Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

До Гайворонського районного суду надійшла справа позовом [PERSON] до Благовіщенської районної державної нотаріальної контори в якій просить суд, визнати незаконною та скасувати реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON], померлої 07 січня 2013 року , у Спадковому реєстрі за номером 54687384 від 04 липня 2013 року та у нотаріуса за номером 153/2013 від 04 липня 2013 року, що здійснена державним нотаріусом Ульяновської районної державної нотаріальної контори згідно заяви №311 спадкоємця [PERSON]. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 04 липня 2013 року державним нотаріусом Ульяновської районною державної нотаріальної контори в Спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа за номером 54687384 спадкодавця [PERSON], дата її смерті 07 січня 2013 року, номер у нотаріуса 153/2013 згідно поданої заяви спадкоємця [PERSON] про прийняття спадщини за №311 від 04 липня 2013 року, але вона вважає вважає, що державним нотаріусом Ульяновської районною державної нотаріальної контори при видачі свідоцтва про право на спадщину порушила порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом, а саме при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус не з'ясувала відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, не правильно визначив місцем відкриття спадщини а саме останнє місце проживання спадкодавця, не підтверджено місце відкриття спадщини. Таким чином позивачка вважає, що державний нотаріус порушив встановлений порядок вчинення нотаріальних дій заведення та реєстрації спадкової справи в Спадковому реєстрі чим порушив її права та інтереси які підлягають захисту в судовому порядку в той спосіб, який вибраний пеозивачкою з власної волі у зв'язку з тим, що державний нотаріус своїми незаконними нотаріальними діями порушив її, [PERSON], цивільні права та законні інтереси як наступного спадкоємця спадкодавця [PERSON], оскільки позивачка є її внучкою, а спадкодавеці являється її бабою по лінії матері [PERSON], яка померла 26 травня 2014 року, а тому змушена звертатися до суду. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач нотаріус Благовіщенської районної державної нотаріальної контори в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позов не підлягає задоволенню, оскільки нею на даний час по спадковій справа зареєстрованій у Спадковому реєстрі за № 54687384 від 04.07.2013 року за № у нотаріуса 153/2013 від 04.07.2013 р згідно заяви №311 спадкоємця [PERSON] ніяких нотаріальних дій не вчинялось та неє нотаріальною дією. Тому вважає що в позові необхідно відмовити. Представник третіх осіб, адвокат [PERSON]. в судове засідання не зявилась надіслала до суду заперечення в якому позов не визнала, просить в задоволенні позову [PERSON] до Благовіщенської районної державної нотаріальної контори про скасування реєстрації спадкової справи спадкодавця [PERSON], яка здійснена Ульяновською районною державною нотаріальною конторою 04.07.2013 року відмовити. Приймаючи рішення суд виходить з наступного , що. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах статті 55 Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом . Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч наведених вимог позивач не надав у обґрунтування своїх позовних вимог належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його права письмові докази, що містяться в справі не містять інформацію щодо предмета доказування та твердження у обґрунтування позовних вимог Позивача, згідно яких він просить суд, є припущеннями у розрізі його бачення про спосіб захисту його порушених прав, яке насправді не ґрунтується на нормах чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача зазначає факт, що позивачка ознайомившись з матеріалами спадкової справи №153/2013 від 04.07.2013 року спадкодавця [PERSON], та нею було виявлено, що в заяві спадкоємця [PERSON] про прийняття спадщини за №311 від 04.07.2013 року було зазначено, що спадкодавець [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO]. Але зазначені відомості не відповідають дійсності і є тільки субєктивними відомостями та не підтверджуються документально іншими обєктивними матеріалами спадкової справи, та суперечать відомостям із довідки Лозуватської сільської ради №17 від 17.11.2017 року, в змісті якої зазначено, що згідно записів в домовій книзі №4 [PERSON] була дійсно зареєстрована в [INFO], з 17.06.1980 року та знялась з реєстрації місця проживання 09 січня 2009 року, тобто за чотири роки до своєї смерті 07.01.2013 року. Також вказує, що в матеріалах спадкової справи №153/2013 відсутня довідки про останнє місце проживання спадкодавця [PERSON] в межах Ульяновського , району Кіровоградської області, а також в матеріалах спадкової справи відсутнє судове рішення про встановлення місця відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] в межах Ульяновського району Кіровоградської області. Тому враховуючи вищезазначені обставини позивач вважає, що відповідач - державний нотаріус порушив порядок вчинення нотаріальних дій в частині заведення та реєстрації спадкової справи в спадковому реєстрі після смерті [PERSON]. Зазначає, що оскільки спадкоємець [PERSON] на надала довідку про останнє місце проживання спадкодавця, нотаріус не вправі був заводити спадкову справу та реєструвати її в спадковому реєстрі. Відповідач нотаріус Благовіщенської районної державної нотаріальної контори в судовому засіданні показала, що [PERSON] 10 ( Про видачу свідоцтв про право на спадщину) «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» який затверджений наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року « Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при подачі заяви про прийнятті спадщини місце проживання спадкодавця в обовязковому порядку не перевіряється а зясовується зі слів заявника при подачі заяви а перевіряється при видачі свідоцтва про право на спадщину, правильність місце відкриття спадкової справи не зясовується а визначається зі слів заявника, відкриття спадкової справи не являється нотаріальною дією, родинні стосунки при подачі заяви про прийняття спадщини не зясовувались а підлягають зясуванню лише при видачі свідоцтва про право на спадщину. Також відповідач пояснила що скасування реєстрації законодавством не передбачено при цьому якщо спадкова справа помилково заведена не за місцем відкриття вона передається за місцем відкриття спадщини а тому вважає що позивачем обрано спосіб захисту прав не передбачених законодавством. Представник третіх осіб вважає, що державним нотаріусом Благовіщенської районної державної нотаріальної контори при прийнятті заяви спадкоємця [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вчинені дії у відповідності до норм чинного законодавства України. Правові підстави для визнання незаконними дій відповідача та скасування реєстрації спадкової справи відсутні. Доводи [PERSON], які зазначаються нею в змісті позовної заяви містять субєктивні мотивування, які не підтверджені належними та допустимими доказами, що суперечить вимогам ст. 57 ЦПК України, відповідно до змісту якої доказами є будь-якi фактичнi данi, на пiдставi яких суд встановлює наявність або вiдсутнiсть обставин, що обґрунтовують вимоги i заперечення сторiн, та iнших обставин, якi мають значення для вирiшення справи. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд вважає що, за змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміються закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст.16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. Зокрема способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дій, які порушують право. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. [PERSON] позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, звернення до суду має бути обумовлено наявністю вже порушених прав особи, а не захистом права, яке може бути порушено у майбутньому. Відсутність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову. В порушення вимог ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, звертаючись до суду за захистом порушеного права, позивачем [PERSON] не зазначається, яке її право було порушено відповідачем при заведенні та реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON], а також, що вибраний нею спосіб захисту відповідає положенням ч. 2 ст. 16 ЦК України, або іншим нормам чинного цивільного законодавства. Так як вона взагалі не зверталась з заявою про прийняття спадщини що встановлено в судовому засіданні та видно з матеріалів спадкової справи. Враховуючи той факт, що в межах даної цивільної справи позивачем заявлені вимоги про визнання незаконними нотаріальних дій до правовідносин сторін в межах даного спору підлягають застосуванню норми правового регулювання діяльності нотаріату в Україні, які встановлені Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. [PERSON] розяснень ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших субєктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Саме таке процесуальне правило визначення субєктного складу осіб наведене у ст. 50 Закону № 3425-XII. В порушення вимог процесуального права, а саме ст. 57 60 ЦПК України, норм матеріально права ст. 50 Закону України «Про нотаріат» позивачем [PERSON], не надано належних та допустимих доказів її безпосередньої участі в нотаріальному процесі а саме на стадії подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. З таких підстав, суд вважає, що позивачем помилково обрано спосіб скасування реєстрації спадкової справи, як спосіб захисту своїх прав який не передбачено законодавством а тому позов задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає що позивачка звернулась за захистом уявного права, оскільки позивачка не зверталась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини що підтверджується відсутністю її заяви в спадковій справі, та позивачкою не надано жодних доказів про те, що вона в майбутньому буде звертатись з такою заявою. Ніяких інших доводів, що могли б слугувати підставою для задоволення позову позивач суду не надав.

Outcome: dismissed