Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

В червні 2015 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за договором кредиту № 2007/686-ФО3.16/234 від 21.09.2007 р. у загальному розмірі 158255,04 грн. (з яких : заборгованість за кредитом 69737,03 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 45475,00 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 14052,01 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом 7539,68 грн.; інфляційні втрати від суми кредиту за час її прострочення з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. 13947,41 грн.; інфляційні втрати від суми процентів за час їх прострочення з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. 7503,91 грн.), посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобов'язань за цим кредитним договором щодо повернення кредиту та внесення плати за користування кредитом у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.08.2015 р. дану цивільну справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 33). Представник позивача [PERSON] просив розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов у повному обсязі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Надіслана судом судова повістка відповідачу [PERSON], на останню відому судові адресу його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в черговий раз була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не зявляється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти, що, на думку суду, свідчить про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними права та обовязками й ухиляється від явки до суду, чим створює штучну тяганину у справі. Відповідач [PERSON], місце проживання якої у встановленому законом порядку не зареєстровано, була викликана до суду через оголошення у пресі. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти ; за ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом установлено, що згідно з договором кредиту № 2007/686-ФО3.16/234 від 21.09.2007р. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», надав [PERSON]. кредит у розмірі 110019,00 грн., із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 14,05 % річних, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 20.09.2014 р. Проте відповідач [PERSON] до теперішнього часу не виконав свої грошові зобовязання за цим договором щодо повернення кредиту та внесення плати за користування кредитними коштами. Через невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за згаданим договором кредиту, його заборгованість за цим договором станом на 17.12.2014 р. склала у загальному розмірі 158255,04 грн. (з яких : заборгованість за кредитом 69737,03 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 45475,00 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 14052,01 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом 7539,68 грн.; інфляційні втрати від суми кредиту за час її прострочення з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. 13947,41 грн.; інфляційні втрати від суми процентів за час їх прострочення з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. 7503,91 грн.). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] підлягають задоволенню. Наданий [PERSON] кредит забезпечений порукою [PERSON], про що 21.09.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк»), позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] був укладений договір поруки № 07-15/1224. Відповідно до п. 1.1. цього договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Згідно з п. 5.2. цього договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання всіх вимог забезпечених порукою, визначених п. 2.1. цього договору. Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки № 07-15/1224 від 21.09.2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова цього договору (пункт 5.2.) про його дію до повного виконання всіх вимог забезпечених порукою, встановлених п. 2.1. цього договору, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в даному разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку. Більш того, Верховний Суд України у справі № 6-53 цс 14 висловив свою правову позицію стосовно того, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки : протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає що зі збігом строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного вину забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор маже звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку, за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З огляду на наведене та враховуючи, що у договорі кредиту № 2007/686-ФО3.16/234 від 21.09.2007 р. та договорі поруки № 07-15/1224 від 21.09.2007 р. строк виконання основного зобовязання (строк повного погашення кредиту) чітко визначений 20.09.2014 р., а позивач звернувся до суду з даним позовом лише в червні 2015 р., 27 квітня 2015 р., тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача до [PERSON] не підлягають задоволенню. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 1582,55 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial