Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Громадська організація «Лебединське об'єднання воїнів АТО «Патріот» звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Лебединської міської ради від 25.06.2003 року земельна ділянка, розташована по [ADDRESS], була виставлена на продаж на аукціоні, який відбувся 14.05.2004 року. З переможцем аукціону був укладений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Позивач вважає зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки незаконним та таким, що порушує права, свободи та інтереси жителів міста, суспільні інтереси, оскільки земельна ділянка розташована в парковій зоні, а проектування магазину, який планується збудувати на ній, здійснено таким чином, що його обслуговування буде здійснюватися з території парку, що в свою чергу негативно впливатиме на забруднення паркової зони і порушуватиме екологічні права громадян. Земельна ділянка є рекреаційного призначення і на ній заборонена діяльність, що може перешкодити використанню її за призначенням та негативно вплинути на її природній стан. Крім цього, продаж земельної ділянки був здійснений з порушенням встановленої законом процедури, а саме рішення про затвердження матеріалів погодження місця розташування та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не приймалось, також не приймалось рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і її межі в натурі (на місцевості) не встановлювалися. Крім цього, під час проведення процедури продажу земельної ділянки із земель загального користування (парку) комунальної власності не проводились громадські обговорення об'єкта будівництва, чим були порушені громадянські права через неврахування інтересів територіальної громади міста Лебедин. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить визнати недійсними договір купівлі продажу земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] від 14.05.2004 року та держаний акт на право власності на дану земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на доводи, викладені в позовній заяві. [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, оскільки вважають, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.05.2014 року, який оскаржується позивачем, не суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вважають, що позивачем всупереч вимог ЦПК України не надано жодного доказу в обґрунтування заявлених вимог, доказів щодо порушення його законних прав та охоронюваних інтересів. Тому просили у задоволенні вимог Громадської організації «Лебединське об'єднання воїнів АТО «Патріот» відмовити. Представник міської ради вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, так як не був належним чином сформований лот, не були встановлені межі і не вказано яка саме земельна ділянка підлягала продажу. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, показала, що аукціон по продажу земельних ділянок проводився відповідно до законодавства, яке діяло на той час. За результатами торгів виготовлялася технічна документація. Документація на землі рекреаційного призначення не розроблялась. Яка була цьому причина сказати не може. Техдокументація була зроблена на всі земельні ділянки. Вона не знає хто саме її розробляв, але і проект відведення, і техдокументація на землю є. Щодо цільового призначення, то на даний час існує заборона у її відчуженні, а тоді були інші вимоги закону. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що він працював секретарем міської ради з квітні 2006 року. Пам'ятає, що був протест прокурора відносно продажу земельних ділянок, але не пам'ятає про наслідки його розгляду. Тоді земельні ділянки входили до земель, на яких розташований сквер «Молодіжний». Деякі з депутатів були проти передачі земельних ділянок і їх забудови, але все ж таки земельна комісія розглянула це питання, були виготовленні необхідні документи, які розглядалися на сесії міської ради. [PERSON] був такий не один. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що на той час питаннями продажу земельних ділянок займався міський земельний відділ. Тоді мала місце проблема з оплатою заробітної плати працівникам освіти, а тому було прийнято рішення про поповнення бюджету за рахунок продажу земельних ділянок. Ділянки продавалися по 54 к.м. кожна. Громадських обговорень і слухань не було, бо були інші вимоги ніж тепер. На той час містобудівні умови не розроблялись, оскільки були державні будівельні норми місць розташування об'єктів, розроблялось містобудівне обґрунтування і виносилося на сесію. З ним, як з начальником відділу містобудування і архітектури, узгоджувалися питання щодо місця розташування земельних ділянок після проведення аукціону. За генпланом від 1984 року ця територія значилася як територія зелених насаджень. Рішення сесії у суді ніхто не оскаржував, але деякі з депутатів зверталися до прокуратури десь у 2005 чи у 2006 роках і була проведена перевірка та був винесений протест прокурора, який розглядався на сесії міської ради. Цей протест сесія задовільнила, але держані акти ніхто не скасовував і міська рада до суду не зверталась. Вислухавши представника позивача, сторону відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Лебединської міської ради Сумської області від 25.06.2003 року (а.с. 132) «Про виставлення на аукціон земельних ділянок не сільськогосподарського призначення» була виставлена на аукціон на продаж земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS]. З проекту відведення земельної ділянки, який в себе включає умови відведення земельної ділянки (а.с. 20), технічне завдання (а.с. 21), висновки відповідних служб (а.с. 22- 26) вбачається, що для продажу зазначеної земельної ділянки на аукціоні було розроблено проект її відведення для комерційного використання (роздрібної торгівлі та комерційних послуг). 14.04.2004 року відбувся аукціон з продажу земельної ділянки, переможцем якого визначено [PERSON], що вбачається з протоколу аукціону (а.с. 16). За результатами проведеного аукціону 14.05.2004 року між Лебединською міською радою та [PERSON] укладено договір (а.с. 27-28), згідно якого останній придбав земельну ділянку для розміщення міні-магазину, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 54 м2. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдиловим Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1622 № 1624. В послідуючому рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 16.06.2004 року № 136 (а.с. 209) [PERSON] надано дозвіл на проектування магазину на придбаній земельній ділянці, а Лебединським районним комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» на його замовлення на підставі даного рішення підготовлене архітектурно-планувальне завданням № 13 від 29.06.2004 року (а.с. 29-35) для будівництва магазину промислових товарів. 21.03.2006 року Лебединським міським управлінням земельних ресурсів [PERSON] видано Державний акт серія [NUMBER] від (а.с. 101) на право власності на придбану земельну ділянку. Цільове призначення земельної ділянки - для комерційного користування. 30.01.2015 року [PERSON] зареєстрував в установленому законом порядку своє право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 102). Посилаючись на неправомірність продажу земельної ділянки, позивач вважає, що договір її купівлі-продажу від 14.05.2004 року та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], слід визнати недійсними. Однак, суд не може погодитися з такими доводами Громадської організації «Лебединське об'єднання воїнів АТО «Патріот», приймаючи до уваги наступне. Питання щодо набуття і реалізації права на землю врегульовано положеннями Земельного кодексу України, який (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 2003-2006 р.р.) визначав наступне. Згідно зі ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної або комунальної власності, призначені для продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову, підлягають продажу на конкурентних засадах (земельні торги). Відповідно до ст. 135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону або конкурсу. У земельних торгах можуть брати участь громадяни і юридичні особи, які сплатили реєстраційний та гарантійний внески і можуть бути покупцями відповідно до законодавства України. Форма проведення земельних торгів (аукціон або конкурс) визначається власником земельної ділянки, якщо інше не передбачено законом. Земельні торги можуть проводитися за рішенням суду. Згідно зі ст. 136 ЗК України органи державної влади або органи місцевого самоврядування, уповноважені приймати рішення про відчуження земель, що перебувають у державній або комунальній власності, визначають переліки земельних ділянок, призначених для продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах. Земельна ділянка, призначена для продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах, виставляється на земельні торги після: а) визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками; б) виготовлення технічного паспорта земельної ділянки. В технічному паспорті земельної ділянки містяться відомості про: а) розмір земельної ділянки; б) місце розташування (адресу); в) належність до державної чи комунальної власності; г) грошову оцінку земельної ділянки та її стартову ціну; ґ) природний і господарський стан земельної ділянки; д) цільове призначення земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд не знаходить обґрунтованими доводи сторони позивача в тій частині, що внаслідок укладення оспорюваного договору купівлі-продажу були порушені права, свободи й інтереси жителів міста та суспільні інтереси, бо земельна ділянка розташована в парковій зоні. Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин, яким він обґрунтовує своїх вимог, а саме доказів, які підтверджують, що земельна ділянка, яку [PERSON] придбав на аукціоні, є територією зелених насаджень загального користування чи доказів того, що за своїм цільовим призначенням вона відноситься до земель рекреаційного призначення. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що предметом купівлі-продажу була земельна ділянка для розміщення міні-магазину і відводилася вона на продаж саме як земельна ділянка для комерційного використання. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку її цільовим призначенням (використанням) є для комерційного користування, що також вбачається і з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 102). На думку суду, якщо вказана земельна ділянка мала одне цільове призначенням, а на аукціон була виставлена з іншим цільовим призначенням, то повинно було прийматися відповідне рішення про зміну такого цільового призначення. На підтвердження такого факту докази в справі відсутні. Поряд з цим, обставини щодо можливості використання земельної ділянки для розміщення міні-магазину та відсутності обмежень щодо його розміщення стверджуються висновком державної землевпорядної експертизи, наданим Сумським обласним головним управлінням земельних ресурсів від 25.02.2004 року № 188 (а.с. 19); умовами відведення земельної ділянки (а.с. 20); технічним завданням (а.с. 21); висновком Лебединської санітарно-епідеміологічної станції (а.с. 22); висновком Державної регіональної інспекції екології та природних ресурсів по м. Лебедину і Лебединському району (а.с. 23), яким було погоджено проект відведення вищевказаної земельної ділянки для її продажу на аукціоні на умовах забезпечення використання відповідно до цільового призначення; висновком відділу містобудування та архітектури при виконкомі Лебединської міської ради (а.с. 25), згідно якого земельна ділянка є такою, що відповідає містобудівним вимогам, не вступає в протиріччя з генеральним планом міста, проектом детального планування, а даним висновком погоджено її відведення для продажу на аукціоні для комерційного використання - роздрібної торгівлі та комерційних послуг; висновком про охорону культурної спадщини (а.с. 26). Ухвалюючи рішення, суд також приймає до уваги й інші обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме, що покупцем у договорі, який оскаржується, є особа, що має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Представник міської ради, який підписав від імені продавця договір купівлі-продажу земельної ділянки, був наділений відповідними повноваження. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, оскільки правочин підписано без жодних застережень. Договір купівлі-продажу укладено у письмовій формі, посвідчено приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області та зареєстровано у відповідному реєстрі. Для сторін настали реальні правові наслідки, що обумовлені умовами договору, а саме покупець отримав у власність майно, яке є предметом даного договору (земельну ділянку загальною площею 54м2, розташовану в [ADDRESS] для розміщення міні-магазину, відповідно до протоколу публічних торгів), а продавець - суму грошових коштів, яка є вартістю об'єкту нерухомого майна, проданого на аукціоні. Щодо порушень порядку продажу земельної ділянки, які полягають у не прийнятті рішень про затвердження матеріалів погодження місця розташування та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і її межі в натурі (на місцевості), то такі доводи Громадської організації «Лебединське об'єднання воїнів АТО «Патріот», в обґрунтування яких сторона посилається на порушення положень ст. ст. 128, 151 ЗК України, суд вважає помилковими, оскільки вказані норми регулюють порядок придбання земельних ділянок на підставі цивільно-правових угод, який визначає ст. 128 ЗК України, а також правовідносини щодо припинення прав на землю - ст. 151 ЗК України. Оскільки ці норми права не регулюють порядок продажу земельних ділянок на конкурентних засадах, то суд не може їх застосувати при вирішенні даного спору. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги закону порушені не були, а тому підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину відсутні. Оскільки в судовому засіданні не було добуто доказів, які вказують на наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину та державного акту на землю, виданого на його підставі, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог Громадської організації «Лебединське об'єднання воїнів АТО «Патріот» відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами слід провести у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed