Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

В серпні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В будинку крім неї зареєстровані її чоловік [PERSON] та відповідач [PERSON] , колишній співмешканець її сестри [PERSON] .. В березні 2005 року [PERSON] припинила сімейні відносини з [PERSON] і він зібравши свої речі переїхав на інше місце проживання, з того часу в будинку не проживає, однак добровільно з реєстраційного обліку за вказаною адресою зніматися не бажає, витрат на утримання домоволодіння не здійснює. На даний час, вона, як власник домоволодіння, змушена сама сплачувати комунальні платежі як за себе, так і за відповідача, не може отримати субсидію. Позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань не надав, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 лютого 1980 року та договорами купівлі-продажу від 30 грудня 1982 року та від 29 червня 1993 року, які посвідчені державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Сухоруких Л.С. та зареєстровані у реєстрі за № 2-3464. Право власності на вищезгаданий жилий будинок було зареєстровано в КП ДОР Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 30 червня 1993 року в реєстрову книгу під №179. сторінка 104 запис 19712. Відповідно до довідки № 2913 від 02.03.2021 року виданою відділом реєстрації проживання громадян виконкому Покровської районної ради, в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно акту, посвідченого головою квартального комітету, відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з березня 2005 року до теперішнього часу. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивачка [PERSON] є єдиним власником спірного домоволодіння та правомірно набула право власності на нього. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка, будучи власником житлового будинкуу, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає за адресою: [ADDRESS] більше року, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 908,00 грн., однак не наполягала на стягненні судових витрат з відповідача. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Outcome: approved