Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.12.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Хмельницької районної ради народних депутатів №111 від 17.05.1990, [PERSON] , як голові колгоспного двору належало домоволодіння за адресою [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано в Хмельницькому БТІ, що підтверджується записом в реєстрову книгу 1 під реєстровим номером 101 від 03.12.1990. [INFO] [PERSON] помер, а спадкоємцями його майнових прав стали позивачка, відповідачка та [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.10.2018 у справі № 686/19859/18 визначено, що частка [PERSON] , який помер [INFO] у майні колгоспного двору за адресою [ADDRESS] становить ј. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить частка у майні колгоспного двору, до складу якого належить домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Разом з тим у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивачці відмовлено, оскільки право власності на це майно зареєстровано, як за колгоспний двором, тобто на праві спільної сумісної власності, а частка спадкодавця не визначена, відсутність відомостей про частки у спільній сумісній власності перешкоджає позивачці оформити спадкові права. Заявою від 15.11.2021 [PERSON] збільшила позовні вимоги та просить визначити, що частки позивачки [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] , право власності на яке підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 03.12.1990, являються рівними та становлять по ј частки кожна, визнати право власності [PERSON] на ј домоволодіння [ADDRESS] , та право власності на ј домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, 1980 року побудови, надвірних [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із зустрічною позовною заявою про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на цю частку, в обґрунтування якої вказала, що як член колгоспного двору має право на частку у його майні, а тому просить визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] , право власності на яке підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок на житловий будинок від 03.12.1990 року становить 1/4 та визнати право власності [PERSON] на ј частку домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.11.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності прийнято для спільного розгляду та об`єднано із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності. Позивачка-відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, первісний позов підтримала в повному обсязі, вимоги зустрічного позову визнала. Відповідачка-позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, вимоги первісного позову визнала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги первісного та зустрічного позовів визнала та просила задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.12.1990 року, видано на підставі рішення виконкому Хмельницької районної ради народних депутатів №111 від 17.05.1990, [PERSON] , як голові колгоспного двору належало домоволодіння за адресою [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано в Хмельницькому БТІ, що підтверджується записом в реєстрову книгу 1 під реєстровим номером 101 від 03.12.1990. З огляду на обставини справи, до даних правовідносин слід застосувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) у редакції на час видачі свідоцтва про право особистої власності. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК УРСР. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Згідно з книгою по господарського обліку за 1986-1990 р.р. Черепівківської сільської ради Хмельницького району за особовим рахунком № [NUMBER] , суспільна група господарства колгоспна, обліковується домогосподарство по [ADDRESS] , до складу якого входять [PERSON] 1907 р.н., [PERSON] 1945 р.н., [PERSON] 1949 р.н., [PERSON] 1970 р.н., [PERSON] 1972 р.н. Згідно з книгою по господарського обліку станом на 01.01.1991 Черепівківської сільської ради Хмельницького району за особовим рахунком № [NUMBER] , суспільна група господарства колгоспна, обліковується домогосподарство по [ADDRESS] , до складу якого входять [PERSON] 1945 р.н., [PERSON] 1949 р.н., [PERSON] 1970 р.н., [PERSON] 1972 р.н. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.10.2018 у справі № 686/19859/18 визначено, що частка [PERSON] , який помер [INFO] у майні колгоспного двору за адресою [ADDRESS] становить ј. Оскільки [PERSON] 1949 р.н., [PERSON] 1970 р.н., [PERSON] 1972 р.н. станом на 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні колгоспного двору за адресою [ADDRESS] та виходячи з рівності часток членів колгоспного двору, то відповідно частка кожної у майні вказаного колгоспного двору становить ј. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і, відповідно, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи зазначені положення закону за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності ј частку домоволодіння [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить частка у майні колгоспного двору, до складу якого належить домоволодіння за адресою [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] від 13.03.2021 та [PERSON] від 13.05.2021 приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамакою О.В. заведено спадкову справу № 18-2021 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамака О.В. повідомила [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на це майно зареєстровано, як за колгоспний двором, тобто на праві спільної сумісної власності, а частка спадкодавця не визначена. У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню та за [PERSON] слід визнати право власності на ј частку домоволодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: partial