Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS], є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення, на протязі тривалого часу належним чином не оплачує спожиті послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з березня 2006 року по березень 2014 року в сумі 5182,06 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Свої заперечення мотивувала тим, що борг нараховано за межами строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS], є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення. Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином, враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До пред'явлення цього позову позивач в серпні 2013 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 21.08.2013 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено. Наказне провадження є спрощеною та спеціальною формою судового захисту, застосовується вона у чітко визначених випадках, зокрема, при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. При цьому законодавством (ч. 3 ст. 118 ЦПК України) заборонено звернення до суду в порядку позовного провадження без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу. Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний в серпні 2013 року зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та почався заново з поданням у березні 2014 року відповідного позову. Позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, що складається з суми заборгованості за кожен місяць як черговий платіж, має відраховуватись з серпня 2010 року (три роки з серпня 2013 року - часу звернення до суду із заявою про видачу судового наказу) по березень 2014 року (по день звернення до суду з відповідним позовом). Визначаючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість позивача за вказаний період складає 1630,12 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача відносно того, що відповідачем вчинялись дії, які свідчать про визнання нею своєї заборгованості. Оскільки згідно виписки з особового рахунку відповідач здійснювала оплату в межах відповідних нарахувань із затримкою, тобто заборгованість в цілому нею не визнавалась. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial