Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовував його тим, що він та [PERSON] були співвласниками домоволодіння по вул. Коцюбинського, 181 в м. Борисполі та земельної ділянки площею 0,1000 га з када-стровим номером 3210500000:09:062:0023 з цільовим призначенням для будівництва і об-слуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за цією ж адресою. Кожному з них належало по 1/2 частці в цих обєктах нерухомого майна. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року була затверд-жена мирова угода, за умовами якої у власність [PERSON] була виділена в натурі 1/2 частка у вказаному домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «4» площею 12,1 кв.м., житлової кімнати «5» площею 16,7 кв.м., коридору «6» площею 5,5 кв.м., санвузла «7» площею 4,3 кв.м., котельної «8» площею 2,6 кв.м., погребу «Ж», вигрібної ями «З» та колодязя «К»; у власність [PERSON] була виділена в натурі інша 1/2 част-ка в цьому ж домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «2» площею 13,6 кв.м., житлової кімнати «3» площею 12,2 кв.м., кухні «9» площею 12,5 кв.м., погребу «В», коридору «1» площею 5,7 кв.м., водної колонки «Л», убиральні «Д» та літнього душу «Е». Крім того, у власність позивача була виділена в натурі 1/2 частка у вказаній земель-ній ділянці, що становила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «Б» до точки «В»), з землями Бориспільської місь-кої ради (на кадастровому плані від точки «В» до точки «Г»), з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «Г» до точки «Д»), з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Д») та з землями загаль-ного користування (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Б»); у власність [PERSON] була виділена в натурі інша 1/2 частка в цій земельній ділянці, що стано-вила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастро-вому плані від точки «Б» до точки «В») та з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «В» до точки «А»). Відповідачі встановили паркан на час-тині земельної ділянки, виділеній у власність [PERSON] Крім того, вони пере-шкоджають позивачу користуватись виділеним йому погребом. У звязку з цим він за-знав душевні переживання. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. Тому [PERSON] просив зобовязати відповідачів звільнити самовільно захоплену ними земельну ділянку та відновити її межі, а також визнати за позивачем право власності на погріб та стягнути з [PERSON] і [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с.51-52): просить зобовязати відповідачів звільнити самовільно захоп-лену ними земельну ділянку та відновити її межі, визнати за позивачем право власності на погріб «В», а за [PERSON] на погріб «Ж», а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на відсутність в матеріа-лах цивільної справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що паркан, зведений відповідачами, розташовується на земельній ділянці, виділеній у власність [PERSON] Як вбачається з умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Бориспіль-ського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року, у власність позивача був виділений погреб «Ж». Натомість, погреб «В» був виділений у власність [PERSON] Ці обста-вини свідчать про те, що [PERSON] не має права вимагати визнання за ним права власності на погреб «В». Крім того, підстави для відшкодування йому маральної шкоди відсутні також. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] та [PERSON] також просять суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були співвласниками домо-володіння по вул. Коцюбинського, 181 в м. Борисполі та земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:09:062:0023 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, роз-ташованої за цією ж адресою. Кожному з них належало по 1/2 частці в цих обєктах нерухомого майна. Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за запові-том від 6 та 13 травня 2015 року (а.с.7, 14, 62, 65). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року (а.с.17-18) була затверджена мирова угода, за умовами якої у власність [PERSON] була ви-ділена в натурі 1/2 частка у вказаному домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «4» площею 12,1 кв.м., житлової кімнати «5» площею 16,7 кв.м., коридору «6» площею 5,5 кв.м., санвузла «7» площею 4,3 кв.м., котельної «8» площею 2,6 кв.м., погребу «Ж», вигрібної ями «З» та колодязя «К»; у власність [PERSON] була виділена в натурі інша 1/2 частка в цьому ж домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «2» площею 13,6 кв.м., житлової кімнати «3» площею 12,2 кв.м., кухні «9» площею 12,5 кв.м., погребу «В», коридору «1» площею 5,7 кв.м., водної колонки «Л», убиральні «Д» та літнього душу «Е». Крім того, у власність позивача була виділена в натурі 1/2 частка у вказаній земель-ній ділянці, що становила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «Б» до точки «В»), з землями Бориспільської місь-кої ради (на кадастровому плані від точки «В» до точки «Г»), з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «Г» до точки «Д»), з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Д») та з землями загаль-ного користування (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Б»); у власність [PERSON] була виділена в натурі інша 1/2 частка в цій земельній ділянці, що стано-вила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастро-вому плані від точки «Б» до точки «В») та з земельною ділянкою [PERSON] (на кадастровому плані від точки «В» до точки «А»). Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.2 ст.78 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверд-жуватись іншими засобами доказування. Встановлено, що [PERSON] та його представник [PERSON] не подали докази на підтвердження того, що паркан, зведений відповідачами, розташовується на земельній ділянці, виділеній у власність позивача. В матеріалах цивільної справи містяться лише роздруківки фотографій (а.с.20-26), на яких навіть не відображені межі земельної ділянки, виділеної у власність [PERSON] Ця обставина обєктивно перешкоджає суду перевірити, чи розташовується паркан, зведений відповідачами, на цій земельній ділянці. Крім того, перевірка вказаної обста-вини взагалі потребує спеціальних знань в будівельно-технічній галузі. Це свідчить про те, що розташування паркану на земельній ділянці може бути підтверджено виключно висновком будівельно-технічної експертизи. Тому роздруківки фотографій є не тільки неналежними, але й недопустимими доказами в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України. З огляду на це суд вважає, що відсутні підстави для покладення на [PERSON] та [PERSON] зобовязання звільнити земельну ділянку та відновити її межі. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.8 ст.268 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Встановлено, що за умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року (а.с.17-18), у власність позивача був ви-ділений погреб «Ж». Натомість, погреб «В» був виділений у власність [PERSON] Аналіз цих обставин свідчить про те, що [PERSON] так і не став власником по-гребу «Ж» та не має права вимагати визнання за ним права власності на цей обєкт не-рухомого майна. Він також не має права вимагати визнання за [PERSON]Г права влас-ності на погреб «В», оскільки вона не уповноважувала позивача на заявлення від її імені такої вимоги. Крім того, визнання за позивачем права власності на погреб «Ж», а за [PERSON] права власності на погреб «В» істотно змінить зміст ухвали Бориспільського міськ-районного суду від 15 жовтня 2015 року, що набрала законної сили. У такий спосіб будуть грубо порушені вимоги ч.8 ст.268 ЦПК України. З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині цих вимог відсутні також. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.23 цього ж Кодексу моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юри-дичної особи. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не вчинили жодних дій, які пору-шують право власності позивача на виділені йому приміщення та частину земельної ділянки. Крім того, [PERSON] навіть не подав жодного доказу на підтвердження того, що йому дійсно була спричинена моральна шкода. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допо-могу належать до витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч.2 ст.141 цього ж Кодексу у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Встановлено, що [PERSON] витратив грошові кошти в розмірі 5000 гривень на оплату професійної правничої допомоги. Ця обставина підтверджується квитанцією №874250 (а.с.32). Водночас, у задоволенні предявленого позову відмовлено в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на про-фесійну правничу допомогу відсутні.

Outcome: dismissed