Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у останній редакції позовних вимог за яким просив суд визнати типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових території в 2014 році - укладеним та стягнути з відповідача на користь підприємства понесені ним судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що він є балансоутримувачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з чим КП «ЖКС «Чорноморський» надає усім мешканцям вказаного будинку комунальні послуги, які, відповідно до правової позиції позивача мають сплачуватись споживачами незалежно від укладення договору між сторонами, оскільки є фактично спожитими. Разом з тим позивач вказував на те, що ним було висунуто пропозицію [PERSON], щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, однак остання жодної відповіді на таку пропозицію не надала, та на теперішній час відповідач, як мешканець будинку [ADDRESS], не сплачує комунальні послуги внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 4801,83 грн. В подальшому позивач звернувся до суду з додатковими письмовими поясненнями та уточненнями до позовних вимог, у яких повідомив суду про добровільну сплату відповідачем суми заборгованості в повному обсязі. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом направлення судових ухвал та повісток на адресу, що вказана у позовній заяві та підтверджена відповідною довідкою ВАДР ДМС України в Одеській області, у судові засідання не з'явилася, не повідомила суд про поважні причини такої неявки. Відповідно до ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачем є - фізична чи юридична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Виходячи з того, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача [PERSON] - квартира [ADDRESS], того, що відповідач [PERSON] є відповідальним квартиронаймачем (що випливає з довідки про склад родини мешканців вказаної квартири, довідка від 16.05.2014 вих. №760) та того, що будинок [ADDRESS] перебуває на балансі КП «ЖКС «Чорноморський», суд доходить висновку про те, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, а позивач - їх виконавцем. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, передбачені ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених Постановою Кабінету міністрів України №572 від 08.10.1992 року), - не пізніше 10 числа місяця, що є наступним за розрахунковим, та у розмірі відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України та розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно наданих суду розрахунків та пояснень, відповідач неналежним чином виконувала свої обов'язки по сплаті комунальних послуг, внаслідок чого станом на 31.05.2014 року її заборгованість склала 4801,83 грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку [NUMBER], що відкрито на ім'я [PERSON], що була долучена до матеріалів справи представником позивача, відповідач платежами від 08.08.2014 року та 05.11.2014 року погасила заборгованість по сплаті комунальних послуг перед позивачем, із чим такий позивач погоджується. При цьому зважаючи на те, що провадження у справі було відкрито 08.07.2014 року, тобто на час звернення до суду у відповідача перед позивачем фактично існувала зазначена заборгованість в розмірі 4801,83 грн., а за такого суд доходить висновку про те, що сума сплаченого позивачем судового збору за вирішення вимоги майнового характеру (в розмірі 243,60 грн. ) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про визнання типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 2014 р. між КП «ЖКС «Чорноморський» та [PERSON] укладеним на умовах, що викладені за текстом такого договору, суд зазначає наступне. Свобода договору, закріплена у статтях 6, 627, 630 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України). Із ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається визначення обов'язків споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено ст.ст. 151, 156 ЖК України, п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 р. За змістом ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19-21 вищезазначеного Закону, Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У зв'язку з цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Із постанови Верховного суду України від 10.10.2012 р. №6-110цс12 слідує, що у разі відмови споживача від укладення договору, відповідаючому вищевказаному типовому договору, відповідно до положень ст. ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутися до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п.1 ч.2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок. Однак з матеріалів справи та наданих суду пояснень неможливо зробити однозначний висновок про отримання [PERSON] оферти щодо укладення зазначеного договору та її категоричної відмови від його укладання, що відповідно до зазначеної постанови Верховного суду України є підставою для звернення виконавця послуг до суду з позовом про визнання договору укладеним, а за такого вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають як передчасні та необґрунтовані. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених нами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позивачем позову - в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації судових витрат, понесених в зв'язку зі зверненням до суду з вимогою про стягнення заборгованості по сплаті спожитих комунальних послуг.

Outcome: partial