Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 22.09.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами і зареєстрований 12.06.2007 р. Виконавчим комітетом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 2, а також стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.09.2020 р. і до повноліття дитини. На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що між ним і Відповідачем 12.06.2007 р. було укладено шлюб, від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів з Відповідачкою, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння один одного, з Відповідачкою спільного господарства не ведуть, разом не проживають близько трьох років та вже близько року Відповідач проживає з іншим чоловіком. Крім того, їх спільний син проживає разом з Позивачем (батьком) та знаходиться на його повному утриманні, Відповідач участі у вихованні дитини не бере та не дбає про нього, не цікавиться його моральним, фізичним та духовним розвитком, не допомагає ні в грошовій формі, ні в натуральній та не виконує свій материнський обов`язок по вихованню та розвитку сина (а.с. 2-5). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 05.10.2020 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 26.10.2020 р. (а.с. 20-21), зняте з розгляду на підставі наказу голови суду від 19.10.2020 р. № 22-АС через встановлення карантинних обмежень у зв`язку з виявленням у працівника апарату суду підтвердженого випадку захворювання на COVID-19, підготовче судове засідання призначено на 30.11.2020 р. (а.с. 24, 25-26). Ухвалою суду від 30.11.2020 р. справу призначено до судового розгляду по суті на 21.12.2020 р. (а.с. 31-32), через неявку Позивача відкладено на 21.01.2021 р. У судовому засіданні 21.01.2021 р. Позивач підтримав позов, просив позовні вимоги задовольнити, пояснивши, що він проживає в смт Володарка, а неповнолітній син проживає не з ним, як зазначено в позовній заяві, в [ADDRESS] , з його батьками, де син звик проживати змалку; він (Позивач) його відвідує та всім забезпечує. Працює Позивач продавцем у будівельному магазині «Огородник», що в смт Володарка. Мати Позивача нещодавно померла (буде 40 днів), батько, з яким проживає син, є пенсіонером, з ними ще проживає сестра Позивача, яка теж допомагає доглядати за сином. Крім того Позивач, відповідаючи на питання Відповідача та суду, зазначив, що він проживає з новою родиною вже три роки з дружиною (у цивільному шлюбі) та її двома дітьми, про що, дійсно, він в позовній заяві не зазначив. Відповідач у судовому засіданні 21.01.2021 р. позовні вимоги в частині щодо розірвання шлюбу визнала (письмової заяви про визнання позову не подавала), просила шлюб розірвати, стосовно стягнення з неї аліментів заперечила, зазначивши, що, дійсно, вже два роки проживає з іншим чоловіком, інших дітей не має. При цьому вона проживає в с. Логвин поруч з тим будинком, де проживає їх з Позивачем син. Зараз вона тимчасово не працює через те, що завод закрився - закінчився сезон, весною знов почне працювати, зараз стоїть на обліку як безробітна. Свого сина вона утримує, купляє йому одяг, в школу зібрала, син щодня в неї Тому вона не заперечує проти виплат на сина, але категорично заперечує платити кошти на утримання нової родини Позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 12.06.2007 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 15.09.2020 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2; при цьому Відповідач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.05.2008 р. Виконавчим комітетом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 05 (а.с. 7). Як зазначено Позивачем у позовній заяві та визнано Відповідачем у судовому засіданні, остання проживає з іншим чоловіком вже більше року (два роки), а так само Позивач, як було стверджено Відповідачем і підтверджено Позивачем у судовому засіданні, також має іншу сім`ю, проживає з іншою жінкою вже три роки. Відтак, між сторони проживають окремо та не мають шлюбних відносин, збереження їх сім`ї є неможливим. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). З огляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін, тривале непроживання їх спільно, фактичне створення кожним з них нової сім`ї, небажання примиритися та зберегти свою сім`ю, тому суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких сторони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Верховного Суду шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (постанова Верховного Суду від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18). Зважаючи на наведене, суд вбачає наявними підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу, залишивши Відповідачеві прізвище « [PERSON] » згідно з висловленою нею в судовому засіданні позицією. Стосовно вирішення позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін, суд виходить з такого. Як зазначалося вище і встановлено судом, сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). До позовної заяви додано копії довідок від 07.09.2020 р. № 466/02-15 та № 467/02-15 виконавчого комітету Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, згідно з якими Позивач зареєстрований у с. Логвин Володарського району Київської області за адресою: [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його (Позивача) повному утриманні (а.с. 12). Разом з тим, у судовому засіданні 21.01.2021 р. було встановлено зі слів Відповідача, підтверджених самим Позивачем, що в с. Логвин він не проживає, а проживає в смт Володарка разом з іншою жінкою та її двома дітьми вже протягом трьох років, а неповнолітній син сторін [PERSON] залишився проживати в с. Логвин з батьками Позивача. Відтак, зазначені Позивачем у позовній заяві відомості про те, що син проживає з ним (а.с. 3) спростовано в судовому засіданні. Так само Позивачем не було зазначено в позовній заяві про наявність нової родини вже протягом трьох років. Таким чином, позовна заява не містила викладу всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також містила окремі відомості, що не відповідали дійсності, хоча і були підтверджені згаданими довідками сільської ради, що спростовані в суді самим же Позивачем. Жодних клопотань про подання та/або витребування доказів, виклику свідків тощо сторонами, у тому числі Позивачем на підтвердження його вимог, зокрема факту того, що син, дійсно, знаходиться лише на його утриманні, та факту того що, дійсно, Відповідач ухиляється від його утримання, суду не подавалося. Відкриваючи провадження в цій справі, суд у згаданій вище ухвалі від 05.10.2020 р. роз`яснив, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя, четверта статті 12 ЦПК України). Учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, а також надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (пункти 4, 5 частини другої статті 43 ЦПК України). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першої-третьої статті 181 названого Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі пункту 4 частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд, окрім іншого, враховує обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на наведене та спростування в судовому засіданні обставин, викладених у позовній заяві, і доданих на їх підтвердження письмових доказів, беручи до уваги неподання Позивачем інших доказів, суд вважає, що ним не доведено належними і допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, відтак у цій частині в задоволенні слід відмовити. Отже, враховуючи усе викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, а саме: в частині розірвання шлюбу. На підставі імперативних приписів статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений ним судовий збір за подання позову в частині вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115, 180 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial