Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в даній справі, яким необхідно визнати право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Засілля, вул. Залізнична, 17. Вказувала, що в серпні 2011 року звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, окрім іншого, просила визнати за нею, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на ? частини житлового будинку та земельної ділянки за зазначеною адресою. Позов в цій частині був задоволений, але в порядку поділу майна за відповідачем не було визнано право власності на ? частину спільного майна, тому просила з цього приводу ухвалити додаткове рішення. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, їх неявка не є перешкодою в розгляді справи з приводу ухвалення додаткового рішення. Перевіривши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Статтею 220 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до поданої позивачкою позовної заяви вона дійсно, в порядку поділу майна подружжя, з врахуванням суттєвих обставин, за яких необхідно було відступити від рівності часток у спільному майні подружжя, просила визнати за нею право власності на ? частини їх спільного з чоловіком майна: житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Засілля, вул. Залізнична, 17. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2011 року її позов в цій частині був задоволений. В той же час, в резолютивній частині рішення суду за позивачкою було визнано право власності на ? частини зазначеного спільного майна, набутого під час їх перебування в шлюбі, але інша частина майна, тобто ? частина, залишилася не визначеною. З позову та доданих матеріалів вбачається, що поданий позивачкою позов по суті був позовом про поділ майна, набутого подружжям під час шлюбу. В порядку поділу суд визначає право власності кожного із подружжя на конкретне майно чи на визначену його частку. Згідно ч.1,ч.3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Рішенням суду в цій справі від 3 листопада 2011 року в порядку поділу майна подружжя за позивачкою, з відступом від рівності часток, було визнано право власності на ? частини житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1621 га, розташованих за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Засілля, вул. Залізнична, 17. В той же час, за відповідачем [PERSON] право власності на іншу частину майна, набутого під час шлюбу, визнано не було. Тому суд знаходить необхідним ухвалити з цього приводу додаткове рішення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved