Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В січні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «[PERSON] [PERSON]», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : перший Малиновский ВДВС Одеського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту шляхом скасування накладеного постановою головного державного виконавця першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції [PERSON] від 15.05.2014 р. арешту на нежилі приміщення № 501, загальною площею 198 кв.м., що знаходяться за адресою : м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 69 та належать [PERSON] на праві приватної власності. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що, по-перше, 14.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір не відновлювальної кредитної лінії № 08-693/030-302, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмір і 227900,00 дол. США із сплатою 13,3 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 13.03.2018 р., й, в забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, 14.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 541, за умовами якого в іпотеку банку були передані нежилі приміщення під № 510, загальною площею 198,0 кв.м., що знаходяться за адресою : м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 69, та належать іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності, заставною вартістю 1438900,00 грн.; і, по-друге, у звязку з накладенням арешту відповідно до постанови головного державного виконавця першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції [PERSON] від 15.05.2014 р. на згадане нерухоме майно - нежилі приміщення, яке є предметом іпотеки, станом на цей час не виявляється можливим провести дії щодо добровільної реалізації цього нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08-693/030-302 від 14.03.2008 р., розмір якої станом на 29.12.2015 р., без урахування пені та штрафних санкцій, становить 369847,26 дол. США. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - [PERSON] просила розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] визнав позов і просив розглянути справу без його участі, про що зазначив у адресованій суду своїй письмовій заяві, яка приєднана судом до матеріалів справи. Представник ПАТ «[PERSON] [PERSON]» - [PERSON] просив розглянути справу без участі представника цього банку, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої зазначив, що проти позову позивача не заперечує. Ця заява представника ПАТ «[PERSON] [PERSON]» приєднана судом до матеріалів справи. Перший Малиновський ВДВС Одеського міського управління юстиції не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштова накладна від 28.01.2016 р. № 71212785 про одержання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 14.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір не відновлювальної кредитної лінії № 08-693/030-302, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмір і 227900,00 дол. США із сплатою 13,3 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 13.03.2018 р. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 14.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 541, за умовами якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку банку нежилі приміщення під № 510, загальною площею 198,0 кв.м., що знаходяться за адресою : м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 69 та належать іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 14.03.2008 р за р. № 540, - заставною вартістю 1438900,00 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника у порядку, встановленому цим законом. Приписами частин 6 та 7 статті 3 згаданого Закону, ст. 572 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодерждателя лише у разі його /її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечений іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговість їх державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за № 50685151 від 24.12.2015 р., 22.05.2014 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про обтяження : 5745216 всього нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 43300861 від 15.05.2014 р., винесеної першим Малиновським ВДВС Одеського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1705/11, виданого 03.12.2013 р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ООД АТ «[PERSON] [PERSON]» грошової суми у розмірі 959001,37 грн., - тобто після державної реєстрації обтяження іпотекою нежилих приміщень під № 510, загальною площею 198,0 кв.м., що знаходяться за адресою : м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 69 та належать іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності, оскільки державна реєстрація цього предмета іпотеки відбувалася 14.03.2008 р. за р. № 23. Вирішуючи дану справу, суд також враховує доводи позивача стосовно того, що відповідно до іпотечного договору від 14.03.2008 р. за р. № 541 вартість предмета іпотеки становить 1438900,00 грн., а заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 08-693/030-302 від 14.03.2008 р. станом на 29.12.2015 р., без урахування пені та штрафних санкцій, становить 369847,26 дол. США, отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного (іпотечного) майна. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що у звязку з накладенням арешту відповідно до винесеної головним державним виконавцем першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції [PERSON] постанови ВП № 43300861 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2014 р. на належне [PERSON] нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 1403.2008 р. за р. № 541, станом на цей час не виявляється можливим провести дії щодо добровільної реалізації цього предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним зобовязанням по кредитному договору № 08-693/030-302 від 14.03.2008 р. Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» заставлене майно позичальника за наявності підстав може бути реалізоване без участі Державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя. При цьому, частина третя цієї статті визначає, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі : а) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів ; б) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно з п. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved