Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

В серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.10.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 16к-15 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 18000,00 доларів США з оплатою відсоткової ставки 15% річних. Пунктом 5.1. Кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобов`язань є: однокімнатна квартира, загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Між кредитором та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 17.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського РНО Одеської області Марченко О.М., за реєстровим номером 4079 (надалі - Договір іпотеки). Відповідно до п. 1 Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору від 23.04.2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передав ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» всі належні ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимоги за Кредитним Договором № 16к-15 від 17.10.2006 (разом з усіма додатками та додатковими угодами до нього). ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» набув статусу кредитора за вказаним кредитним договором. Відповідно до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» набув статусу Іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим 17.10.2006 приватним нотаріусом Комінтернівського РНО Одеської області Марченко О.М., за реєстровим номером 4079 до [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 17.10.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 16к-15 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 18000,00 доларів США з оплатою відсоткової ставки 15% річних. Пунктом 5.1. Кредитного договору передбачено, забезпеченням виконання зобов`язань є: однокімнатна квартира, загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Між кредитором та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 17.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського РНО Одеської області Марченко О.М., за реєстровим номером 4079 (надалі - Догові іпотеки). Відповідно до п. 1 Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 23.04.2019 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі Договору відступлення права вимоги та Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» було укладено Договір відступлення права вимоги та Договір про відступлення прав вимог за договорами іпотеки. Відповідно до Договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передав ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», а ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» прийняв належні ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимоги за Кредитним Договором № 16к-15 від 17.10.2006 (разом з усіма додатками та додатковими угодами до нього). ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» набув статусу кредитора за вказаним кредитним договором. Згідно до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» набув статусу Іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим 17.10.2006 року, приватним нотаріусом Комінтернівського РНО Одеської області Марченко О.М., за реєстровим номером 4079 до [PERSON] , який укладено в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №174624377 власником спірної квартири є ТОВ «ФК «Алькор Інвест» з 22.07.2019 року, підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія та номер: 4079, виданий 17.10.2006 року, виданий приватним нотаріусом КРНО Марченко О.М. Таким чином відсутній спір за позовними вимогами про звернення стягнення а предмет іпотеку, тобто спірну квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно; іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ст. 589 ЦК України, абз. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно абз. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до абз. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно абз. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на умовах визначених на розсуд іпотекодержателя. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Аналізуючи наведені норми, позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки можливе на підставі: окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки; застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Відповідне застереження в іпотечному договорі за своєю юридичною силою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку здійснюється двома способами: шляхом набуття іпотекодержатилем права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі або договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від власного імені будь-якій особі покупцеві на підставі застереження в іпотечному договорі або договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». При зверненні стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки. Враховуючи невиконання позичальником - [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним та іпотечним договорами, ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» звернуло стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника в порядку в позасудовому порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 13.06.2019 року ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» звернуло стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав від 13.06.2019 року. Відповідно до ст. 2 Кредитного договору кредитні кошти надавались банком на придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки. Спір між сторонами виник у сфері правовідносин, пов`язаних з здійсненням права власності і безпосередньо даний позов заявлений у спорі, що виник в сфері житлових правовідносин, враховуючи вимогу про виселення з житлового приміщення осіб, які в ньому проживають. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у Позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до абз.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно абз.3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до п. 43 ПП Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд має враховувати, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивач набув права на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Його право власності на даний час і в межах даної справи не оспорюється, тому суд при розгляді справи виходить з того, що позивач став власником нерухомого майна (житлового приміщення), і відповідно попередній власник (власники) право власності на це майно втратив. Право користування та володіння майном (у контексті розглядуваної справи: право користування нерухомим майном, яке є житловим приміщенням , для проживання в ньому) власник набув і мав як складову права власності. Члени сім`ї власника набули право проживання (користування ) з таких підстав, і їхні права є залежними і похідними від права власності особи, членами сім`ї якого вони є. Згідно із ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За статтею 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців застосовуються як положення ст. 40 цього Закону так і норма ст. 109 Житловим кодексом України. Тобто особи, яких у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки виселяють із житлового приміщення, який був придбаний ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, - виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно особи, яких новий власник або іпотекодержатель виселяє із житлового приміщення, який не є таким, що був придбаний за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення , можуть бути виселені виключно при наданні їм іншого жилого приміщення у відповідності до приписів ЖК України. Відповідно до ст. 2 Кредитного договору кредитні кошти надавались банком на придбання квартири, за адресою: [ADDRESS] ., яка є предметом іпотеки. Позивач як іпотекодержатель та новий власник звертався до відповідача із письмовими вимогами про звільнення квартири у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Проте вказані вимоги Відповідачем були проігноровані та не виконані. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-158цс14 право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Виникнення у членів сім`ї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування житлом. Таким чином, зміна власника житлового приміщення є наслідком втрати права користування цим приміщення членів сім`ї колишнього власника. Відповідно до правової позиції Верховного Суду 18 грудня 2018 року у справі №355/689/16-ц виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч.4 ст.109 Житлового кодексу УРСР). Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах ВСУ від 18.03.2015 у справі №6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути витрати по оплаті судового збору у розмірі 3842,00 гривень, матеріали справи містять квитанції про сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved