Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області в травні 2019 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.10.2005 року серії ЯА № 508563 [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка, розташована у [ADDRESS] , площею 0,0410 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0024. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємцем був її син та чоловік позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , та який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав за життя. Спадщину після [PERSON] у визначений законом строк позивач прийняла, шляхом подання відповідної заяви до Першої Вінницької державної нотаріальної контори. Як спадкоємець 1 черги позивач у встановлений законом строк звернулася до Державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки по [ADDRESS] . Проте, 14.09.2018 року [PERSON] отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності і розмір часток не визначений. \~ \~ \~ \~ За таких обставин, позивач вимушена звернутися до суду із позовною заявою про визначення розміру часток [PERSON] та померлої [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0410 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0024 з одночасним припиненням права спільної сумісної власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] , представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечили проти задоволення позову. Інші відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.01.2007 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 68. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.1970 року, [PERSON] народився [INFO] рокую В графі «мати» зазначено [PERSON] , в графі «батько» - прочерк. Однак, як вбачається із запису акта про шлюб № 5, 15.07.1953 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] [PERSON] померла, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.11.2007 року. Після її смерті спадкоємцем був її син та чоловік позивача - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав за життя. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.03.2010 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 367/08 до майна померлої [INFO] [PERSON] та матеріали спадкової справи № 748/2010 до майна померлого [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 748/2010 вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: його дружина [PERSON] , [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) та [PERSON] (дочка). Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. Судом не встановлено наявність спадкоємців після смерті [PERSON] , які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Судом встановлено, що померлим [PERSON] заповіт не було складено. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 29.10.2010 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом набули права власності будинок [ADDRESS] (по ј частці), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Болотновою М.М. Зазначений вище будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0410 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0024, за адресою [ADDRESS] , яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 508563 від 04.10.2005 року, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Дана земельна ділянка також є спадковим майном, однак постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Скутельник І.А. від 23.07.2012 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку ділянці площею 0,0410 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0024, за адресою [ADDRESS] , оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку не визначена частка померлої [PERSON] на цю ділянку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що згоди щодо поділу спірного нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, між співвласниками досягнуто не було. Доказів про те, що між співвласниками була домовленість про визначення розмірів часток квартири, матеріали справи не містять. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Отже, враховуючи вищевикладене, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0410 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0024, за адресою [ADDRESS] . Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, а визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved