Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

В січні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «АСК «Омега», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 44018,09 грн. страхового відшкодування; 3,0 % річних в розмірі 2977,55 грн. в порядку ст. 625 ЦК України; пеню в сумі 14584,45 грн.; 5000,0 грн. - моральної шкоди, а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто ПрАТ «УкрСиббанк». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 липня 2010р. між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 011-07-0599-10 (далі по тексту - договір). Предметом страхування за даним договором страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядження транспортним засобом та/або додатковим обладнанням транспортного засобу, зазначеним в даному договорі. Застрахований транспортний засіб автомобіль «Volkswagen Passat» д.н. [NUMBER]. Відповідно до п. 3.1.2. цього договору сторони визначили, що до страхових ризиків відноситься - ДТП. 06 червня 2011р. в період дії договору, мав місце страховий випадок, а саме пошкодження забезпеченого транспортного засобу в ДТП. В строки визначенні умовами договору страхування позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку, а також було надано повний пакет документів для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування. Проте, на думку сторони позивача, відповідачем не в повному обсязі було здійснено виплату страхового відшкодування, а саме не доплачено суму страхового відшкодування у розмірі 44018,09 грн. Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті в повному обсязі суми страхового відшкодування є безпідставною та необґрунтованою, а тому вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, вважав його безпідставним та необґрунтованим, просив суд в задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі, згідно умов договору, наголошував, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди взагалі не ґрунтуються на вимогах Закону та умовах укладеного між сторонами договору. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила, проте було подано заяву, в якій третя особа, як вигодонабувач за договором, підтримує позов, і просить здійснювати розгляд справи у відсутність свого представника. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ст. 1 Закону України «Про страхування», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За змістом ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 липня 2010р. між сторонами було укладено договір. Предметом страхування за даним договором страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядження транспортним засобом та/або додатковим обладнанням транспортного засобу, зазначеним в даному договорі. Застрахований транспортний засіб автомобіль «Volkswagen Passat» д.н. [NUMBER]. 06 червня 2011р. в період дії договору, мало місце ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої останній було пошкоджено. Судом встановлено, і це не оспорювалося представниками сторін в судовому засіданні, що позивачем останній документ необхідний відповідачу для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування було подано лише 10 серпня 2011р. 05 вересня 2011р. відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 50341,32 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем не було сплачено страхове відшкодування в повному обсязі, а саме на думку позивача сума недоплати склала 44018,09 грн. У зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись з вказаним позовом і просив суд додатково, крім зазначеної суми страхового відшкодування стягнути з відповідача на свою користь 3,0 % річних в розмірі 2977,55 грн., в порядку ст. 625 ЦК України; пеню в сумі 14584,45 грн. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п. 3) ч. 1 ст. 988 ЦК України; п. 3) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 3.2.1 договору, сума страхового відшкодування здійснюється за вирахуванням зносу, який обраховується, згідно порядку, передбаченому в п. 9.2 договору. Як вбачається з розрахунку суми страхового відшкодування, який було надано стороною відповідача, відповідачем при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування було враховано, відповідно до умов договору, безумовну франшизу, коефіцієнт зносу деталей, що підлягають заміні, пропорційність зобов'язань страховика - відповідачем вже сплачувалась попередньо страхове відшкодування за іншим страховим випадком, внаслідок чого сума страхового відшкодування зменшується (п. 9.12 договору). В судовому засіданні представник позивача не міг пояснити суду, та надати належні і допустимі докази в обґрунтування заявлених вимог про стягнення 44018,09 грн., як і не міг пояснити, чому стороною позивача не були враховані положення п. 9.2., 9.12 договору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 44018,09 грн., оскільки відповідачем вірно було розраховано суму страхового відшкодування. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення на свою користь з відповідача 3,0 % річних в розмірі 2977,55 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, та пеня в сумі 14584,45 грн., оскільки в судовому засіданні не встановлено, що з боку відповідача мала місце прострочка виконання зобов'язань при сплаті страхового відшкодування, при цьому судом враховано, що останній документ необхідний відповідачу для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування було подано позивачем лише 10 серпня 2011р. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 5000,0 грн., то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а Главою 67 ЦК України, положеннями Закону України «Про страхування», відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Outcome: dismissed