Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про відшкодування затрат у сумі 5033 грн 27к. по виплаті страхового відшкодування, яке було розраховано за договором №АТК 223127 страхувння транспортних засобів від 12.12.2012 року, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.04.2013 року по вул.Кутузова в м.Києві з вини [PERSON] Просив, з викладених у позові підстав/а.с.2,3/, стягнути з відповідача затрити по виплаті страхового відшкодування і судовий збір. Позивача не прибув в судове засідання, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, попередньо подав до канцелярії заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином /а.с.43/. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи завчасно до суду не надходило. Згідно ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінив усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Ст.993 ЦК України, яка у свою чергу кореспондується з положеннями ст.27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має особи, відповідальної за завдані збитки. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом достовірно встановлено, що 03.10.2013 року Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» за умовами договору №223127 від 12.12.2012 року добровільного страхування транспортних засобів (а.с.4) сплачено страхове відшкодування у сумі 5033 грн 27к. [PERSON], що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.10.2013 року (а.с. 33). Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2013 року, дорожньо-транспортна пригода о 15год.50хв. 30.04.2013 року по вул.Кутузова в м.Києві сталася внаслідок порушення відповідачем вимог ПДР України, та в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Порш» /державний номерний знак [NUMBER]/, власником якого є [PERSON](а.с.5-6, 12-13). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені безпосередньо судом фактичні обставини у справі на підставі достовірних доказів, суд приходить до переконання про наявність беззаперечних підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування». Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 243грн 60 к. /а.с.1/, який відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, ст. 1191 ЦК України та

Outcome: approved