Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 22.01.2019 р. надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 24.06.2011р. № б/н у розмірі 55 889,23 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 24.06.2011 р. № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором. У зв`язку з цим Відповідач з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на 30.10.2018 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 55 889 грн. 23 коп., що складається з такого: - 4 735,76 грн. - заборгованість за кредитом («тіло» кредиту); - 5 232,25 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 42 783,64 грн. - заборгованість за пенею; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2 637,58 грн. - штраф (процентна складова). Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 04.02.2019 р. судом ухвалою від 06.03.2019 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, визнано явку представника Позивача обов`язковою для дачі особистих пояснень, зобов`язано його надати оригінали письмових доказів, доданих до позовної заяви, та інших матеріалів кредитної справи (за їх наявності), призначено судове засідання на 09.04.2019 р., яке відкладене на 14.05.2019 р. через неявку сторін та за клопотанням представника Позивача (а.с. 57). У судовому засіданні 14.05.2019 р. представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, на виконання ухвали суду надала для дослідження оригінал доданої до позовної заяви копії анкети-заяви Відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 9), а також долучила до матеріалів справи довідку про зміну умов кредитування Відповідача (а.с. 70), довідку про номери кредитних карт, що надавалися Відповідачеві (а.с. 71), витяги з програмних комплексів банку щодо інформування Відповідача про зміну умов кредитування (а.с. 72, 73) та виписку здійснених нею операцій (а.с. 74-84). Додатково пояснила, що Відповідач отримала первісно кредит у розмірі 300 грн., розмір якого надалі збільшувався кілька разів, востаннє 21.08.2011 р. до 5 600 грн., проте через невиконання Відповідачем умов кредитування та непогашенням заборгованості 01.12.2014 р. розмір кредитного ліміту були знижено до 505,10 грн., але позовні вимоги заявлено, виходячи з максимального розміру кредитного ліміту, оскільки він не був погашений Відповідачем до тепер; доказів досудового врегулювання спору представник Позивача надати не може. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с. 52, 62) за зареєстрованою адресою місця її проживання, підтвердженою органом реєстрації (органом місцевого самоврядування) в порядку статті 187 ЦПК України (а.с. 38), судові повістки Відповідачем отримані 19.03.2019 р. та 13.04.2019 р., що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с. 69) та відстеженням рекомендованого відправлення за трек-номером на офіційному веб-сайті «Укрпошта» (а.с. 90-91, 92-93). Також, зважаючи на неотримання судом своєчасно поштових повідомлень, Відповідач викликалася до суду в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 53-54, 63-64). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою його місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею 128 ЦПК України. Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених вище положень статті 128 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (стаття 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с. 4), в клопотанні, доданому до позовної заяви (а.с. 34), а також усно наданою представником Позивача заявою в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши усні пояснення представника Позивача, розглянувши позовну заяву, додані до неї та надані представником Позивача у судовому засіданні документи, що названі вище, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що 24.06.2011 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом спочатку на суму 300,00 грн., своїм підписом у названій заяві засвідчивши також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між нею і банком, а також те, що вона зобов`язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с 9). За пунктом 2.1.1.5.5 «Умов і Правил надання банківських послуг» Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з пунктами 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку Клієнт зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, він зобов`язаний сплатити банку штраф у встановленому тарифами розмірі. Як встановлено судом з наявних матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобов`язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши їй кредитні кошти спочатку в розмірі спочатку в розмірі 300,00 грн., надалі збільшивши цей ліміт до 4 000,00 грн., з 23.07.2011 р. - до 4 800 грн., з 21.08.2011 р. - до 5 600 грн. Проте через невиконання Відповідачем кредитних зобов`язань та невнесення на погашення заборгованості коштів з 01.12.2014 р. кредитний ліміт було зменшено до 505,10 грн. (а.с. 70); останній платіж внесено Відповідачем на погашення заборгованості 07.11.2016 р. у розмірі 1 000 грн. Відтак Відповідач не виконувала в повному обсязі взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у визначені договором строки та порядку. Тому за станом на 30.10.2018 р. у Відповідача склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 55 889,23 грн., що складається з наведених вище сум заборгованості за відсотками, пенею, штрафом. Наведені і встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією згаданої анкети-заяви [PERSON] (а.с. 9); Розрахунками заборгованості за договором від 24.06.2011 р. № б/н, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом - [PERSON] за станом на 31.08.2015 р. та (а.с. 5-6) і за станом на 30.10.2018 р. (а.с. 7-8); витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 10); копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 11-25); довідкою про зміну умов кредитування Відповідача (а.с. 70), довідку про номери кредитних карт, що надавалися Відповідачеві (а.с. 71); витягами з програмних комплексів Банку про інформування Відповідача про зміну ставки за використання кредитних коштів (а.с. 72, 73); випискою здійснених нею операцій (а.с. 74-84). Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 24.06.2011 р. № б/н, укладеного нею з Позивачем, та не виконала взяті на себе зобов`язання у повному обсязі та у встановлені договором строки. З огляду на це з Відповідача на користь Позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 24.06.2011 р. № б/н (4 735,76 грн.) та відсотками за користування кредитними коштами (5 232,25 грн.). Разом із тим, вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафних санкцій, суд виходить з такого. За визначеннями статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано, відтак її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Виходячи з аналізу наведених законодавчих норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов`язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня); пеня й штраф є різновидами неустойки, тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов`язання суперечить статті 61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства. Такий висновок суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 31.10.2012 р. у справі № 6-47цс12, від 03.12.2014 р. у справі № 6-33270св14. Крім того, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання) (пункт 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постанова Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 752/13945/15-ц). Як встановлено судом і наведено вище, максимальний розмір наданого Відповідачеві кредитного ліміту складав 5 600,00 грн., а розмір штрафних санкцій (неустойки) складає загалом 45 921,22 грн., (42 783,64 грн. - пеня; 500,00 грн. - фіксована частина штрафу; 2 637,58 грн. - процентна складова штрафу), що не співмірно із сумою наданого кредиту, оскільки значно (більше ніж у 8 разів) перевищує його. Суд також бере до уваги те, що Відповідач уклала кредитний договір 24.06.2011 р., останній платіж здійснила 07.11.2016 р. у розмірі лише 1 000 грн, до цього здійснювала лише нерегулярні поодинокі платежі здебільшого у незначних, порівняно із сумою наданого кредиту, розмірах (а.с. 5-8). При цьому, як зазначено в судовому засіданні представником Позивача, у 2014 році кредитний ліміт було зменшено до 505,10 грн. саме через невиконання Відповідачем своїх кредитних зобов`язань, що так і до тепер не були погашені. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що кредитор (Позивач) з 2014 року (тобто протягом 5 років) вживав заходів до погашення розміру заборгованості, в тому числі і неустойки, відтак зволікав зі зверненням до суду з даним позовом. Відповідно до частини другої статті 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Вирішуючи зазначені питання, суд вважає за доцільне застосувати в цій справі до даних правовідносин висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», де Суд, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів (стаття 42 Конституції України) вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такі висновки суду щодо застосування наведеного Рішення Конституційного Суду України та забезпечення належного захисту прав Відповідача як споживача, який є слабкою стороною у договорі і підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, узгоджуються з правовими позиціями судів вищих інстанцій, неодноразово викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, від 03.12.2014 р. у справі № 6-33270св14, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 р. № 6-10427св15, а також у згаданій вище постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 752/13945/15-ц. За наведених обставин та враховуючи положення статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 названої статті ЦК України), суд вважає наявними підстави для зменшення розміру неустойки, що має бути стягнута з Відповідача, оскільки заявлений Позивачем розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір максимально можливих збитків (основного боргу) з огляду навіть на максимальний розмір кредиту, що надавався Відповідачеві, а Позивач не вживав заходів щодо їх зменшення, зволікаючи зі зверненням до суду з даним позовом, оскільки вже за станом на 2014 року Відповідачем не виконувалися умови кредитування, тому ліміт було зменшено до 505,10 грн., а останні платіж здійснений 07.11.2016 р. На думку суду, розмір штрафних санкцій (неустойки) має бути зменшений до максимального з наданих Відповідачеві розміру основного кредитного зобов`язання, що становить 5 600 грн., взявши тим самим до уваги при визначенні розміру неустойки, що стягується судом, зокрема, правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену у рішенні від 16.11.2011 р. у справі № 6-16096св11. Зважаючи на усе наведене, суд дійшов до висновку, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за кредитним договором та заборгованість відсотками за користування кредитними коштами, а також пенею в зменшеному судом розмірі до 5 600 грн, що у загальному розмірі до стягнення складає 15 568,01грн. Приймаючи наведене рішення, суд також виходить з того, що в згаданій вище ухвалі суду від 06.03.2019 р. про відкриття провадження в цій справі суд зобов`язати Позивача надати суду наявні матеріали кредитної справи Відповідача, роз`яснивши визначені ЦПК України строки подання доказів та положення статті 12 ЦПК України щодо змагальності цивільного судочинства, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; при цьому кожна сторона, зокрема Позивач, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 535,00 грн. судових витрат за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 616, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial