Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеса із позовом до відповідача ТОВ «Нова пошта», третя особа: [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь збитки за втрачений вантаж в сумі 12000,00 грн., провізну плату в розмірі 113,00 грн., штраф в розмірі 2907,60 грн., а всього суму в розмірі 15020,60 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 20.12.2018 року позивач здійснила відправлення вантажу з м. Одеса до м. Києва на ім`я [PERSON] , що підтверджується експрес-накладною № 59000387778225. Вантажем був телефон, оголошеною вартістю 12000,00 грн. 21.12.2018 року невстановлена особа від імені [PERSON] отримала вищевказаний вантаж, однак, остання, ім`я якої було зареєстровано у відправленні, вантаж не отримувала, а тому позивачу були завдані матеріальні збитки на суму 12000,00 грн. Звернувшись із претензією до відповідача, останній, надіслав позивачу відповідь від 04.06.2019 року, відповідно до якої в задоволенні претензії їй було відмовлено. Посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, позивач вказує, що відповідачем не було виконано перед позивачем зобов`язання по договору та не забезпечено отримання вантажу належним отримувачем, що призвело до втрати вантажу. З огляду на те, що відповідач відмовився добровільно відшкодувати спричинені збитки, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеса від 12.06.2019 року, позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2019 року, цивільну справу було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 04.11.2019 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва. 29.11.2019 року розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач та третя особа після призначення справи до розгляду в спрощеному позовному провадженні з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Представник відповідача з будь-якими клопотаннями до суду також не звертався. В матеріалах справи міститься відзив на позов, відповідно до якого, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які в ньому викладені, зокрема, зазначаючи про те, що відповідачем правомірно було відмовлено в задоволенні претензії, оскільки, вина відповідача відсутня, вантаж було видано особі, яка зазначена в накладній та доказів зворотному з боку сторони позивача не надано, а відтак обґрунтування та позиція позивача є недоведеною, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в спрощеному позовному провадженні на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 20.12.2018 року звернулась до відділення ТОВ «Нова пошта» в м. Одеса з метою перевезення вантажу - доставки посилки до м. Києва для [PERSON] , в зв`язку з чим було оформлено експрес-накладну № 59000387778225. Вантаж був кількістю 1 багажне місце, заявленою вагою 1 кг (об`ємна), оголошеною вартістю 12200,00 грн., з описом відправлення «Телефонний апарат». 10.05.2019 року позивач направила відповідачу претензію від 08.05.2019 року, відповідно до якої вказала, що отримувач [PERSON] посилку не отримала, а тому їй були завдані збитки на суму 12000,00 грн. з вини працівників відповідача, оскільки, останніми було видано посилку не тій особі, не перевіривши при цьому документи отримувача, а тому просила відповідача задовольнити її претензію та сплатити збитки в сумі 12000,00 грн. Згідно відповіді ТОВ «Нова пошта» від 04.06.2019 року, претензію позивача було відхилено з посиланням на те, що 21.12.2018 року отримувач звернулась до експедитора відповідача та надала представнику ТОВ «Нова пошта» номер експрес-накладної, паспорт громадянки України, та, здійснивши оплату послуг перевезення відправлення, їй було видано зазначений вантаж. Одночасно позивачу було роз`яснено те, що отримання відправлення було здійснено в порядку та відповідно до умов надання послуг ТОВ «Нова пошта», а відтак правових підстав для задоволення претензії немає. Позивач в обгрунтування позову вказує на те, що отримувач [PERSON] особисто посилку не отримувала, та, остання, була видана іншій особі, однак, належних доказів наведеним твердженням з боку позивача суду надано не було, як і не було надано суду доказів того, що відповідальною особою відповідача при видачі посилки не було перевірено належним чином документи отримувача, що призвело до видачі вантажу іншій особі, а тому суд вважає, що зазначені твердження є недоведеними, в зв`язку з чим судом до уваги не приймаються. Крім того, позивачем не було заявлено у відповідності до вимог цивільного процесуального закону будь-яких клопотань, зокрема, в частині витребування доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідач у відзиві стверджує, що відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження наявності вини уповноважених осіб ТОВ «Нова пошта» при видачі посилки, як і відсутні дані про те, що посилка не була отримана особисто заявленим отримувачем [PERSON] , а також відсутні докази розміру фактичної шкоди, спричиненої позивачу, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Суд вважає доводи відповідача підставними, а вимоги позивача недоведеними, виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. За правилами статті 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Вантажовідправником є будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення (абзац п`ятий глави 1 Правил). Вантаж було прийнято для перевезення за розміром та вагою, в упаковці відправника, зважаючи на ч. 2 ст. 917 ЦК України: відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж також має бути замаркований відповідно до встановлених вимог. Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 Публічного договору, прийняття Експедитором відправлення для надання послуг, визначених Договором, оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про Відправника, інформація про Одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг Експедитора. Шляхом передачі Замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених Договором, Замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями Договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для організації його перевезення, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника. Згідно із п. 7.2.13 Публічного договору ТОВ «Нова пошта», експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Передавши вантаж для перевезення, відправник погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта» та Умовами надання послуг ТОВ «Нова пошта». Погодившись на відправлення вантажу, шляхом доставки його ТОВ «Нова пошта», позивач також є учасником правовідносин, на які поширюються умови Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, а також Умови надання цих послуг ТОВ «Нова пошта». З огляду на умови укладеного між сторонами договору, та на те, що з експрес-накладної № 59000387778225 вбачається, що товар «Телефонний апарат», без відповідних супровідних документів, детального опису товару, з оголошеною вартістю 12000,00 гривень, та вміст якого не перевірявся перевізником, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено, що вантаж було отримано не заявленою у накладній особою, суд вважає, що претензії позивача про завдані збитки є безпідставними, та вини відповідача у ситуації, яка склалась між сторонами відсутня. Крім того, частиною 2 ст. 924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Таким чином, вказана норма матеріального права зобов`язує позивача довести належними та допустимими доказами розмір фактичної шкоди. Аналогічно ч. 1 та ч. 2 ст. 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до п.п. а) п. 139 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969 за №401(чинний), за втрату і недостачу багажу автотранспортне підприємство або організація несе відповідальність у таких розмірах: а) багажу, прийнятого до перевезення з оголошеною цінністю, - в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона нижче його справжньої вартості. Пунктом 7.2.2 Публічного договору встановлено, що у разі втрати або пошкодження відправлення експедитор повертає суму оголошеної вартості (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення). Таким чином, на позивача покладається обов`язок доведення розміру спричиненої йому шкоди. Будь-яких доказів того, що фактична вартість вантажу, що була відправлена позивачем, становить 12000,00 гривень у матеріалах справи відсутні, а також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що жодної інформації про виробника чи модель товару в накладній не зазначено. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи доводи сторони позивача про порушення відповідачем договірних зобов`язань, які призвели до втрати товару, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, розмір завданих збитків не доведено документально, суд вважає, що законні підстави для відшкодування збитків, стягненні провізної плати та штрафу відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує за правилами статті 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed