Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Підзахаричівської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконними і скасування рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності на житловий будинок, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. В позовній заяві посилалась на те, що 28.01.1964 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . В 1973 року даний шлюб був розірваний. За період проживання однією сім`єю, а саме в 1965 році вони побудували житловий будинок та господарські споруди, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . З 1964 до 1978 роки їхній двір, мав статус колгоспного двору, головою двору був її чоловік [PERSON] , а в подальшому була вона. Станом на 15.04.1991 року господарство їхнього двору збереглось повністю в тому числі і нерухоме майно. Вважає, що вона має право на Ѕ частку спірного майна, оскільки даний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспного двору по 1977 року, а з 1978 року змінив статус робітничого. Просить суд визнати частково незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за №27/5, №28/6 від 13.04.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON] . Визнати частково незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, виданий виконавчим комітетом Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області 18.04.2011 року на ім`я [PERSON] . Визнати за [PERSON] 21.05.1945 року на (1/2 частка) частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав. Також просив застосувати позовну давність, внаслідок чого в задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Позивачка також вказала, що їй не відомо було про рішення виконавчого комітету Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за №27/5, №28/6 від 13.04.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON] . Про дані рішення вона дізналась тільки весною 2016 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та надав пояснення аналогічні відзиву на позов. Також пояснив суду, що згідно відмітки в паспорті позивача, остання з 1979 року зареєстрована за іншою адресою, що свідчить про те, що остання не проживала в спірному будинку. Також просив суд застосувати позовну давність, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Підзахаричівської сільської ради в судовому засіданні вирішення спору залишив на розсуд суду. Також пояснив, що згідно погосподарській книзі до 05.12.1991 року головою спірного двору була позивачка [PERSON] . В подальшому на підставі її заяви від 05 грудня 1991 року вона вибула в інше господарство. Представник відповідача ( [PERSON] ) [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Заявленні позовні вимоги визнає. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. В кінці 1970 років позивачка [PERSON] перейшла проживати в інше господарство, оскільки почала проживати з майбутнім чоловіком [PERSON] , який на той час працював головою колгоспу в подальшому він їй побудував новий будинок в який вона і перейшла жити з неповнолітнім сином [PERSON] . В спірному будинку залишився проживати відповідач [PERSON] . Також зазначила, що враховуючи характер позивачки, остання не могла не знати про оскаржуване рішення Підзахаричівської сільської. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 28.01.1964р. по 20.12.1973р. перебувала в шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с.24,25/. За період проживання однією сім`єю, а саме в 1965 році сторони побудували житловий будинок та господарські споруди, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок /а.с.21,25/. Як видно з погосподарських книг з 1965 по 1977 роки спірне господарство відносилось до суспільної групи колгоспного двору, за яким згідно записів в книгах записаний спірний будинок з господарськими будівлями. Головою даного колгоспного двору до 1973 року, був [PERSON] , а в подальшому до 1991 року позивачка [PERSON] /а.с.18-20, цивільна справа №721/437/16-ц, провадження 2/721/4/17 а.с.128-147/. Також як вбачається з вище досліджених погосподарських книг 1973 році із колгоспного двору вибув голова двору [PERSON] . Головою колгоспного двору стала [PERSON] . Таким чином, членами колгоспного двору залишилися [PERSON] та неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . У 1975 році колгоспний двір поповнився іще одним членом двору, сином позивачки [PERSON] , [INFO] . Після вибуття із колгоспного двору [PERSON] перейшов на постійне місце проживання до свого батька [PERSON] у селі Підзахаричі Підзахаричівської сільської ради, і у 1974 році за [PERSON] у сільській раді було відкрито окремий погосподарський номер. Згідно із даними погосподарських книг Підзахаричівської сільської ради статус колгоспного двору дане господарство мало до 1977 року, включно. Із 1978 року господарство мало статус робітничого, у тому числі у 1991 році. Із 05.12.1991 року головою двору і єдиним хто проживав у спірному будинку був [PERSON] . Статус колгоспного двору також підтверджений рішенням народного суду Путильського району від 27.06.1973 року, яке не змінювалося і не скасовувалося і є чинним у даний час /цивільна справа №721/437/16-ц, провадження 2/721/4/17 а.с.127/. Також як встановлено судом [INFO] [PERSON] помер, про складено відповідний актовий запис за №08 /а.с.25/. Свою частку у спільному майні колгоспного двору останній не витребував, докази, які свідчили б протележне в матеріалах справи відсутні. Рішеннями виконавчого комітету Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за №27/5, №28/6 від 13.04.2011 року, оформлено право власності на житловий будинок літ.А, сарай літ.Б, що знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] /а.с.7,8/. На підставі рішення за №27/5 18 квітня 2011 року виконавчим комітетом Підзахаричівської сільською радою видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно /а.с.9,10/. Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними і скасування рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності на житловий будинок, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення\~ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до абз.1 п.п.г п.6 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 із змінами, - на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Як видно з погосподарських книг з 1965 по 1977 роки, а також згідно довідки за №92 від 22.04.2016 року, що видана Підзахаричівської сільською радою спірне господарство відносилось до суспільної групи колгоспного двору, за яким згідно записів в книгах записаний спірний будинок з господарськими будівлями. Головою даного колгоспного двору до 1973 року, був [PERSON] , а в подальшому до 05 грудня 1991 року була позивачка [PERSON] . На підставі її заяви від 05 грудня 1991 року вона вибула в інше господарство /а.с.17-20, цивільна справа №721/437/16-ц, провадження 2/721/4/17 а.с.128-147/. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003р), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як вбачається з матеріалів справи цивільні відносини, виникли і продовжувалися між сторонами до набрання чинності ЦК України ( в редакції 2003р.) Згідно ст. 71 ЦК України ( в редакції 1963р.), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється три роки. Як вбачається з матеріалів справи початок перебігу строку позовної давності щодо витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року почався 05 грудня 1991 року з моменту вибуття в інше господарство. Строк позовної давності відповідно до діючого в той час ЦК України (в редакції 1963р.) закінчився в 05 грудня 1994р. Підстави, що свідчать про зупинення або перерив позовної давності суду не надано. Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, оскільки звернувся до суду лише після спливу більш ніж через двадцять років, тобто після спливу встановленого строку позовної давності Згідно ч.1 ст.80 ЦК України (в редакції 1963р.), закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Заслухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed