Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

В травні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та третьої особи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 14 липня 1993 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Хотинська, № 34 в с. Бояни Новоселицького району. Спадщину за законом після її смерті прийняв її син [PERSON], який 27 травня 2010 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина 2/3 частки спадкового домоволодіння. Вона як спадкоємець по закону спадщину прийняла своєчасно. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності на 2/3 частки спадкового домоволодіння після смерті свого чоловіка. Крім цього, в свідоцтві про народження спадкодавця [PERSON] по батькові його матері вказане «Тодорівна», що не співпадає із її по батькові вказане у свідоцтві про смерть «Георгіївна», тому виникла необхідність для вставлення юридичного факту родинних відносин між померлим [PERSON] та його матірю [PERSON]. Також просила суд встановити юридичний факт постійного проживання померлої [PERSON] в домоволодінні по вул. Хотинська № 34, в с. Бояни Новоселицького району, оскільки у господарських книгах за відповідні роки померла [PERSON] помилково було вказано по батькові «Тодорівна» замість «Георгіївна», що випливає з довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 1071 від 16 квітня 2017 року. В ході судового розгляду до суду звернулася третя особа [PERSON] з зустрічним позовом до позивачки про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина 2/3 частки домоволодіння, яке розташоване по вул. Хотинська, № 34 в с. Бояни Новоселицького району. Спадщину після його смерті прийняли він за заповітом та обовязкову долю у спадщині дружина померлого позивачка [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом з спадкодавцем. Таким чином, оскільки відповідачка була інвалідом вона після смерті свого чоловіка прийняла обовязкову частку в спадщині, яка складається з 1/6 частки спадкового домоволодіння та він як спадкоємець по заповіту прийняв 1/2 частку спадщини, яку просив за ним визнати. В судовому засіданні представник позивачки первісний позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Зустрічний позов не визнав. Представник третьої особи первісний позов визнав частково в частині визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/6 частку домоволодіння в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON]. Поданий зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про те, що позови визнає та просить розглянути справу в його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 1071 від 16 квітня 2017 року станом на 1990-1991 року домоволодіння, яке розташоване по вул. Хотинська, № 34 в с. Бояни Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали троє осіб, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані до 1960 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в [PERSON] сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті 14 липня 1993 року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З свідоцтва про народження серії І-МИ від 07 серпня 1973 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] була матірю [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняв як спадкоємець за законом 1 черги її син [PERSON], який вступив у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 1236 від 07 квітня 2017 року. 27 травня 2010 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина 2/3 частку домоволодіння, яке складається з його 1/3 частки майна, як члена колишнього колгоспного двору та на 1/3 частку, яку він успадкував як спадкоємець за законом 1 черги після смерті свої матері [PERSON]. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 28 квітня 2006 року від імені спадкодавця [PERSON] та посвідчений секретарем Боянської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] все своє майно заповів [PERSON]. З свідоцтва про одруження серії І-МИ № 298837 від 24 грудня 1977 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] був чоловіком позивачки [PERSON]. З довідки МСЕК серії 222674 від 28 березня 2006 року вбачається, що позивачка [PERSON] є інвалідом 2 групи безстроково. З довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 465 від 17 липня 2017 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємцями 1 черги є двоє осіб. За вказаних обставин [PERSON] як непрацездатна дружина померлого [PERSON] успадкувала незалежно від змісту заповіту обовязкову частку у спадщині, що становить 1/6 частку спадкового майна. Таким чином, позивач по первісному позову [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] успадкував 1/2 частку вказаного домоволодіння, своєчасно прийнявши спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав з спадкодавцем, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 1070 від 16 травня 2017 року. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. У звязку з вищевикладеним, суд оцінюючи у сукупності досліджені докази, вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку спадкового домоволодіння в порядку спадкування обовязкової долі після смерті свого чоловіка [PERSON]. У задоволенні решти частини позовних вимог слід відмовити за безпідставністю, оскільки спадщину на 1/2 частку домоволодіння після смерті [PERSON] прийняв як спадкоємець за заповітом [PERSON]. Крім того, в свідоцтві про народження померлого серії І-МИ № 316684 від 07 серпня 1973 року [PERSON] по батькові його матір померла [PERSON] вказано «Тодорівна», що не співпадає із імям по батькові вказаному у останньої в свідоцтві про смерть «Георгіївна». Той факт, що померла [PERSON] була матірю померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження померлого [PERSON] серії І-МИ від 07 серпня 1973 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії ІІІ-СГ № 436059 від 14 червня 1993 року та іншими матеріалами справи. Окрім цього, відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 1071 від 16 квітня 2017 року у вказаному домоволодінні проживали та були прописані троє осіб, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Дослідженими судом погосподарськими книгами [PERSON] сільської ради встановлено, що під час оформлення погосподарських книг за 1980-1982 роки [PERSON] помилково була записана як [PERSON], однак в погосподарських книгах за період 1991-1995 років вказана помилка була виправлена, про що свідчать відповідні записи. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до розяснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаних юридичних фактів, вони мають бути встановлені в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичних фактів має юридичне значення для позивачки [PERSON]. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених нею та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1223, 1241, 1268, 1270 ЦК України, суд

Outcome: partial