Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В червні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що в 2001 р. його мати [PERSON] придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу житла на товарній біржі «Українська біржа нерухомості». 27.02.2015 р. померла мати позивача [PERSON], він є єдиним спадкоємцем після її смерті. Однак на теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належним йому майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавці ніяких претензій не предявляють, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляються. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати дійсним вказаний договір № 522 купівлі-продажу квартири від 06.08.2001 р. між [PERSON] та продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до заяви, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення та розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Херсонського відділення Одеської залізної дороги від 19.03.1998 р. №2434, зареєстрованого ММБТІ за № 19590 від 23.04.1998 р. 06.08.2001 р. на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за № 522 був посвідчений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] була зареєстрована ММБТІ 07.09.2001 р. за реєстровим № 19590 на імя [PERSON]. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Приймаючи до уваги, що на теперішній час іншим чином оформити свої спадкові права після смерті матері позивач не може, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved