Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 22.09.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ними та зареєстрований 05.11.2003 р. виконавчим комітетом Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 3. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначила, що вона з Відповідачем уклала шлюб 05.11.2003 р., який був зареєстрований виконавчим комітетом названої сільської ради. На утриманні вони мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] В сім'ї часто відбувають сварки, Відповідач часто принижує її перед дітьми, виражається нецензурними словами на її адресу, подальше спільне проживання однією сім'єю стало неможливим. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 25.09.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 18.10.2017 р., про що повідомлено сторін. У судовому засіданні 18.10.2017 р. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що не бачить подальшого спільного життя через постійну неповагу до неї з боку Відповідача, постійні образи та приниження. Також зазначила, що Відповідач три роки вже сплачує їй аліменти на дітей за рішенням суду, за цей час після призначення аліментів нічого в стосунках не змінилося, і вона вже ніяких почуттів до свого чоловіка не відчуває, не бачить можливості відновити подружнє життя. Відповідач у суді позовні вимоги визнав після заслуховування пояснень Позивача, відмовившись від заперечення позову. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши сторін, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи питання щодо прийняття визнання Відповідачем позову, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 05.11.2003 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого виконкомом Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області 05.11.2003 р., актовий запис № 3 (а.с. 7); від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Виконкомом Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області 05.11.2003 р., актовий запис № 3 (а.с. 8); [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Виконкомом Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області , актовий запис № 8 (а.с. 9); [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 5 (а.с. 10). Як зазначено Позивачем в позовній заяві і в суді, проживати однією сім'єю стало неможливим через постійні сварки, приниження, образи. Спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та недоцільним. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, їх небажання відновлювати сімейні відносини, суд дійшов висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Зважаючи на викладене, суд вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задовольнити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі імперативної норми частини першої статті 88 ЦПК України та присуджує Позивачеві, на користь якого ухвалено рішення, з Відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved