Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

ГБК «Целюлозник» звернувся до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 2663,15 грн.. Представник позивача Долженко В. Ф. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що 14 вересня 1990 року до управління кооперативу звернувся відповідач [PERSON] із заявою щодо прийняття його в члени гаражного кооперативу «Целюлозник», зазначивши, що з правилами та статутом він ознайомлений. Проте з 1998 року [PERSON] зобов'язання з приводу сплати членських внесків не виконує, у зв'язку із чим утворилася заборгованість в розмірі 720,00 грн. за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, а також не сплачує плату за землю за вказаний період в загальному розмірі 09,00 грн., проте розмір оплати податку за землю вона підтвердити письмовими доказам не має змоги. Також представник позивача просить стягнути з відповідача за період з 1998 рік по 2013 рік індекс інфляції, нарахований на суму заборгованості в розмірі 1087,17 грн. та 3% річних за вказаний період в розмірі 855,96 грн.. Тому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в загальному розмірі 2663,15 грн., а також судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що дійсно він є членом ГБК «Целюлозник» з 1990 року. На даний час він гараж передав синові у користування. Під час того, як він користувався гаражем, в нього було викрадено три плити перекриття і вони з директором ГБК «Целюлозник» не офіційно домовилися про припинення ним здійснення оплати за гараж в рахунок вкрадених плит. Декілька років тому директор ГБК «Целюлозник» змінився, а тому останні почали вимагати повернення грошових коштів за користування гаражем з 1998 року. Відповідач вважає, що вимоги є необґрунтованими, оскільки сума в документах вказана в рублях, а також загальна позовна давність становить три роки, тому вимог про стягнення заборгованості за період з 1998 року є необґрунтованими. У зв'язку із вказаним просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме в розмірі стягнення коштів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, в решті позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 14 вересня 1990 року відповідач [PERSON] вступив у члени гаражно-будівельного кооперативу «Целюлозник», зобов'язавшись виконувати правила та статут, зокрема здійснювати сплату членських внесків. Проте відповідач порушив правила ГБК «Целюлозник», а саме перестав здійснювати сплату членських внесків. Про виниклу заборгованість відповідач повідомлявся у 2012 року шляхом направлення заяви, проте заборгованість сплачена не була. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу оренди гаражу. Відповідач [PERSON] з 1998 року припинив здійснювати плату в рахунок членських внесків. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Проте суд критично відноситься до пояснень відповідача з приводу його усної домовленості з директором ГБК «Целюлозник» з приводу припинення оплати за користування гаражем в рахунок викрадених трьох бетонних плит, оскільки вони не підтверджені у судовому засідання належними доказами, а також письмовими документами. Оскільки позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог з приводу стягнення членських внесків за три роки, суд приходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості по сплаті податку на земельну ділянку, то суд приходить висновку, що вказані вимоги є необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними доказами щодо її розміру та необхідності оплати. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем на суму заборгованості по сплаті членських внесків з 1998 року по 2013 рік нараховано три відсотки річних та індекс інфляції. Проте між сторонами правові відносини виникли і існували не грошові зобов'язання, а відносини з приводу надання та оплати послуг, а саме оренди гаражу кооперативу. Тому суд вважає в цій частині вимоги необґрунтованими і у їх задоволенні відмовляє. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial