Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Дніпровська міська рада 17 жовтня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про в витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися, позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що квартира [ADDRESS] з 25 жовтня 2013 року по 24 травня 2017 року була зареєстрована на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради (договір дарування, серія та номер 348670, р.№ 1362, виданий 10 березня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р.). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру станом на час звернення до суду право власності на заначений об`єкт нерухомості зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2017 року, серія та номер: НМА 687627, р.№ 518, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В.. Проте, [PERSON] набула вищезазначену спірну квартиру у власність від [PERSON] , яка в свою чергу набула її на підставі договору купівлі- продажу від 07 червня 2017 року від [PERSON] , який в свою чергу набув право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 201/6215/16-ц, провадження 2/201/1920/2016 за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. На запит управління правового забезпечення Дніпровської міської ради то надання інформації щодо наявності вищезазначеної цивільної справи, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська листом від 29 вересня 2017 року ОДВ - 32239 повідомив, що перевіркою даних обліково-статистичних карток Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що в провадженні суду дійсно перебувала цивільна справа з таким номером за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Слава» про визнання права власності за набувальною давністю. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 201/6215/16-ц вищезазначений позов було задоволено. 03 серпня 2016 [PERSON] було подано заяву про виправлення описки в рішенні суду, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року було задоволено. Таким чином, не було встановлено наявності в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справи за номером 201/6215/16-ц у відношенні [PERSON] , тобто такого рішення суду взагалі не існує. На теперішній час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] .. Органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній здатності територіальної громади міста Дніпра є Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Згідно листа Департаменту від 30 жовтня 2017 року № 3/9 - 4544 спірна квартира розпорядженням органу приватизації управління житлового господарства виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17 вересня 1996 року №1/1824 була передана у власність [PERSON] .. Правовстановлюючі документи на зазначену квартиру було отримано уповноваженим власником. Відповідно до листа Комунального підприємства «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 18 жовтня 2017 року № 14179 зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за спірною адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за ТОВ «МЖК -Зоряний» на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. за реєстром № 1323, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 4876359. Крім того було повідомлено, що 09 березня 2006 року, на замовлення ТОВ «МЖК-Зоряний» було видано Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для дарування вищезазначеного нерухомого майна. Відомості щодо укладання відповідних правочинів в матеріалах відповідної інвентаризаційної справи відсутні. Листом Департаменту від 13 вересня 2017 року № 3/4 - 1884 квартира [ADDRESS] за період з жовтня місяця 2013 року по теперішній час органом приватизації міськвиконкому не виносилось розпорядження щодо передачі у власність квартири за вищевказаною адресою. Отже, рішення відносно приватизації уповноваженими органами Дніпровської міської ради не приймалися, квартира [ADDRESS] , а тому відповідно до ст. 4, 5 ЖК України належить до державного житлового фонду, що перебуває у віданні місцевих рад. Майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом приватизації. Але згідно листа Департаменту від 13 вересня 2017 року 3/4 - 1884 квартира [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по теперішній час органом приватизації міськвиконкому не виносилось розпорядження щодо передачі у власність квартири за вищевказаною адресою, тобто рішення про приватизацію спірної квартири взагалі не приймалось. Отже, волевиявлення Дніпровської міської ради, як представника власника комунального майна на вибуття спірної квартири з комунальної власності територіальної громади - відсутнє. У зв`язку з тим, що не було встановлено наявності в провадженні у Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська судової справи за номером 201/6215/16-ц у відношенні [PERSON] , на підставі того було зареєстровано право власності на спірну квартиру, останній здійснив розпорядження майном, а саме договору купівлі-продажу без відповідних правових підстав, оскільки згідно закону не міг визнаватися власником. Права Дніпровської міської ради, яка є власником спірного майна, підлягають захисту шляхом шляхом витребування цього майна. Оскільки спірна квартира вибула з комунальної власності територіальної громади за відсутності волевиявлення Дніпровської міської ради то вона повинна бути витребувана із чужого незаконного володіння. Отже, права позивача порушено, зверталися до відповідача з питанням повернення їм їх майна, але вказане виявилося для відповідача не можливим. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що їх права порушено і вони вимушені були звертатися з позовом до суду. Просили витребувати від [PERSON] квартиру на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 203197612101, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] , скасувати запис про державну реєстрацію права власності на цю спірну квартиру за [PERSON] , скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] і стягнути сплачений при подачі позову судовий збір, задовольнивши позво у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про що є письмове повідомлення, про причини не явки суду не повідомили, вказаним і матеріалами справи, з заявленими позовними вимогами фактично не згодні, вказавши на те, що відповідач є добросовісним набувачем, власність придбала правомірно і без порушень закону, власність зареєстрована. Отже в зверненні до суду не погодився з викладеними в позові обставинами, не підтвердивши правильність викладеного позивачем і просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання перенесення слухання справи було вже було, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона цих відповідача не надавала. Отже, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Треті особи [PERSON] і [PERSON] та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про що є письмове повідомлення, про причини не явки суду не повідомили, вказаним і матеріалами справи, з заявленими позовними вимогами фактично не згодні. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання перенесення слухання справи було вже було, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона цих третіх осіб не надавала. Отже, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних третіх осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України. Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В., Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради і Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про що є письмове повідомлення, про причини не явки суду не повідомили, вважали за можливе винести рішення за наявними матеріалами справи по закону без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третіх осіб згідно ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно квартира [ADDRESS] з 25 жовтня 2013 року по 24 травня 2017 року була зареєстрована на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради (договір дарування, серія та номер 348670, р.№ 1362, виданий 10 березня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р.). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 травня 2018 року № 124307412, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 203197612101, станом на час звернення до суду право власності на заначений об`єкт нерухомості зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2017 року, серія та номер: НМА 687627, р.№ 518, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 55787940 від 21 червня 2017 року. [PERSON] набула вищезазначену спірну квартиру у власність від [PERSON] , яка в свою чергу набула її на підставі договору купівлі- продажу від 07 червня 2017 року, серія та номер: р.№ 447, бланк НМА 687582, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35561773 від 07 червня 2017 року. В свою чергу [PERSON] набула зазначену квартиру від [PERSON] , який в свою чергу набув право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 201/6215/16-ц, провадження 2/201/1920/2016 за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35438523 від 30 травня 2017 року. На запит управління правового забезпечення Дніпровської міської ради то надання інформації щодо наявності вищезазначеної цивільної справи, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська листом від 29 вересня 2017 року ОДВ - 32239 повідомив, що перевіркою даних обліково-статистичних карток Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що в провадженні суду дійсно перебувала цивільна справа з таким номером за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Слава» про визнання права власності за набувальною давністю. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 201/6215/16-ц вищезазначений позов було задоволено. 03 серпня 2016 [PERSON] було подано заяву про виправлення описки в рішенні суду, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року було задоволено. Таким чином, не було встановлено наявності в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справи за номером 201/6215/16-ц у відношенні [PERSON] , тобто такого рішення суду взагалі не існує. На теперішній час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній здатності територіальної громади міста Дніпра є Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Згідно листа Департаменту від 30 жовтня 2017 року № 3/9 - 4544 спірна квартира розпорядженням органу приватизації управління житлового господарства виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17 вересня 1996 року №1/1824 була передана у власність [PERSON] . Правовстановлюючі документи на зазначену квартиру було отримано уповноваженим власником. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 18 жовтня 2017 року № 14179 зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за спірною адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за ТОВ «МЖК -Зоряний» на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. за реєстром № 1323, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 4876359. Крім того було повідомлено, що 09 березня 2006 року на замовлення ТОВ «МЖК-Зоряний» було видано Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для дарування вищезазначеного нерухомого майна. Відомості щодо укладання відповідних правочинів в матеріалах відповідної інвентаризаційної справи відсутні. Листом Департаменту від 13 вересня 2017 року № 3/4 - 1884 квартира [ADDRESS] за період з жовтня місяця 2013 року по теперішній час органом приватизації міськвиконкому не виносилось розпорядження щодо передачі у власність квартири за вищевказаною адресою. Отже, рішення відносно приватизації уповноваженими органами Дніпровської міської ради не приймалися, квартира [ADDRESS] , а тому відповідно до ст. 4, 5 ЖК України належить до державного житлового фонду, що перебуває у віданні місцевих рад. Статтею 345 ЦК України передбачено набуття права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Отже майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом приватизації. Квартира [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по теперішній час органом приватизації міськвиконкому не виносилось розпорядження щодо передачі у власність квартири за вищевказаною адресою, тобто рішення про приватизацію спірної квартири взагалі не приймалось. Отже, волевиявлення Дніпровської міської ради, як представника власника комунального майна на вибуття спірної квартири з комунальної власності територіальної громади - відсутнє. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно з ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Права Дніпровської міської ради, яка є власником спірного майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володілиці [PERSON] , шляхом витребування в останньої цього майна. Отже, оскільки спірна квартира вибула з комунальної власності територіальної громади за відсутності волевиявлення Дніпровської міської ради то вона повинна бути витребувана із чужого незаконного володіння. Таким чином, оскільки спірне майно, а саме житлова квартира [ADDRESS] вибула з володіння територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради поза її волею, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 387, 388 ЦК України. Володіння [PERSON] спірною квартирою є незаконним та майно підлягає поверненню до комунальної власності. Щодо скасування записів Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно то відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-1V (1952-15 ) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Отже, права позивача порушено, зверталися до відповідача з питанням повернення їм їх майна, але вказане виявилося для відповідача не можливим. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що їх права порушено і вони вимушені були звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 1, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» законом наділений правом представляти інтереси територіальної громади, приймати від її імені рішення та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Органи місцевого самоврядування, згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Права місцевого самоврядування захищаються у суді, зокрема орган місцевого самоврядування може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 4, 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ч. 1 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Частиною 2 ст. 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності зокрема на житловий фонд. Згідно з п.п. 1, 3 ст. 15 Житлового кодексу УРСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством на території району, міста, району в місті здійснюють зокрема державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду та управління житловим фондом місцевих Рад. Квартира [ADDRESS] з 25 жовтня 2013 року по 24 травня 2017 року була зареєстрована на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради (договір дарування, серія та номер 348670, р.№ 1362, виданий 10 березня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р.). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 травня 2018 року № 124307412, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 203197612101, станом на час звернення до суду право власності на заначений об`єкт нерухомості зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2017 року, серія та номер: НМА 687627, р.№ 518, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 55787940 від 21 червня 2017 року. [PERSON] набула вищезазначену спірну квартиру у власність від [PERSON] , яка в свою чергу набула її на підставі договору купівлі- продажу від 07 червня 2017 року, серія та номер: р.№ 447, бланк НМА 687582, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35561773 від 07 червня 2017 року. [PERSON] набула зазначену квартиру від [PERSON] , який в свою чергу набув право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 201/6215/16-ц, провадження 2/201/1920/2016 за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35438523 від 30 травня 2017 року. На запит управління правового забезпечення Дніпровської міської ради то надання інформації щодо наявності вищезазначеної цивільної справи, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська листом від 29 вересня 2017 року ОДВ - 32239 повідомив, що перевіркою даних обліково-статистичних карток Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що в провадженні суду дійсно перебувала цивільна справа з таким номером за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Слава» про визнання права власності за набувальною давністю. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 201/6215/16-ц вищезазначений позов було задоволено. 03 серпня 2016 [PERSON] було подано заяву про виправлення описки в рішенні суду, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року було задоволено. Таким чином, не було встановлено наявності в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справи за номером 201/6215/16-ц у відношенні [PERSON] , тобто такого рішення суду взагалі не існує. На теперішній час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній здатності територіальної громади міста Дніпра є Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Згідно листа Департаменту від 30 жовтня 2017 року № 3/9 - 4544 спірна квартира розпорядженням органу приватизації управління житлового господарства виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17 вересня 1996 року №1/1824 була передана у власність [PERSON] . Правовстановлюючі документи на зазначену квартиру було отримано уповноваженим власником. Відповідно до листа Комунального підприємства «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 18 жовтня 2017 року № 14179 зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за спірною адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за ТОВ «МЖК -Зоряний» на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. за реєстром № 1323, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 4876359. Крім того було повідомлено, що 09 березня 2006 року, на замовлення ТОВ «МЖК-Зоряний» було видано Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для дарування вищезазначеного нерухомого майна. Відомості щодо укладання відповідних правочинів в матеріалах відповідної інвентаризаційної справи відсутні. Листом Департаменту від 13 вересня 2017 року № 3/4 - 1884 квартира [ADDRESS] за період з жовтня місяця 2013 року по теперішній час органом приватизації міськвиконкому не виносилось розпорядження щодо передачі у власність квартири за вищевказаною адресою. Отже, рішення відносно приватизації уповноваженими органами Дніпровської міської ради не приймалися, квартира [ADDRESS] , а тому відповідно до ст. 4, 5 ЖК України належить до державного житлового фонду, що перебуває у віданні місцевих рад. Статтею 345 ЦК України передбачено набуття права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Отже майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом приватизації. Відповідно до ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Стаття 51 ЖК України передбачає порядок надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів. Жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Згідно зі ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до п. 6 ч. І ст. 15 ЖК України до відання виконавчих органів піднесені питання прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради, видача ордерів на вселення у житлове приміщення та здійснення державного контролю за використанням та схоронністю житлового фонду. Згідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам належить право комунальної власності на нерухоме майно, в тому числі житловий фонд, визначений відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Статтею 61 Житлового кодексу України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як вже зазначалось, згідно листа Департаменту від 13 вересня 2017 року 3/4 - 1884 квартира [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по теперішній час органом приватизації міськвиконкому не виносилось розпорядження щодо передачі у власність квартири за вищевказаною адресою, тобто рішення про приватизацію спірної квартири взагалі не приймалось. Отже, волевиявлення Дніпровської міської ради, як представника власника комунального майна на вибуття спірної квартири з комунальної власності територіальної громади - відсутнє. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно з ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право гласності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього глава чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права гласності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У зв`язку з тим, що не було встановлено наявності в провадженні у Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська судової справи за номером 201/6215/16-ц у відношенні [PERSON] , на підставі того було зареєстровано право власності на спірну квартиру, останній здійснив розпорядження майном, а саме договору купівлі-продажу без відповідних правових підстав, оскільки згідно закону не міг визнаватися власником. Згідно вимог ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Приписами ст. 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, у разі дарування, у всіх випадках. Частиною 3 ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Разом із тим, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Права Дніпровської міської ради, яка є власником спірного майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володілиці [PERSON] , шляхом витребування в останньої цього майна. Отже, оскільки спірна квартира вибула з комунальної власності територіальної громади за відсутності волевиявлення Дніпровської міської ради то вона повинна бути витребувана із чужого незаконного володіння. Таким чином, оскільки спірне майно, а саме житлова квартира [ADDRESS] вибула з володіння територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради поза її волею, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 387, 388 ЦК України. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Така вимога є необхідною для визнання укладеного правочину чинним. Недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 13, 5 та 6 вказаної статті є підставою для визнання його недійсним (ч. 1 статті 215 ЦК України). Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною »сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так як володіння [PERSON] спірною квартирою є незаконним та майно підлягає поверненню до комунальної власності. Відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Щодо скасування записів Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно то відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-1V (1952-15 ) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка зйгрнулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право мирно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на вищевикладені приписи чинного законодавства України наявні підстави для задоволення позовних вимог. Згідно з ЦК України, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом: визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення, тощо. Позовні вимоги, що містяться в даній позовній заяві, не суперечать законодавству України, чинному на сьогоднішній день. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідавча про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) квартиру на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 203197612101, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (загальна площа 44.9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203197612101) за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) № 20666572 від 25 травня 2017 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. на підставі рішення суду, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (загальна площа 44.9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203197612101) за [PERSON] № 20795776 від 07 червня 2017 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 35561773 від 07 червня 2016 року, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (загальна площа 44.9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203197612101) за [PERSON] № 21025721 від 21 червня 2017 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 35787940 від 21 червня 2017 року, а також стягнути [PERSON] на користь Дніпровської міської ради сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 7 048 грн.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved