Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав частково. В частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - визнав, в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - не визнає, просить суд, стягувати з нього аліменти на утримання двох дітей у розмірі 7000 грн., щомісячно, що відповідає 1/6 частки його заробітку (доходу). Додатково пояснив суду, що він оплачує оренду квартири у розмірі 7500 грн., проти чого не заперечує позивач, отримує заробітну плату в розмірі 20 тисяч гривень, а тому ? розміру його заробітної плати є значною сумою коштів, яка перевищує прожитковий мінімум на дітей відповідного віку у декілька разів. В судовому засіданні, позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 14 лютого 1998 року у Сарненському райвідділі реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, актовий запис №29, неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею, стягувати з відповідача, на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, судові витрати понесені нею по сплаті судового збору стягнути з відповідача. Суд, заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні з 14 лютого 1998 року сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому у Сарненському райвідділі реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, актовий запис №29, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14 лютого 1998 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно 24 березня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції, серія [NUMBER] та малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження виданого у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції 28 лютого 2007 року, серія [NUMBER]. Зі слів позивача, спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинені вже більше трьох років, шлюб існує формально, спільного господарства сторони не ведуть, спілкуються тільки в телефонному режимі. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Неодноразові спроби примирення не дали результатів. Сторони вважають подальше спільне життя неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам. Частиною 3 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як вбачається з акту від 06.11.2017 року, складеного сусідами позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] які проживають за адресою [ADDRESS], [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю, [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 1, 2, 3 статті 183 СК України встановлено, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вказано у позовній заяві та встановлено в судовому засіданні, відповідач офіційно працює в ТОВ з іноземними інвестиціями «Цепелін Україна ТОВ», старша дочка [PERSON] з вересня 2017 року навчається у Київському національному університеті ім. Т.Шевченка, син [PERSON] навчається Рівненській гімназії «Гармонія», має алергічне захворювання та потребує щоденного застосування протиалергійних лікарських засобів, що в свою чергу несе додаткові фінансові витрати. Позивач по справі працює на посаді вихователя групи продовженого дня в Рівненській гімназії «Гармонія», отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для належного утримання двох дітей. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд враховує те, що домовленість між позивачем та відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання дітей відсутня, відповідач працює офіційно, має постійний заробіток, інших осіб на утриманні не має, стягнення за іншими виконавчими документами з відповідача не проводиться, тому, слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), що є обґрунтованим та достатнім розміром, для належного утримання дітей. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задоволити частково, шлюб укладений між сторонами, зареєстрований 14 лютого 1998 року у Сарненському райвідділі реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, актовий запис №29, слід розірвати, малолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити проживати з матір'ю та стягувати з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до ст. 430 ЦПК України. Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та стягнути з відповідача 640,00 грн. судового збору в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved