Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №061-2008-1492 від 13.05.2008 року у розмірі 23 040 дол. США, солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача забогованість за кредитним договором №061-2008-1492 від 13.05.2008 року у розмірі 23 040 дол. США, солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивачазаборгованість за кредитним договором №061-2008-1492 від 13.05.2008 року в розмірі 23 040 дол. США, мотивуючи вимоги тим, що 13.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №061-2008-1492, за умовами якого останньому банк наав у кредит грошові кошти в сумі 69 640 дол. США, а позичальник зобов`язався їх повернути, сплативши процент за користування кредитом у розмірі 12,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. 03.06.2016 року позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога дострокового повернення кредитних коштів, яка не була виконана відповідачем. Крім того, 13.05.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №061-2008-1492-Р, за умовами якого остання поручається перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань за описаним кредитним договором. Також 13.05.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №061-2008-1492-Р/1, за умовами якого останній поручається перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань за описаним кредитним договором. 13.05.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №061-2008-1492-Р/2, за умовами якого останній поручається перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань за описаним кредитним договором. У зв`язку з невиконанням [PERSON] вимог позивача про дострокове повернення кредиту, утворилась заборгваність в сумі 23 040 дол. США, що і стало підставою для звернення до суду із описаними вимогами. В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «універсал Банк» про визнання правочину недійсним, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №061-2008-1492 від 13.05.2008 року, оскільки [PERSON] не отримував від банку ніяких коштів за оскаржуваним договором, крім того, між ним та банком не було укладено договору на відкриття поточного рахунку № [NUMBER] (№ [NUMBER] ) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій з надання та погашення кредиту, тому обов`якова умова виникнення зобов`язання у банка перед позичальником виконана не була, отже будь-які кошти, спрямовані банком позичальникові або іншій особі не можуть вважатися кредитом, так як такі кошти надані банком поза кредитними зобов`язаннями. Надані банком заяви-підтвердження на відкриття поточного рахунку не відповідають вимогам до їх форм, встановленої Інструкцією НБУ №492. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] вимоги первісного позову підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у ньому. Вимоги зустрічного не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, оскільки вони не підтверджуються належними доказами, а також просила застосувати строки позовної давності, оскільки окаржуваний договір було укладено 13.05.2008 року, а [PERSON] звернувся до сду з вимогою визнати його недійсним лише 16.10.2018 року. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] вимоги первісного позову не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, вимоги зустрічного підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, вимоги зустрічного позову просив задовольнити. Заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає необхідним вимоги первісного позову задовольнити чпстково, а у задоволенні зустрічного - відмовити, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 13.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладно кредитний договір №061-2008-1492, згідно умов якого останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 69 640 дол. США та зобов`язався повернути отримані кошти зі сплатою 12,45 процентів річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Відповідно до п.1.2 даного договору, строк кредитування становить з дати надання кредиту до 10.09.2028 року включно (Т.1, а.с.8-15). Крім того, п.5.2.4 описаного договору, сторони погодили, що у випадку настання будь-якої із нижчевказаних обставинта направлення банком позичальнику відповідного повідомлення/вимоги вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх рошових зобов`язань)позичальника за цим договором з дня направлення банком відповідного повідомленн/вимоги позичальнику. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Взяті на себе зобов`язання банк виконав, надавши [PERSON] крекдитні кошти у розмірі 69 640 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером від 13.05.2008 року та випискою з осорбового рахунку останнього за 13.05.2008 року (Т.1, а.с.20-21). Згідно із ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. 13.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки №061-2008-1492-Р, за умовами якого остання поручилась перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №061-2008-1492 від 13.05.2008 року (Т.1, а.с.28-30). 13.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки №061-2008-1492-Р/1, за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №061-2008-1492 від 13.05.2008 року (Т.1, а.с.33-35). 13.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки №061-2008-1492-Р/2, за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №061-2008-1492 від 13.05.2008 року (Т.1, а.с.38-40). Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не вказано договором поруки. Відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. 03.06.2016 року позивач направив відповідачам за первісним позовом вимоги достроковго погашення кредиту, яка не була виконана. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Судом встановлено, що за невиконання відповідачами умов договорів, станом на 26.07.2016 у перед позивачем по кредитному договору №061-2008-1492 від 13.05.2008 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 37 224,04 дол. США, з яких прострочена заборгованість по кредиту 968,66 дол. США, сума достроового стягнення кредиту 36 255,38 дол. США. Оскільки відповідач за первісним позовом [PERSON] отримав від позивача кредит у сумі 69 640 доларів США, тобто банк зі свого боку виконав умови кредитного договору, а [PERSON] в свою чергу не виконав вимоги достроковго погашення кредитної заборгованості, як то передбачає укладений кредитний договір, тобто він неналежним чином виконував свої зобов`язання по вказаному договору, при цьому відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не виконали умов договорів поруки, тому з відповідачів солідарно на користь банку необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором, на якій наполягає позивач в сумі 23 040 дол. США. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як стверджує відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним - [PERSON] , між ним та банком дійсно 13.05.2008 року було укладено кредитний договір, однак кредитних коштів за цим договором [PERSON] від банку не отримував, а платежі, які вносились останнім або поручителями, банк приймав з призначенням «поповнення рахунку» або в рахунок погашення неіснуючих кредитних договорів відповідно. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із вказаним позовом [PERSON] звернулося до суду лише 16.10.2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і №22095/93, § 51)). Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання кредитного договору №061-2008-1492 від 13.05.2008 року недійсним не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, оскільки [PERSON] чи його представником не надано суду доказів, в розумінні ст. 77-80 ЦПК України, які б суд міг покласти в основу задоволення даних вимог, і тому не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитного договору №061-2008-1492 від 13.05.2008 року недійсним у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав [PERSON] .. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки первісний позов задоволено частково, а в задоволенні зустрічного відмовлено у повному обсязі, суд вважає за необхідним стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк»судовий збір у розмірі 8 808,89 грн. в рівних долях з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial