Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] року померла його дружина [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За час життя померла заповіту не склала. Н час відкриття спадщини, позивач постійно проживав, тобто більше півроку, проживав разом із спадкодавицею без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. 15 квітня позивач звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у подачі заяви про прийняття спадщини за законом у зв'язку з тим, що він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] та не проживав постійно зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, так як не міг надати нотаріусу офіційних документів на підтвердження його потсійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавицею. Посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач просив встановити факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини з померлою [INFO] року [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON], право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали та просили позов задоволити. Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи та допитавши свідка по справі, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, суд знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] До майна померлої [PERSON] Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 173/2014. До складу спадкового майна увійшла ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 15 квітня 2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та відсутності доказів постійного проживання із спадкодавцем на момент її смерті. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт проживання позивач разом із спадкодавицею на момент її смерті підтверджується Актом депутата Боярської міської ради від 17 квітня 2014 року, технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] в м. Боярка, а також показами свідка [PERSON] які були надані нею під присягою. ? частини квартири [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 1998 року. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved