Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 08.08.2013 року укладено договір позики, готівкою в сумі 1 000 000,00 гривень, строком до 31.08.2015 року без сплати відсотків. Відповідач станом на 13.10.2015 року борг не повернув. Оскільки відповідач не повернув грошові кошти, то позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 1000000,00 гривень та судові витрати по справі. Позивач в відкритому судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що є аналогічними наведеним у позовній заяві. Відповідач в відкритому судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2013 року відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 1 000 000,00 гривень, про що дав письмову розписку, яку власноручно підписав, та зобов»язався повернути борг, терміном до 31.08.2015 року. Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу борг, чим не виконав взяті на себе зобов»язання та винен позивачу 1 000 000,00 гривень. Позика надавалася без сплати відсотків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Врахувавши вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 1 000 000,00 гривень. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір. Судові витрати підлягають до стягнення в розмірі 6090 грн. 00 коп.. Таким чином, позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved