Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

В січні 2014 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Лобойківська сільська рада Петриківського району. Позивач просить суд визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON], право приватної власності на земельну ділянку площею 0,23 га. що розташована в [ADDRESS]. При цьому [PERSON] зазначила, що 30 грудня 1993 року на XVI сесії XXI скликання Лобойківської сільської рада Петриківського району було винесено рішення № 183/255 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність і користування», в якому було вказано що згідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 га заяв громадян, Сільська рада народних депутатів вирішила передати [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку під обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства по [ADDRESS], загальною площею 0,48 га. 25 березня 2003 року, [PERSON] було складено заповіт, згідно до якого, все майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося він заповів своєму сину [PERSON] та своїй дочці [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці за заповітом: позивач та відповідач в установлений законом строк нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про прийняття спадщини не звернулися та вимушені були вступати у спадщину в судовому порядку. 28 жовтня 2011 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області у справі № 2-330/11 за позовом [PERSON] та [PERSON] до Лобойківської сільської ради Петриківського району, третя особа: Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОКП «Дніпропетровське БТІ» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом було вирішено позовні вимоги задовольнити, а саме: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на майно, яке складається з житлового будинку, який розташований на земельній ділянці 0,48 га по [ADDRESS] після померлого [PERSON]. По усній домовленості між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було вирішено, що все спадкове майно успадкує саме позивач та про це [PERSON] було сказано і в судовому засіданні. 05 березня 2012 року [PERSON] було складено розписку, згідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 80 000 грн., в якості сплати за його частку у спадщині. Під спадщиною у розписці малося на увазі домоволодіння та земельна ділянка. Через деякий час, позивач [PERSON] вирішила зареєструвати набуте нею право власності на земельну ділянку площею 0,48 га. яка згідно до рішення належала її батьку - спадкодавцю та звернулася з заявою до Лобойківської сільської ради. 18 травня 2013 року позивачу було надано рішення, згідно до якого було вирішено надати заявнику дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою зі складанням державного акту на право власності на земельну тільки ділянку загальною площею 0,25 га, що розташована в [ADDRESS], при цьому було надано друге рішення, згідно до якого [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою із складанням державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,23 га., що розташована в [ADDRESS]. Вказані рішення позивачем було оскаржено до адміністративного суду, яким позов було задоволено і рішення визнати протиправним та скасовано. Проте, незважаючи на вищевказане рішення, після повторного звернення [PERSON] до Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області по тому ж питанню їй було відмовлено. 12 вересня 2013 року позивачу було надано відповідь від нотаріуса про те, що інформація щодо зареєстрованого Державного акту за [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у відділі відсутня. Рішенням Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 291-17/УІ від 18 травня 2012 року, було відмовлено [PERSON], в наданні дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] Посилаючись на пунктом 1 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-ПІ позивач зазначає, що спадкодавець, [PERSON], отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], на підставі рішення № 183/255 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність і користування», то позивачу, як спадкоємцю, законно належить право власності на вищевказану ділянку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що вона прийняла спадщину після свого померлого батька [PERSON] до складу якої, в тому числі, входила земельна ділянка площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], що повинна перейти до неї в порядку спадкування. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає. Крім того, надав суду письмові заперечення, де зазначено, що [PERSON] дійсно є спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON] та вона успадкувала домогосподарство належне померлому, але не має права претендувати за спірну земельну ділянку, так як, спадкодавцем не була оформлено право власності на неї. Рішення сільської ради від 30.12.1993 року є лише підставою для виготовлення правовстановлюючих документі, отже земельна ділянка площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], не входить до спадкового майна. Представник третьої особи: Лобойківської сільської ради Петриківського району - Зінченко В.Ю. в судовому засіданні пояснив, що заперечує проти позовних вимог вважаючи їх безпідставними. Крім того, представник третьої особи надав суду відзив на позовну заяву, де зазначено, що так як попередній користувач - [PERSON] не виготовив державний акт про право власності на земельну ділянку, то не можна застосувати, в даному спорі, ст. 120 ЗК України тому, що межі земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не встановлені, а рішення сільської ради від 30.12.1993 року є тільки підставою для виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Так як, [PERSON] помер [INFO], тому не можна застосовувати абз. 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України, оскільки даний абзац було додано Законом від 16.09.2008 року. Суд заслухавши позивача, представника відповідача і представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та задоволенню не підлягають з наступного. Рішенням Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 183/255 від 30.12.1993 року, на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 га заяв громадян [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га по [ADDRESS], що підтверджується випискою із даного рішення (а.с.30). 25 березня 2003 року, [PERSON] було складено заповіт, згідно до якого, все майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося він заповів своєму сину [PERSON] та своїй дочці [PERSON] (а.с. 38). Згідно свідоцтва про смерть, [INFO] [PERSON] помер (а.с. 33). На підставі рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2011 року, що набрало законної сили 07.11.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 34). Рішенням Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 346-21/VІ від 27.11.2012 року відмовлено [PERSON] в наданні земельної ділянки площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 105). Рішенням Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 347-21/VІ від 27.11.2012 року надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою із складання державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 106). Крім того, рішенням Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 348-21/VІ від 27.11.2012 року надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою із складання державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 107). Згідно протоколу № 21, двадцять першої сесії шостого скликання Лобойківської сільської ради від 27 листопада 2012 року, депутати слухали, питання № 10-12 про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою [PERSON] та [PERSON] площею 0,23 га в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства та будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 108-110). Як пояснила позивач [PERSON] при розгляді зазначених питань, депутати слухали її та відповідача. Згідно довідки відділу держземагенства у Петриківському районі від 19.09.2013 року, інформація щодо зареєстрованого державного акту за [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], у відділі відсутня (а.с. 44). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на [INFO], тобто, на час відкриття спадщини) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 126 ЗК України (в вищезазначеній редакції), право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, суд дійшов до наступного, що спірна земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства та перебувала в користуванні спадкодавця. Дана земельна ділянка, рішенням Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 183/255 від 30.12.1993 року, була передана [PERSON] безкоштовно у приватну власність, але позивачем не надано суду доказів, що існують в своїх сукупності, такі юридичні факти, що дають можливість стверджувати про виникнення відповідно до ст. 1216 ЦК України у спадкодавця права власності на спірну земельну ділянку, а саме: 1) [PERSON] не виготовив державний акт про право власності на земельну ділянку, 2) компетентні органи не визначили межі земельної ділянки і вона не відведена спадкоємцю в натурі, 3) не відбулося погодження із суміжними землекористувачами та власниками сусідських земельних ділянок. Тобто процедуру приватизації земельної ділянки у встановленому законом України порядку не проведено, право власності на земельну ділянку не зареєстровано, а отже у спадкодавця не виникло право власності на конкретну спірну земельну ділянку і це право не може перейти до спадкоємців. При цьому посилання позивача на саму наявність рішення органу місцевого самоврядування про передачу спадкодавцеві безкоштовно у приватну власність спірної земельної ділянки та на норми Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-ХІІ та Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року N 15-92, як на правову підставу, та на документальне підтвердження належного набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку помилкове, з вищенаведених підстав та враховуючи, що спірні правовідносини регулюються нормативно-правовими актами, виходячи з їх дії на час відкриття спадщини. Крім того, помилковим є посилання позивача на абз. 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України, 2001 року, оскільки його положення підлягають застосуванню, в тому разі, якщо спадкодавцем розпочата процедура приватизація земельної ділянки. Посилання сторін на обставини встановлені рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.08.2012 року , та викладені в мотивувальній частині, безпідставні оскільки предметом розгляду даного спору були владно-розпорядчі функції органу місцевого самоврядування і висновки суду, викладені в рішенні, не мають преюдиційного значення для вирішення даного спору. Також, помилковим є посилання позивача на резолютивну частину рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2011 року, в частині визнання права власності за позивачем, в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,48 га [ADDRESS], після померлого [PERSON], оскільки предметом розгляду вказаної цивільної справи було право власності спадкодавця на житловий будинок, де розмір земельної ділянки зазначено, як характеристика місця його знаходження. Враховуючи, що відповідачем, відповідно до принципу змагальності та обов'язку доказування передбачених ст. 10 та 60 ЦПК України, не надано до суду докази, що свідчать про належність спадкодавцеві спірної земельної ділянки на час відкриття спадщини, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею, в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON], право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 23 га., що розташована в [ADDRESS], не доведеними та безпідставними і в їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed