Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

В січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Агроном - 2005», [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником земельної ділянки, площею 7,30 га, розташованої в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області та наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Обумовлену земельну ділянку він успадкував після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Останній за життя уклав з ПП «Агроном-2005» договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на десять років. Даний договір був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Вознесенському районі 03.12.2012 року за № 482200004006820. Разом з тим, отримавши від орендаря примірник договору оренди землі, позивачем було встановлено, що сторону орендаря представляла [PERSON] як директор обумовленої юридичної особи. Проте, остання не тільки не займала вказану керівну посаду в ПП «Агроном - 2005», але і взагалі не підписувала оспорювану угоду. Посилаючись на наведені обставини та порушення своїх прав, позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача ПП «Агроном - 2005» в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість, оскільки [PERSON] дійсно працювала у відповідача на посаді виконавчого директора, до безпосередніх обов'язків якої входило укладання договорів оренди земельних ділянок, розташованих на території Олександрівської селищної ради. Також вказував на те, що договір оренди, який був укладений між [PERSON] та ПП «Агроном - 2005» 17.03.2010 року, повністю відповідає вимогам закону, пройшов у передбаченому законом порядку державну реєстрацію та виконувався сторонами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] також вважала необґрунтованими. Вказувала, що з 07.12.2009 року по 01.06.2010 року вона працювала виконавчим директором ПП «Агроном-2005» та в межах наданих їй повноважень підписала договір оренди, який був укладений між [PERSON] та ПП «Агроном - 2005» 17.03.2010 року. Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 29.01.2009 року Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області, належала земельна ділянка, площею 7,30 га, яка розташована в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 17.03.2010 року [PERSON] уклав з ПП «Агроном - 2005» договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на десять років. Зазначений договір був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Вознесенському районі 03.12.2012 року за № 482200004006820. Відповідно до умов даного договору орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобов'язався щорічно до 01 грудня поточного року сплачувати орендну плату в розмірі 3 % від грошової вартості земельної ділянки, а після припинення дії договору - повернути ділянку орендодавцю. В договорі узгоджені й інші умови. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняв [PERSON] 28.08.2015 року на його ім'я державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання спірного договору оренди недійсними, суд виходить з наступного. Так, згідно ч. 1ст. 215 ЦК України загальними підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Такими вимогами є відповідність правочину вимогам закону та моральним засадам суспільства, наявність відповідного обсягу цивільної дієздатності у сторін договору, відповідність правочину вільному волевиявленню та внутрішній волі сторін, спрямування правочину на реальне настання наслідків, обумовлених ним та відсутність порушення прав дітей. За правилами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, зокрема договір оренди земельної ділянки передбачає письмову форму (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Письмова форма передбачає фіксування змісту правочину в одному або декількох документах та підписання його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.ч. 1-2ст. 207 ЦК України). Як вбачається з спірного договору оренди земельної ділянки, з боку орендаря ПП «Агроном - 2005» діяла [PERSON], як директор обумовленого підприємства. Договір підписаний нею, як визнано останньою в судовому засіданні, а також містить підпис [PERSON] Договір скріплений печаткою приватного підприємства. З матеріалів справи слідує також, що [PERSON], за дорученням власника підприємства [PERSON], оформленим наказом директора підприємства за № 5-к від 07.12.2009 року була призначена виконавчим директором ПП «Агроном - 2005» з 07.12.2009 року з правом підпису договорів оренди земельних ділянок, розташованих на території Олександрівської селищної ради. Звільнена з займаної посади 01.06.2010 року за ст. 38 КЗпП України. Заяв від осіб, які беруть участь у справі, про недостовірність чи фальшивість таких письмових доказів не надходило. Також, як встановлено в судовому засіданні в порядку виконання умов договору кожна із сторін здійснювала дії, передбачені його умовами, зокрема, орендодавець передав орендарю обумовлену сторонами земельну ділянку, а останній її прийняв, а також здійснював виплату орендних платежів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України. Між тим, належних доказів щодо підписання спірного договору з боку орендаря сторонньою, не уповноваженою особою, позивачем не надано. Разом з тим, особа, що його вчинила мала необхідний обсяг цивільної дієздатності та правоздатності, та сторони своїми діями щодо виконання умов договору підтвердили, те, що вказаний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. Що стосується посилання позивача на невідповідність відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо осіб, які мають право вчиняти договори від імені приватного підприємства, останнє не заслуговує на увагу, оскільки не відноситься до обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними з настанням відповідних наслідків. Інші доводи позивача в обґрунтування своїх вимог щодо здійснення реєстрації договору оренди не особисто [PERSON], а іншою уповноваженою ПП «Агроном - 2005» особою, також не ґрунтуються на законі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України не підлягають поверненню й понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed