Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року померла мати заявника - [PERSON] і заявник є єдиною спадкоємицею. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Однак, позивач немає можливості оформити своє право на успадковану квартиру, оскільки [PERSON] за життя не оформила і не зареєструвала квартиру. Згідно довідки б/н від 19.05.1998 року [PERSON] на праві особистої власності належала квартира [ADDRESS], за яку [PERSON] повністю внесла пайовий внесок в сумі 6 011 карбованців. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,7 кв.м. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просили суд вимоги задовольнити. Представник відповідача при вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.11.1973 року міським відділом ЗАГС м. Вінниця, батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого повторно 25.09.1991 року міським відділом ЗАГС м. Вінниця, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 31.08.1990 року, запис № 2642. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу -[PERSON]. (а.с. 13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] померла [INFO] року в м. Вінниці, про що [INFO] року складено відповідний актовий запис № 174. (а.с. 8) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної конторою [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на дану квартиру. (а.с. 7) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 11/2017 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до Третьої вінницької державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини . (а.с. 41-55) Також, з матеріалів вище зазначеної спадкової справи вбачається, що 10.02.1973 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 48-50) 02.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON]. (а.с. 51-52) В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 101794 на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] виданого МКП «ЖЕК № 9», в квартирі [ADDRESS] проживають: квартиронаймач - [PERSON], дочка - [PERSON] та онука - [PERSON] (а.с. 10) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] будучи членом житлово-будівельного кооперативу здійснювала паєнагромадження, і згідно довідки, виданої МКП «ЖЕК № 9», повністю внесла пай в сумі 6 011 карбованців, кінцевий розрахунок проведено в 1990 році, за двокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS]. (а.с. 9) Однак, як вбачається з матеріалів справи, право власності на дану квартиру [PERSON] не зареєструвала. На момент здійснення паєнагромадження правовідносини регулювалися Законом України «Про власність». Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно із ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникненняправовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Відповідно до п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Суд звертає увагу на той значний факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року визначено, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також, звернув увагу на те, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини (інформаційний лист № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року). Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлою [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. (ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,7 кв.м. Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved