Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

В серпні 2017 р. позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача Київської міської ради, в якому просила встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Позивач також постійно проживала за вказаною адресою на момент смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, проте місце проживання Позивача було зареєстроване за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, згідно якого належну йому квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] заповів Позивачу.29 серпня 2016 року Позивач звернулась до Державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремської Ж. В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] За результатами розгляду зазначеної заяви нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 29 серпня 2016 року, оскільки Позивач протягом шести місяців з дня смерті свого батька не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У зв`язку з чим Позивач змушена звертатись до суду з даною позовною заявою про встановлення факту постійного проживання її разом з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини. Провадження у справі відкрито ухвалою від 10.08.2017 р. (суддя Трегубенко Л.О.). На підставі повторного автоматизованого розподілу від 23.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.12.2018 р. до участі в справі як третя особа на стороні відповідача залучений інший спадкоємець - [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали позов з підстав, зазначених в ньому, просили задовольнити та надали пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Проти постановлення заочного рішення не заперечували. Позивач додала, що вона вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з батьком на час його смерті, а інші спадкоємець - син померлого та її рідний брат [PERSON] не претендує на спадщину. Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, відзив (заперечення) не подавав, тому суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, в яких просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Суд, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . На випадок своєї смерті [PERSON] 14 лютого 2006 року склав заповіт на користь своєї доньки, [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нізовцевою С.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №538 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №3577590 від 14.02.2006 р. Як вбачається з копії спадкової справи, отриманої судом з Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, щодо майна померлого [PERSON] , позивач, будучи спадкоємцем за законом 1 черги, звернулась до державного нотаріуса 29.08.2016 р. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за заповітом. Спадкоємець за законом 1 черги - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальних органів не звертався. Листом від 29.08.2016 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із пропуском встановленого законом 6-місячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 22 вересня 1998 року, що підтверджується Довідкою №1362, виданою Дочірнім Підприємством «Софія», житлово-експлуатаційним відділом №611 Шевченківського району м. Києва від 2 жовтня 1998 року. В поданій до суду позовній заяві та під час судового засідання Позивач пояснила, що протягом багатьох років і до дня смерті спільно постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки останній був її батьком та особою похилого віку. Пояснила також, що проживаючи разом з батьком, Позивачем було укладено Публічний договір надання послуг кабельного телебачення і/або Інтернету та локальної мережі № 1803617 від 30 жовтня 2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Також вказує, що на адресу [ADDRESS] Позивач отримувала різного роду поштову кореспонденцію. Вказані обставини підтвердили суду і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами Позивача, проживають за адресою: [ADDRESS] відповідно більше 20 років. Свідки достеменно підтвердили, що Позивач дійсно постійно проживала зі своїм батьком [PERSON] до дня його смерті спільно, вони вели спільне господарство, а після смерті Позивач проживає за адресою квартири одна, вказали, що крім Позивача, з [PERSON] ніхто не проживав. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Третя особа у справі [PERSON] , який є братом Позивача та сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , в наданих суду письмових поясненнях підтвердив, що Позивач дійсно постійно проживала з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б могли претендувати на спадщину після смерті останнього, крім Позивача, немає. На спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] третя особа [PERSON] ніколи не претендував та претендувати не буде. Судом надано оцінку наявним в справі доказам та перевірено доводи позивача [PERSON] щодо прийняття спадщини після смерті батька. В розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] фактично проживала з батьком [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Інші відомості, які могли спростувати такі доводи позивача, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини позову, - судом не встановлено. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Позивачем [PERSON] заяву про відмову від прийняття в порядку ст. 1274 ЦК України подано не було. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , маючі намір прийняти спадщину, звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого батька [PERSON] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з пропущенням строку подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується листом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори №2513/02-14 від 29.08.2016 р. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації його застосування суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт, що [PERSON] постійно проживала разом із батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Факт має юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст.1216, 1217, 1233, 1268, 1278 ЦК України,

Outcome: approved