Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-23 00:00:00

Директор Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради Паталах Ф.В. звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] знаходиться на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з 22.10.2020 року. Госпіталізований повторно. З 18.07.2019 року по 14.08.2019 рік вперше знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з діагнозом: «Хронічний маячний розлад». Зі слів матері та дружини відомо, що ознаки психічного розладу з`явились у 2017 році, коли [PERSON] став вважати, що за ним слідкують, дивляться, шепочуться, насміхаються невідомі. Тоді в приватному порядку [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром, деякий час приймав психотропні засоби, але згодом його психічний стан суттєво погіршився. Напередодні минулої госпіталізації [PERSON] повідомив дружині, що в їх родині все жахливо, що його переслідують «страшні люди», вимагають велику суму грошей, мають намір їх вбити. Стверджував, що дружину та його матір хтось ґвалтує, що їх потрібно рятувати. За хворобливими мотивами звільнився з роботи. В той же час [PERSON] стверджував, що у дружини купа коханців, а він сам нікому не потрібен, його ніхто не любить, над ним всі насміхаються, у нього якісь картинки в голові, «голоси». Вважав, що його самого ґвалтував якийсь чоловік. Скаржився на страх. Казав, що краще померти. Вважав, що за переслідуванням стоять «олігархи», і що його родина для них «піддослідні кролики». Перебуваючи у стаціонарі [PERSON] закрився, хворобливі переживання не розкривав, намагався їх раціоналізувати, але повідомив, що в січні 2017 році хотів вдарити себе ножем в груди, не знав, що з ним коїться. Вважав, що дружина зраджує йому з усіма знайомими, мешканцями села та іншими. Після закінчення стаціонарного лікування нетривалий час приймав психотропні засоби, згодом припинив їх вживання. Зі слів матері та дружини, психічний стан хворого суттєво погіршився протягом останнього місяця, [PERSON] став тривожним, роздратованим, конфліктним, висловлював ідеї переслідування, писав якісь листи до Інтерполу. З кінця серпня [PERSON] став стверджувати, що дружина зраджує йому з коханцями, нібито чув у слухавці відповідні звуки. Казав, що бандити за ним спостерігають, він нічого не може зрозуміти, йому ніхто нічого не пояснює. За вікном хтось стоїть, якісь автівки, чув голоси, які дають йому підказки, кажуть, що робити. Дружина своїми любовними зв`язками, нібито карає його або рятує, це якась таємнича інформація. З вересня 2020 року [PERSON] слідкує за дружиною, ходить за нею по п`ятах, заборонив дитині відвідувати шкільні гуртки, бо вважає, що дружина розраховується за це «натурою». Казав, що його життя не має сенсу, не життя, а кара, що йому краще покінчити з собою, але спочатку вбити родину, а потім себе. [PERSON] став ходити з ножем, казав, що перестріляв би «бандитів» та «коханців» дружини. Напередодні госпіталізації хватався за ніж, направляв його на себе, погрожував когось зарізати. Стверджував, що дитина не його, щоб вона не називала його батьком. Бив кулаками в стіну, зламав ручку в дверях. Вдарив та штовхнув матір, погрожував розправою матері та дружині, погрожував зарізати когось із уявних переслідувачів. За викликом матері, [PERSON] був затриманий нарядом поліції та переданий спеціалізованій психіатричній бригаді ШМД. [PERSON] будучи доставлений до приймального відділення установи у стані психомоторного збудження, накинувся на медичного працівника психіатричної бригади, бився, кричав, повідомив, що його переслідують «люди с ферросплавного завода, террористи и полиция». Що це пов`язано з його дружиною, він вже звертався до поліції та Інтерполу. Згоду на госпіталізацію не надав. У зв`язку з чим [PERSON] був госпіталізований у примусовому порядку, як такий, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечний для себе та оточуючих. 23.10.2020 року був оглянутий комісією лікарів - психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі хронічного маячного розладу. За психічним станом є небезпечним для себе та оточуючих. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні свою позицію щодо клопотання про примусову госпіталізацію однозначно не висловив. Законний представник у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] . Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, його законного представника, думкупрокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 23.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі хронічного маячного розладу. За психічним станом є небезпечним для себе та оточуючих. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару(а.с.4-5). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже неодноразово проходив курс лікування у психіатричній лікарні, являє небезпеку для себе та оточуючих, пояснення законного представника [PERSON] щодо небезпечності останнього, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved