Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва позовом, відповідно до якого просив суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2010 року по [INFO] . Позов обґрунтований тим, що в 2010 році [PERSON] та [PERSON] вирішили проживати разом однією сім`єю, у зв`язку з чим між ними виникли фактичні шлюбні відносини. В листопаді 2010 року позивачем було оформлено право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та починаючи з третьої декади листопада 2010 р. [PERSON] та [PERSON] почали постійно спільно проживати в зазначеній квартирі, вести спільне господарство, спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, брати участь у витратах на утримання житла та іншого майна. Фактично, між [PERSON] та [PERSON] склалися відносини, що притаманні подружжю. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим, внаслідок її смерті, згідно зі ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. При цьому, після її смерті позивач продовжував проживати за адресою спільного місця проживання - в квартирі [ADDRESS] .Враховуючи факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з зазначеного вище часу та по день смерті [PERSON] , позивач, згідно з положеннями ст. 1264 ЦК України, є спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, а тому для реалізації своїх прав спадкоємця, необхідно встановити відповідний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Ухвалою від 09.08.2019 року по справі відкрито провадження. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-225 від 14.01.2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Рибаку М.А. у зв`язку із звільненням судді [PERSON] . Ухвалою суду від 20.01.2020 року справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання. 26.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив в якову відповідач повідомив, що спадкоємцем щодо майна померлої [PERSON] є її сини - [PERSON] , [INFO] . Також вказав, що рішення суду не може вплинути на права та обов`язки Київської міської ради, тому остання не є належним співвідповідачем у даній судовій справі.Позивачем не доведено, що Київська міська рада порушила його права та обов`язки. Просять суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради. Ухвалою суду від 26.08.2020 року, до участі у справі було залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 11.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 26.02.2021 року на адресу суду надійшла заява третьої особи [PERSON] , в якій він зазначив, що на момент смерті [PERSON] йому було повних 15 років, тобто був неповнолітнім, проживав разом з мамою і був прописаний з нею за однією адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що діти не зобов`язані подавати нотаріусу заяву про прийняття спадщини і вважаються такими, що прийняли спадщину автоматично, якщо не відмовилися від неї в порядку, встановленому законом. Просив позов залишити без розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] повідомив, що був знайомий з [PERSON] з 2003 року, з 2010 року почали проживати разом, вести спільне господарство, робили спільно ремонт. Протягом спільного проживання разом подорожували, сімейний бюджет наповнювали спільно, мали кредитні зобов`язання на квартиру, з родиною [PERSON] знайомі та має гарні відносини. [PERSON] є сином [PERSON] , на даний час проживає у бабусі зареєстрований у квартирі по [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що працює у позивача, вони мають службові відносини. Щодо позову зазначила, що [PERSON] та позивач в листопаді 2010 року прийняли рішення жити разом та розпочали жити з 2011 року, їх відносини мали характер цивільного шлюбу. Так як свідок є бухгалтером їй відомо, що в банку була видана додаткова картка на ім`я [PERSON] , але на рахунок [PERSON] . Спільно були сплачені комунальні платежі, кредит на квартиру, купували квитки, лікування [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що працює в юридичній компанії [PERSON] та партнери, з позивачем має дружні та службові відносини. Зазначив, що з листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] проживали спільно з її сином в квартирі, яку позивач придбав через банк. Стосунки [PERSON] та [PERSON] можна назвати сімейними, позивач брав участь у вихованні сина та у лікуванні [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, предмет доказування при розгляді справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу становить сукупність обставин, які відповідно до вимог ст. 3 СК України є основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов`язків. В обґрунтування позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач, з урахуванням усних пояснень, наданих у судовому засіданні, посилається на те, що в період з листопада 2010 року по лютий 2016 року він з [PERSON] проживали разом в квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство та відпочивали під час відпусток. На підтвердження факту спільного проживання та побуту позивачем було надані фотокартки, на яких містяться спільні зображення [PERSON] та [PERSON] ; довідку ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», згідно з якою по рахунках позивача були емітовані додаткові картки на ім`я [PERSON] ; копії закордонних паспортів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджують їх спільне перебування в м. Мюнхен під час лікування [PERSON] та факт інших спільних поїздок; розрахункові документи та виписки з рахунків [PERSON] , що підтверджують спільну оплату [PERSON] та [PERSON] витрат на переїзди (перельоти) родини, лікування [PERSON] , спільне проживання родини в готелях поза межами міста Києва та України, здійснення [PERSON] та [PERSON] спільних витрат на харчування. Слід зазначити, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, спільні фото та користування спільними рахунками самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю(постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц). Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Статтею 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення юридичних фактів, у тому числі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, мають розглядатися у порядку окремого провадження. Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідачами у випадку розгляду справи в позовному провадженні є інші спадкоємці померлого, оскільки саме на їх спадкові права буде мати вплив подальше вирішення справи. Так, Верховний Суд зазначає, що відповідачами за позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю мають бути особи, які мають цивільно-правовий інтерес або право на спадкування майна померлої особи (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 638/20596/16, провадження № 61-2482св19). У випадку відсутності інших спадкоємців, існує судова практика щодо залучення відповідачем у справі відповідного органу місцевого самоврядування, оскільки територіальна громада відповідно до ст.1277 ЦК України є правонаступником відумерлого майна яке розташоване на її території. Разом з тим, судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] , [INFO] . Так на момент смерті [PERSON] [INFO] спадкоємець [PERSON] , який проживав разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , був неповнолітній, про що достеменно відомо позивачеві. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, з урахуванням існування спадкоємця померлої [PERSON] , який прийняв спадщину, Київська міська рада не є належним відповідачем у даній судовій справі, так як рішення суду не може вплинути на права та обов`язки Київської міської ради. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв, хоча йому було достеменно відомо про те, що у померлої є син - [PERSON] , який прийняв спадщину. Не заявляв позивач таких клопотань і після залучення [PERSON] судом як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази порушення відповідачем прав позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed