Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] міської ради за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності. Позовну заяву мотивовано тим, що позивач по справі та її батько [PERSON] були співвласниками домоволодіння № 79, розташованого в м. Вінниці по вул. Паліїв Яр. В тому числі, позивачу належить 29/50 його частини на підставі договору дарування від 03.06.1994 року, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1521, а батькові належала 21/50 частина на підставі свідоцтва № 2156 про право приватної власності на будівлі, виданого [PERSON] міським відділом комунального господарства 08.04.1968 року на підставі рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих № 172 від 21.03.1968 року взамін договору забудови від 02.06.1966 року. Позивач вказує, що відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 317991, виданого на імя [PERSON] із зазначенням позивача як співвласника, згідно із рішенням 29 сесії 4 скликання [PERSON] міської ради від 22.12.2004 року за № 962, [PERSON] та позивачу у спільну сумісну власність була передана земельна ділянка, на якій розташоване на праві спільної часткової власності домоволодіння по вулиці Паліїв Яр, 79, в м. Вінниці, площею 0, 0639 га, кадастровий № 0510100000:03:033:0096, в межах згідно з планом, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач повідомляє, що право спільної сумісної власності на дану земельну ділянку за батьком та позивачем було зареєстроване 09.03.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010500300178 на підставі Державного акту на імя батька, та за № 010500300179 на підставі Державного акту на імя позивача. Хоча ця земельна ділянка була обєктом спільної сумісної власності позивача та її батька і вони користувались нею разом, але передбачалось, що частки у праві власності на ділянку є рівними, тобто, кожен з двох співвласників земельної ділянки, володів ? її ідеальною частиною, але це не було закріплено документально. Після смерті батька, яка настала 26.03.2005 року, позивач успадкувала все його майно відповідно до його заповіту від 25.08.2004 року, і отримала свідоцтва про право на спадщину на частину майна, в тому числі, й на належну батькові 21/50 частину домоволодіння. Позивач вказує, що до складу спадщини, на ряду з іншим спадковим майном, входить і належна померлому частина спірної земельної ділянки. Однак, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки розмір частки померлого у спільній сумісній власності не визначений. Позивач вказує, що вона не має можливості оформити своє право на успадковану частину земельної ділянки без визначення частки спадкодавця. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки вважає заповіт несправедливим, проте зазначив, що заповіт не оспорював. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження позивача виданого відділом реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Вінницької області від 21.02.2006р. серія 1-АМ, №024800. ( а. с. 5, ) Судом встановлено, що позивач та її батько [PERSON] є співвласниками домоволодіння № 79, розташованого в м. Вінниці по вул. Паліїв Яр. В тому числі, позивачу належить 29/50 його частини на підставі договору дарування від 03.06.1994 року, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1521, а батькові належала 21/50 частина на підставі свідоцтва № 2156 про право приватної власності на будівлі, виданого [PERSON] міським відділом комунального господарства 08.04.1968 року на підставі рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих № 172 від 21.03.1968 року взамін договору забудови від 02.06.1966 року. ( а с. 7-9) Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 317991, виданого на імя [PERSON] із зазначенням, згідно із рішенням 29 сесії 4 скликання [PERSON] міської ради від 22.12.2004 року за № 962, [PERSON] та позивачу у спільну сумісну власність була передана земельна ділянка, на якій розташоване на праві спільної часткової власності домоволодіння по вулиці Паліїв Яр, 79, в м. Вінниці, площею 0, 0639 га, кадастровий № 0510100000:03:033:0096, в межах згідно з планом, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. ( а.с.10-11) Відповідно до заповіту [PERSON] від 05.08.2004р. останній заповів все своє майно своїй дочці [PERSON]. ( а.с. 12) Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.03.2006р. [PERSON] успадкувала 21/50 житлового будинку розташованого по вул. Паліїв Яр 81.( а.с.13) Постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.06.2016р. №1033/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого батька [PERSON] ( а. с. 6) на земельну ділянку площею 0, 0639 га, кадастровий № 0510100000:03:033:0096, в межах згідно з планом, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в м. Вінниці по вулиці Паліїв Яр, 79 оскільки розмір частки померлого у спільній сумісній власності не визначений. ( а. с. 15) З метою повного та об?єктивного розгляду справи судом досліджувались матеріали спадкової справи після померлого [PERSON], з якої вбачається, що позивач є спадкоємцем майна померлого за заповітом, із заявою про прийняття спадщини звертався також [PERSON], проте, йому було повідомлено, що спадкодавцем було складено заповіт, за яким спадкоємицею [PERSON] є позивач по справі. (а.с. 43-110) ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч.2 ст. 358 ЦК України встановлено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а відповідно ч.3 cт. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. ч.1 ст. 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судом, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, пояснень сторін, допитаних як свідків і письмових доказів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами та підлягає задоволенню в повному обсязі тому суд вважає визначити, що розмір часток [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0, 0639 га, кадастровий №0510100000:03:033:0096, в межах згідно з планом, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в м. Вінниці по вулиці Паліїв Яр, 79 зареєстровану 09.03.2005 року за ними на праві спільної сумісної власності за № 010500300178 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 317991 виданого на імя [PERSON] із зазначенням [PERSON] як співвласника, та за № 010500300179 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 317990, виданого на ім?я [PERSON] із зазначенням [PERSON] як співвласника, є рівними і становлять по 1/2 ідеальній частці кожного з 2-х співвласників, в тому числі, частка померлого 26.03.2005 року [PERSON] на день його смерті становила 1/2 ідеальну частку; частка [PERSON] становить ? ідеальну частку. В судовому засіданні позивач просив суд судові витрати залишити за позивачем. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved