Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні з 25.06.2017 року. [PERSON] тривалий час страждає на параноїдну форму шизофренії. Багаторазово лікувався у психіатричних стаціонарах. В клінічних проявах галюцинаторно-маячна, кататонічна симптоматика, грубі порушення мислення шизофренічного спектру. Хвороба має безперервний перебіг, сформувався дефект особистості. Визнаний інвалідом 2 групи безстроково. За рішенням місцевого суду Шевченківського району м. Запоріжжя від 19.03.2004 року визнаний недієздатним. Згідно з розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації від 09.07.2004 року за № 1513р опікуном призначена [PERSON] Згідно з рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2016 року, 14.11.2016 року до [PERSON] застосовувалася примусова госпіталізація. Остання госпіталізація до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 08.11.2016 року по 06.01.2017 року з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, дефект змішаного типу. Поточна госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану. Зі слів опікуна (мовою оригіналу): «не спит, высказывается не по существу, несколько дней не ночевал дома, разыскивался полицией, бесконтрольно, без назначений употребляет различные лекарственные средства, задает вопросы о том, что ему будет за убийство, высказывает суицидальные мысли, все время в движении, неадекватен». У психіатричну лікарню був доставлений спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої допомоги № 104, у супроводі опікуна. Госпіталізований за заявою опікуна [PERSON] з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Дав добровільну згоду на госпіталізацію. 26.06.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу. За психічним станом неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Прокурор, законний представник [PERSON] [PERSON], лікар-психіатр, заяву підтримали і просили суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 26.06.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу. За психічним станом неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечуює життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved