Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

В серпні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання поруки, такою, що припинена, посилаючись на те, що 07.12.2007 року між ним та відповідачем було укладено Договір поруки №019-2914/840-0558-Р/1 за яким позивач, як поручитель зобов'язувався перед відповідачем відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 019-2914/840-0558 від 07.12.2007 року. Вказує на те, що відповідачем та третьою особою було укладено додаткові угоди від 01.06.2009 року, 25.06.2009 року, 15.06.2011 року, за змістом яких збільшено обсяг відповідальності боржника. Згоди позивача як поручителя на збільшення обсягу зобов'язань отримано не було, а тому її порука є припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. Крім того, вважає, що її порука припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Так, досудову вимогу про наявну заборгованість від 07.12.2007 року за №019-2914/840-0558-Р/1 відповідачем направлено за адресою фактичного місця проживання позивача, що зазначена у договорі поруки: [ADDRESS], хоча на той момент позивач виїхала на постійне місце проживання до м.Києва. За адресою її місця проживання, зареєстрованій у встановленому законом порядку, що зазначена у договорі поруки таку вимогу Банком взагалі не направлялась. З цих підстав просить визнати поруку такою, що припинена за Договором поруки №019-2914/840-0558-Р/1 від 07.12.2007 року, за Додатковою угодою від 25.06.2009 р. до Договору поруки №019-2914/840-0558-Р/1 від 07.12.2007 року та за Договором поруки б/н від 29.06.2011 року. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Третя особа до суду не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між [PERSON] (далі- третя особа) та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є відповідач, укладено кредитний договір №019-2914/840-0558, за умовами якого третій особі було надано кредит у сумі 48 000,00 доларів США, який вона зобов'язалась повернути в строк до 01.12.2027 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,45% річних (а.с.8-18). 07.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір поруки №019-2914/840-0558-Р/1, за умовами якого позивач зобов'язалась відповідати перед відповідачем за невиконання третьою особою своїх зобов'язань за кредитним договором (а.с.19-21). 01.06.2009 року між [PERSON] та відповідачем укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №019-2914/840-0558 від 07.12.2007 року, відповідно до якої змінено розмір процентів за користування кредитом: з 01.06.2009 року по 24.06.2009 року базова процентна ставка встановлено в розмірі 8,53% річних, підвищена процентна ставка 40,35%; з 25.06.2009 року по 31.05.2010 року базова процентна ставка встановлено в розмірі 13,45% річних, підвищена процентна ставка 40,35% (а.с.22-23). 25.06.2009 року між відповідачем та третьою особою укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №019-2914/840-0558 від 07.12.2007 року, відповідно до якої змінено розмір процентів за користування кредитом: з 25.06.2009 року по 31.05.2010 року базова процентна ставка встановлено в розмірі 8,53% річних, підвищена процентна ставка 16,53%; з 01.06.2010 року по 31.05.2015 року базову процентну ставку встановлено у вищевказаному розмірі, збільшеному на 5,9% річних, підвищену процентну ставку у вищевказаному розмірі, збільшеному на 5,9% річних; а з 01.06.2015 року базову процентну ставку встановлено у вищевказаному розмірі, збільшеному на 4,92% річних, підвищену процентну ставку у вищевказаному розмірі, збільшеному на 4,92% річних (а.с.24-38). 25.06.2009 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду б/н до договору поруки №019-2914/840-0558-Р/1 від 07.12.2007 року, відповідно до якої позивач підтвердив, що ознайомлений зі змінами, які внесені до кредитного договору №019-2914/840-0558 від 07.12.2007 року додатковою угоду б/н від 25.06.2009 року. Згідно п.2.1. цієї Додаткової угоди, поручитель (позивач) підтвердила правомірність нарахування процентів за користування кредитом у період з 15.07.2008 року по 25.06.2009 року у наступному розмірі: базова процентна ставка - 13,45% річних, підвищена процентна ставка 40,35% (а.с.39-41). Тобто, підписанням даної Додаткової угоди поручитель фактично схвалила як зміст додаткової угоди від 25.06.2009 року, що укладений між кредитором та позичальником, так і не заперечила щодо правильності нарахування відсотків за додатковою угодою до кредитного договору від 01.06.2009 року. До цього моменту, суд вважає, що всі зміни в зобов'язанні [PERSON] за Кредитним договором погоджені з поручителем - [PERSON] Однак, 15.06.2011 року між [PERSON] та відповідачем було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №019-2914/840-0558 від 07.12.2007 року, відповідно до якої змінено розмір процентів за користування кредитом: з 15.06.2011 року по 28.06.2011 року базова процентна ставка встановлено в розмірі 4,61% річних, підвищена процентна ставка 46,32%; з 29.06.2011 року по 14.06.2012 року базову процентну ставку встановлено у розмірі 15,44% річних, підвищену відсоткову ставку у розмірі 46,32% річних (а.с.43-44). 29.06.2011 року між [PERSON] та відповідачем було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №019-2914/840-0558 від 07.12.2007 року, відповідно до якої змінено розмір процентів за користування кредитом: з 29.06.2011 року по 14.06.2012 року базова процентна ставка встановлено в розмірі 4,61% річних, підвищена процентна ставка 12,61%; з 15.06.2012 року базову процентну ставку встановлено у вищевказаному розмірі, збільшеному на 10,83% річних, підвищену процентну ставку у вищевказаному розмірі, збільшеному на 10,83% річних (а.с.45-65) 29.06.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір поруки б/н від 29.06.2011 року, згідно умов якого поручитель ознайомилась та погодилась з усіма змінами у зобов'язанні позичальника, викладеними в додатковій угоді до кредитного договору від 29.06.2011 року (а.с.66-71). 30.12.2014 року відповідачем спрямовано позивачу вимогу про наявність поточної заборгованості у розмірі 40 875,82 долари США та необхідність її задоволення поручителем. Дану вимогу направлено на адресу місця проживання позивача, зареєстровану у встановленому законом порядку: [ADDRESS], яку зазначено також в якості адреси для листування у Договорі поруки від 29.06.2011 року. Відповідно до п.5.11 цього Договору, листування між Сторонами за цим Договором здійснюється шляхом направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень іншій Стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 цього Договору, якщо сторони не повідомили одна одну про іншу адресу для листування. Підтвердженням факту відправлення повідомлення є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано наступними нормами чинного законодавства. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України). За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України суд приходить до висновку про те, що у додатковій угоді до кредитного договору від 15.06.2011 року, Банк та позичальник дійшли згоди про збільшення розміру відсотків за користування кредитом у період з 15.06.2011 року по 28.06.2011 року: базова процентна ставка встановлено в розмірі 4,61% річних, підвищена процентна ставка 46,32%. При цьому, попередньо Додатковою угодою від 25.06.2009 року на цей період розмір процентної ставки складав 14,43% (базова процентна ставка 8,53 + 5,9), а підвищеної відсоткової ставки - 22,43% (базова підвищена процентна ставка - 16,53+5,9). Умови Додаткової угоди від 25.06.2009 року та зміна зобов'язання боржника, що відбулась у зв'язку з її укладенням, погоджені з поручителем 25.06.2009 року шляхом укладання додаткової угоди б/н до договору поруки №019-2914/840-0558-Р/1 від 07.12.2007 року. Умови ж Додаткової угоди до Кредитного договору від 15.06.2011 року з поручителем погоджені не були, хоча в період з 15.06.2011 року по 28.06.2011 року банком та позичальником погоджено збільшення розміру підвищеної процентної ставки, порівняно з тими, що обумовлювались сторонами цієї Додаткової угоди раніше. Отже, суд приходить до висновку, що у зв'язку зі зміною зобов'язання позичальника [PERSON] за кредитним договором без згоди поручителя - позивача у справі [PERSON], внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності її порука є припиненою з підстав, що визначені ч.1 ст.559 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Суд вважає встановленим те, що 30.12.2014 року відповідачем було направлено позивачу вимогу про наявність простроченої заборгованості, що підтверджується матеріалами справи. Дана вимога була направлена за адресою позивача, зазначено у договорі поруки від 29.06.2011 року як адреси для листування, що підтверджується вимогою (а.с.74) та реєстром поштових відправлень (а.с.76). Доказів отримання цієї вимоги позивачем матеріали справи не містять. Разом з тим, суд вважає, що саме направлення такої вимоги за цією адресою є належним виконанням мов договору щодо обміну поштовою кореспонденцією між сторонами (п.5.11, Додаткової угоди до договору поруки від 29.06.2011 року). Ухвалами суддів Солом'янського та Святошинського районного суду м.Києва від 30.04.2015 та 20.07.2015 року (відповідно) відкрито провадження в цивільних справах за позовами ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. З урахування даних обставин, суд не вбачає підстав для припинення поруки [PERSON] на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд вважає правильним задовольнити заявлені у справі вимоги та визнати припиненою поруку [PERSON], за Договором поруки №019-2914/840-0558-Р/1 від 07.12.2007 року, Додатковою угодою до нього від 25.06.2009 року та за Договором поруки б/н від 29.06.2011 року, що укладені між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк». Таке рішення суд приймає з підстав, що визначені ч.1 ст.559 ЦК України. Інші заявлені позивачем підстави для припинення поруки не вказують на її припинення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved