Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила визнати недійсним шлюб, зареєстрований 07 червня 2017 року в Чугуївським міським відділомдержавної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 159, між [PERSON], [INFO], уродженцем м. Ізюм Харківської області,та [PERSON], [INFO], уродженкою м. Луганськ Луганської області. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Відповідно дост.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно дост. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.40 СК Українишлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Відповідно до ст.41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п'ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Шлюб не може бути визнаний недійсним у разі вагітності дружини або народження дитини у осіб, зазначених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, або якщо той, хто не досяг шлюбного віку, досяг його або йому було надано право на шлюб. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Аналіз наведених груп обставин виявляє, що виникнення шлюбних відносин базується на ще одній юридичній презумпції: якщо учасники процедури укладення шлюбу не заявляють про наявність перешкод до укладення шлюбу, такі перешкоди вважаються відсутніми. Державні органи тільки засвідчують юридичний факт і в межах наданих законом повноважень не повинні втручатися у сферу особистих відносин подружжя. Ще одна спільна риса для всіх категорій обставин, з якими закон пов'язує недійсність шлюбу: вони здобувають юридичне значення тільки за ініціативи заінтересованої сторони. Держава виправдано не бере на себе повноважень із втручання до цієї сфери приватних відносин: шлюб буде вважатися дійсним (навіть у випадку, коли його укладення мало дефекти), якщо жодна приватна особа (один із подружжя, третя особа) не заявить про порушення фактом укладення такого шлюбу свого права або законного інтересу. Наведена модель є яскравим прикладом утілення на законодавчому рівні концепції балансування інтересів: законодавець намагається віднайти баланс між такими суспільними цінностями, як стабільність сімейних зв'язків, з одного боку, і визначеність правового регулювання, яка вимагає чіткого дотримання встановлених вимог до укладення шлюбу, з іншого. Тим більше, що вони своєю чергою також не є довільними і є виявом процедурної справедливості - процедури, дотримання якої є мінімальною гарантією справедливого результату. У нашому випадку таким результатом є укладання шлюбу без порушення прав і законних інтересів як кожного з подружжя, так і інших, третіх осіб. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2017 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано у Чугуївському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовийзапис № 159, що підтверджується свідоцтвом про шлюбсерія [NUMBER]. (а.с.9). Позивач посилається на те, що даний шлюб був укладений без наміру створити сім'ю, але жодних доказів на підтвердження своїх вимог не надав. На питання: чому з'явилися до органу державної реєстрації актів цивільного стану та чому не бажали створювати сім'ю в судовому засіданні сторони відповіді надати бажання не виявили. Згідно ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким жодних доказів фіктивності шлюбу та жодних логічних обґрунтувань своєї позовної вимоги до суду позивач не надала, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed