Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Зазначила, що 26.07.2008 р. між сторонами був укладений шлюб, від даного шлюбу мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Також, зазначила, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з чим, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача та її неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 08.03.2011 р. та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд позовні вимоги задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн., крім того, зазначила, що позивач згоден на розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 25 % із всіх видів заробітку щомісячно. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 26.07.2008 р. між сторонами було укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 26.07.2008 р., актовий запис № 1487, видане Центральним відділом реєстрації шлюбів з державним Центром розвитку сім`ї (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO], дитина проживає разом з позивачем, що не заперечувалось сторонами. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, примирення сторін є неможливим. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідач по справі з 01.03.2015 р. працює в в ТОВ «Аргумент Анлімітед» на посаді начальника виробництва, що підтверджується довідкою від 26.03.2015 р. за № 2603/8, з окладом 1 400 грн. згідно штатного розпису (а.с. 71). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні положення містяться і в ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Таким чином, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом не було встановлено інших обставин, що мають істотне значення при розгляді даної справи, які б впливали на визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу батька, як це передбачено положеннями ст. 181 СК України. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей та матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність на момент розгляду справи у суді обставин, які свідчать про те, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини (аліменти) [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.01.2015 р. і до досягнення [PERSON] повноліття - 18 років. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не доведено, що останньою вживались заходи для отримання аліментів з відповідача. До суду, належних та допустимих доказів, що свідчать про звернення позивача з 08.03.2011 р. з письмовими вимогами до відповідача про сплату аліментів, не надано. Надані до суду копії ухвал про повернення позову, з огляду на положення ст. ст. 115, 119, 121 ЦПК України, про належне вжиття позивачем заходів для отримання аліментів з відповідача, не свідчать. Позивачем також не надано належних та допустимих доказів щодо вжиття нею заходів щодо одержання аліментів, а також ухилення відповідачем, яке виражалося б в його умисних діях чи бездіяльності, від сплати аліментів, у зв'язку з чим, суд не вбачає достатніх правових підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час. У відповідності до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи, що судом було відмовлено у стягненні з відповідача аліментів за минулий час, станом на час розгляду справи у суді спільній дитині сторін виповнилось 5 років, а відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її у тримання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial