Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Відповідач-1), Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (Відповідач-2) про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Відповідачів моральну шкоду в розмірі 28 675,00 грн. з кожного. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком в собі керуючого філією «Московське відділення Промінвестбанку в м. Києві» [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит від 26.06.2007р. № 03-1/110-213-03/07, відповідно до умов якого Відповідач-1 надає Позивачу кредит у сумі 175 000,00 доларів США під 13,6% річних, строком до 25 червня 2017 року на будівництво житлового будинку. Водночас, на виконання умов Кредитного договору між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Іпотечний договір від 27.06.2007р. на житловий будинок Позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач виконував взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором належним чином. Відповідно до умов Кредитного договору погашав взятий кредит, проценти за користування кредитом та комісію банку. Вищезазначені платежі Позивач сплачував в касу Філії «Московське відділення Промінвестбанку в м. Києві», де було укладено Договір, видано з каси кредит готівкою та у якому були відкрито вищезазначені рахунки для його погашення. Філія «Московське відділення Промінвестбанку в м. Києві» знаходилась за адресою: 03040, м. Київ, пр-т. 40-річчя Жовтня (нова назва - проспект Голосіївський), 92/1. Для Позивача таке місцезнаходження каси для погашення кредиту було дуже вигідним, оскільки знаходилось в 10 хвилинах їзди від його місця проживання. Зазвичай Позивач погашав кредит у останні числа місяця, оскільки сума платежу була значною, в середньому 3000 доларів США на місяць. В лютому 2011 року, коли Позивач черговий раз поїхав до Філії «Московське відділення Промінвестбанку в м. Києві» і з'ясувалось, що Філія «Московське відділення Промінвестбанку в м. Києві». більше не знаходиться по вказаній адресі. В цей час Позивач розгубився, він не очікував таких обставин, він розхвилювався, що не зможе вчасно погасити платежі по кредиту і до нього буде застосовано санкції з боку Банку, в нього підвищився тиск, він відчув млявість у м'язах. Опираючись на стіну він дійшовши до свого автомобіля, сів у нього і зателефонував своїй дочці і сказав, що йому погано, він не може керувати автомобілем і просив забрати його і відвести додому. Коли дочка привезла Позивача додому, мати Позивача відкрила двері і побачила свого сина ледь притомного, вона розхвилювалась і допомогла Позивачу пройти до ліжка. Після прийому заспокійливого Позивачу стало легше фізично, але він продовжував морально страждати розуміючи, що не може вчасно погасити кредит. Оскільки в Договорі відсутні номери телефону для зв'язку з Банком, Позивач змушений був звернутися до головного офісу Відповідача 1 за адресою зазначеною у Кредитному договорі: 01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12, але виявилось, що до приміщення Банку потрапити він не може, оскільки вхід дозволений тільки для співробітників Банку. Охорона Банку повідомила, що центр обслуговування клієнтів знаходиться за адресою м. Київ, вул. Чорновола 8 А , де Позивачу пояснили, що Філію «Московське відділення Промінвестбанку в м. Києві» закрили. На питання, де погашати а кредит і на які рахунки, співробітник Відповідача 1 відповіла, що зараз ви можете сплачувати за кредит у касі банку (вул. Чорновола 8 А) на рахунки які працівник банку надала на маленькому папірці. Позивач укладаючи Договір не міг уявити, що відділення Банку в якому він брав і погашав кредит можуть закрити. Погашати кредит у відділені в іншому районі міста для Позивача стало незручно, оскільки зазначене відділення знаходиться за 13.5 кілометрів від місця проживання Позивача. До того ж їхати громадським транспортом зі значною сумою грошей (в середньому 3000 доларів США) дуже ризиковано, тому Позивач користувався власним автомобілем. Кожна така поїздка спричиняла Позивачу нервове хвилювання, оскільки на шляху від дому Позивача до центру міста були дорожні затори, тому на дорогу припадало близько 200 хвилин, тобто у 5 разів більше ніж раніше, припаркувати автомобіль біля відділення було дуже складно, оскільки місця для стоянки були завжди зайняті, а ще й додаткові витрати пального. Всі ці обставини в сукупності призводили до погіршення настрою, головного болю, життєвого рівню і втомлюваності Позивача. У лютому 2012 року відділення за адресою вул. Чорновола 8 А в якому обслуговувався Позивач без попередження теж відмовилося приймати платіж і запропонувало здійснювати платежі Позивача на іншому відділенні ( Печерському). Ще декілька разів Позивач звертався до Відповідача-1 з проханням надати правдиву інформацію про заборгованість по кредиту, підписати з Позивачем додатковий договір до Кредитного договору в якому зазначити рахунки, на які необхідно погашати заборгованість по кредиту, але Банк ніяким чином не реагував на такі прохання Позивача. Коли Позивач намагався сплатити черговий платіж, йому відмовили в прийманні грошей і повідомили, що більше не обслуговують цей Кредитний договір і більше нічим допомогти не можуть. Така новина дуже здивувала Позивача, оскільки жодних додаткових договорів про заміну сторони у Кредитному договорі між Позивачем та Відповідачем-1 не укладалось, також Позивач не отримував жодних повідомлень про таку заміну всупереч п. 5.3.3.3. Договору, відповідно до якого Банк зобов'язаний повідомити Позичальника про особу нового кредитора протягом п'яти днів з моменту укладання договору з цього приводу. Таким чином з вини Відповідача-1, Позивач став заручником ситуації при якій він не може виконати зобов'язання з незалежних від нього причин. Цей факт дуже обурив Позивача. У березні 2013 року до Позивача зателефонували, особа, що представилась співробітником Відповідача-2 повідомила, що між ним та Відповідачем-2 укладено Кредитний Договір на суму 175 000 доларів США і що заборгованість складає близько 17 000 доларів США, і якщо Позивач її не погасить то Відповідачем-2 буде звернено стягнення на його заставне майно. Позивач від таких новин дуже розхвилювався, в нього підвищився тиск і він відчув недомагання. Відвідавши центральний офіс Відповідача-2, Позивач подав заяву з проханням надати йому копій усіх документів, що підтверджують перехід права вимоги від Відповідача-1 до Відповідача-2. Також працівник Відповідача-2 надав Позивачу номери рахунків на які необхідно погасити заборгованість, аби запобігти вилученню заставного майна. Оскільки заставним майном Позивача є будинок в якому він проживає з дружиною, він дуже злякався і пережив сильне душевне хвилювання, що їх викинуть на вулицю, а будинок заберуть. Позивач у. березні 2013 року отримав поштовим відправленням від Відповідача-2 і Попередження про вилучення заставного майна, вих. №000036 від 19.03.2013 року в якому зазначалось, що між ним та Відповідачем 2 укладено Кредитний договір на суму 175 000 доларів США, кредит прострочено на 181 день, сума прострочення складає 17 820 доларів США і Відповідач-2 прийняв рішення ініціювати процес примусового вилучення заставного майна. Позивач розхвилювався і відчув сильне душевне хвилювання. Згодом Позивач отримав від Відповідача-2 лист, в якому останній повідомляє, що для підготовки відповіді необхідно час і просить зачекати. Після чого Позивачу було направлено копію, Кредитного договору між Позивачем та Відповідачем 1-з додатками та Додаткові договори до нього, але документів, що підтверджують перехід права вимоги від Відповідача-1 до Відповідача-2 за кредитним договором надано не було. У серпні 2013 року, мати Позивача (мати Позивача надала йому нерухомість для забезпечення іпотеки) поцікавилась, чи зараховуються платежі по кредиту. Позивач показав їй документи по кредиту, в тому числі платіжки, які підтверджували платежі і Кредитний договір, який був підписаний з Відповідачем-1. Мати Позивача звернула його увагу на те, що до Договору не внесені зміни про рахунки на які погашається кредит та на інші проблемні питання, пов'язані з передачею кредиту іншій юридичній особі і сказала, що в такому випадку Банк може застосувати до Позивача санкції. Позивач ще раз передивився усі документи і дійсно, зміни щодо номерів рахунків до Договору та інше не були внесені. Позивач розхвилювався, в нього підвищився тиск, він переживав сильне душевне хвилювання і довго не міг заснути в ту ніч. Для того щоб прояснити ситуацію і розібратися наступного дня Позивач поїхав до центру обслуговування клієнтів центрального офісу Банку Відповідача-1 і замовив довідку про стан заборгованості за кредитом, йому повідомили, що довідка буде виготовлена протягом дня і завтра її можна отримати на руки. Наступного дня Позивач знову поїхав у Банк за довідкою. Забравши довідку Позивач поспішив додому, оскільки він з дружиною мав їхати в гості до дочки, де збиралась родина Позивача на родинну вечерю. Заїхавши додому і забравши дружину Позивач їхав в гості до дочки. Дорогою дружина запитала Позивача чи забрав він довідку з Банку? Позивач підтвердив, що забрав довідку і сказав, що остання лежить задньому сидінні автомобіля. Дружина Позивача взяла довідку з банку аби її подивитись. У довідці було зазначено, що за Кредитним договором, станом на 16.07.2012 року заборгованість за кредитом наданим Позивачу складає: по тілу кредиту 937 764, 49 доларів США, прострочена заборгованість по тілу 15 826,14 доларів США. Дружина побачивши такі суми почала сварити Позивача, що він без її відома взяв кредит ; не на 175 000 доларів США, а майже на мільйон, дружина Позивача почала кричати на Позивача з вимогою пояснити куди він витратив всі ці гроші. Позивач не розуміючи, що сталося здійснив аварійну зупинку свого автомобіля на узбіччі дороги. Позивач взяв довідку з Банку і зомлів побачивши суми, які в ній були зазначені. Позивачу стало зле, він відчув сильне запаморочення. Дружина Позивача продовжувала його сварити не реагуючи на його прохання заспокоїтись. Позивач не міг зрозуміти звідки взялись такі суми. Позивач пережив значні душевні хвилювання, дружина відмовилась з ним спілкуватись доки він не спростує інформацію зазначену у довідці Банку. Відносини Позивача з дружиною в цей вечір були зіпсованими, що викликало у Позивача душевне хвилювання та неспокій. Позивач з дружиною приїхали в гості до дочки у поганому настрої. Дочка поцікавилась, що трапилось? Розповівши історію з Банком, дочка почала заспокоювати Позивача, запевняти, що ця інформація є неправдивою, але вечір було зіпсовано. Зле стало і матері, яка була присутня при розмові. 03 листопада, 2013 року. Позивач отримав поштовим відправленням вимогу про досудове врегулювання спору від Відповідача-2, в якій було зазначено, що між Відповідачем-1 і Відповідачем-2 укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 17 грудня 2012 року, за яким ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК» відступило право вимоги за Кредитним договором на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК», а також повідомлено Позивача, що всі платежі за Кредитним договором він має здійснювати на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК», а також те, що у Позивача заборгованість по кредиту сягнула 48 321 доларів США за прострочення на 61 день. До вимоги Відповідачем-2 не додано доказів, які б підтверджували перехід права вимоги від Відповідача-1 до Відповідача-2, що протирічить вимогам ст. 517 ЦК України. До того ж у вимозі зазначалось, що Відповідач-2 вимагає від позичальника достроково повернути кредит у строк до 30 (тридцяти) днів з дати отримання цієї вимоги. В результаті чого у Позивача підвищився тиск, йому стало зле, Позивач вимушений був прийняти заспокійливе. В Позивача порушився сон і він переживав сильне душевне страждання. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 13,6% річних. Згідно п. 3.4. Договору у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 20,4% річних. Виходячи з того, що протягом тривалого часу з незалежних від Позивача причин він не міг погашати заборгованість Відповідачами було протиправно застосовано підвищену процентну ставку за користування кредитом, чим завдано збитків Позивачу за його розрахунками близько 3 400 доларів США, що за курсом НБУ на дату написання цієї позовної заяви складає 27 166 гривень 00 копійок. Точну суму неправомірно нарахованих до сплати грошових коштів Позивач власними силами не може в зв'язку з тим, що Відповідачі не надають розрахунків платежів на вимогу Позивача. Завдану Відповідачами шкоду Позивач оцінює в 28 675,00 грн., яку повинен компенсувати кожен з Відповідачів. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надало заперечення проти позову (а.с.33-36), в яких зазначило, що згідно п.п.5.3.3. Кредитного договору № 03-1/110-213-03/07, укладеного 26.06.2007р. між Банком та позивачем, передбачено, що ПАТ «Промінвестбанк» має право відступити право вимоги за цим Договором з наступним повідомленням Позичальника протягом п'яти днів з моменту укладення договору з цього приводу про особу нового кредитора. 17.12.2012р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно умов якого всі вимоги, як кредитора до [PERSON] перейшли до Відповідача-2, про що Позивач був повідомлений шляхом направлення йому відповідного повідомлення щодо відступлення. Слід звернути увагу, що п.п6.1. Договору про відступлення прав вимоги Сторони між собою домовились здійснити розсилку повідомлень кожному Позичальнику про відступлення прав вимоги спільними зусиллями, а саме Новий кредитор (Відповідач-2) здійснює підготовку повідомлень для Позичальника та передає їх для належного оформлення Первісному кредитору (Відповідач-1), який забезпечує належне оформлення кожного повідомлення для Позичальників, шляхом його підписання уповноваженою на це особою та проставлення відбитка печатки. Заповнення адреси позичальників та подальше поштове відправлення здійснює третя особа, з якою Новий кредитор укладає договір на надання відповідних послуг, таким чином ПАТ «Промінвестбанк» не робив ніяких поштових відправлень, оскільки це право було надано новому кредитору - ПАТ «Альфа-Банк», таким чином, жодних порушень чи протиправних дій зі сторони відповідача-1 вчинено не було. Окрім того, Позивач в своїй позовній заяві не навів жодних обставин, які свідчили б про спричинення фізичного болю, страждань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, душевних стражданнях, які [PERSON] зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо себе або членів своєї сім'ї, близьких родичів, душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його майна, приниженням честі та гідності або ділової репутації. Зазначив, що Позивач не обґрунтував негативні явища, які на його думку, завдані йому внаслідок незаконних дій чи бездіяльності Банку, та в чому полягає протиправна поведінка відповідачів і причинно-наслідковий зв'язок між діями Відповідача-1, Відповідача-2. В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Відповідача-1 - Савицький О.С. проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання свого представника не направив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представників Позивача та ПАТ «Промінвестбанк», розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, в особі керуючого філією «Московське відділення Промінвест банку в м. Київ» [PERSON], та Позивачем було укладено Договір про іпотечний кредит № 03-1/110-213-03/07 (а.с.7-10), за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 175 000,00 доларів СГА зі сплатою процентної ставки в розмірі 13,6% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 25 червня 2017 року. Разом з тим, 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги (а.с.37-47), за умовами якого Первісний кредитор передає (відступає), а Новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього Первісному кредитору грошову винагороду (Ціну продажу) на умовах, визначених договором. Відповідно до п.6.1. Договору про відступлення прав вимоги, враховуючи вимоги чинного законодавства щодо повідомлення Первісним кредитором Позичальників про здійснення відступлення Прав вимоги на користь іншої особи та необхідність Новому кредитору повідомити Позичальників про виконання Грошових вимог шляхом перерахування коштів на нові банківські реквізити, сторони домовились здійснити розсилку повідомлень кожному позичальнику про відступлення прав Вимоги та повідомлення про нові банківські реквізити спільними зусиллями, задля чого Новий кредитор здійснює підготовку (заповнення, друк) повідомлень для Позичальника та передає їх для належного оформлення Первісному Кредитору, який повинен протягом 3 банківських днів забезпечити належне оформлення кожного повідомлення для Позичальника, шляхом його підписання вповноваженою на це особою та проставити відбиток печатки. Заповнення адреси Позичальників та подальше відправлення здійснює третя особа, з якою Новий кредитор укладає договір на надання відповідних послуг. Окрім цього, п.п.7.1., 7.3. Договору про відступлення прав вимоги визначено, що після відступлення прав вимоги Первісний кредитор втрачає права на будь-які платежі Позичальників за Кредитними договорами та Договорами Забезпечення. Первісний кредитор зобов'язаний приймати та перераховувати будь-які та всі платежі за Кредитними Договорами, отримані ним від Позичальників протягом 180 календарних днів після Дати Передання Прав вимоги Новому кредитору в порядку, встановленому п.7.2. цього Договору. В разі звернення Позичальників до Первісного кредитора з приводу виконання зобов'язань за Кредитними Договорами після Дати Передання Прав вимоги, Первісний кредитор усно повідомляє їх про необхідність виконання зобов'язань на користь Нового кредитора. Таким чином, оскільки умовами Договору про іпотечний кредит № 03-1/110-213-03/07 від 26.06.2007р. передбачено щомісячне погашення кредиту та нарахованих відсотків з боку Позивача, останній при сплаті чергового платежу за кредитом був повідомлений про заміну Кредитора у зобов'язанні, що ним не заперечувалось. 11 березня 2013 року Позивач звернувся до ПАТ «Альфа-банк» із зверненням, в якому просив надати йому документи по заставі, а також кредитний договір та графік погашення в зв'язку з тим, що його не було повідомлено про передачу кредиту в Альфа-Банк з Промінвестбанку (а.с.12). У відповідь на вказане письмове звернення Позивача, ПАТ «Альфа-Банк» листом від 09.04.2013р. № 28234-23-б/б надіслало Позивачу копію Кредитного договору № 03-1/110-213-03/07, графіку платежів, договори про внесення змін №№ 03-1/6, 03-1/18, 03-1/1/37, 03-1/08 до Кредитного договору, та повідомлено позивача, що документи щодо застави ПАТ «Альфа-Банк» може надати тільки Іпотекодавцеві (а.с.14). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Таким чином, відповідно до положень ст. 517 ЦК України Позивач отримав докази переходу прав Кредитора за Договором про іпотечний кредит № 03-1/110-213-03/07 від 26.06.2007р. до ПАТ «Альфа-Банк» разом з листом від 09.04.2013р. № 28234-23-б/б, оскільки цим листом Позивачу були надані копії документів, які первісний кредитор - ПАТ «Промінвестбанк» повинен був передати ПАТ «Альфа-Банк», а тому починаючи з вказаної дати Позивач повинен був виконувати свої зобов'язання за Договором кредиту щодо сплати відповідних платежів новому кредитору за договором - ПАТ «Альфа-Банк». Проте, в серпні 2013 року Позивач звернувся до Відповідача-1 з заявою про надання довідки про стан заборгованості за кредитом, на підставі чого йому була надана Довідка ПАТ «Промінвестбанк» від 09.08.2013р. № 24-9-1/2107, в якій було зазначено, що станом на 16.07.2012р. заборгованість за кредитом, наданим Позивачу згідно Кредитного договору № 03-1/110-213-03/07 від 26.06.2007р. в ПАТ «Промінвестбанк» складає: по тілу кредиту 935 764,49 дол., прострочена заборгованість по тілу 15 826,14 дол. (а.с.17). В судовому засіданні представник Відповідача-1 пояснив, що скоріш за все у вказаній Довідці було зроблено опечатку і до того ж в ній не вказано, що заборгованість обліковується саме у доларах США. Позивач вказав, що у. березні 2013 року він отримав поштовим відправленням від Відповідача-2 і Попередження про вилучення заставного майна, вих. №000036 від 19.03.2013 року (а.с.13) в якому зазначалось, що Відповідач-2 прийняв рішення ініціювати процес примусового вилучення заставного майна, в результаті чого Позивач розхвилювався і відчув сильне душевне хвилювання. Окрім того, 03 листопада, 2013 року Позивач отримав поштовим відправленням вимогу про досудове врегулювання спору від Відповідача-2 (а.с.16) з вимогою до позичальника достроково повернути кредит у строк до 30 (тридцяти) днів з дати отримання зазначеної вимоги, в результаті чого у Позивача підвищився тиск, йому стало зле, Позивач вимушений був прийняти заспокійливе, в Позивача порушився сон і він переживав сильне душевне страждання. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підтвердження своїх душевних хвилювань та моральних страждань від протиправних дій Відповідачів, позивач надав консультативні заключення від 13.03.2013р. та від 09.08.2013р. (а.с.73-74), в яких зазначено, що останній має гіпертонічну хворобу ІІ ст., 3 ст., кризовий перебіг, ризик 4 (дуже високий). ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, коронаросклероз. СН -ІІА ст. Гіперхолестеринемія, дисліпідемія. Астено-невротичний синдром, вторинна вертеброгенна радикулопатія з цефалічним та торакалгічним синдромами, порушення толерантності до глюкози. Разом з тим, суд критично оцінює вказані докази як підтвердження душевних страждань внаслідок неправомірних дій Відповідачів, оскільки дані консультативні заключення не містять причин та часу виникнення виявлених хвороб. Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо заподіяння відповідачами позивачу моральної шкоди, протиправності дій відповідача-1 та відповідача-2, та наявності причинного зв'язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправними діяннями відповідачів, а також щодо вини останніх в її заподіянні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах. При цьому, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, та

Outcome: dismissed