Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

В травні 2015 року співпозивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просять встановити факт належності [PERSON], померлій 29 серпня 2008 року 1/5 частки квартири № 279, що знаходиться за адресою: м. Комсомольськ, вул. Леніна, 23, та визнати за кожним з них в порядку спадкування за законом право власності на 1/20 частку згаданої квартири, зокрема з врахуванням частки, що залишилась після смерті [PERSON] Позовні вимоги мотивовані посиланням на положення ст. ст.392,1261 ЦК України. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] /дошлюбне [PERSON]/ наполягали на задоволенні заявлених вимог з підстав, наведених в позові. Інші учасники провадження до суду не зявились з направленням заяв про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: 29 серпня 2008 року померла [PERSON] (а.с. 17), яка доводилась співпозивачам дружиною (а.с. 9) та матірю (а.с. 11,13,16). Як вбачається з матеріалів справи, за життя 23 грудня 1998 року в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комсомольською міською радою від 23 грудня 1998 року [PERSON] набула у спільну часткову власність із членами своєї сімї - позивачами у даній справі квартиру № 279, розташовану за адресою: м. Комсомольськ, вул. Леніна, 23 (а.с. 18,19). Право власності кожного із співвласників визначено 1/5 часткою у спільному майні із проведенням наступної реєстрації в Кременчуцькому МБТІ. Як пояснили суду позивачі, після смерті матері звернулись із відповідною заявою про прийняття спадщини, в оформленні якої їм було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло. Питання видачі дубліката свідоцтва також залишилось невирішеним через відмову Реєстраційної служби у його видачі в звязку відсутністю заяв всіх співвласників на його видачу (а.с. 24). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного: Згідно із розясненнями, наданими ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» /далі по тексту: лист ВССУ № 24-753/0/4-13/ визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. ВССУ зазначає, що прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Приймаючи до уваги положення ст.59 ЦПК України щодо допустимості доказів, та враховуючи, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування /в даній ситуації існування перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку/, з врахуванням того, що позивачам судом розяснювались наслідки невчинення процесуальних дій /зокрема задля надання доказів щодо неможливості оформлення спадкових справ та відповідної відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії/, що не може підтверджуватись іншими засобами доказування, суд вважає, що самі по собі пояснення позивачів стосовно неможливості оформлення спадкових прав, в т.ч. за відсутності належних доказів на підтвердження прийняття ними спадщини, не є тими обставинами, які дають суду підставу дійти висновку про обгрунтованість заявлених вимог щодо визнання права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Водночас, за наявності належних доказів щодо втрати оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно та неможливості отримання його дублікату у встановленому Законом поряду,

Outcome: partial