Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтрима та уточнив свої позовні вимоги і просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 07.03.2014 року в розмірі 257 045 грн., а також повернути позивачу надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 936 грн. 33 коп.. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти позовних вимог позивача та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, тому як у укладеному договорі не зазначено строк його виконання. Разом з тим не заперечує проти отримання відповідачем вказаної суми грошових коштів у позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 березня 2014 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 11 000 доларів США з умовою їх повернення протягом двох-трьох місяців частинами. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку, тобто 07.06.2014 року відповідач борг не повернув. Згідно із офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України, курс долара США до гривні станом на день звернення до суду становить 2594,4535 грн. за 100 доларів США. Отже, сума заборгованості відповідача в гривні складає 285 389,86 грн.. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики від 07 березня 2014 року вважається укладений між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, відповідачем було надано розписку. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При таких обставинах відповідач зобов'язаний на підставі ст. 1049 Цивільного кодексу України повернути грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент підготовки цього позову складає 285 389,86 грн.. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Тому просять також стягнути з відповідача суму судового збору, сплачену позивачем під час подання даного позову. Відповідачка частково сплатила заборгованість в розмірі 900 доларів США. Таким чином, розмір вимог до відповідача складає 10100 доларів США. Згідно з офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України, станом на 16.05.2016 року становить 2545,2175 грн. за 100 доларів США. Отже, сума заборгованості в гривні складає 257045 грн. без врахування інфляційних витрат. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за змістом ч.ч.1,2 ст. 207 та ч.2 ст. 1047 Цивільного кодексу України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Тобто, договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, висловлених в позовних заявах, наданими ним належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідач не оспорює факт укладення з позивачем письмового договору позики від 07.03.2014 року та факт власноручного написання ним письмової розписки про отримання грошових коштів у сумі 11 тис. доларів США, про свідчать і оригінали вказаних документів, які є в матеріалах справи, але всіляко намагається уникнути від виконання договору позики та цивільної відповідальності, не дивлячись на те, що частку грошових коштів він повернув позивачу по справі. Безпідставними є посилання представника відповідача щодо порушення позивачем та його представником вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором, однак позивач не висував відповідачу будь - якої вимоги, а тому позов є передчасним. Однак з цими доводами представника позивача суд погодитися не може, оскільки у розписці відповідач [PERSON] чітко зазначає про те, що вона бере в борг грошові кошти у розмірі 11 тисяч доларів США та зобов'язується їх повернути частинами через 2 - 3 місяці, тобто розпискою встановлений строк виконання зобов'язання, а тому посилання представника позивача на вказану норму закону є помилковими. Згідно до наданих квитанцій представником відповідача, відповідач сплатила по квитанції позивачу 25 квітня 2015 року у розмірі 200 доларів США, 2 червня 2015 року у розмірі 200 доларів США, 30 вересня 2015 року у розмірі 200 доларів США, що цілком складає 900 доларів США, тобто вказані сплати були здійснені не в строк, вказаний у розписці, а майже через рік після укладення договору позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин суд, вважає необхідним позовні вимоги представника позивача [PERSON] по довіреності в інтересах [PERSON] до [PERSON] «про стягнення боргу за договором позики» - задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 07.03.2014 року в розмірі 257 045 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 570 грн. 45 коп. відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved