Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

В серпні м2019 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на ч. 3 ст. 405 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 27.08.2009 року, вона являється власником квартири по [ADDRESS] . Станом на 17.07.2019 року в даному житловому приміщенні зареєстровані 4 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак відповідач [PERSON] з 2009 року та по теперішній час не проживає за вказаною адресою. В добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Суд (своєю) ухвалою від 20.09.2019 року відкрив спрошене позовне провадження, призначивши справу до судового засідання на 06.11.2019 року 11 год. 00 хв. Сторони в судові засідання 06.11.2019 року та 22.11.2019 року не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] 22.11.2019 року звернулась до суду з заявою, в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутності на адресу суду не направляв, відзив на позов не подавав, поважні причини своєї неявки суду не повідомив, а тому згідно ст.280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов потрібно задовольнити з таких підстав. Відповідно до наявного в матеріалах справи договору дарування житлового будинку від 27.08.2009 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, будинок [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 14.04.20017 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 1899/08 від 12.07.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В період з 2009 року [PERSON] , [INFO] фактично не проживає за адресою реєстрації в буд . [ADDRESS] , про що свідчать наявний в матеріалах справи акт за № 79/2019 від 17.07.2019 року, що виданий КП БМР ЖЕК № 6. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач не надав доказів поважності причин відсутності у житловому приміщенні понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved