Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

в червні 2018 року представник позивача Дочірного підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 02.09.2013 року на підставі акту приймання-передачі підземної автостоянки по [ADDRESS], ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало з балансу, а ДП ««Київтранспарксервіс 1» ПАТ «ХК «Київміськбуд» прийняло на баланс зазначену автостоянку. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належать машиномісця [NUMBER] та [NUMBER] в зазначеному паркінгу.01.05.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Г32БЄ19-20 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, відповідно до умов якого позивач зобов»язався забезпечувати надання послуг з утримання нежитлових приміщень відповідача в кількості 2 шт. за [NUMBER] та за [NUMBER], а відповідач зобов»язалась компенсувати витрати на оплату таких послуг. За договором розмір компенсаційних витрат на 1 парко-місце за один календарний місяць складає 240 грн., а також встановлено, що відповідач до 10 числа кожного місяця здійснює оплату компенсаційних витрат з урахуванням змін, незалежно від факту отримання рахунків в безготівкову порядку на поточний рахунок позивача. На виконання умов договору позивач забезпечив надання послуг з утримання парко-місць відповідача за період з травня 2016 року по травень 2018 року, однак, відповідач здійснила оплату за надані послуги не в повному обсязі, в зв»язку з чим утворилась сума основного боргу в розмірі 9600 грн., а також в зв»язку із несвоєчасним виконанням зобов»язань по оплаті за договором, відповідач має сплатити 3 % річних від суми боргу в розмірі 250,50 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 1034,88 грн., пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 11116,80 грн., а також штраф в сумі 10 % від суми боргу за прострочення оплати понад три календарних місяці, в розмірі 816,00 грн. У зв'язку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 22818,18 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав суду письмову зачву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про день і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 24.09.2004 р. за № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 02.09.2013 року на підставі акту приймання-передачі підземної автостоянки по [ADDRESS], ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало з балансу, а ДП ««Київтранспарксервіс 1» ПАТ «ХК «Київміськбуд» прийняло на баланс зазначену автостоянку (а.с. 27-30). Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належать машиномісця [NUMBER] та [NUMBER] в паркінгу за адресою: [ADDRESS] (а.с.25-26). 01.05.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Г32БЄ19-20 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, відповідно до умов якого позивач зобов»язався забезпечувати надання послуг з утримання нежитлових приміщень відповідача в кількості 2 шт. за [NUMBER] та за [NUMBER], а відповідач зобов»язалсь компенсувати витрати на оплату таких послуг (а.с.22). З моменту укладання Договору відповідач користується послугами, проте в порушення договірних умов, оплачує їх не в повному обсязі, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов»язання у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період з травня 2016 року по травень 2018 року в сумі 9600 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 08.06.2018 року та розрахунком боргу (а.с.5-13, 19). 17.05.2018 року позивачем відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості за укладеним договором (а.с.16-18). Однак, відповідач борг перед позивачем не сплатила, та доказів зворотному суду не надала. Відповідно до правил статтей 526, 525, 530, 322 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.; якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 610. ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд вважає, що позивачем доведено неналежне виконання договірних зобов»язань відповідачем, в зв»язку з чим утворилась заборгованість в сумі 9600 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та умов укладеного між сторонами договору, - суму нарахованих 3 % річних від суми боргу в розмірі 250,50 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 1034,88 грн., пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 11116,80 грн., а також штраф в сумі 10 % від суми боргу за прострочення оплати понад три календарних місяці, в розмірі 816,00 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості та штрафних санкцій в повній мірі відображає перелік наданих відповідачу послуг та застосовані при цьому тарифи, з боку відповідача розмір заборгованості не спростовано. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, та

Outcome: approved