Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

В травні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 26.12.2003 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. Сторони у шлюбі вели спільний бюджет та господарство, а в 2015 році за спільні кошти придбали автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, загальною вартістю 240 000 грн. Згоди про добровільний розділ майна з відповідачем не було досягнуто, в звязку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, просила розділити суспільно нажите в шлюбі між нею та відповідачем майно у вигляді автомобіля Mazda», модель 3, легковий хетчбек В, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова JMZBK14Z581599374, 2007 року випуску; визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині вказаного автомобіля. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову арешт спірного автомобіля. Представник відповідача [PERSON], яка діє від імені відповідача на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 26.12.2003 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану м.Маіруполя (а.с. 10). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ372133 від 04.09.2015 року [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Mazda», модель 3, легковий хетчбек В, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова JMZBK14Z581599374, 2007 року випуску (а.с. 11). Отже з представлених письмових доказів слідує, що в період зареєстрованого шлюбу на відповідача було оформлено право власності на транспортний засіб легковий хетчбек. Вказаний обєкт рухомості є предметом поділу між сторонами. Згідно пункту 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Відповідно до пункту 23 та 24 вказаної постанови пленуму Верховного суду України вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. До таких речей також відносяться транспортні засоби. Згідно з пунктом 25 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі коли подружжя не дійшло згоди щодо належності одному із них неподільної речі, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З урахуванням вказаних положень транспортний засіб: автомобіль Mazda», модель 3, легковий хетчбек В, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова JMZBK14Z581599374, 2007 року випуску, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та не може бути поділений в натурі, оскільки є неподільною річчю, а тому слід визнати ідеальні частки сторін в цьому майні без його реального поділу і залишити вказане майно у їх спільній частковій власності. З огляду на рівність часток подружжя у спільному майні розмір часток сторін становить по 1/2 частці. Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не спростував вимог позивача, не представив доказів набуття спірного майна за кошти, які б належали йому особисто, тобто вагомих доказів належності майна на праві особистої приватної власності одного із подружжя. За відсутності таких доказів загальне правило статті 60 СК України відносить все набуте під час шлюбу майно до статусу спільного сумісного майна подружжя, тобто діє презумпція спільності майна подружжя, доки протилежне не доведено одним із подружжя. Позивачка, підтримуючи позов, просила при прийнятті рішення скасувати заходи забезпечення позову. Судом встановлено, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 19 червня 2017 року було накладено арешт на автомобіль « MAZDA-3 «, 2007 року випуску, державний номерний знак АН5774CK, кузов JMZBK14Z581599374, який належить на праві власності [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до ч. 3,5, 6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1200,00 грн., які були сплачені позивачкою при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 57, 60, 61, 69 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 143, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: approved