Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась Кредитна Спілка «Істок» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.11.2015 року між кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ДКВ-2322. Відповідно до п. 1.1. договору кредитна спілка видала позичальнику кредит в сумі 40 100, 00 гривень до 17.11.2017 року із сплатою 33,999 % річних. Відповідач зобовязався повернути наданий йому кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений даним договором строк і виконати свої обовязки за даним договором в повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальником за кредитним договором № ДКВ-2322 від 18.11.2015 року між КС «Істок» та [PERSON] було укладено договір поруки № ДКВ-2322 ДП1, згідно якого у випадку не виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем нарівні з позичальником за повернення суми кредиту та нарахованих відсотків. В звязку з порушенням умов договору відповідачами, щодо погашення кредиту та відсотків, за ними рахується сума боргу перед КС «Істок» в розмірі 35\~727,57 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку, поштовими повідомленнями. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18.11.2015 року між кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ДКВ-2322. Відповідно до п. 1.1. договору кредитна спілка видала позичальнику кредит в сумі 40 100, 00 гривень до 17.11.2017 року із сплатою 33,999 % річних. (а.с.15). З метою забезпечення виконання зобовязань позичальником за кредитним договором № ДКВ-2322 від 18.11.2015 року між КС «Істок» та [PERSON] було укладено договір поруки № ДКВ-2322 ДП1, згідно якого у випадку не виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем нарівні з позичальником за повернення суми кредиту та нарахованих відсотків (а.с.17). Позивач належним чином виконав зобовязання передбачені умовами кредитного договору, що підтверджується видачею позичальнику кредиту відповідно до умов договору, (а.с. 8). Погашення кредиту та сплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки згідно Графіку повернення кредиту та сплати зобовязань, що є додатком до кредитного договору № ДКВ-2322 від 18.11.2015 року (а.с.16). В звязку з порушенням умов договору відповідачами, щодо погашення кредиту та відсотків, за ними рахується сума боргу перед КС «Істок» в розмірі 35\~727,57 грн. з яких: 18\~550,35 грн. тіло не повернутого кредиту, 15\~576,40 грн. плата за надання кредиту, 0,58 грн. сума відсотків за користування кредитом, 1330,97 грн. сума інфляційних нарахувань, 269,28 грн. 3% річних (а.с. 9-11). Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, якою визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до вимог договору поруки № ДКВ-2322 ДП1 від 18.11.2015 року у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості встановлену на момент подання позовної вимоги (а.с. 17). Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні. Таким чином, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті заборгованості за кредитним договором № ДКВ-2322 від 18.11.2015 року в розмірі 35\~727,57 грн.. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved