Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 28 травня 2013 року відповідач позичив кошти в сумі 248 922 гривень до 03.06.2013 року. Однак у визначений строк [PERSON] коштів не повернув, з огляду на що позивач просить його вимоги задовольнити, стягнути з відповідача суму позики, 3 відсотка річних в сумі 19 620 грн. 50 коп., інфляційні втрати в сумі 150 597 грн. 72 коп. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги викладені у позовній заяві підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Із письмової згоди позивача та його представника, суд ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 травня 2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 248 922 гривень строком до 03 червня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. ч.1 ст1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк виконання зобовязань [PERSON] перед [PERSON] сплинув 03 червня 2013 року, тому відповідно до ст.625 ЦК України на суму боргу підлягають нарахуванню три відсотки річних та інфляційні втрати. За період з 04 червня 2013 року по 18 січня 2016 року три відсотка річних становить 19 620 грн. 50 коп. = 248 922 грн. 3%/100%/959 днів прострочення. Інфляційне зростання суми боргу становить 150 597,72 грн. = 248 922 грн. х 99,9 х 99,3 х 100,0 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,1 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114,0 х 102,2 х 100,4 х 99,0 х 99,2 х 102,3 х 98,7 х 102,0 х 100,7 25 000 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконав зобовязання з повернення позики, тому з нього на користь [PERSON] слід стягнути позичені кошти в сумі 419 140 грн. 22 коп., в т.ч. 248 922 грн. боргу за договором позики, 19 620,50 грн. три відсотка річних, 150 597,72 грн. індекс інфляції. Судові витрати по справі становлять 4 191 грн. 40 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved