Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати останніх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, 30.07.1988 року видано Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів ордер № 8493 [PERSON] з сім'єю із двох осіб на право заняття в порядку обміну житлового приміщення. Згідно Довідки форми №3 від 25.03.2016 р. №1256, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані три особи, в тому числі: [PERSON] 1949 р. н. (власник рахунку); [PERSON] 1972 р. н. (син) та [PERSON] 1995 р. н. (онук). У 2001 році батько позивача, [PERSON], розлучився із своєю дружиною, звільнив вищезазначене приміщення та з цього часу у квартирі не проживає. У 1996 році дружина позивача разом з сином, [PERSON], звільнили вищезазначену квартиру, у зв'язку із фактичним припиненням сімейних відносин та у 2002 році офіційно розлучилися. Оскільки відповідачі фактично у зазначеній квартирі не проживають понад шість місяців, значаться зареєстрованим лише формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несуть, комунальні та інші платежі сплачує позивач. У зв'язку із чим позивач просить визнати відповідача [PERSON].а та відповідача [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України. Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, які повідомлялися в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши представника позивача, який не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що позивач проживає в [ADDRESS] відповідно ордеру (обмінного) №8493 від 30.07.1988 р. на житлове приміщення виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] з сім'єю із двох осіб на право заняття в порядку обміну житлового приміщення. Згідно Довідки форми №3 від 25.03.2016 р. №1256, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані три особи, в тому числі: [PERSON] 1949 р. н. (власник рахунку); [PERSON] 1972 р. н. (син) та [PERSON] 1995 р. н. (онук). Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розлучення серії [NUMBER] виданим Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Судом встановлено, що відповідачі добровільно залишили місце проживання, не проживають у квартирі [ADDRESS] без поважних причин більше 7 місяців, про свідчать акти про не проживання видані комісією ТОВ «ЖИТЛОВИК-ПЛЮС» від 01.10.2015 р.; 04.12.2015 р.; 03.02.2016 р.; 04.04.2016 р.. За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним, права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку(квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, виходячи з вище наведеного, враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідача спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права на користування житлом лише протягом шести місяців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначеного строку. Таким чином, аналізуючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим, доведеним належними доказами у справі, а тому підлягає задоволенню. За таких обставин, відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщення.

Outcome: approved