Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

В червні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказувала на те, що між нею та Банком був укладений договір, згідно якого вона отримала платіжну пластикову картку Універсальна, яка дає можливість користуватись як власними грошима на рахунку, так і кредитними коштами в межах встановленого Банком кредитного ліміту. Зазвичай позивачка використовувала дану картку за допомогою опції Приват 24 для оплати комунальних послуг та придбаних товарів. 29.05.2015 р. з її рахунку було списано всі кошти в сумі 7 006 грн. 25 коп. (власні в сумі 06 грн. 25 коп. та кредитні в розмірі 7 000 грн. 00 коп.). При цьому позивачка зазначає, що даний переказ вона не здійснювала, він був зроблений проти її волі та без її відома невідомими особами. При цьому, оскільки позивачкою були виконані належним чином всі правила користування картковим рахунком, вона вважає, що саме Банк неналежним чином виконав свої зобов?язання щодо збереження конфіденційної інформації клієнтської бази, а також не проводив належного моніторингу операцій за картами. В добровільному порядку повернути переведені з рахунку позивачки кошти ПАТ КБ ПриватБанк відмовляється. Посилаючись на вищевикладене [PERSON] просить суд зобов?язати ПАТ КБ ПриватБанк зі своїх коштів повернути їй гроші в сумі 7 006 грн. 25 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ ПриватБанк в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що списання коштів стало можливим лише за умови розголошення безпосередньо позивачем даних щодо карткового рахунку іншій особі, отже відсутня вина банку в цієї події. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено Договір, відповідно до якого на ім?я позивачки було оформлено платіжну пластикову кредитну картку Універсальна № 5211 5374 3993 3701. Кредитний ліміт для вказаної картки було встановлено в сумі 7 000 грн. 00 коп. Позивачка мала можливість користуватись як кредитними коштами, так і власними, перерахованими на свій картковий рахунок. З метою здійснення оплати комунальних послуг, оплати товарів, тощо, позивачка користувалась такою послугою ПАТ КБ ПриватБанк як інтернет-банкінг Приват 24, яка дозволяє здійснювати платежі в онлайн-режимі за допомогою мережі Інтернет. 29.05.2015 р. позивачка [PERSON] мала намір переглянути свою сторінку в Приват 24 з метою перевірки стану свого рахунку, проте відкрити її виявилось неможливим. Вона одразу повідомила про це Банк, зателефонувавши до гарячої лінії. Через короткий час [PERSON] відкрила свою сторінку в Приват 24 та встановила, що з її рахунку в оплату телеком послуг PORTMONE.COM.UA.TELEKO.KYIV було списано кошти в сумі 7 006 грн. 25 коп. При цьому позивачка зазначає, що вказана операція з її акаунта була проведена без її відома та поза її волею, даного переказу вона не здійснювала. 29.05.2015 р. [PERSON] звернулась до онлайн-допомоги ПАТ КБ ПриватБанк та склала заявку про несанкціоноване вилучення коштів з її рахунку. 30.05.2015 р. [PERSON] склала ще одну заявку на несанкціоноване вилучення коштів. З метою повернення безпідставно переведених з її рахунку коштів [PERSON] звернулась до Міжбанківської системи електронної доставки і оплати рахунків PORTMONE.COM.UA.TELEKO.KYIV, однак у скасуванні переказу і поверненні грошових коштів їй було відмовлено. Також позивачкою було встановлено, що переведені з її карткового рахунку грошові кошти в сумі 7 006 грн. 25 коп. було перераховано на поповнення мобільного рахунку оператора мобільного зв?язку Київстар № +380 67376249. На свої вимоги про повернення безпідставно списаних з її рахунку грошових коштів позвачка [PERSON] отримала Повідомлення від ПАТ КБ ПриватБанк за вих. № 20.1.0.0.0./7-20150530/246 від 03.06.2015 р., згідно якого в поверненні грошових коштів було відмовлено. Відповідно до заяви позивачки від 08.06.2015 року розпочато кримінальне провадження за номером 12015150040002751 за ознаками ч.1 ст.190 КК України. Згідно п. 1-27 ст. 1 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до ст. 5 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України. Згідно п. 14.14 ст. 14 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні Банк зобов'язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов'язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк. В обґрунтування своїх заперечень проти позову ПАТ КБ ПриватБанк посилається на те, що позивачка розголосила особисту інформацію щодо її карткового рахунку. Разом з тим належних, достовірних та допустимих доказів того, що позивачка [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] негайно після того, як їй стало відомо про списання коштів з її карткового рахунку внаслідок платіжної операції, що нею не виконувалась, повідомила про це Банк, а також неодноразово зверталась до третіх осіб з метою скасування платіжної операції і повернення коштів, у встановленому законом порядку звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою про злочин. При цьому ПАТ КБ Приват Банк не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку позивачки, не встановлено, у який спосіб відбулося списання (термінал, телефон, комп?ютер), з використанням яких ресурсів відбулося списання, чи відбувалось списання з повідомленням про це на певний номер телефону та на який саме, чи операцію з перерахунку коштів було здійснено з використанням особистих даних позивачки та ін. Враховуючи вищевикладене не встановлено обставини, які безспірно доводять, що користувач картки (позивачка) своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, що дала змогу ініціювати платіжні операції. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 Відповідно до\~ пунктів 6.7, 6.8 Положення\~ «Про \~порядок \~емісії\~ спеціальних \~платіжних \~засобів \~і\~здійснення\~операцій\~з\~їх\~використанням»,\~затвердженого\~постановою Правління\~ Національного \~банку\~України\~від\~30\~квітня\~2010\~року\~№ 223\~банк\~ у\~разі \~здійснення \~недозволеної\~ або\~некоректно\~ виконаної \~платіжної\~ операції,\~якщо \~користувач невідкладно\~повідомив\~про\~платіжні\~операції,\~що\~ним\~не\~виконувалися\~або\~які\~були\~виконані\~некоректно,\~негайно\~відшкодовує\~платнику\~суму\~такої\~операції\~та,\~за\~необхідності,відновлює\~залишок\~коштів\~на\~рахунку\~до\~того\~стану,\~у\~якому\~він\~був\~перед\~виконанням\~цієї\~операції.\~Користувач\~не\~несе\~відповідальності\~за\~здійснення\~платіжних\~операцій, якщо\~ спеціальний\~платіжний\~засіб\~було\~використано\~без\~фізичного\~предявлення\~користувачем\~або\~електронної\~ідентифікації\~самого\~спеціального\~платіжного\~засобу\~та\~його держателя,\~крім\~випадків,\~коли\~доведено,\~що\~користувач\~своїми\~діями\~чи\~бездіяльністю\~сприяв\~втраті,\~незаконному\~використанню\~персонального\~ідентифікаційного\~номера\~або іншої\~інформації,\~яка\~дає\~змогу\~ініціювати\~платіжні\~операції. Статтями 60,61 ЦПК встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. За загальним правилом, передбаченим ст.60 ЦПК, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього кодексу. Вказане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обовязків доказування. За правилами ч.6 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» « Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили». Тобто обовязок доказування у справах даної категорії лежить на продавцеві послуг. Надані позивачем докази відповідачем не спростовані. Не виконав відповідач й ухвалу суду щодо витребування доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved