Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні з 23.06.2017 року. Відомо, що [PERSON] народився з аномаліями внутрішньоутробного розвитку. Різко відставав у психофізичному розвитку. З дитинства знаходився на обліку у невропатолога та психіатра. Не здатний навчатися. Визнаний інвалідом 1 «А» групи. У звязку зі смертю матері, опікався бабусею. В теперішній час є підопічним Кіровського будинку інвалідів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2007 року визнаний недієздатним, опікуном призначена бабуся хворого [PERSON] З 2004 року багаторазово знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР у звязку з порушеннями поведінки. Останнє стаціонарне лікування з 07.05.2015 року по 05.06.2015 року з діагнозом: «Важка розумова відсталість (глибока имбецильність) внаслідок перинатальної патології, з емоційно-вольовими порушеннями. Епісиндром з рідкими генералізованими судомними припадками». Тиждень тому бабуся-опікун взяла онука додому. Теперішня госпіталізація повязана з різким погіршенням психічного стану. Згідно із заявою [PERSON] 23.06.2017 року [PERSON] став агресивний, хапав її за волосся, штовхав, кричав, не підпускав до себе. 23.06.2017 року [PERSON] доставлений спеціалізованою психіатричною бригадою ШМД № 104 до приймального відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Госпіталізований за заявою опікуна, як страждаючий на тяжкий психічний розлад та небезпечний для себе та оточуючих. Дав згоду на госпіталізацію. 23.06.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості (глибока імбецильність) внаслідок перинатальної патології з емоційно-вольовими порушеннями, епісиндромом. За психічним станом являє небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження і лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Прокурор, законний представник [PERSON] [PERSON], лікар-психіатр у судовому засіданні заяву підтримали і наполягали на примусовій госпіталізації останнього. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 23.06.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості (глибока імбецильність) внаслідок перинатальної патології з емоційно-вольовими порушеннями, епісиндромом. За психічним станом являє небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження і лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved