Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Національного антикорупційного бюро України (надалі - відповідач-1, НАБУ), Служби безпеки України (надалі - відповідач-2, СБУ), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генеральної прокуратури України (надалі - відповідач-3, САП), Головного Управління національної поліції м. Києва (надалі - відповідач-4, ГУНП м. Києва), Державна казначейська служба України (надалі - відповідач-5), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконної бездіяльності органів державної влади. Предметом позову є стягнення моральної шкоди у розмірі 388338,00 грн., а також матеріальної шкоди у розмірі 6000,00 грн., за виготовлення 3000 копій документів. Підставою позову є невиконання рішення суду, а саме: ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у справі №761/5575/18 (том 1, а.с. 20); ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі № 757/8786/18 (том 1, а.с. 23); ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у справі №760/4693/18 (том 1, а.с. 31); ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року у справі №760/18240/18 (том 1, а.с. 37); ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року у справі №760/18236/18 (том 1, а.с. 43); ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року у справі №761/8271/20 (том 1, а.с. 68), ухвалених за результатами розгляду скарг позивача, поданих в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб відповідачів,щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявами позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань та у відмові визнати потерпілим. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (том 1, а.с. 94-95). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що близько 16-ть років позивач веде боротьбу по справі вбивства свого брата- [PERSON] . При наявності доказів вбивства [PERSON] його сином та колишньою дружиною кримінальне провадження з умислом саботувалося службовими особами відповідачів. Зі створення НАБУ [PERSON] сподівався на завершення справи вбивства його брата, чого не сталося. Так, позивач подавав до слідчих органів заяви, у яких повідомляв про злочини. Оскільки відомості про злочини не були внесено відразу до Єдиного реєстру досудових розслідувань, [PERSON] вимушений був оскаржувати таку бездіяльність, оскаржувати постанови про відмову у визнанні потерпілим. За наслідками розгляду відповідних скарг, поданих у порядку, встановленому КПК України, ухвалами слідчих суддів Солом`янського районного суду м. Києва та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, посадових осіб було зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розглянути заяви та клопотання позивача. Проте, вказані рішення слідчих суддів не були виконані. Безкінечні суперечки з правоохоронними органами, які, не бажаючи розслідувати кримінальну справу, що стосується вбивства [PERSON] , спочатку не вносили відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами позивача про злочини, а надалі і не виконували рішення слідчих суддів, що стосуються зобов`язань внести такі відомості, проявляли бездіяльність щодо розгляду його клопотань, відмовили у визнанні його потерпілим, завдали позивачу моральну шкоду, яку останній оцінює у розмірі 388338,00 грн. Крім цього, позивач просить стягнути 6000,00 матеріальної шкоди. Відповідач-1 з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 19 серпня 2020 року (том 1, а.с. 134-148). Відповідач-1 зазначив про те, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем регулюються кримінальним процесуальним законодавством. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на приписи статей 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України. Однак, підстав для цивільно-правової відповідальності немає, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, та позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність реальної шкоди, протиправність діянь відповідача-1, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями та вини відповідача в її заподіянні. Також відсутні правові підстави для застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки, позивач не входить до кола суб`єктів, які мають право на таке відшкодування. Крім цього, посилається на те, що позивачем не додано суду доказів, які свідчать про протиправність дій та бездіяльності Національного антикорупційного бюро України, пов`язаних із виконанням судових рішень, а також, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачу, внаслідок невиконання відповідачем-1 судових рішень, завдано моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового та майнового характеру. Також зазначає про те, що позивачем необґрунтовано, які саме негативні наслідки настали для нього, внаслідок невиконання судових рішень, які на думку позивача не виконано. В той же час, відповідач-1 зазначив про те, що на виконання ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2018 у справі № 760/4693/17 (1-кс/760/3086/18) 05.06.2018 Управлінням внутрішнього контролю Національного бюро розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000000522 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України та у кримінальному проваджені № 52018000000000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Вказаною ухвалою суду задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених посадових осіб Національного бюро, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 12.02.2018 за С-1521. Отже, зазначену ухвалу слідчого судді та вимоги ст. 214 КПК України Національним бюро виконано вчасно. В ході досудових розслідувань у вказаних провадженнях 05.07.2018 прийняті рішення детективами Національного бюро про відмову у визнані [PERSON] потерпілим. 24.07.2018 прокурором у вказаних кримінальних провадженнях визначено підслідність за Головним управлінням Національної поліції в місті Києві. 03.10.2018 до Національного бюро надійшли ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва про скасування постанов від 05.07.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальних провадженнях № 52018000000000521 та № 52018000000000522. 05.10.2018 у зв`язку з неможливістю виконання вищевказаних ухвал у Національному бюро їх направлено для виконання до Головного управління Національної поліції в місті Києві. Відповідач-4 також не погодився із вимогами позовної заяви, подавши на адресу суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 26 серпня 2020 року (том 1, а.с. 151-158). Відповідач-4 вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Також відповідач-4 зазначає про те, що підстави для застосування ст. 1176 ЦК України відсутні, а тому, для відшкодування моральної шкоди повинні застосовуватись загальні правила відшкодування шкоди. Крім цього, у відзиві зазначено й про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, який встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідач-2 також не погодився із вимогами позовної заяви та підставами позову, зазначивши, що на адресу Служби безпеки України надходила ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2020 у справі №761/8271/20 за результатами розгляду скарги [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Служби безпеки України, яка полягала у не внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до СРДР на підставі заяви скаржника від 10.03.2020 № 838. Вказана заява [PERSON] щодо правомірності дій співробітників ГУ НП у м. Києві розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства. Головне слідче управління Служби безпеки України при розгляді заяв про злочин керується Кримінальним процесуальним кодексом України та листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 № 223-47/0/4-16, в якому роз`яснюється права позиція щодо обов`язкової наявності ознак складу злочину, як підстави внесення відомостей до ЄРДР не з будь-яких заяв, а з із заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, зміст яких має відповідати вимогам процесуального законодавства. Слід зазначити, що фактично, [PERSON] у формі подання заяви про вчинення злочину висловлював свою незгоду з прийнятими рішеннями працівниками Служби безпеки України, які мають бути оскаржені в порядку, передбаченому статтями 303-308 Кримінального процесуального кодексу України, а не шляхом початку кримінального провадження. Незгода з прийнятими процесуальними рішеннями службовими особами правоохоронних органів, наданими відповідями, за відсутності ознак злочину не може бути підставою для початку досудового розслідування. Водночас, початок досудового розслідування без законних на те підстав є порушенням принципів верховенства права, законності та інших принципів передбачених ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України, а також вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, за яким органи державної влади. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена вища та інші заяви [PERSON] , які ґрунтуються на власних міркуваннях і припущеннях заявника і не містять жодних відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України, про що позивачу неодноразово роз`яснювалось. Повноваження слідчих органів безпеки щодо здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях регламентуються статтею 21 Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема, вказаною статтею визначено перелік злочинів, досудове слідство в яких здійснюють слідчі органів безпеки. Враховуючи вищезазначене, та враховуючи, що у заяві [PERSON] відсутні об`єктивні відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких відповідно до ст. 216 Кримінального процесуального кодексу України здійснюють слідчі органів безпеки, позивачу надано відповідь від 12.03.2020 № 6/С-389-сг 38 роз`ясненням вимог законодавства, а заяву повернуто. У зв`язку із відсутністю в заяві [PERSON] відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, які підлягають внесенню до ЄРДР, виконати вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2020 у справі №761/8271/20, з огляду на вимоги статті 214 Кримінального процесуального кодексу України не вбачається за можливе. СБУ листом від 14.04.2020 № 6/2584 повернута до суду без виконання ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2020 у справі № 761/8271/20 з відповідним поясненням. Отже, на думку відповідача-2, твердження позивача щодо нанесення йому моральної шкоди неправомірною, незаконною бездіяльністю органів державної влади, не відповідають дійсності (том 1, а.с. 159-162). 25 вересня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача-4, відповідно до якого позивач зазначає про відсутність будь-якого пояснення причин невиконання рішення суду. На думку позивача, ним доведено вчинення відповідачами злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України «Невиконання судового рішення», а оскільки є злочин, то автоматично є й шкода, оскільки вказані поняття нерозривно пов`язані між собою. Враховуючи вказані факти, позивач зазначає про те, що завданням суду є визначення розміру цієї шкоди, який суд має встановити на підставі доказів, наданих учасниками справи (том 1, а.с. 190-197). 25 вересня 2020 року від позивача на адресу суду також надійшла відповідь на відзив відповідача-1, відповідно до якого, позивачем доведено невиконання судових рішень та службових обов`язків відповідачами, доведено крадіжки документів із кримінальних проваджень, у яких позивач намагався відновити статус потерпілого, а отже є й шкода, завдана позивачу. В судовому засіданні, яке відбулось 26 жовтня 2020 року від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву, за результатом розгляду звернення [PERSON] від 12.02.2018 № 790 вказану заяву скеровано за вихідним від 28.03.2018 № 06-1255-03 до прокуратури міста Києва для долучення до матеріалів кримінального провадження та перевірки слідчим, оскільки за вказаними фактами на той час прокуратурою м. Києва проводилось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 52016000000000079 від 17.03.2016 за ч. 3 ст. 382 КК України, № 52016000000000078 від 17.03.2016 від 17.03.2016 за ч. 1 ст. 375 КК України та № 52016000000000115 від 23.04.2016 за ч. 1 ст. 375 КК України. Про зазначене [PERSON] було проінформовано листом від 28.03.2018 № 06-1255-03. Також, відповідач спростовує підстави позовної заяви в частині невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 12.02.2018 № 790. Так, відповідно до змісту відзиву, за результатами розгляду заяви 05.03.2018 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 761/8786/18 скаргу задоволено частково, зобов`язано уповноважених осіб САП розглянути заяву [PERSON] від 29.01.2018 про вчинення кримінальних правопорушень на предмет наявності підстав щодо внесення відомостей за цією заявою до ЄРДР в порядку ст. 214 КПК України. Тобто, слідчий суддя зобов`язав САП розглянути заяву позивача, а не в обов`язковому порядку внести відомості в ЄРДР за його заявою. Тому доводи позивача про те, що слідчий суддя зобов`язав внести відомості до ЄРДР, є власним суб`єктивним тлумаченням позивача, яке не узгоджується із змістом ухвали слідчого судді та вимогами законодавства. З позиції відповідача, доводи позивача є необґрунтовані, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомлення про злочин є наявність в таких заявах та повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях про злочин таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. Тому, на виконання вищевказаних вимог кримінального законодавства та на виконання вимог ухвали слідчого судді Печерського районного суд м. Києва від 05.03.2020 САП розглянуто заяву [PERSON] від 12.02.2018 № 790, про що останньому надано відповідь від 11.04.2018 № 06-1255-03. З приводу доводів [PERSON] про те, що 02.04.2018 він звернувся до САП з заявою-вимогою № 7 виконати ухвалу Печерського районного суду м. Києва за його заявою від 12.02.2018 № 790 та цього ж дня - з вимогою виконати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2018 щодо розгляду заяви № 791, але САП надано відповіді від 11.05.2018 про відмову у виконанні ухвали Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 слід зазначити, що САП у відповідях від 11.05.2018 повідомлено [PERSON] , що на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2018 за його заявою № 791 внесено відомості до ЄРДР № 42018000000001072 від 03.05.2017. Крім того, позивача повідомлено, що на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 САП повторно розглянуто заяву [PERSON] № 790, про що йому надано відповідь від 11.04.2018 № 06-1255-03. З приводу доводів позивача про порушення САП правил підсудності та розумного строку визначення підслідності у кримінальних провадженнях № 52018000000000521 та № 52018000000000522, відповідач зазначає про те, що вказані кримінальні провадження зареєстровані 05.06.2018, підслідність у яких 24.07.2018 визначено з метою забезпечення здійснення ефективного досудового розслідування за ГУ НП в м. Києві, оскільки злочини, вчинені службовцями НАБУ, віднесено до підслідності слідчих органів ДБР, які на той час ще не були сформовані. Таким чином, дії САП є законними та відповідають вимогам кримінального законодавства, а вимоги позивача щодо невиконання вимог ухвал слідчого судді є необгрунтованими та безпідставними. Окремо відповідач зазначає про безпідставність вимог позивача саме до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про прокуратуру» Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру утворено в Офісі Генерального прокурора на правах самостійного структурного підрозділу. Наказом Генерального прокурора від 05.03.2020 № 125 затверджено Положення про Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру Офісу Генерального прокурора (розміщено на веб-сайті Офісу Генерального прокурора за посиланням: https://www.gp.gov.ua/ua/pol_ssp) Відповідно до п. 1.1. Положення про Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру Офісу Генерального прокурора (розміщено на веб-сайті Офісу Генерального прокурора за посиланням: https://www.gp.gov.ua/ua/pol_ssp) Спеціалізована антикорупційна прокуратура є самостійним структурним підрозділом Офісу Генерального прокурора (на правах Департаменту), підпорядкованим заступнику Генерального прокурора - керівнику Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Тому, Спеціалізована антикорупційна прокуратура Офісу Генерального прокурора не є юридичною особою і, згідно з вимогами ЦПК України, не може виступати у будь-якому статусі у цивільному процесі (том 2, а.с. 1-23). В судовому засіданні, яке відбулось 14 червня 2021 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у заявах по суті справи. Представник відповідача-1, [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, звернувши увагу суду на те, що матеріали кримінального провадження було направлено для виконання до Головного управління Національної поліції в місті Києві. Представник відповідача-2, [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, та зазначав про те, що в діях відповідача відсутня вина, а ухвали слідчого судді виконати неможливо, оскільки у заяві [PERSON] , відсутні об`єктивні відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких відповідно до ч. ст. 216 Кримінального процесуального кодексу України здійснюють слідчі органів безпеки, про що повідомлено як позивача, так і слідчого суддю. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, з`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Обставини справи встановлені судом. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у справі №761/5575/18 (провадження № 1-кс/761/3920/2018), 16 лютого 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга [PERSON] , в якій він ставить питання про зобов`язання уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені в повідомленні № 790 від 12 лютого 2018 року про службові злочини працівника НАБУ - [PERSON] . Відповідно до змісту скарги, відображеної в ухвалі слідчого судді, [PERSON] 12 лютого 2018 року подано заяву до Головного слідчого управління Служби безпеки України №790, з викладенням обставин про службові злочини працівника Національного антикорупційного бюро України - [PERSON] . Вказана заява 12 лютого 2018 року зареєстрована уповноваженою особою Головного слідчого управління Служби безпеки України під вх. № С-316-сг, що підтверджується відміткою на копії заяви. На час розгляду скарги в суді, відомості викладені в заяві [PERSON] , не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На підставі наведеного, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року зобов`язано уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за поданою [PERSON] 12 лютого 2018 року заявою № 790 про вчинення кримінальних правопорушень, зареєстрованої у Головному слідчому управлінні Служби безпеки України 12 лютого 2018 року під вх. № С-316-сг (том 1, а.с. 20). Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі № 757/8786/18, до провадження слідчого судді надійшла скарга позивача, в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність Спеціальної антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від 12 лютого 2018 року за вх. №101. В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 12 лютого 2018 року до Спеціальної антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України скаржником подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень. Однак, всупереч положенням ст. 214 КПК України, станом на день звернення до суду із скаргою, відомості із зазначеної заяви до ЄРДР внесені не були. За результатами розгляду вказаної скарги, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі № 757/8786/18, зобов`язано уповноважену особу Спеціальної антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України розглянути заяву [PERSON] від 29 січня 2018 року про вчинення кримінальних правопорушень на предмет наявності підстав щодо внесення відомостей за цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України, про що повідомити заявника. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено (том 1, а.с. 23); Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у справі №760/4693/18 (провадження №1-кс/760/3086/18), в провадження слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга [PERSON] на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 12.02.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення (реєстраційний вхідний номер С-1521, поданою 12.02.2018 р.). Скаржник зазначив, що 12.02.2018 р. ним було подано до Національного антикорупційного бюро України письмову заяву про вчинення кримінального правопорушення, реєстраційний вхідний №С-1521 від 12.02.2018р. Однак, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань викладені в заяві від 12.02.2018 р. (реєстраційний вхідний номер №С-1521, поданою до управління), уповноваженою посадовою особою Національного антикорупційного бюро України не були внесені. За результатами розгляду вказаної скарги, ухвалою слідчого судді від 19 березня 2018 року у справі №760/4693/18 зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України вжити дії щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення за ст. 364, ст. 365, ч. 2 ст. 27, ст. 255, ч. 2 ст. 256 КК України, зареєстровану Національним антикорупційним бюро України 12.02.2018 № С-1521 та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1, а.с. 31). Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у справі №760/4693/18 (провадження №1-кс/760/3086/18) зобов`язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 12 лютого 2018 року за №С-1521, щодо ймовірного перевищення влади або службових повноважень працівниками Національного антикорупційного бюро України 12.02.2018 № С-1521, 05 червня 2018 року Національним бюро зареєстровано кримінальне провадження № 52018000000000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (том 1, а.с. 144). Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у справі №760/4693/18 (провадження №1-кс/760/3086/18) зобов`язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 12 лютого 2018 року за №С-1521, щодо ймовірного перевищення влади або службових повноважень працівниками Національного антикорупційного бюро України 12.02.2018 № С-1521, 05 червня 2018 року Національним бюро зареєстровано кримінальне провадження № 52018000000000522 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України (том 1, а.с. 145). Отже, зазначену ухвалу слідчого судді та вимоги ст. 214 КПК України Національним бюро виконано, шляхом внесення 05 червня 2018 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, № 52018000000000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (том 1, а.с. 144) та № 52018000000000522 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року у справі №760/18240/18 (провадження 1-кс/760/9464/18), до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга [PERSON] , в якій просить скасувати постанову детектива Базілевського М.Е. про відмову у визнанні його потерпілим і зобов`язати діяти в порядку п. 2 ч. 2 ст. 55 КПК України та видати пам`ятку про потерпілого. На обґрунтування доводів скарги, заявник зазначає, що 05.07.2018 року постановою детектива НАБУ Базілевського М.Е. відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №52018000000000521. Вказану постанову скаржник вважає незаконною, оскільки внаслідок вчиненого кримінального правопорушення йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду, тому така постанова підлягає скасуванню (том 1, а.с. 37). За результатами розгляду вказаної скарги, ухвалою слідчого судді від 29 серпня 2018 року у справі №760/18240/18 скаргу на постанову детектива УВК НАБУ Базілевського М.Е. від 05.07.2018 року в рамках кримінального провадження №52018000000000521 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим - задоволено частково. Скасовано постанову детектива НАБУ Базілевського М.Е. від 05.07.2018 року якою відмовлено у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні №52018000000000521. Зобов`язано уповноважену особу органу досудового розслідування, яка здійснює досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №52018000000000521 вчинити дії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 КПК України. Підставою для часткового задоволення скарги [PERSON] , було дослідження слідчим суддею постанови про відмову у визнанні потерпілим від 05.07.2018 року на предмет її обґрунтованості. Слідчий суддя дійшов висновку, що детективом зроблено загальне посилання на те, що із заяви [PERSON] неможливо встановити відомості, що вказують на заподіяння йому істотної шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку детектив не навів, чому саме тільки із заяви [PERSON] зроблено такі висновки. Тобто, слідчий суддя дійшов висновку про те, що неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення. Що стосується вимоги заявника про зобов`язання детектива надати останньому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, в задоволенні цієї частини скарги відмовлено, оскільки звернення до слідчого судді з зазначеними вимогами не передбачені положеннями ст. 303 КПК України. Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року у справі №760/18236/18 (провадження 1-кс/760/9462/1), до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга [PERSON] , в якій він просив скасувати постанову детектива Базілевського М.Е, про відмову у визнанні його потерпілим і зобов`язати діяти в порядку п.2 ч.2 ст. 55 КПК України та видати пам`ятку про потерпілого. На обґрунтування доводів скарги, заявник зазначає, що 05.07.2018 року постановою детектива НАБУ Базілевського М.Е. відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №52018000000000522. Вказану постанову скаржник вважав незаконною, оскільки внаслідок вчиненого кримінального правопорушення йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду, тому така постанова підлягає скасуванню. Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 05.07.2018 року на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя дійшов висновку, що детективом зроблено загальне посилання на те, що з заяви [PERSON] неможливо встановити відомості, що вказують на заподіяння йому істотної шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку детектив не навів, чому саме тільки із заяви [PERSON] зроблено такі висновки. Слідчий суддя дійшов висновку про те, що неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення. За результатами розгляду вказаної скарги, ухвалою слідчого судді від 21 серпня 2018 року у справі №760/18236/18 скасовано постанову детектива НАБУ Базілевського М.Е.від 05.07.2018 року якою відмовлено у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні №52018000000000522. Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, яка здійснює досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №52018000000000522 вчинити дії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 КПК України (том 1, а.с. 43). Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року у справі №761/8271/20 (провадження № 1-кс/761/5371/2020) до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 17.03.2020 року надійшла скарга [PERSON] на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 10.03.2020 року. Як на підставу звернення до суду зі скаргою, заявник посилається на положення ст. 303 КПК України та в обґрунтування скарги зазначає про те, що 11.03.2020 року ним до ГСУ СБ України була подана заява про вчинення кримінального правопорушення. ГСУ СБ України вказану заяву отримано 11.03.2020 р. за вх. №С-389-сг, проте відомості про кримінальні правопорушення, у встановленому порядку та строки всупереч вимогам ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. За результатами розгляду вказаної скарги зобов`язано уповноважену особу ГСУ СБ України виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України та невідкладно, але не пізніше 24 годин, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені у заяві [PERSON] від 10.03.2020 року, яка була отримана ГСУ СБ України 11.03.2020 р. за вх. №С-389-сг, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1, а.с. 68). Як вбачається із змісту вказаних ухвал слідчих суддів, їх ухвалено за результатами розгляду скарг позивача, поданих в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб відповідачів, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявами позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань та у відмові щодо визнання потерпілим. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] обґрунтував свої вимоги тим, що службовими особами відповідачів зазначені вище ухвали слідчих суддів не виконані, що свідчить про бездіяльність службових осіб відповідачів, якою позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що доводи позивача в частині бездіяльності службових осіб НАБУ свого підтвердження не знайшли, а навпаки спростовуються доданими до відзиву на позовну заяву, підписаного особою, уповноваженою діяти від імені НАБУ, доказами. Так, відповідно до службової записки НАБУ вн. №13/16666-10 від 17 серпня 2020 року, на виконання ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2018 у справі № 760/4693/18 (1-кс/760/3086/18), якою задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених посадових осіб Національного бюро, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 12.02.2018 за С-1521, 05.06.2018 Управлінням внутрішнього контролю Національного бюро розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000000522 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України та у кримінальному проваджені № 52018000000000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Отже, зазначену ухвалу слідчого судді та вимоги ст. 214 КПК України Національним бюро виконано. В ході досудових розслідувань у вказаних провадженнях 05.07.2018 прийняті рішення детективами Національного бюро про відмову у визнані [PERSON] потерпілим. 24.07.2018 прокурором у вказаних кримінальних провадженнях визначено підслідність за Головним управлінням Національної поліції в місті Києві (том 2, а.с. 18-19; 21-22). 03.10.2018 до Національного бюро надійшли ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва про скасування постанов від 05.07.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальних провадженнях № 52018000000000521 (ухвала від 29 серпня 2018 року у справі №760/18240/18) та № 52018000000000522 (ухвала від 21 серпня 2018 року у справі №760/18236/18). 05.10.2018 у зв`язку з неможливістю виконання вищевказаних ухвал у Національному бюро їх направлено для виконання до Головного управління Національної поліції в місті Києві (том 1, а.с. 142). Зазначені доводи дозволяють дійти висновку про те, що у зв`язку із визначенням підслідності кримінального провадження № 52018000000000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України та № 52018000000000522 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, за заявою [PERSON] , за Головним управлінням Національної поліції в місті Києві, з 24.07.2018 року детективи Національного бюро не мали повноважень для вчинення будь-яких процесуальних дій в даному кримінальному провадженні, а ухвали слідчих суддів від 29 серпня 2018 року у справі №760/18240/18 та від 21 серпня 2018 року у справі №760/18236/18, та звернення [PERSON] від 02 квітня 2017 року (№6, 7 та 8), від 22 лютого 2018 року №790 службовими особами НАБУ були перенаправлені до Головного управління Національної поліції в місті Києві (том 2, а.с. 10-23). Щодо виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі № 757/8786/18, то суд звертає увагу на те, що відповідно до змісту вказаної ухвали зобов`язано уповноважену особу Спеціальної антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України розглянути заяву [PERSON] від 29 січня 2018 року про вчинення кримінальних правопорушень на предмет наявності підстав щодо внесення відомостей за цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України, про що повідомити заявника. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено (том 1, а.с. 23). Суд погоджується із відповідачем-3 про те, що слідчий суддя вказаною ухвалою зобов`язав САП розглянути заяву позивача, а не в обов`язковому порядку внести відомості в ЄРДР за його заявою. Тому доводи позивача про те, що слідчий суддя зобов`язав внести відомості до ЄРДР, є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи. Тому, на виконання вищевказаних вимог кримінального законодавства та на виконання вимог ухвали слідчого судді Печерського районного суд м. Києва від 05.03.2020 САП розглянуто заяву [PERSON] від 12.02.2018 № 790, про що останньому надано відповідь від 11.05.2018 № 06-1255-03. Листом 11.05.2018 № 06-1255-03, САП, за підписом начальника управління, А. Довгань, позивачу повідомлено про те, що на виконання ухвали слідчого судді від 05 березня 2018 року, повторно розглянуто заяву [PERSON] №790, про що надано відповідь від 11.04.2018 №06-1255-03 (том 1, а.с. 26). Отже, на думку відповідача-2, твердження позивача щодо нанесення йому моральної шкоди неправомірною, незаконною бездіяльністю органів державної влади не відповідають дійсності (том 1, а.с. 159-162). Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у справі №761/5575/18 (провадження № 1-кс/761/3920/2018), 16 лютого 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга [PERSON] , в якій він ставить питання про зобов`язання уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені в повідомленні № 790 від 12 лютого 2018 року про службові злочини працівника НАБУ - [PERSON] . Відповідно до змісту скарги, відображеної в ухвалі слідчого судді, [PERSON] 12 лютого 2018 року подано заяву до Головного слідчого управління Служби безпеки України №790, з викладенням обставин про службові злочини працівника Національного антикорупційного бюро України - [PERSON] . Вказана заява 12 лютого 2018 року зареєстрована уповноваженою особою Головного слідчого управління Служби безпеки України під вх. № С-316-сг, що підтверджується відміткою на копії заяви. На час розгляду скарги в суді відомості, викладені в заяві [PERSON] не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На підставі наведеного, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року зобов`язано уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за поданою [PERSON] 12 лютого 2018 року заявою № 790 про вчинення кримінальних правопорушень, зареєстрованої у Головному слідчому управлінні Служби безпеки України 12 лютого 2018 року під вх. № С-316-сг (том 1, а.с. 20). Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року у справі №761/8271/20 (провадження № 1-кс/761/5371/2020) до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 17.03.2020 року надійшла скарга [PERSON] на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 10.03.2020 року. Як на підставу звернення до суду зі скаргою, заявник посилається на положення ст. 303 КПК України та в обґрунтування скарги зазначає про те, що 11.03.2020 року ним до ГСУ СБ України була подана заява про вчинення кримінального правопорушення. ГСУ СБ України вказану заяву отримано 11.03.2020 р. за вх. №С-389-сг, проте відомості про кримінальні правопорушення, у встановленому порядку та строки всупереч вимогам ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. За результатами розгляду вказаної скарги зобов`язано уповноважену особу ГСУ СБ України виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України та невідкладно, але не пізніше 24 годин, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені у заяві [PERSON] від 10.03.2020 року, яка була отримана ГСУ СБ України 11.03.2020 р. за вх. №С-389-сг, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1, а.с. 68). Відповідно до листа СБУ від 13 лютого 2018 року №6/с-316-а/38, складеного за результатом розгляду заяв [PERSON] №790 від 12.02.2018, №791 від 12.02.20218, №792 від 12.02.2018 зазначено про те, що у вказаних заявах відсутні відомості про обставини, що свідчать про вчинення злочинів, досудове розслідування у яких, відповідно до ст. 216 КПК України здійснюють слідчі органів безпеки, про що позивачу неодноразово повідомлялося. У заяві позивача не міститься жодних відомостей, що можуть свідчити про вчинення злочинів, передбачених статтями Кримінального кодексу України, які можуть розслідуватися слідчими органів безпеки. Позивачу повідомлено про те, що він у формі подання заяви про вчинення злочину висловлює свою незгоду з діями працівників НАБУ, Генеральної прокуратури України, прийнятими рішеннями слідчих суддів, оскарження яких здійснюється відповідно до порядку, передбаченого статтями 303-308 КПК України, іншими нормами законодавства, а не шляхом початку кримінального провадження. З огляду на викладене, та враховуючи, що у заяві [PERSON] відсутні об`єктивні відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких відповідно до ч. 2 ст. 216 КПК України здійснюють слідчі органів безпеки, із відповідними роз`ясненнями заяву позивача повернуто (том 1, а.с. 22). Відповідно до листа СБУ від 12 березня 2020 року №6/с-389-сг/38, складеного за результатом розгляду заяви [PERSON] від 11.03.2020 р. за вх. №С-389-сг, позивачу повідомлено що статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження слідчих органів безпеки щодо здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях регламентуються Кримінальним процесуальним Кодексом України. Зокрема, ст, 216 КПК України чітко визначає перелік злочинів, досудове слідство в яких здійснюють слідчі органів безпеки. У заяві позивача не міститься жодних відомостей, що можуть свідчити про вчинення злочинів, передбачених статтями Кримінального кодексу України, які можуть розслідуватися слідчими органів безпеки. Позивачу повідомлено про те, що він у формі подання заяви про вчинення злочину висловлює свою незгоду з діями керівників та працівників ГУ НП у м. Києві, оскарження яких здійснюється відповідно до порядку, передбаченого статтями 303-308 КПК України, іншими нормами законодавства, а не шляхом початку кримінального провадження. У зв`язку з цим відсутні законні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування. Враховуючи зазначене, заяву позивача повернено. З огляду на викладене, та враховуючи, що у заяві [PERSON] відсутні об`єктивні відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких відповідно до ч. 2 ст. 216 КПК України здійснюють слідчі органів безпеки, із відповідними роз`ясненнями листом від 12.03.2020 № 6/С-389-сг/38 повернуто заяву позивача (том 1, а.с. 169). Відповідно до листа СБУ від 14 квітня 2020 року №6/2584, Головне слідче управління СБУ при розгляді заяв про злочини керується КПК України та листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 № 223-47/0/4-16, в якому роз`яснюється правова позиція щодо обов`язкової наявності ознак складу злочину, як підстави внесення відомостей до ЄРДР не з будь-яких заяв, а із заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, зміст яких має відповідати вимогам кримінального процесуального законодавства. Незгода з прийнятими процесуальними рішеннями службовими особами правоохоронних органів, наданими ними відповідями, за відсутності ознак злочину не може бути підставою для початку досудового розслідування. Водночас, початок досудового розслідування без законних на те підстав є порушенням принципів верховенства права, законності та інших принципів, передбачених ст. 7 КПК України, а також вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, за якими органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на викладене, та враховуючи, що у заяві [PERSON] відсутні об`єктивні відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких відповідно до ч. 2 ст. 216 КПК України здійснюють слідчі органів безпеки, йому надано відповідь від 12.03.2020 № 6/С-389-сг/38 із роз`ясненням вимог законодавства та повернуто заяву. Відповідно до змісту вказаного листа, у зв`язку з відсутністю в ГСУ СБ України вказаної заяви [PERSON] та відсутністю у вищезазначеній ухвалі відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, які підлягають внесенню до ЄРДР, виконати ухвалу суду, у відповідності до вимог ст. 214 КПК України не можливо (том 1, а.с. 170-171). Отже, відповідно до листів СБУ від 12 березня 2020 року №6/с-389-сг/38 та від 14 квітня 2020 року №6/2584, в судовому засіданні встановлено, що ухвала слідчого судді від 20 березня 2020 у справі №761/8271/20, залишилась невиконаною. Проте, у судовому засіданні не встановлено наявності вини відповідача у її невиконанні. Крім цього, як вбачається із змісту листів СБУ, у відповідача не залишилось джерела інформації, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, суд бере до уваги посилання СБУ на ч. 1 ст. 214 КПК України, відповідно до якої слідчий прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Відповідач зазначає про те, що обов`язковими елементами складу злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином. А тому, відповідач стверджує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомлення про злочин є наявність в таких заявах та повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях про злочин таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. Оцінка обставин, встановлених судом. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Судом встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання протизаконною бездіяльності, стягнення моральної та майнової шкоди [PERSON] вважає невиконання: ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у справі №761/5575/18 (том 1, а.с. 20); ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі № 757/8786/18 (том 1, а.с. 23); ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у справі №760/4693/18 (том 1, а.с. 31); ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року у справі №760/18240/18 (том 1, а.с. 37); ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року у справі №760/18236/18 (том 1, а.с. 43); ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року у справі №761/8271/20 (том 1, а.с. 68), ухвалених за результатами розгляду скарг позивача, поданих в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб відповідачів,щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявами позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань та у відмові визнати потерпілим Частиною першою ст. 19 ЦПК України визначено юрисдикцію загальних судів, зокрема у ній зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно із ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 10 ст. 3 КПК України). За правилами частин першої - четвертої статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк. У межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом. Відповідно до висновку Велика Палата Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 813/1596/18 (провадження № 11-1478апп18), визнання дій та бездіяльності відповідачів протиправними у подібних правовідносинах, повинні бути розглянуті лише в межах кримінального, а не цивільного судочинства. При цьому, суд звертає увагу на те, що в межах кримінального провадження, дії та бездіяльність відповідачів протиправними не визнавались. Однак, позивач просить суд про відшкодування моральної та майнової шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо стягнення моральної та майнової шкоди. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. При цьому сам факт винесення ухвали слідчим суддею, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідачів внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2019 року у справі № 285/3475/18-ц (провадження № 48184св18), у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 522/3429/17 (провадження № 28015св18), у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/18 (провадження № 18842св19). Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не довів належними та допустимими доказами всіх елементів складу цивільного правопорушення, за таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Щодо судових витрат. Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed