Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 02.04.2021 р. надійшов зазначений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 27.06.2012 р. № б/н у загальному розмірі 39 664,86 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Ляр Д.Ю. (довіреність від 28.08.2020 р. № 3915-К-Н-О, а.с. 69) у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 27.06.2012 р. № б/н [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який надалі був збільшений до 29 000,00 грн. (а.с. 2), підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 21.03.2021 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 39 664,86 грн., що складається з такого: - 29 919,20 грн. - заборгованості за кредитом; - 9 745,66 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; - 0,00 грн. - заборгованості за комісією; - 0,00 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 14.04.2021 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (з метою забезпечення виклику Відповідача із застосуванням правил, передбачених статтею 128 ЦПК України, зважаючи на повідомлення органу реєстрації про його непроживання за адресою зареєстрованого місця проживання), відмовлено Позивачеві у задоволенні клопотання про огляд веб-сайту з підстав, наведених у цій ухвалі, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 11.05.2021 р. (а.с. 76-78), відкладене на 01.06.2021 р. через неявку Відповідача. У судові засідання 11.05.2021 р. та 01.06.2021 р. представник Позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено поштовими повідомленнями (а.с. 87, 88); до позовної заяви додане клопотання Позивача про розгляд справи за відсутності Позивача, проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду не заперечують (а.с. 6), аналогічне клопотання викладено в позовній заяві (а.с. 4). Відповідач у зазначені судові засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання (а.с. 75), що поверталися без вручення (а.с. 89-92), а також, беручи до уваги повідомлення старости села Рогізна Білоцерківського району Київської області, де зареєстрований Відповідач, про його непроживання за зареєстрованою адресою (а.с. 75), тому Відповідач викликався в судові засідання шляхом розміщення оголошень про його виклик у судові засідання на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 80, 86). За наведених обставин, Відповідач, місце фактичного проживання (перебування) якого невідоме, вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України). Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). За чинним законодавством України саме за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207, з подальшими змінами). З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті 55, 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві та в окремому клопотанні (а.с. 4, 6), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 27.06.2012 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач, банк) та, підписавши відповідну анкету-заяву, копія якої додана до позовної заяви (а.с. 9), отримав, як зазначено в позовній заяві, кредитну карту із встановленим кредитним, розмір якого, тип карти та умови кредитування у зазначеній анкеті-заяві не зазначені (а.с. 9). Згідно з доданою до позову довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на Відповідача, розмір встановленого йому кредитного ліміту змінювався, максимальний розмір 29 000,00 грн. встановлено 19.05.2020 р. (а.с. 13), що також відповідає максимальному розміру кредитного ліміта, зазначеному представником Позивача безпосередньо в позовній заяві (а.с. 2). Також представником Позивача до позовної заяв додано довідку з інформацією про номери видних Відповідачеві карток, дату їх відкриття та термін дії, остання - 11.06.2020 р. зі строком дії до лютого 2024 року (а.с. 14). Також до позовної заяви додано фотокопію паспорта громадянина України Відповідача - [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 15.04.1997 р. Володарським РВ ГУ МВС України у Київській області, що завірена згаданою вище датою 11.06.2020 р., коли Відповідачеві в останнє було видано кредитну картку (а.с. 10-12, 14). Крім того, названого ж дня - 11.06.2020 р., коли Відповідачеві було видано останню кредитну картку (а.с. 14), він під підпис був ознайомлений з умовами кредитування, що підтверджено доданою до позовної заявою копією паспорту споживчого кредиту (а.с. 15-17). Як вбачається з долучених до позовної заяви Розрахунків заборгованості (а.с. 28-30, 31-34, 35-36) та виписки по рахунку Відповідача (а.с. 18-27), Відповідач користувався кредитними коштами Позивача з відповідного рахунку шляхом зняття готівкових коштів, придбання товарів, послуг тощо, періодично поповнюючи рахунок, зокрема, через термінали самообслуговування, в останнє 05.02.2020 р. на суму 1 100,00 грн. (а.с. 18). При цьому суд бере до уваги як належний і допустимий доказ кредитної заборгованості згадану виписку за картковим рахунком Відповідача, враховуючи висновки Верховного Суду (викладені, зокрема, у постановах від 16.09.2020 р. у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 р. у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 р. у справі№ 278/2177/15-ц). Як наводилося вище, ухвалою суду від 14.04.2021 р. про відкриття провадження в справі Позивачеві було відмовлено у задоволенні клопотання про огляд веб-сайту з підстав, наведених у цій ухвалі (а.с. 76-78). Отже, судом встановлено, що Позивач на виконання умов укладеного з Відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши Відповідачеві можливість користуватися коштами на картковому рахунку, проте останнім не було виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів. Тому за станом на 21.03.2021 р. Відповідач має перед Позивачем, як зазначено в позовній заяві (а.с. 3, 4), заборгованість, зокрема за «тілом» кредиту в розмірі 29 919,20 грн., а загальну заборгованість Позивач просить стягнути у розмірі 39 664,86 грн., що складається на наведених на початку цього рішення сум заборгованості за «тілом» кредиту та відсотками за користування кредитом. Зокрема, розмір заборгованості за «тілом» кредиту, який зазначений у позовній заяві та який просить стягнути Позивач, складає 29 919,20 грн., що перевищує наданий Відповідачеві максимальний розмір кредитного ліміту 29 000,00 грн., який зазначений у позовній заяві (а.с. 2) та який підтверджений наведеними вище доказами (а.с. 13). Суд також виходить з того, що матеріали справи, зокрема й позовна заява, не містять відомостей щодо надання Відповідачеві будь-який інших фінансових послуг кредитного характеру, крім надання відповідної карти із встановленим кредитним лімітом у наведеному вище розмірі, що підтверджено згаданими вище доказами, а так само позовна заява не містить жодних пояснень та/або обґрунтувань зазначеної відмінності між максимальним розміром встановленого Відповідачеві кредитного ліміту та розміром кредитної заборгованості за «тілом» кредиту, заявленого до стягнення. Відповідно до приписів частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В ухвалі суду від 14.04.2021 р. про відкриття провадження у справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с. 78). Відповідно до норм частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 27.06.2012 р. № б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання. З огляду на це суд вважає, що з Відповідача з огляду на заявлені позовні вимоги слід стягнути на користь Позивача заборгованість за кредитом («тілом» кредиту), але в розмірі, який доведений Позивачем належними і допустимим доказами, що дорівнює максимальному розміру встановленого Відповідачеві кредитного ліміту - 29 000,00 грн. (96,93 % від заявленого до стягнення розміру). Жодних інших доказів на підтвердження будь-якого іншого розміру наданого (встановленого) Відповідачеві кредитного ліміту, що перевищував би вказані 29 000,00 грн. та які підтверджували б заявлений до стягнення розмір цієї заборгованості (29 919,20 грн.) Позивачем суду не надано, а відтак не доведено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 745,66 грн, суд виходить з того, що підписана Відповідачем анкета-заява не містить умов кредитування, типу кредитної та/або іншої платіжної карти, отриманої Відповідачем тощо (а.с. 9), проте з інформацією про умови кредитування Відповідач ознайомився 11.06.2020 р., коли отримав останню кредитну картку з терміном дії до лютого 2024 р., що підтверджено його підписом на паспорті споживчого кредитування (а.с. 15-17). У зв`язку з цим, а також враховуючи доведений Позивачем і встановлений судом розмір заборгованості Відповідача за кредитом («тілом» кредита), суд вважає, що з Відповідача слід стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, але в меншому від заявленого в позові розміру, що наведений вище (9 745,66 грн.), а саме: пропорційно до доведеного розміру заборгованості за кредитом («тілом» кредита), тобто 96,93 % від заявлених 9 745,66 грн., що складає 9 446,47 грн. Тому, зважаючи на усе наведене вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача доведеного розміру заборгованості за кредитом («тілом» кредиту) - 29 000,00 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 9 446,47 грн., що загалом складає 38 446,47 грн. (96,93 % від заявленої ціни позову), у задоволенні позову в іншій частині вимог - слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Зважаючи на складність справи складання повного рішення суду в справі відкладено в межах п`ятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України) з урахуванням частини третьої статті 124 ЦПК України щодо визначення закінчення процесуальних строків, що припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день. Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 625, 626, 629, 634, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial