Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 06.06.2014 року було укладено кредитний договір № 500945467, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 48\~003, 58 гривеньпід 15, 99 % річних із терміном повернення до 10.03.2019 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами та інші платежі в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 500945467 від 06.06.2014 року не виконує в результаті чого станом на 08.06.2015 року має заборгованість перед позивачем в сумі 55\~470, 83 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 45\~851, 23 гривень, заборгованість по відсотках 3\~896, 28 гривень, комісія 4\~323, 32 гривень, штраф 1400, 00 гривень. Позивачем відповідачу направлялася вимога про дострокове повернення кредиту, однак була залишена без належного реагування. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 500945467 від 06.06.2014 року в розмірі 55\~470, 83 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 45\~851, 23 гривень, заборгованість по відсотках 3\~896, 28 гривень, комісія 4\~323, 32 гривень, штраф 1400, 00 гривень. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Представником позивача суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що наявність заборгованості за кредитним договором № 500945467 від 06.06.2014 року він визнає. Також, відповідач в заяві зазначив, що заборгованістьп о кредиту виникла через скрутне матеріальне становище. Враховуючи вище вказані заяви представника позивача та відповідача, суд ухвалив провести розгляд справи у їх відсутність. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.06.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500945467, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 48 0003, 58 гривень з фіксованою процентною ставкою 15, 99 % річних та датою остаточного повернення кредиту 10.06.2019 року. Ціль кредитування погашення заборгованості. (а.с. 4-9) Додатком № 1 до кредитного договору № 500945467 від 06.06.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. (а.с. 7-8) Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору № 500945467 від 06.06.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» було надано [PERSON] кредит у розмірі 48\~003, 58 гривень, що підтверджується випискою по особовому рахунку № 22031500945467 відкритому на імя [PERSON] (а.с. 14) Згідно п. 2.6.розділу № 1 кредитного договору № 500945467 від 06.06.2014 року, порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та його невідємною частиною. Пунктом 2.8. розділу № 1 кредитного договору № 500945467 від 06.06.2014 року передбачено види та порядок нарахування комісійних винагород банку. Відповідно до п. 4розділу № 1 кредитного договору № 500945467 від 06.06.2014 року, позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата передбачена Розділом № 1 цього Договору та/або інших платежів за договором, сплати яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50, 00 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває пять і більше календарних днів, додаткового до штрафу, визначеного попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150, 00 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Згідно до п. 15 розділу № 2 кредитного договору № 500945467 від 06.06.2014 року,банк має право у будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобовязань позичальника за договором у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом, а також у випадках вчинення позичальником інших істотних порушень умов цього договору, які визначені у цьому пункті. 06.05.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» було направлено [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту. Однак, [PERSON] вказана вимога була залишена без належного реагування. (а.с. 15-17) Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 500945467 від 06.06.2014 року станом на 08.06.2015 року становить 55\~470, 83 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 45\~851, 23 гривень, заборгованість по відсотках 3\~896, 28 гривень, комісія 4\~323, 32 гривень, штраф 1400, 00 гривень.(а.с. 13) Заборгованість відповідача за кредитним договором не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору. Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України, а саме в частині нарахування комісії в розмірі 4\~323, 32 гривень.Решта розрахунку відповідає як умовам кредитного договору, так і вимогам чинного законодавства України. Оскільки, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідно до п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з комісії за користування кредитом задоволенню не підлягають. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії за вчинення дій, відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Окрім того, суд враховує, що ведення кредитної справи, облік заборгованості, перерахування коштів, перевірка їх справжності тощо - є діями, які кредитор та боржник вчиняють кожний на свою користь, з метою реалізації та захисту власних прав. В даному випадку банк здійснює дії на власну користь, що в свою чергу, не є предметом регулювання договірних відносин сторін при укладенні кредитного договору. Дії банку, пов'язані з веденням кредитної справи, не є банківською операцією, яку відповідно до ст. 47 Закону «Про банки і банківську діяльність» має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії. Вживаючи певні дії по веденню кредитної справи, прийняттю платежів від споживача, обліку його заборгованості тощо банк не надає споживачеві послуги. Такі дії банк відповідно до глави 9 Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000 року № 279, має здійснювати обов'язково, та, за невиконання яких, до банку можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року № 369. Згідно ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Будь-які видатки, пов'язані зі здійсненням тієї чи іншої банківської операції, банк може включити до вартості договору (в даному випадку - сформувати кредитну ставку з врахуванням цих видатків) та саме у відношенні зазначеної умови договору діє принцип свободи договору, який реалізується сторонами при укладенні договору. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 4\~323, 32 гривень. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене. В ході розгляду справи судом встановлено, що 06.06.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500945467. Відповідач отримав кошти в кредит, зобов'язувався повернути їх та сплатити проценти, на умовах визначених договором, але взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, що підтверджується доказами, наданими позивачем. Кредитний договір № 500945467 від 06.06.2014 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором№ 500945467 від 06.06.2014 року в розмірі 51\~147 (пятдесят одна тисяча сто сорок сім) гривень 51 копійка, з яких: заборгованість за кредитом 45\~851, 23 гривень, заборгованість по відсотках 3\~896, 28 гривень, штраф 1400, 00 гривень. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» комісії в розмірі 4\~323, 32 гривень слід відмовити, оскільки в цій частині вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 511, 44 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (92, 20 %). Решту судового збору в сумі 43, 27 гривень слід залишити за позивачем. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 3, 525, 526, 530, 536, 546, 549, 550, 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 627, 629, ч. 1 ст. 1046, ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 58-60, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Outcome: partial