Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

в травні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] суму боргу з урахуванням інфляції у розмірі 833 208,80 грн., та процентів за користування позикою у розмірі 35 930,83 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 06.09.2-13 року між ним на [PERSON] було укладено договір позики на суму 446 080,00 грн., з кінцевим терміном її повернення до 05.09.2014 року. У встановлений договором строк відповідач свого зобов'язання не виконав, на заяви щодо повернення суми позики не відповідає. Виконувати свої зобов'язання за договором позики відмовляється. Позивач уточнив позовні вимоги, мотивуючи тим, що 14.03.2017 року відповідачем було взято в борг у нього грошові кошти в розмірі 46 915,00 дол. США, що стверджується розпискою. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики з урахуванням інфляції в розмірі 875 569,01 грн., проценти за користування позикою за договором позики у розмірі 41 980,41 грн., суму боргу за розпискою у розмірі 1 246 531,55 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 000,00 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явились. Представник позивача - адвокат [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Враховуючи викладене, суд ухвалив вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом С.О., зареєстровано в реєстрі за №1186 (а.с. 10-11). Пунктом 13 договору позики від 06.03.2013 року зазначено про згоду дружини [PERSON] - [PERSON], на укладення цього договору, справжність підпису якої засвідчено на заяві приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горіною І.В. 13 серпня 2013 року за реєстровим №538. Відповідно до п. 1, 3 договору позики [PERSON] (позикодавець) передав у власність [PERSON] (позичальнику) грошові кошти у сумі 446 080,00 грн., а останній зобов'язується повернути суму 446 080,00 грн. у строк до 05.09.2014 року. Позичальник кожного 14 чмсла (але не пізніше 17 числа) наступного за цим місяця повинен повертати позикодавцю грошові кошти у сумі 9 840,00 грн., а грошові кошти у сумі 328 00,00 повинен повернути одним платежем строком до 05 вересня 2014 року. 06.09.2013 року на підтвердження укладення договору поруки, [PERSON] було складено розписку, відповідно до якої він отримав грошову суму у розмірі 446 080,00 грн., що в еквіваленті становить 54400 дол. США, від [PERSON] на підставі договору позики від 06.09.2013 року, та зобов'язався повернути суму позики у строк встановлений договором (а.с. 12). Також, [PERSON] отримав в борг грошові кошти від позивача у сумі 46 915,00 дол. США, що стверджується розпискою від 14.03.2017 року (а.с. 51). 04.05.2017 року на адресу відповідача було направлено повторну досудову вимогу за вих. №05/002, про необхідність повернення коштів отриманих за розпискою від 14.03.2017 року у строк до 12.05.2017 року (а.с. 52-54). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За правилами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день ухвалення судом рішення грошові кошти за договором позики не повернуто, досудова вимога про необхідність повернення коштів залишена без виконання. Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений ст. 13 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів про виконання своїх обов'язків щодо сплати заборгованості за договором позики від 06.03.2013 року, договором позики у виді розписки від 14.03.2017 року, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування позикою за договором позики, суми боргу за розпискою є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем. Розподіл судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved