Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 42 по пр. Леніна, 21 в м. Миколаєві, мотивуючи тим, що останній забрав свої особисті речі і пішов з квартири, загубив будь-який інтерес до даної житлової площі та жодним чином не приймає участі у вирішенні спільних побутових питань, зокрема по сплаті комунальних послуг і ремонтно-відновлювальних робіт квартири. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги уточнили та остаточно просили усунути перешкоди в користуванні позивачкою квартирою, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням спірної квартири. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд залишити позовні вимоги без задоволення, посилаючись на те, що між сторонами наявний спір з приводу користування спірною квартирою, тому відповідач змушений був піти з квартири в грудні 2013 року. Крім того, позивачка на даний час також в квартирі не мешкає та знаходиться в місті Києві. Сама квартира знаходиться в іпотеці та може бути передана банку за не належне виконання зобовязання за кредитним договором, який позивачка уклала з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Що стосується оплати комунальних платежів, то відповідач їх дійсно не платить, оскільки не користується квартирою. Заслухав сторони та представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2002 року. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВП № 041554 шлюб між сторонами було розірвано 04.10.2007 року, актовий запис № 469. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії 1-ФП № 001649 відповідачка змінила імя з [PERSON] на [PERSON]. В період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі на імя відповідачки 05.07.2006 року був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу. На придбання вищевказаної квартири між ПАТ КБ ПРАВЕКС-БАНК та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1696-016/о6Р від 05.07.2006 року на суму 28\~ 800,00 доларів США під заставу квартири [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач [PERSON] став чинити перешкоди позивачці [PERSON] та їх неповнолітній доньці в користуванні квартирою, а саме зайнявши квартиру цілком та змінивши замки, тому рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] були вселені в спірну квартиру. Судом також встановлено, що після рішення суду в грудні 2013 року відповідач пішов з квартири, забрав свої особисті речі та не мешкає в квартирі по теперішній час. Також відповідач не несе затрат по утриманню квартири та не сплачує комунальні платежі. Факт непроживання відповідача в спірній квартирі підтвердили допитані в суді свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки ТОВ «Миколаївдомсервіс» № 120 від 16.01.2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані з правом на житлову площу [PERSON], [PERSON] та донька сторін неповнолітня [PERSON] Власником особистого рахунку за вказаною адресою є [PERSON] Також, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], сумісно набутим у шлюбі та поділ спільного майна подружжя залишений без задоволення. Вказане рішення суду набрало законної сили. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, положеннями ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням, а також не позбавляє зобовязання брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) та проведенню ремонту. Суд зазначає, що при розгляді справи будь-яких перешкод для проживання відповідача у квартирі зі сторони позивачки, судом встановлено не було. Також, подальша реєстрація відповідача у спірній квартирі повязана з тим, що позивачка повинна і далі сама сплачувати за комунальні послуги із розрахунку зареєстрованих осіб у квартирі, що порушує її законні права та інтереси. Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не має права власності на спірну квартиру, не проживає в квартирі без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, суд вважає, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи і підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс 11.

Outcome: approved