Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною заявою, посилаючись на те, що з 21 грудня 2007 року по 16 березня 2015 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, від спільного життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає у місті Словянськ з батьками відповідачки. На даний час відповідачка проживає у м.Київ, своїми діями робить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає можливості дочці спілкуватися з батьком, приймати участь в її вихованні. Просив суд визначити такий спосіб участі у вихованні неповнолітньої дочки [PERSON], надававши йому можливість забирати дочку для відпочинку в строк до 21 дня в літній період з можливістю виїзду за межи України, різдвяні та травневі свята, один раз на два роки, щомісячно на час перебування позивача у Краматорську та Словянську на два дні забирати дитину для спілкування, безперешкодно спілкуватися з дочкою по телефону. Частково змінивши позовні вимоги, просив встановити наступний порядок в спілкуванні та вихованні дитини: в першу суботу кожного місяця з 11.00 год. до 19.00 год. за місцем його мешкання без присутності відповідача; один раз в три місяця з 16.00 год. пятниці по 15.00 год. неділі за місцем його мешкання без присутності відповідача; щорічно у літні місяці не менш 15 календарних днів для літнього відпочинку та оздоровлення з можливістю виїзду за межи України без присутності відповідача; щоденно спілкуватися з дочкою по телефону. Відповідачка [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини за шлюбним договором, про тлумачення умов шлюбного договору, посилаючись на те, що 08 квітня 2013 року вона та [PERSON] уклали шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1664. Відповідно до п.3.5 шлюбного договору відповідач зобовязаний сплачувати допомогу на утримання дитини в розмірі 1200 грн., що еквівалентно 150 доларам США, відповідно до курсу НБУ. [PERSON] свої зобовязання за договором не виконує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Станом на 17 серпня 2016 року заборгованість складає 163324 грн. з розрахунку 150 доларів США х 36 місяців за курсом НБУ 25,06 грн. за один долар. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість з аліментів за шлюбним договором на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], починаючи з 01 серпня 2013 року і до 01 липня 2016 року в сумі 163324 грн. Змінивши позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість з аліментів з квітня 2013 року по грудень 2016 року в сумі 159352 грн., що еквівалентно 6176 доларів, також просила суд розтлумачити п.3.5 шлюбного договору та вважати його таким, що [PERSON] зобовязаний щомісячно сплачувати [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] суму в еквіваленті 150 доларів США. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Словянської міської ради, про визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково. Позов [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON], про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини за шлюбним договором, про тлумачення умов шлюбного договору задоволено частково. Зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в особистому спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], та участі в її вихованні. В інтересах неповнолітньої [PERSON] надано [PERSON] час для особистого спілкування з дочкою і участі в її вихованні без участі матері [PERSON]: один раз на місяць кожну третю суботу та неділю місяця з 11.00 год. до 19.00 год., один раз на квартал в кожну другу пятницю другого місяця кварталу з 16.00 год. пятниці до 15.00 год. другої неділі місяця; надано можливість [PERSON] в літні місяці один раз на рік оздоровлювати [PERSON] у вигляді спільного відпочинку протягом двох тижнів. В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Розтлумачено [PERSON] п.3.5 шлюбного договору, посвідченого 08 квітня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1664, таким чином [PERSON] зобовязується сплачувати [PERSON] допомогу по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі, еквівалентному 150 доларів США відповідно до курсу НБУ. В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551,20 грн. З вказаним рішенням не погодилися позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] та оскаржили його в апеляційному порядку. Відповідачка [PERSON] в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано наявні довідки психологічної служби та шкільного психолога, а також те, що в засіданні комісії Органу опіки та піклування не входив дитячий психолог, також суд невірно розуміє правову природу п.3.5 шлюбного договору, а саме: визнавши обовязковість платежів по допомозі по догляду за дитиною, не визнав їх аліментами, чим позбавив її конституційного права на захист свого порушеного права. Окрім цього, судом не вірно розподілені судові витрати, а саме не стягнуто з [PERSON] суму судового збору за вимоги про тлумачення правочину в розмірі 551,20 грн. Позивач [PERSON] в апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в частині задоволення позовних вимог [PERSON], відмовивши у їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд безпідставно прийняв уточнену позовну заяву в частині тлумачення умов договору, оскільки подання такої заяви можливо до початку розгляду справи по суті. Судом також не взято до уваги, що ним добровільно у рахунок спали коштів на утримання дитини було передано відповідачці 18500 доларів США, про що є розписка в справі. Також є незрозумілим, чому суд розтлумачив умови договору таким чином, що позивач зобовязаний сплачувати щомісячно суму допомоги не менше ніж еквівалент 150 доларів США відповідно до курсу НБУ, в той час як договір таких умов не містіть. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги позивача та просили її задовольнити, апеляційну скаргу відповідачки віжхилити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги відповідачки та просили її задовольнити, апеляційну скаргу позивача відхилити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає відхиленню, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.41). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). [PERSON] проживає у [INFO], б. 41а, кв. 3, [PERSON] проживає у [INFO], б. 60, кв. 71, неповнолітня дитина [PERSON] проживає з батьками [PERSON] у м.Словянськ, пров. Фурманова, б. 17. Судом першої інстанції з пояснень сторін встановлено, що з 2015 року між [PERSON] та [PERSON] тривають конфліктні відносини з приводу виховання та спілкування з дочкою [PERSON] [PERSON], відповідачка перешкоджає позивачеві в особистому спілкуванні з дитиною, не надає можливості в спілкуванні та участі у вихованні дочки. З висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради від 17 серпня 2016 року вбачається, що для повноцінного розвитку дитини [PERSON] та підтримки родинних звязків з батьком [PERSON] встановлений наступний графік спілкування батька та дочки один раз на місяць в суботу та неділю з 11.00 год. до 19.00 год. без присутності матері (а.с. 38). 08 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1664, відповідно до п.3.5 якого [PERSON] зобовязаний сплачувати допомогу по догляду за дитиною у розмірі 1200 грн., що еквівалентно 150 доларам США, відповідно до курсу НБУ (а.с.57-58). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка фактично перешкоджає позивачеві в особистому спілкуванні з неповнолітньою дочкою, а тому необхідно зобовязати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та надати позивачеві для спілкування з дитиною і участі в її вихованні, третю суботу та неділю кожного місяця з 11.00 год. до 19.00 год., один раз на квартал кожну другу пятницю другого місяця кварталу з 16.00 год. пятниці до 15.00 год. другої неділі місяця без присутності матері; щорічно у літні місяці не менш 15 календарних днів для літнього відпочинку та оздоровлення без присутності відповідачки, при цьому питання про можливість виїзду дитини за межи території України сторони повинні вирішувати окремими угодами, інші позовні вимоги позивача є не доведеними в судовому засіданні, а тому не має підстав для їх задоволення. З урахуванням обставин справи, мети правочину шлюбного договору, змісту попередніх переговорів, письмових пояснень приватного нотаріуса [PERSON], доводів сторін у справі, можливо розтлумачити п.3.5 шлюбного договору таким чином: [PERSON] зобовязується сплачувати [PERSON] допомогу по догляду за дитиною щомісячно в розмірі, еквівалентному 150 доларів США. В судовому засіданні [PERSON] недоведений той факт, що вона вживала усі необхідні заходи щодо одержання аліментів від [PERSON] та, що він ухилявся від сплати аліментів, оскільки встановлено, що [PERSON] здійснював виплати та передавав гроші відповідачці на утримання неповнолітньої дитини, крім того, у разі невиконання батьком (матірю) свого обовязку за договором про стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з аліментів задоволенню не підлягають. З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд частково не погоджується виходячи з наступного. Розглядаючи справу щодо визначення порядку спілкування з дитиною, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 157, 159 СК України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною батька, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип прав та обовязків інших членів сімї та родини та спілкування з дитиною може бути обмежений судом в інтересах дитини. За висновком органу опіки та піклування Словянської міської ради доцільно встановити наступний графік спілкування батька та дочки: один раз на місяць в суботу та неділю з 11.00 год. до 19.00 год. без присутності матері. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Визначаючи певний спосіб і порядок участі у вихованні і особистому спілкуванні з дочкою батька, який проживає окремо від неї: один раз на місяць кожну третю суботу та неділю місяця з 11.00 год. до 19.00 год., один раз на квартал в кожну другу пятницю другого місяця кварталу з 16.00 год. пятниці до 15.00 год. другої неділі місяця; в літні місяці один раз на рік оздоровлювати дитину у вигляді спільного відпочинку протягом двох тижні, суд першої інстанції взяв до уваги зібрані докази в сукупності, врахував ставлення батька до виконання своїх батьківських обовязків, характеризуючи дані його особу, вік дитини, рекомендацію органу опіки і піклування щодо режиму систематичного спілкування батька із дитиною. Такий режим систематичного спілкування враховує інтереси дитини і відповідає задоволенню її життєво важливих потреб та є забезпеченням реалізації позивачем його батьківських прав і обовязків. Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом тих обставин, що не враховані права та інтереси дитини щодо необхідності визначення спілкування в присутності матері, не є підставними і доведеними будь-якими належними і допустимими доказами. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами [PERSON], відповідні їм правовідносини, доводам сторін і наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, і на підставі врахування всіх істотних обставин, визначених у ч. 2 ст. 159 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування способу захисту позивача у вигляді встановлення ним за рекомендованим висновком органу опіки режиму спілкування із дитиною. Згідно із ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обовязком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є зясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства оцінюється судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. 08 квітня 2013 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюбний договір, відповідно до п.3.5 якого позивач зобовязаний сплачувати допомогу по догляду за дитиною у розмірі 1200 грн., що еквівалентно 150 доларам США, відповідно до курсу НБУ. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила суд розтлумачити п.3.5 шлюбного договору та вважати його таким, що [PERSON] зобовязаний щомісячно сплачувати [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в сумі в еквіваленті 150 доларів США. Суд першої інстанції, задовольняючи позов про тлумачення змісту правочину, всупереч ст.ст. 213, 637 ЦК України вийшов за межі тлумачення змісту правочину, вирішивши питання не про тлумачення умов договору, а про зміну істотних умов, в частині розміру допомоги, строків сплати, зазначивши еквівалент в іноземній валюті. Зміни до договору можуть вноситися протягом усього часу дії договору за взаємною згодою сторін шляхом укладання ними відповідного правочину у письмовій формі та нотаріально посвідчуватись. Крім того, [PERSON], звернувшись з позовом до [PERSON] про тлумачення змісту правочину, питання відповідності або невідповідності цього правочину вимогам закону вона не ставить. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про тлумачення умов шлюбного договору підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості з аліментів за шлюбним договором, суд першої інстанції виходив з вимог п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3. Відповідно до п.16 вказаної постанови згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матірю) свого обовязку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 189 СК України, яка передбачає, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати, сторонами зазначеного договору не укладено, а тому відповідно у суду першої інстанції підстав відмовляти в позові у звязку з іншим вирішенням спору щодо стягнення заборгованості з аліментів за договором не було. Тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] не доведено наявності заборгованості з аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно відсутні підстави стягнення такої заборгованості. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків в частині стягнення тлумачення умов шлюбного договору та відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з аліментів за договором суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову в частині тлумачення шлюбного договору та про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з аліментів за договором суд з інших підстав. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Outcome: dismissed