Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

В червні 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним , де зазначив,що 29 березня 2016 року, перебуваючи в м. Маріуполі він під впливом обману підписав договір позики на суму 3000 доларів США за наступних обставин: З червня 2015 року він працює у ТОВ «Магнум Груп» водієм вантажного автомобіля [NUMBER]. 23 травня 2016 року зазначений автомобіль був завантажений у м. Одеса та 28.03.2016 року довантажений вантажем 8 піддонів моторної олії, фільтри, лампочки - до ТОВ «[PERSON] [PERSON]» у м. Маріуполь. Пломбу на кузові не поставили в звязку з пошкодженням пломбу вального тросу. У м. Мелітополь він виявив,що один піддон був викрадений з кузову його автомобіля, про що він повідомив поліцію. Коли приїхав до м. Маріуполь, то при прийомі товару був складений акт нестачі на суму 136000грн. Він телефонував до свого керівництва, але йому сказали,щоб він вирішував ці проблеми сам. Відповідач по справі [PERSON]І, який є директором ТОВ «[PERSON] [PERSON]» , став вимагати від нього написання розписки про начебто отримані від нього гроші у сумі 3000 доларів США, яку він написав та підписав договір позики. Зробив це внаслідок дій відповідача , який ввів його в оману, обманув його та він вимушений був підписати договір та написати розписку, оскільки акт про нестачу був складений на 5000 доларів США. Просив визнати недійсним договір позики, укладений 29 березня 2016 року між ним та [PERSON]. В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з зустрічним позовом про стягнення суми боргу, де зазначив,що 29 березня 2016 року [PERSON] отримав від нього 3000 доларів США, що на той час складало 78840 грн. 43 коп., про що був складений та підписаний договір позики та [PERSON] власноруч написав розписку в отриманні зазначених коштів. Згідно умов договору , [PERSON] мав повернути грошу у строк до 29.09.2017року. Свої зобовязання він не виконав, гроші не повернув, в звязку з чим він( [PERSON]І.) звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] на його користь суму добгу у розмірі 79913 грн. 40 коп. та судові витрати. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 5.10.2016 року зустрічний позов був прийнятий для спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди недійсною. До судового засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та за участю його представника. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], що діяв на підставі договору , позов підтримав, просив його задовольнити, позов [PERSON] не визнав , просив відмовити у його задоволенні та пояснив,що [PERSON] як водій , з м. Одеса до м. Маріуполя перевозив товар. В процесі перевезення сталася крадіжка та по приїзду до м. Маріуполя 29 березня 2016 року була виявлена нестача товару, в звязку з чим під психологічним тиском [PERSON] та невідомого йому працівника поліції м. Маріуполя вимушений був написати розписку про начебто отримані гроші у сумі 3000 доларів та підписати договір позики та вказану суму. Фактично гроші у [PERSON] він не запозичував, [PERSON] до 29 березня 2016 року не знав. Про скоєння крадіжки він повідомляв відділ поліції у м. Мелітополь. Просив визнати недійсною угоду договір позики, як укладену внаслідок психологічного тиску. До поліції щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] та невідомого йому працівника поліції м. Маріуполя , які змусили його написати розписку та підписати договір , [PERSON] не звертався. Просив визнати недійсним договір позики, укладений 29 березнчя 2017 року між [PERSON] та [PERSON], а в позові [PERSON] до [PERSON] відмовити, оскільки гроші за договором не передавались . До судового засідання відповідач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та за участю його представника. Представник [PERSON] [PERSON],що діяв на підставі довіреності, позовні вимоги [PERSON] не визнав, позовні вимоги [PERSON] підтримав та пояснив, що 29 березнчя 2016 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханям запозичити грошові кошти у сумі 3000 доларів США, [PERSON] погодився та в цей день передав йому цю суму. При цьому між сторонами було укладено письмовий договір, де було зазначена сума і строки повернення 29 жовтня 2016 року. Крім того, [PERSON] власноруч написав розписку про отримані гроші. Оскільки [PERSON] не повернув гроші у визначений договором епімн, [PERSON] звернувся до суду та просить суд стиягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 79913 грн. 40 коп. Позов [PERSON] він не визнав та вважає це спробою позивача уникнути своїх зобовязань по виконанню договору позики. Суд, вислухавши представників стороні, свідка [PERSON], дослідивши матеріали по справі , прийшов до висновку про те,що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав Судом встановлено,що 29 березня 2016року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 3000 доларів США., та [PERSON] зобовязався повернути їх до 29.09.2016 року. Факт передачі грошей підтверджується розпискою, яку власноруч написав [PERSON], та проти чого він не заперечує. Свої зобовязання за договором [PERSON] не виконав, в звязку з чим [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу. Згідно з ч.1 ст.1046 ЦПК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2ст.1047 ЦПК України в підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Заперечуючи проти зустрічного позову , [PERSON] посилався на те,що фактично він гроші не отримував, а договір позики та розписку підписав внаслідок обману та психологічного тиску з боку відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1,2 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, який вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ( надалі Постанова Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9) правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9 при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає, що позивачем не доведено той факт, що на момент укладання договору позики він діяв під впливом обману чи внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи . Інших підстав визнання угоди недійсною ним не заявлялося , в звязку з чим позов [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягає. Разом з тим, на підставі наданих [PERSON] письмових доказів, виходячи з пояснень свідка [PERSON], судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. Свої зобовязання по поверненню грошей [PERSON] не виконав , тому позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню . Оскільки договір позики було укладено у доларах США, суд стягує з відповідача на користь позивача суму, еквівалентну 3000 доларів США , виходячи з курсу долара США на час винесення рішення. Станом на 21 червня 2017 року курс долара США до гривні встановлений Національним Банком України визначений 2603 гр. за 100 доларів США. Таким чином стягненню підлягає сума у розмірі 78090 гр. = 3000 дол. США х 2603 гр. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial