Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 30 липня 1996 року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташовано по вул. Молдавська, № 04 (раніше вул. Гагаріна, № 132) в с. Бояни Новоселицького району. Спадщину після її смерті він прийняв своєчасно як спадкоємець за законом. В даному домоволодінні станом на 1990-1991 роки також були зареєстровані син спадкодавці від першого шлюбу [PERSON] та його батько [PERSON], однак останні не набули частки в колгоспному дворі у звязку із нетривалим перебуванням у даному домоволодінні. Крім цього, спадщину після смерті [PERSON] також прийняв він як спадкоємець за законом 1 черги. Однак, оскільки спадкодавець [PERSON] не отримала при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, він не може оформити на себе право власності на спадщину. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. В березні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що станом на 1990-1991 роки домоволодіння по вул. Молдавська, № 04 (раніше вул. Гагаріна, № 132) в с. Бояни Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали він, його матір [PERSON] та чоловік матері [PERSON], у звязку із чим кожен мав рівні частки по 1/3 частині двору. Оскільки, на даний час право на його частку в майні колишнього колгоспного двору оспорюється позивачем [PERSON], просив визнати право власності на дану часту як набуту за народженням в даному колгоспному дворі. Ухвалою суду від 06 березня 2017 року дані позови були обєднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Позов [PERSON] не визнав. Відповідач [PERSON] первісний позов визнав частково в частині визнання за позивачем [PERSON] права власності на 2/3 частки домоволодіння в порядку спадкування після смерті його батьків. Свій позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району позов [PERSON] визнав частково на 2/3 частки домоволодіння, а позов [PERSON] визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягів погосподарських книг та довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 2880 від 14 листопада 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Молдавська, № 04 (раніше вул. Гагаріна, № 132) в с. Бояни Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали [PERSON] (дошлюбне Рабуляк) В.Т., [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1920 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. Посилання позивача [PERSON] на те, що вказане домоволодіння належало тільки його матері [PERSON], оскільки [PERSON] та [PERSON] не набули частки в колгоспному дворі у звязку із нетривалим перебуванням у даному домоволодінні, є безпідставним виходячи з наступного. Згідно\~ст. 120 ЦК УРСР\~колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 123 цього Кодексу\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За таких обставин\~\~застосування судами норм статей\~120,\~123\~\~ЦК УРСР\~без з'ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної\~\~групи господарств - колгоспний двір, є помилковим. Оглянутими судом погосподарськими книгами [PERSON] сільської ради встановлено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав в вказаному домоволодінні, так як 12 січня 1985 року уклав шлюб з [PERSON] (дошлюбне Рабуляк) В.Т., що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу № 00009864318 від 16 грудня 2011 року. [PERSON] народився та проживав в даному домоволодінні, так як його матірю була [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] працювали в агрофірмі «Родина», в тому числі станом на 1990-1991 роки, а тому дане домоволодіння правильно було віднесено сільською радою до суспільної\~\~групи господарств - колгоспний двір, що відповідає положенням п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26. Свою працею та коштами [PERSON] та [PERSON] приймали участь у веденні спільного господарства колгоспного двору, а тому твердження [PERSON] про те, що вони не набули право в майні даного колгоспного двору є помилковим та не підтверджується жодним з доказів, наданих суду стороною позивача. [PERSON] вибув з даного домоволодіння після набрання чинності Закону України «Про власність», а саме в 1993 році, [PERSON] вибув в 1994 році. За вказаних обставин, [PERSON] та [PERSON] нарівні із [PERSON] також мали право на майно зазначеного колгоспного двору, у звязку із чим, кожному з них належало по 1/3 частці вказаного домоволодіння. Після смерті 30 липня 1996 року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємство по закону має місце, коли воно не змінено заповітом. Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв тільки її син [PERSON], який постійно проживав з нею на час смерті, вступ у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 4362 від 16 грудня 2011 року. 24 лютого 2000 року помер [PERSON], після смерті якого також відкрилася спадщина на 1/3 частку даного домоволодіння. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняв його син [PERSON], який вступ у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 1501 від 17 березня 2011 року, яка наявна у матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON]. Однак, у звязку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючого документу на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті своїх батьків, інших спадкоємців які прийняли спадщину не має, то право власності на 2/3 частки домоволодіння слід визнати за ним в порядку спадкування. Вирішуючи позов [PERSON] суд виходить з того, що відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на те, що право власності [PERSON] на частку в майні колишнього колгоспного двору, яке збереглося по теперішній час, оспорюється [PERSON], то суд вважає обґрунтованим звернення [PERSON] до суду за захистом своїх невизнаних та порушених прав у обраний ними спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Приймаючи до уваги, що [PERSON] набув право власності у вказаному домоволодінні як колишній член колгоспного двору, то право власності на 1/3 частку домоволодіння слід визнати за ним. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст.16, 319, 328, 392 ЦК України, суд

Outcome: partial