Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

До Барського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2000 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. 06 червня 2012 року рішенням Барського районного суду Вінницької області шлюб між нею та відповідачем розірвано. Підставами для розірвання шлюбу послужило те, що подружнє життя не склалось, так як відповідач застосовував до неї фізичну силу, а тому вона була змушена звертатись до правоохоронних органів, що документально підтверджено повідомленням Барського РВУМВС у Вінницькій області від 05 червня 2012 року. Згідно акту СМЕ № 82 Барського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 12 квітня 2012 року у неї було виявлені пошкодження, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Тобто, підставами для розірвання шлюбу була негативна поведінка відповідача щодо неї та від таких взаємовідносин страждала дитина. Після припинення подружнього життя позивач залишилась проживати у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS], який вона з відповідачем придбали перебуваючи у шлюбі. Так як відповідач категорично заперечував її право на ? частку будинку, земельних ділянок, вона звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. В даний час вказана цивільна справа знаходиться на розгляді в Барському районному суді. Одного дня, коли позивач пішла з будинку по справах і повернулась, то житловий будинок був зачинений на замок і замок до дверей був змінений. Також замок був на хвіртці. Позивач не змогла зайти до будинку, де вона проживала і була змушена з сином [PERSON] перейти проживати в будинок своєї матері в [ADDRESS]. Відповідач постійно мав претензії щодо виховання дитини. Тому і вона, і відповідач звертались до служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації для визначення місця проживання дитини. Враховуючи те, що відповідач мав бажання бачитись з сином, позивач не заперечувала проти їх спілкування та зустрічей. Відповідач періодично забирав дитину на вихідні, возив його за своїм місцем проживання та роботи в село Іванівку Вінницького району. Відповідач забрав дитину без погодження з нею 23 липня 2012 року та утримував його тиждень за місцем своєї робот в селі Іванівка Вінницького району, де немає умов для проживання. Позивач була змушена 30 липня 2012 року звернутись з цього приводу до Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації. Коли 04 серпня 2012 року позивач дізналась, що [PERSON] приїхав в їх будинок в селі Заможне Барського району, то вона приїхала туди. Там позивач застала дитину з чужою жінкою без [PERSON] та забрала сина. Позивач сіла в автобус, щоб добратись за місцем тимчасового проживання в будинок своєї матері в селі Маньківці Барського району. Однак, перед залізничним переїздом на станції Бар Барського району, відповідач зупинив автобус, зайшов до автобуса та у присутності пасажирів вирвав дитину з її рук. З цього приводу вона зверталась до Барського РВ УМВС, Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації, прокурора Барського району. Згодом по цьому питанню позивач зверталась до Вінницької районної державної адміністрації та Вінницької обласної державної адміністрації, але їй ніхто не допоміг. При вирішенні питання про місце проживання сина Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації не перевірила фактичне місце проживання дитини, оскільки на скільки їй відомо відповідач разом з дитиною проживає за місцем роботи в селі Іванівка Вінницького району. Не дивлячись на те, що позивач офіційно зверталась із заявою про визначення місця проживання сина з нею - його мамою, служба у справах дітей задовольнила заяву відповідача про те, щоб зупинити розгляд її заяви, що надало йому можливість формально зареєструватись в [ADDRESS]. Нещодавно позивач хотіла навідати свого сина у дитячому садку в селі Лука Мелешківська Вінницького району, але ні вихователька, ні завідуюча дитячим садком не допустили її до дитини. Завідуюча дитячим садком зателефонувала відповідачу і останній повідомив їй про те, що існує рішення служби у справах дітей про заборону матері бачити дитину. Позивач відразу ж поїхала до Служби у справах дітей Вінницької міської ради, однак там замість того, щоб надати допомогу, перевірити, де фактично проживає дитина, як її виховує відповідач, у позивача відібрали офіційне попередження щодо належного виконання батьками своїх обов'язків. Відповідач постійно їй телефонує та забороняє бачитись з дитиною. Позивача хвилює доля та здоров'я сина. Так, влітку 2012 року за її згоди відповідач взяв дитину відпочивати на море. Там він не доглянув дитину та привіз сина всього спеченого з сонячними опіками і вона лікувала дитину. Крім того, повернувшись з моря, син розповів про те, що він бачив як відповідач з жінкою вступав у статевий зв'язок. Така поведінка батька є недопустимою та негативно впливає на виховання і психіку дитини. Службами у справах дітей, які займались розглядом її заяв з приводу визначення місця проживання сина, порушені вимоги ст. 158 СК України. Так, Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації не вивчила детально умови проживання дитини, не вивчила її умови проживання, а формально послалась на деякі документи, що підтверджують реєстрацію [PERSON] Окрім того, не дивлячись на те, що заяву про визначення місця проживання сина позивач написала ще 22 серпня 2012 року, Служба у справах дітей Барської РДА винесла рішення 19 жовтня 2012 року та 09 листопада 2012 року, тобто з порушенням вимог чинного законодавства. Коли позивач відвідала сина у дитячому садку, син говорив їй про те, що скучає за нею, хоче додому та що він живе з батьком у нього на роботі. Відповідач не виконує приписи Сімейного кодексу України, забороняє позивачу бачитись з сином, брати участь у його вихованні, спілкуватись з сином. Це підтверджується тим, що у дитячому садку керівництво, посилаючись на вказівку батька про недопущення її на побачення з сином. Окрім того, відповідач самовільно, силою вирвав сина у неї з рук в автобусі. Також [PERSON] бив її та наносив тілесні ушкодження, що підтверджується повідомленням Барського РВ УМВС від 05.06.2012 року. Згідно довідки-характеристики виконавчого комітету Маньковецької сільської ради від 29 квітня 2013 року № 170 за місцем проживання позивач характеризується позитивно. Згідно довідки виконавчого комітету Войнашівської сільської ради від 26 квітня 2013 року № 743 позивач також характеризується позитивно. [PERSON] працює та отримує заробітну плату. Актом обстеження матеріально-побутових умов, який склала комісія виконавчого комітету Маньковецької сільської ради 26 квітня 2013 року, житлово-побутові умови її проживання задовільні. Окрім того, слід врахувати й те, що позивач має право на ? частку спільного сумісного майна подружжя з [PERSON] Тобто матеріально позивач забезпечена. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визначення місце проживання сина [PERSON], [INFO], з його мамою в [ADDRESS]. Також, позивач просила стягнути судові витрати з відповідача на її користь. Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 05.03.2014 року справу за підсудністю передано на розгляд Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2014 року справу прийнято до провадження суддею Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач надав суду письмові заперечення. До початку розгляду справи по суті відповідач подав зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що 15 жовтня 2000 року був зареєстрований шлюб між ним -[PERSON] та відповідачем по справі - [PERSON]. [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. 02 липня 2012 року між ним та відповідачем, в судовому порядку був розірваний шлюб, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02.07.2012 року. З липня 2011 року з невідомих йому причин, [PERSON] перестала відводити сина у дитячий садок. В зв'язку з тим, що його робота носила роз'їзний характер, в нього не було фактичної можливості відводити сина у дошкільний виховний заклад в селі Войнашівка Барського району, а тому фактично, дитину нікому було водити у дитсадок. Коли позивач приїжджав на вихідні дні додому, він почав помічати, що син [PERSON] стає замкнутим, мовчазним, не проявляє цікавості до оточуючого світу, часто сумує. З розмови з сином він дізнався, що його мати - [PERSON], не приділяє йому уваги, з ним не грає, не займається, щодня кудись ходить. І це при тому, що [PERSON] ніде не працювала. Позивач неодноразово розмовляв з [PERSON] стосовно належного виховання дитини та приділення йому достатньої уваги та часу. Проте ці розмови результатів не дали. На цьому ґрунті між ним та [PERSON] почали виникати суперечки. В результаті, на початку 2012 року, він вимушений був забрати сина з собою у м. Вінницю. Враховуючи, що [PERSON] також повинна приймати участь у вихованні сина, позивач привозив сина додому (с. Заможне), та залишав його [PERSON] В травні 2012 року стався випадок, що коли він приїхав додому то ні [PERSON], ні сина він не застав. Позивач почав його шукати, по телефону [PERSON] сказала, що дитина в її матері та спить, після чого [PERSON] вимкнула слухавку. Коли позивач приїхав до матері [PERSON], то виявив, що нікого вдома не було. Пізніше, близько 21-00 год. він побачив, як син разом з матір'ю [PERSON] ([PERSON]) йшли з пасовиська (вона випасала кіз). Коли позивач обійняв сина, відчув, що син холодний та його трусило. На його питання що трапилось, син повідомив, що мати [PERSON] залишила його в бабусі ще зранку, а сама кудись пішла. Жодних пояснень з цього приводу [PERSON] не надала, позивач телефонував до [PERSON] з цього приводу, однак остання не брала слухавку. Вже у будинку, коли збирав речі сина, позивач повідомив в присутності [PERSON], що його мати ([PERSON]) не дозволяла йому телефонувати на протязі тижня. Після цих слів, [PERSON] кинула дитячі речі та в нецензурній формі сказала забиратись з її хати і щоб вона нас більше не бачила. Після цього випадку він звернувся до Служби дітей Барської РДА. Керівник служби отримав його заяву та сказав, що розбереться в ситуації. Наскільки йому відомо, [PERSON] викликали для роз'яснювальної бесіди. Таке відношення до сина позивача обурило і він забрав сина до себе і більше не телефонував позивачу. [PERSON], в свою чергу, також не телефонувала йому та не цікавилася сином, його станом здоров'я тощо. В вересні 2012 року він знову влаштував сина в дитячий садок. При цьому, весь час, з лютого 2012 року [PERSON] жодного разу не відвідала сина і це при тому, що він приїжджав з ним кожні вихідні у село Заможне Барського району, де вони проживали однією сім'єю з [PERSON] Лише 06 лютого 2013 року у дитячий садок, де перебуває син з'явилась [PERSON] Вона деякий час поспілкувалась з [PERSON], а потім поїхала. Проте, таке спілкування негативно вплинуло на психічний стан сина. Після спілкування [PERSON] з ним, останній, зі слів вихователів, став агресивним, більш замкнутим, перестав реагувати на зауваження. Позивач почав хвилюватися за стан здоров'я дитини, тому звернувся до керівництва закладу з проханням допомогти в ситуації, що склалася. Завідувач дошкільного закладу звернувся у районну службу у справах дітей з інформацією про негативні зміни поведінки його сина [PERSON] після відвідування його [PERSON] З цього приводу районна служба у справах дітей звернулася з проханням обстеження сина у районну лікарню. На підставі обстеження у сина [PERSON] були встановлені функціональні порушення в психічному розвитку та здоров'ї дитини. Також зазначено про наявність страхів, агресивності, погіршення сну, які очевидно, з'явились після спілкування з матір'ю - [PERSON] Крім того, після комплексного обстеження, за результатами засідання психолого-медико-педагогічної консультації були надані рекомендації щодо навчання в ДНЗ, зайняття з психологом та логопедом, до обстеження та лікування в обласній лікарні ім. Ющенка. Таким чином, фактично з 2012 року їх син [PERSON] проживає з позивачем, він займається його вихованням та утриманням, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надавала. За весь період проживання дитини з позивачем, [PERSON] жодного разу не поцікавилася дитиною, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною, тобто не дбає про нормальне виховання, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей та взагалі негативно впливає на психічний стан та здоров'я дитини. [PERSON] фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, не відвідує його вдома та в дитячому дошкільному закладі тощо. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду [PERSON] із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про визначення місця проживання сина [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. Позивач та представник позивача зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в зустрічній позовній заяві. Відповідач та її представник по зустрічному позову позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в їх задоволенні та подали суду письмові заперечення. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації при вирішенні справи просила суд врахувати думку дитини. Представники Служби у справах дітей Вінницької міської ради та Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у їх відсутність. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області 15.10.2000 року, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 15.10.2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 14. (т.1 а.с. 16, 129) Під час перебування сторін у шлюбі у подружжя [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області 10.10.2007 року. (т. 1 а.с. 15) Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 06.06.2012, яке набрало законної сили 02.07.2012 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області, шлюб, зареєстрований 15.10.2000 року між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. (т. 1 а.с. 21, 131-134). Судом встановлено, що після припинення спільного проживання між батьками дитини, склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що пов'язані із вихованням дитини, його місцем проживання. Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] з травня місяця 2012 року проживає разом з батьком. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] неодноразово змінював своє місце проживання, відповідно й місце проживання дитини. На час пред'явлення [PERSON] зустрічного позову дитина проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні, яке відбулось 19.11.2014 року, [PERSON] було повідомлено про зміну ним із дитиною місця проживання, а саме: [ADDRESS]. Згідно довідки, виданої адміністрацією Войнашівського дошкільного навчального закладу від 05.09.2012 року, [PERSON] з 22.04.2011 року по 20.07.2011 року відвідував дошкільний заклад. (т. 1 а.с. 135) Відповідно до повідомлень з ДНЗ «Веселка» від 08.02.2013 року та від 24.01.2014 року, з вересня місяця 2012 року по лютий 2013 року [PERSON] відвідував ДНЗ «Веселка», що знаходиться у Вінницькому районі в селі Лука-Мелешківська. Батько [PERSON] характеризується позитивно. (т. 1 а.с. 138, 145) Судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.2014 року зарахований до 1-Г класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11 ВМР. (т. 2 а.с. 40, 60) Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 03.10.2012 року та від 03.02.2014 року, під час проведення обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що квартира складається з трьох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, балкону. Власником даної квартири є [PERSON] На підставі договору найму (оренди) житла № 1 від 01.02.2012 року, [PERSON] передав в оренду одну кімнату загальною житловою площею 24 кв.м [PERSON] Санітарно-гігієнічні умови - задовільні. За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також проживають: [PERSON], [PERSON] (т. 1 а.с. 136, 146). Згідно рішення районної комісії з питань захисту прав дитини та служби у справах дітей Барської райдержадміністрації про вирішення питання проживання малолітнього [PERSON] [INFO] (протокол № 16 від 09.11.2012 року), рекомендовано [PERSON] вирішувати питання про доцільність проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з одним із батьків, за місцем проживання та реєстрації [PERSON] разом з сином (т. 1 а.с. 41). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.08.2013 року орган опіки та піклування Вінницької міської ради прийшов до висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] [INFO] та недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з матір'ю [PERSON], а також зобов'язав батька дитини не чинити перешкод матері у спілкуванні з сином та рекомендував матері визначити порядок участі у спілкуванні з дитиною (т. 1 а.с. 246-248). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.02.2014 року орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON]; зобов'язано батька дитини не чинити перешкод матері у спілкуванні з сином. (т. 1 а.с. 150-151, т. 2 а.с. 1-3). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.07.2014 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON]; зобов'язано батька дитини не чинити перешкод матері у спілкуванні з сином (т. 1 а.с. 243-245). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2013 року, яке набрало законної сили 26.02.2014 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області, з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання сина з 15.08.2013 року та до досягнення ним повноліття в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (т. 1 а.с. 152-158). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.10.2014 року, борг [PERSON] по сплаті аліментів станом на 27.10.2014 року становить 4 629, 10 гривень. (т. 2 а.с. 58). Згідно довідок і характеристики директора ТОВ «Хлібна Країна», [PERSON] дійсно з 2012 року працює в ТОВ «Хлібна Країна» менеджером та її посадовий оклад становить 2 000, 00 гривень. За місцем роботи характеризується позитивно. (т. 1 а.с. 12-14). 22.05.2014 року [PERSON] звільнилась з ТОВ «Хлібна Країна» за власним бажанням. (т. 1 а.с. 226) В судовому засіданні, яке відбулось 27.11.2014 року, [PERSON] повідомила, що на даний час влаштувалась в м. Вінниці на роботу продавцем до продуктового магазину, що знаходиться по [ADDRESS]. Згідно довідки № 743, виданої 26.04.2013 року Войнашівською сільською радою Барського району Вінницької області, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але за даною адресою не проживає. Компрометуючими матеріалами сільська рада не володіє. (т. 1 а.с. 47) Відповідно до довідки-характеристики № 170 від 29.04.2013 року, виданої виконавчим комітетом Маньковецької сільської ради, [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS]. За місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.с. 48). Згідно акту перевірки матеріально-побутових умов від 26.04.2013 року, при перевірці житлових умов за адресою: [ADDRESS], встановлено задовільні житлово-побутові умови. [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON], 1944 р.н., веде домашнє господарство, обробляє земельну ділянку. (т. 1 а.с. 50). Відповідно до довідки-характеристики № 169 від 29.04.2013 року, виданої виконавчим комітетом Маньковецької сільської ради, [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS]. За місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.с. 49). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталась до Барського РВ УМВС України у Вінницькій області, прокуратури Барського району, служби у справах дітей з приводу агресивної поведінки чоловіка (колишнього чоловіка) [PERSON], який наносив їй тілесні ушкодження та самовільно без згоди матері забрав дитину та відмовляється її повертати. (т. 1 а.с. 22-36,46, 62, 218) Згідно довідок з Барської ЦРЛ [PERSON] під наглядом лікаря психіатра та нарколога не перебуває та за допомогою не зверталася (т. 1 а.с. 72, 73). Суд не приймає до уваги як доказ по справі фотознімки, надані [PERSON], оскільки вважає, що дані фотознімки не є належними та допустимими доказами по справі в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Встановити: де, коли та за яких обставин дані фото були зроблені - неможливо. (т. 1 а.с. 59-61) В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], яка повідомила, що є завідуючою ДНЗ «Веселка». Свідок зазначила, що з [PERSON] перебуває в дружніх відносинах, а з [PERSON] малознайомі. Два роки назад до дитячого садочка, в якому вона працює, була прийнята дитина [PERSON] Зараз хлопчик вже навчається в школі. Перший раз мама приїхала навідати сина через шість місяців після його прийняття. Їхня зустріч пройшла без її відома. Другий раз вона заборонила матері побачення без присутності батька через рекомендації служби у справах дітей. Наступного разу на зустріч був запрошений соціальний працівник, однак мати на зустріч не приїхала. Мати приїжджала лише два рази. Після зустрічі з мамою у дитини виявлялась агресія, він плакав. Мати вихованням дитини не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала. Вихованням дитини займався лише батько. Перешкод в спілкуванні матері та сина ніхто не чинив. Потім свідок повідомила, що [PERSON] ще два рази приїжджала до сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду повідомив, що з [PERSON] перебуває в дружніх відносинах. Про відносини [PERSON] та [PERSON] він знає лише зі слів [PERSON] Свідок зазначив, що йому особисто відомо, що [PERSON] бив [PERSON], оскільки він возив останню до лікарні та міліції. Повідомив, що йому відомо, що [PERSON] насильно, без згоди [PERSON] забрав дитину та хлопчик знаходиться у нього. Свідок зазначив, що знає [PERSON] з найкращої сторони, вона хороша мати, дитина була завжди доглянута. [PERSON] та водій автобуса розповідали, що [PERSON] насильно вихопив та забрав дитину з автобуса. [PERSON] розповідала, що дуже часто їздила до дитини. Свідок зазначив, що йому відомо, що [PERSON] звернулась до адвоката та намагається законним шляхом забрати дитину. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], яка повідомила, що з [PERSON] перебуває в хороших відносинах. Все що знає по справі, знає зі слів [PERSON] Коли [PERSON] розлучився з [PERSON], він дзвонив їй та повідомляв, що [PERSON] гуляє з її чоловіком, щоб зробити колотнечу. [PERSON] знає лише з хорошої сторони, остання завжди гуляла з дитиною. Їй відомо, що [PERSON] насильно забрав дитину і не дозволяє [PERSON] бачитись з сином. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний спеціаліст, який проводив обстеження дитини - [PERSON], який в судовому засіданні зазначив, що працює заступником головного лікаря з охорони здоров'я матері та дитини Вінницької ЦРКЛ. Свідок повідомив, що під час огляду хлопчик вів себе роздратовано, казав, що йому необхідно купити червоного меча, щоб захищатися від [PERSON], щоб вона його не вкрала. Дитині було поставлено діагноз і призначено амбулаторне лікування. [PERSON] до лікарні не з'являлась та не цікавилась здоров'ям сина. Відправною точкою проблеми у дитини є візит матері, до того, зі слів працівників садочка та батька, у хлопчика проблем не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працює заступником директора в СЗОШ № 11, де наразі навчається [PERSON]. Свідок зазначила, що на початку шкільного року до школи поступив дзвінок з Департаменту про те, що мати розшукує свого сина. [PERSON] спілкувалася із директором, з нею та класним керівником, цікавилася життям свого сина, зокрема поведінкою, навчанням, чи є у сина все необхідне. Коли мати прийшла навідати дитину, хлопчик зрадів, а батька її візит обурив. Батько влаштував скандал, голосно кричав при дитині, ображав [PERSON] Також, свідок повідомила, що зі слів батьків дітей класу та інших вчителів їй відомо, що [PERSON] роз'єднував дитину із матір'ю. Свідок зазначила, що крики чула і бачила наслідки особисто. Коли вона вийшла на крики, то побачила, що при цьому батько зажав дитину, яка виривалась від нього і не заспокоював хлопчика, а кричав і комусь телефонував. В цей час у хлопчика почалась жахлива істерика, хлопчик бив батька та дуже голосно кричав. Свідок зазначила, що вона намагалась забрати дитину щоб відволікти і порадила вчителю завести дитину до медпункту. Після даного випадку дитина деякий час школу не відвідувала. Коли вдруге прийшла мати, щоб побачити сина, вона дозволила їм побачення в присутності вчителя, щоб не було конфлікту з батьком. Після цієї зустрічі батько звинуватив її, що вона вкрала в дитини десять хвилин уроку. Свідок зазначила, що вона особисто бачила, що дитина з радістю зустрічає та спілкується з мамою. Хлопчик любить як батька так і маму. Як педагог [PERSON] вона охарактеризувала як врівноважену, турботливу по відношенню до дитини та коректну, а [PERSON] як конфліктного. Свідок зазначила, що впевнена, що конфлікт відбувся через поведінку батька та його відношення до колишньої дружини, оскільки він веде себе неадекватно, скандалить, на зауваження не реагує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду повідомила, що вона працює вчителем СЗОШ № 11 та є класним керівником [PERSON] За три місяці навчання мати хлопчика вона бачила чотири рази. Мати цікавиться навчанням сина та чи всім її дитина забезпечена. Одного разу зустріч [PERSON] з сином була у її присутності. При зустрічі вони обійнялися і спілкувалися. Дитина була спокійна. Приводить до школи і забирає дитину батько, декілька разів дитину забирала його дружина - [PERSON]. Батько займається вихованням дитини, ходить на батьківські збори. Свідок зазначила, що приймала участь при перевірці умов проживання дитини, де були присутні: батько, його дружина [PERSON] та менша дитина. Свідок повідомила, що одного разу при зустрічі з батьком та мамою у хлопчика стався нервовий зрив. У відсутність батька, при спілкуванні з мамою нервових зривів у дитини не було. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Судом при оцінці показань свідка проаналізовано процес формування, збереження та передачі відомостей свідком. Судом, зокрема, прийнято до увагу покази свідків, які посилались на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ні в ході розгляду справи, ні при розгляді питання органом опіки і піклування не були встановлені виняткові обставини, які перелічені в ч. 2 ст. 161 СК України та які б дозволяли розлучити малолітнього [PERSON] із матір'ю - [PERSON] Доводи відповідача по первісному позову/позивача по зустрічному позову -[PERSON], що [PERSON] є поганою матір'ю, оскільки вона погано виховувала сина та погано піклувалась про нього, сама залишила житло, забрала сина, а після того як він забрав його у неї не проявляла зацікавленості до сина, не відвідувала та не піклувалась, тому і в подальшому не зможе впоратись із вихованням дитини, є суб'єктивними. Обставин та дій з боку позивача по первісному позову/відповідача по зустрічному позову - [PERSON], які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дитини як на складову виховання, в судовому засіданні не встановлено. Твердження [PERSON], що після спілкування [PERSON] з матір'ю у дитини погіршився емоційний стан та їхнє спілкування негативно впливає на здоров'я дитини, є безпідставними. В ході розгляду справи судом встановлено, що погіршення психологічного стану дитини викликано не спілкуванням матері з ним, а в зв'язку із постійними скандалами між самим [PERSON] та [PERSON] в присутності дитини, що в свою чергу звісно відображалось на емоційному стані дитини. Заборгованість зі сплати аліментів не може свідчити про умисне невиконання батьківського обов'язку і ухилення від їх сплати, як стверджує [PERSON], враховуючи обставини справи. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами, зокрема спору щодо її виховання, місця проживання. Судом враховано міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Враховуючи вище зазначене, а також те, що дитина у віці семи років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. В судовому засіданні малолітній [PERSON] зазначив, що сумує за мамою, хоче жити і з мамою і з папою, любить і батька, і маму. Також, дитина повідомила, що з мамою бачиться; зараз живе із батьком, [PERSON] та сестричкою [PERSON]; [PERSON] називає мамою; бабуся сказала, що мами у нього не має. [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що папа сказав директору школи маму не пускати. Дитина також зазначила, що сподівається, що батьки примиряться і вони будуть жити разом. Судом прийнято до уваги, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Судом встановлено, що [PERSON] цікавиться здоров'ям дитини, прагне займатись її вихованням, прагне зустрічей та спілкування з сином, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча в повній мірі позбавлена такої можливості. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, суд критично оцінює акт обстеження житлово-побутових умов від 03.02.2014 року та висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.02.2014 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком, оскільки під час проведення обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що квартира складається з трьох кімнат, одну з яких за договору найму (оренди) житла № 1 від 01.02.2012 року винаймає [PERSON] де й проживає із сином. Відповідно, в інших кімнатах проживає сім'я власника квартири [PERSON], яка складається із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, в судовому засіданні [PERSON] повідомив, що на час проведення обстеження житлово-побутових умов 03.02.2014 року, він проживав із цивільною дружиною [PERSON], яка також приймає участь у вихованні його сина [PERSON]. Таким чином, судом було встановлено, що [PERSON] більше одного року проживає в цивільному шлюбі з жінкою [PERSON] та від даного шлюбу в них є спільна дитина - донька [PERSON]. Прізвище дружини та дату народження доньки [PERSON] назвати суду відмовився, зазначивши при цьому, що не знає прізвище та ім'я по-батькові жінки з якою проживає в цивільному шлюбі, після того як представником [PERSON] було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи рішення суду про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини нібито цивільної дружини [PERSON] Однак, зважаючи на те, що суду невідомо чи дійсно дана особа і є тією самою цивільною дружиною [PERSON] з якою він проживає і на даний час займається вихованням малолітнього [PERSON] - його спільного сина із [PERSON], а [PERSON] відмовився надати суду таку інформацію, судом було відмовлено в приєднанні даного документа до матеріалів справи, враховуючи положення ст. 58 ЦПК України. Клопотання про забезпечення, витребування доказів по справі заявлено суду не було. Отже, на час проведення органом опіки та піклування Вінницької міської ради 03.02.2014 року обстеження житлово-побутових умов [PERSON] із сином не відображено усіх осіб з ким саме дитина проживає і, що у його вихованні приймає участь й цивільна дружина [PERSON] На час проведення органом опіки та піклування Вінницької міської ради 10.07.2014 року обстеження житлово-побутових умов із малолітнім [PERSON], вже проживала й спільна дитина [PERSON] та його цивільної дружини, про що також відсутні дані у висновку Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 22.07.2014 року. Акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] із сином від 10.07.2014 року, на підставі якого зокрема зроблено висновок від 22.07.2014 року, суду для огляду надано не було. Суд вважає, що дані обставини - з ким і в яких умовах проживає дитина, мають суттєве значення, оскільки висновки органу опіки та піклування Вінницької міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з одним із батьків, серед іншого, ґрунтується на зазначених актах обстеження житлово-побутових умов. Службою у справах дітей Вінницької міської ради взагалі не досліджено проживання дитини не лише із батьком, але й з його цивільною дружиною та їх спільною новонародженою дитиною. Не встановлено як дана особа ставиться до дитини і таке інше. Суд вважає, що атмосфера сім'ї, в якій проживає дитина, і хто приймає участь у її вихованні мають суттєве значення при визначенні її місця проживання. Отже, суд вважає висновки органу опіки та піклування Вінницької міської ради, які мають рекомендаційний характер для суду і не є обов'язковими, неповними і такими, що викликають сумніви в своїй об'єктивності. Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Судом прийнято до уваги, що вирішуючи даний спір, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому судом враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини та її прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, думку дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, як те визначено вище вказаною Декларацією прав дитини. Таких виняткових випадків судом не встановлено. Суд, вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем по первісному позову/відповідачем по зустрічному позову - [PERSON] і відмовляючи відповідачу по первісному позову/позивачу по зустрічному позову - [PERSON], виходив виключно з інтересів самої малолітньої дитини. Судом враховано особливі потреби дитини пов'язані з її віком та те, що дитині найбільш необхідна материнська турбота та піклування, а тому місцем проживання малолітнього [PERSON] слід визначити з матір'ю. Враховуючи вище зазначене, підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, суд не вбачає та саму можливість вважає передчасною. Це не перешкоджає [PERSON] при досягненні дитиною відповідного віку, коли він самостійно, вільно та свідомо зможе висловити та реалізувати своє бажання - залишатися з батьком без ризику для його інтересів, вимагати відповідної зміни порядку спілкування із дитиною та визначення її місця проживання. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що обоє батьків зобов'язані приймати участь в утриманні та вихованні дитини і не поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку свого сина. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 229, 40 гривень, а судові витрати, понесені [PERSON] по зустрічному позову - слід залишити за ним, враховуючи відмову суду в задоволенні його зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved