Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 02 червня 2003 року між ним та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав в останніх житловий будинок [ADDRESS] В цей же день договір було зареєстровано на Південній товарній біржі за № 11841. Від нотаріального посвідчення договору його сторони ухилилися. Право власності за набувачем зареєстровано не було. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавці передали покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому один з продавців помер, інший - виїхав за межі України. В 2014 році [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Враховуючи такі обставини, вказуючи на неможливість на час розгляду справи нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності з об'єктивних причин, а тому позивач просив суд визнати такий договір дійсним та визнати його власником набутого майна. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача - Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явилися, надіславши на адресу суду заяви з проханням про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог - Південної товарної біржі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що 02 червня 2003 року [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Південній товарній біржі про що в журнал реєстрації біржових угод внесено запис №11841. Від нотаріального посвідчення договору сторони відмовилися. Право власності за набувачем зареєстровано не було. В подальшому один з продавців помер, інший - виїхав за межі України. В 2014 році [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, як і реєстрація за набувачем права власності на майно на час розгляду справи неможливі. Разом з тим ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору, сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту, а позов - задоволенню.

Outcome: approved