Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що 16 лютого 2009 року відповідно до укладеного кредитного договору № CVF0AD40311427 відповідачці [PERSON] був наданий кредит у сумі 124559 гривень 14 копійок терміном до 14 лютого 2014 року із сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. Протягом дії кредитного договору відповідачка [PERSON] систематично не виконувала належним чином договірні зобовязання в частині своєчасного погашення заборгованості суми кредиту та відсотків, у звязку з чим, станом на 25 квітня 2016 року допустила прострочену заборгованість по кредиту в сумі 371108 гривень 92 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту 75109 гривень 42 копійок, заборгованості по процентах за користуванням кредитом 40369 гривень 72 копійок, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 11044 гривень 98 копійок та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 244584 гривень 80 копійок. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 209670 гривень 97 копійок, яка була стягнута з відповідачів на користь позивача рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 11 грудня 2012 року. Таким чином, різниця суми заборгованості становить 161437 гривень 97 копійок. Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено договорами поруки, який укладений із поручителями [PERSON] та [PERSON]. Оскільки, відповідачі у добровільному порядку борг не повертають, просив стягнути з них в примусовому порядку кредитну заборгованість в розмірі 89697 гривень 41 копійка, яка складається з заборгованості по процентах в сумі 8181 гривні 76 копійок, заборгованості по комісії в сумі 2515 гривень 63 копійки, пені в сумі 79000 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача не зявився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору № CVF0AD40311427 від 16 лютого 2009 року отримала від позивача кредит в сумі 124559 гривень 14 копійок з відсотковою ставкою 20,04 % річних, відповідно до п. 17.1.6 кредитного договору, терміном до 14 лютого 2014 року. Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено зобовязання банку надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом ,а також інші платежі відповідно до умов договору. Як вбачається з п. 17.1.8 кредитного договору позичальник зобовязується сплачувати винагороду за резервування ресурсів у розмірі 5,76 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Згідно п. 14.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Зобовязання за вказаними договором кредиту забезпечено договорами поруки від 16 лютого 2009 року, які укладені із відповідачами [PERSON] і [PERSON] та відповідно до п. 4 яких поручитель зобовязується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій, передбачених вищевказаними договорами кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Зі змісту ст. 554 ЦК України вбачається, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Приймаючи до уваги, що зобовязання між сторонами не припинено з підстав, передбачених законом (ст. 598 ЦК України), оскільки воно не виконано відповідачами належним чином, правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинились, а тому позивач вправі вимагати від відповідачів виконання грошового зобовязання за договорами кредиту та поруки. В порушення умов договору, станом на 25 квітня 2016 року відповідачі допустили прострочену заборгованість по кредиту в сумі 371108 гривень 92 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту 75109 гривень 42 копійок, заборгованості по процентах за користуванням кредитом 40369 гривень 72 копійок, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 11044 гривень 98 копійок та пені - 244584 гривень 80 копійок. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 11 грудня 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості був задоволений та з відповідачів на користь позивача було стягнуто солідарно заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 209670 гривень 97 копійок. Таким чином, від суми заборгованості, яка виникла станом на 25 квітня 2016 року в розмірі 371108 гривень 92 копійок слід відняти суму заборгованості, яка була стягнута рішенням суду у розмірі 209670 гривень 97, у звязку із чим різниця суми заборгованості становить 161437 гривень 95, частину з якої, а саме 89697 гривень 41 копійок, яка складається з яка складається з заборгованості по процентах в сумі 8181 гривні 76 копійок, заборгованості по комісії в сумі 2515 гривень 63 копійки, пені в сумі 79000 гривень, позивач просив стягнути з відповідача в примусовому порядку. Згідно розяснень, викладених в абз.2 п.17 Постанови\~Пленуму Вищого\~спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2\~ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.\~526,\~599\~ЦК\~України. Відповідно до правової позиції Верховного суду України по справі № 6-1206цс15 від\~23 вересня 2015\~року, яка в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, виходячи із системного аналізу ст.ст.\~525,\~526,\~599,\~611 ЦК України, змісту кредитного договору, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних\~санкцій,\~передбачених умовами договору та\~ЦК України. У звязку з тим, що відповідачі не виконують умови договорів кредиту і поруки та у добровільному порядку не повернули позивачу отриману суму кредиту та передбачені кредитним договором проценти і пеню, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов підлягає задоволенню та борг слід солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача в примусовому порядку. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача пропорційно слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. Вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів судових витрат є безпідставними, оскільки чинний ЦПК України не передбачає стягнення судових витрат в солідарному порядку. На підставі ст.ст. 526, 530, 553, 554, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: approved