Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] , діюча в інтересах малолітнього [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: Оргна опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Лиманського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне. Позивачка є бабусею малолітнього онука - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про духовний розвиток дитини, не займається його відпочинком та вихованням, не надає жодних грошових коштів на додаткові витрати по вихованню дитини, не надає грошових коштів на його оздоровлення, зловживає спиртними напоями, не працює, веде бродяжницький спосіб життя та взагалі забула про існування дитини. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та дату засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.09.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції у місті Одесі, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №8005. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до характеристики виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 05.11.2020 року №СР02-17-706, [PERSON] , [INFO] , мешкає в [ADDRESS] . Громадянка [PERSON] проживає в с. Олександрівка на житловій площі матері, виховує малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , дитина інвалід. Мати [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню та матеріальному забезпеченню дитини, не має постійної роботи, зловживає алкоголем. Залишає дитину на тривалий час без догляду на бабусю. На [PERSON] надходили скарги до Лиманського відділку поліції. Згідно характеристики учня 2-А класу Олександрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Лиманської районної ради Одеської області [PERSON] , [INFO] , він навчається в школі на індивідуальній формі навчання - педагогічний патронаж з 1 класу. [PERSON] , мати учня, зовсім не приділяє увагу навчанню та вихованню своєї дитини. За час навчання [PERSON] вчителі жодного разу не зустрічалися з матір`ю. На телефонні дзвінки не відповідає. Дитиною опікується, цікавиться навчанням, спілкується з вчителями та адміністрацією тільки його бабуся - [PERSON] . Відповідно до висновку акта обстеження умов проживання складеного депутатом Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області Малярчук Л.Д., інспектором Пономарьовою О.В. за дорученням органу опіки та піклування, [PERSON] - мати неповнолітнього хлопчика, інваліда - [PERSON] - не займається вихованням, ухиляється від виконання своїх обов`язків. Вихованням онука займається тільки бабуся. Згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 07.10.2020 року №1188, [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] - донька, [PERSON] , [INFO] , онук. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації від 19.02.2021 року №02-18/01/267 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] . [INFO] , по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з метою забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, згідно з роз`ясненням Пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідачка не приділяє неповнолітньому сину уваги, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні [PERSON] , діючої в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При розгляді справи суд позбавлений можливості врахувати будь-які доводи відповідача, що заслуговують на увагу, оскільки до суду першої інстанції вона їх не подала. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та співмірними. Отже, враховуючи те, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої дитини, тобто, має обов`язок утримувати його до досягнення сином повноліття, суд дійшов до висновку, що аліменти слід стягнути з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 908,00грн. грн. (позовна вимога щодо стягнення аліментів) та судовий збір у розмірі 908,00 грн. (позовна вимога про позбавлення батьківських прав). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 1816,00 грн. в дохід держави. Згідно з п. 2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: approved