Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

До Білокуракинського районного суду Луганської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі,поновленні на роботі,скасування запису в трудовій книжці та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу .В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона працювала на посаді продавця непродовольчих товарів у ФОП [PERSON] з 30 березня 2018 року. Відповідно до наказу №3-к від 30.09.2019 року від 30.09.2019 року її було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.Підставою звільнення позивачки стало те,що вона вимагала видати належну їй заробітну плату. Трудову книжку позивачка отримала 29.10.2020 року через те,що вона звернулася до правоохоронних органів. З правилами трудового розпорядку та посадовою інструкцією позивачка не була ознайомлена.За час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувалася. Відповідач відмовилася надати інформацію про заборгованість по зарплаті [PERSON] з 30.03.2018 р. по 30.09.2019 року. Загальна заборгованість з заробітної плати без урахування виплат податків та зборів складає 71064 грн.Позивачка просить суд стягнути з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] невиплачену заробітну плату в розмірі 71064 грн..Також позивачка просить поновити її на роботі та стягнути компенсацію за вимушені прогули в розмірі 50303 грн,компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4173 грн., а також зобов`язати відповідача скасувати заис у трудовій книжці про звільнення позивачки на підставі ст..40 п.3 КЗпП України. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.Пояснила суду,що зарплату отримувала «в конверті».За отримання зарплати не розписувалася,відомості на зарплату не складалися. Через те,що у напарниці з`явився борг у 15 тис.грн перед відповідачкаю,та перестала платити зарплату. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав,вказаних в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та поясила суду,що трудовий договір з позивачкою не укладався.Заробітна плата у продавця залежить від отриманої виручки ,а саме -5 % ,що складає 4-5 тис. грн.. на місяць. [PERSON] у відпустку ходила,але наказ не виготовлявся. За час роботи позивачки була виявлена велика недостача товару.Люди почали скаржитися на поведінку позивачки,а тому звільнила її. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог [PERSON] та просив відповити у позові через пропущений строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила,що вона допомагає ФОП [PERSON] вести облік та здійснювати відрахування на податки та збори.Окрім того вона веде кадрову роботу- заповнює трудові книжки працівників та виготовляє накази. Боргів по зарплатам працівників немає.Трудові книжки знаходяться у працівників на руках. [PERSON] при прийнятті та звільненні з роботи з наказами не ознайомлювалася і не розписувалася.Запис про прийняття на роботу і звільнення [PERSON] в трудовій книжці вона здійснила в один день-при звільненні позивачки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду,що вона працює у відповідачки продавцем в с.Курячівка Білокуракинського району з 2006 року.Трудова знаходиться у неї .Зарплату вона нараховує сама,що залежить від отриманої виручки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила,що вона працювала у відповідачки продавцем в с.Павлівка Білокуракинського району в 2017-2020 роках разом з [PERSON] . Зарплату брали з отриманої виручки з розрахунку 5% від отриманого доходу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду,що вона скаржилася своїй знайомій [PERSON] на продавця [PERSON] ,бо та навмисно завищувала ціну товару та вимагала від неї не існуючіх боргів,які записувала в зошит. засідання свого представника не направили. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Суд,вислухавши пояснення сторін,допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до такого. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці позивачки з 01.04.2018 року по 30.09.2019 року [PERSON] перебувал у трудових відносинах з ФОП [PERSON] на посаді продавця непродовольчих товарів (а.с.9). Згідно наказу №3-к від 30.09.019 року позивачку звільнено з займаної посади за ст..40 п.3 КЗпП України (а.с.59). Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За час роботи на посаді продавця непродовольчих товарів у ФОП [PERSON] позивачка притягувалася до дисциплінарної відповідальності притягувалася 06.09.2019 р -догана (наказ б/н) ,18.09.2019 р- догана (наказ б/н) (а.с.52,55). Однак суд критично відноситься до цих наказів і не приймає в якості належних доказів,адже накази не мають номерів,відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з наказами. Відповідно до ч.4 ст.149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У зв`язку з цим суд вважає недоведеним вимог п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України щодо систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ч.ч.2,3 ст 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачка дізналася про своє звільнення 29.10.2019 року,про що зазначила в позовній заяві,подану 20.08.2020 року. Таким чином місячний строк звернення до суду з заявою про порушення свого права, а у справах про звільнення сплинув 29.11.2019 року.Позивачка не просила поновити пропущений строк з поважних причин. За таких підстав у задоволенні позовних вимог щодо незаконного звільнення та поновлення на роботі ,скасування запису в трудовій книжці слід відмовити через пропуск строку звернення до суду. Позивачка з аналогічним позовом вже зверталася до суду 08.11.2019 року,але через недоліки позовна заява вважається неподаною,а також позивачка зверталася 14.01.2020 року,проте 20.07.2020 року [PERSON] подала заяву про залишення позову без розгляду,внаслідок чого 20.07.2020 року судом винесено ухвалу про залишення позову без розгляду. Дані обставини визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, так як у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити,адже вони є похідними від скасування запису в трудовій книжці про звільнення. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку слід зазначити,що суду не надано належних та допустимих доказів що існує заборгованість ФОП [PERSON] по заробітній платі перед [PERSON] ,Так як накази про відпустку взагаліне видавалися та кількості днів невикористаної відпустки.Такий облік в ФОП [PERSON] не вівся. Згідно зістаттею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, дослідивши усі наявні докази, з`ясувавши обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню, а позивачку звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed