Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2005 року [PERSON] визнана недієздатною, опікуном призначена [PERSON] Із анамнезу відомо, що [PERSON] спостерігається у лікаря-психіатра з 1987 року з приводу хронічного психічного захворювання. Багаторазово лікувалася стаціонарно з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою. В даний час сформований виражений поліморфний дефект (парафренний, емоційно-вольовий) з грубими розладами поведінки. Остання виписка 13.01.2017 року. Згідно із заявою опікуна, психічний стан [PERSON] погіршився: «не спить, 3 ночі кричить, щоб її випустили на вулицю, а то її ріжуть мати й батько, кидається на матір, б'є, що попадається під руки (чашки), відкриває двері, проситься на вулицю, говорить: «мені потрібно на річку купатися». Через щопівгодини вимагає таблетки, не пам'ятає, що вже їх приймала. 26.06.2017року оглянута дільничним лікарем-психіатром КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, за результатами огляду психічний стан хворої кваліфіковано, як загострення хронічного психічного розладу у формі шизофренії параноїдної, галюцинаторно- параноїдний синдром. Видано направлення на госпіталізацію. О 14 год. 10 хв. 26.06.2017 року оглянута черговим лікарем приймального відділення, який підтвердив загострення важкого хронічного психічного розладу, а також високу ймовірність здійснення суспільно-небезпечного діяння, у зв'язку із чим госпіталізована в примусовому порядку. 26.06.2017року о 15 год. 00 хв. оглянута комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: свідомість ясна, дезорієнтована в поточній даті. Вірно орієнтована у власній особистості й навколишньому оточенні. Контакт малопродуктивний. Вираз обличчя маскообразний, злісний. Висловлює стереотипну розірвану мову, при цьому загрожує кулаком. Настрій злісний, агресивна, імпульсивна. Емоційно неадекватна. Інструкції виконує після кількаразових, повторень. Критики немає. Стан хворої можна кваліфікувати, як важкий психічний розлад у формі резідуальної шизофренії з вираженим поліморфним дефектом, порушеннями поведінки, агресивними тенденціями (агресивна відносно опікуна, кидає різні предмети, кидається на опікуна). Таким чином, лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечувала. Прокурор, лікар-психіатр заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 26.06.2017 року, стан хворої [PERSON], [INFO], кваліфіковано, як важкий психічний розлад у формі резідуальної шизофренії з вираженим поліморфним дефектом, порушеннями поведінки, агресивними тенденціями (агресивна відносно опікуна, кидає різні предмети, кидається на опікуна). Таким чином, лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved