернувся до суду із заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з 2000 року з приводу пропфшизофренії. В період погіршення стану поведінка носить хворобливий характер - злобна, імпульсивна, негативно налагоджена до чоловіка та дітей. Від спостереження та лікування відмовляється. На прийом звертається не регулярно. Останні стаціонарні лікування в лікарні з 08.09.2016 року по 27.10.2016 року, знаходилась на денному стаціонарі лікарні з 08.12.2016 року по 03.02.2017 року. Хвора оглянута лікарсько-консультаційною комісією у складі: зав. диспансерним відділенням Баутиной Ю. О., психіатрів Прокопенко Г.П., Баженовою Н.С. Враховуючи хронічний характер перебігу хвороби, агресивні дії по відношенню до близьких, схильність до ухилення від лікування, комісія прийшла до висновку, що хвора потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. У заяві просив суд продовжити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS], строком на 6 (шість) місяців. Представник заявника лікар-психіатр прибув у судове засідання, заяву просив задовольнити з підстав зазначених у ній. Прокурор прибув у судове засідання та підтримав заяву медичного закладу, яку просив задовольнити. Законний представник прибув у судове засідання, зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує. Хворий не прибув у судове засідання та був представлений законним представником. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 2 МВМ Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області 10.08.2001 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: Україна, [ADDRESS], де і мешкає на час звернення медичної установи із заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, що було підтверджено її законним представником у судовому засіданні. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06.06.2017 року було визнано доцільним продовження надання [PERSON], амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку строком на 6 (шість) місяців. З висновку лікарів-психіатрів від 15.12.2017 року стосовно особи з тяжким психічним розладом вбачається, що [PERSON], [INFO], з 2000 року перебуває на обліку з діагнозом: пропшизофренія. Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах, остання госпіталізація в ЛОПЛ з 08.09.2016 року по 27.10.2016 року, знаходилась на денному стаціонарі лікарні з 08.12.2016 року по 03.02.2017 року. Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом [PERSON] потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, так як виявляє важкий розлад у формі пропшизофренії, в силу якого вона може заподіяти значної шкоди своєму здоров'ю, у зв'язку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Дослідивши вказаний висновок, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, як і зібрані по справі докази. Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України ''Про психіатричну допомогу'', який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Статтею 2 Закона України ''Про психіатричну допомогу'' унормовано, що законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року продовження застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі й надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку можливе на строк, який не перевищує 6-ти місяців. Частиною 5 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' передбачено, що у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою лікаря-психіатра, який надає особі таку психіатричну допомогу на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами які вказують на необхідність продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні про продовження надання хворому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.342 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved