Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом, в якому вказував, що він є власником земельних ділянок, площею 6,51 га та 1,63 га, що розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На обумовлених земельних ділянках позивач здійснював господарську діяльність самостійно. Разом з тим, в червні 2016 року йому стало відомо про те, що від його імені були укладені з відповідачем договори оренди вищевказаних земельних ділянок, які були зареєстровані, за даними внесеними до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 19.09.2014 року та, відповідно, 20.09.2014 року. В той же час позивач жодних договорів оренди належних йому земельних ділянок з відповідачем не укладав та не надавав таких повноважень іншим особам. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просив визнати договори оренди належних йому земельних ділянок недійсними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих 10.04.2007 року Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області, належать земельні ділянки, площею 6,51 га та 1,63 га, що розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також з матеріалів справи вбачається, що 06.02.2013 року від імені [PERSON] з ФГ «Грант» укладені договори оренди вищевказаних земельних ділянок, щодо кожної земельної ділянки окремо. Зазначені договори були зареєстровані шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.09.2014 року (відносно земельної ділянки, площею 6,51 га) та 20.09.2014 року (відносно земельної ділянки, площею 1,63 га). Відповідно до умов даних договорів орендар набув право на особисте використання об'єктів оренди для сільськогосподарських потреб строком на 10 років. В договорі узгоджені й інші умови. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання спірних договорів оренди недійсними, суд виходить з наступного. Так, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України загальними підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Такими вимогами є відповідність правочину вимогам закону та моральним засадам суспільства, наявність відповідного обсягу цивільної дієздатності у сторін договору, відповідність правочину вільному волевиявленню та внутрішній волі сторін, спрямування правочину на реальне настання наслідків, обумовлених ним та відсутність порушення прав дітей. За правилами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, зокрема договір оренди земельної ділянки передбачає письмову форму (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Письмова форма передбачає фіксування змісту правочину в одному або декількох документах та підписання його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Проте, як слідує з висновку судової почеркознавчої експертизи від 23.03.2017 року, підпис в графі «Орендодавець» від імені [PERSON] на договорах оренди належних йому земельних ділянок виконано не [PERSON], а іншою особою. Зазначений висновок експерта оцінений судом за правилами ст. 212 ЦПК України. Зокрема, судом встановлено, що експерт провів експертизу за передбаченою законом процедурою без будь-яких порушень, повністю відповів в межах своєї компетенції на всі поставлені перед ним запитання обґрунтовано, дослідницька частина узгоджується з підсумковим висновком експертизи. Разом з тим, доказів щодо наявності обставин, які б виключали участь експерта в проведенні експертизи, його некомпетентності, недостовірності одержаних для проведення експертизи зразків матеріали справи не містять. Також відсутні докази неузгодженості даного висновку експерта з іншими матеріалами справи. За такого, суд прийшов до висновку, що договори оренди належних позивачу земельних ділянок не містять всі істотні умови, так як обумовлені договори підписано не ним, а сторонньою особою, яка не мала повноважень на вчинення такої дії. Між тим, для виникнення цивільних прав та обов'язків необхідне волевиявлення обох сторін. З урахуванням наведеного, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. ст.79,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] поніс судові витрати, пов'язані з отриманням правової допомоги, яку надавала йому адвокат Вуїв О.В., в розмірі 1800 грн. 00 коп., відповідно до наданих квитанцій. Розмір обумовлених витрат узгоджується з положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп., а також оплачені витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 900 грн. 48 коп. Дані витрати також документально підтверджені.

Outcome: approved