Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 04.10.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд стягнути на свою користь з Відповідача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 19.12.2016 р. № б/н у розмірі 24 772 грн. 03 коп., яка складається з такого: 17 858,51 грн. - заборгованість за кредитом; 2 712,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 571,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 629,14 грн. - штраф (відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди від 19.12.2016 р. № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 18 440,99 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання за зазначеним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві кредитні кошти на умовах, передбачених Генеральною угодою та в межах встановленого ліміту. Проте Відповідач не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за зобов'язаннями, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з цим Відповідач за станом на 14.08.2017 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 24 772,03 грн., що складається з наведених вище сум заборгованості за кредитом, відсотками, пенею і штрафом. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 18.10.2017 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом та призначено справу до судового розгляду на 20.11.2017 р., про що повідомлено сторін у справі. У судове засідання 20.11.2017 р. представник Позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, до матеріалів справи додано клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача (а.с. 37). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечувала. Додатково пояснила, що мала заборгованість перед Позивачем, яка була реструктуризована шляхом укладення 19.12.2016 р. згаданої Генеральної угоди на вказану Позивачем суму, яку вона, дійсно, вчасно не виплатила, проте тепер має бажання та можливість погасити свою заборгованість. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення Відповідача, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи питання про прийняття визнання позову Відповідачем, виходить з такого. Судом встановлено і визнано Відповідачем, що вона 19.12.2016 р. підписала з Позивачем Генеральну угоду на отримання кредиту в розмірі 18 440,99 грн. на строк 36 місяців (до 31.12.2019 р.) шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту на споживчі цілі. Згідно з пунктом 2.1 цієї Генеральної угоди Відповідач взяла на себе зобов'язання по поверненню кредиту, оплаті відсотків у розмірі 2,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у строки, вказані в Заяві та Умовах і правилах надання банківських послуг (а.с. 5, 6). Як встановлено судом з наявних матеріалів справи та визнано Відповідачем у суді, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши Відповідачеві кредитні кошти на картку в розмірі 18 440,99 грн. Проте Відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених Генеральною угодою. У зв'язку з наведеним Відповідач за станом на 14.08.2017 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 24 772,03 грн., що складається із: 17 858,51 грн. - заборгованості за кредитом; 2 712,68 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 571,70 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 629,14 грн. - штрафу (відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди). Встановлені судом обставини визнані Відповідачем та підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією згаданої заяви з умовами кредитування (а.с. 5), копією Генеральної угоди (а.с. 6), Розрахунком заборгованості за договором від 19.12.2016 р. № б/н, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом -[PERSON], станом на 14.08.2017 р. (а.с. 4), копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 7-30). Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Відповідно до визначень частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом і визнані Відповідачем обставини, суд вважає, що Відповідач, дійсно, порушила умови Генеральної угоди від 16.12.2016 р. № б/н та не виконала взяті на себе зобов'язання, а тому вимоги Позивача ґрунтуються на законі та умовах договору. Відтак визнання Відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позовну заяву - обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Крім того, на підставі імперативної норми частини першої статті 88 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 1 600,00 грн. судових витрат за сплачений судовий збір.

Outcome: approved