Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

До Володарського\~районного суду\~Київської області\~22.08.2018\~р.\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд: розірвати шлюб між ним та Відповідачем, зареєстрований 16.07.2011\~р. Мліївською сільською радою Городищенського району Черкаської області, актовий запис №\~5; звільнити від сплати судового збору за подання даного позову як учасника бойових дій. На обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог [PERSON]\~у позовній\~заяві зазначив, що між ним та Відповідачем 16.07.2011\~р. було зареєстровано шлюб; діти у шлюбі в сторін не народжувалися, спільного майна сторони не мають, стосунки між ними не склалися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, загалом спільне життя не ведуть через розходження поглядів на сімейні відносини і обовязки, вже більше 7\~років разом не проживають. Ухвалою суду\~від 10.09.2018\~р.\~відкрито провадження\~в справі,\~встановлено Відповідачеві\~строк для\~подання відзиву\~та призначено\~підготовче судове\~засідання на\~16.10.2018\~р., відкладено на 13.11.2018\~р. через неявку Відповідача; ухвалою суду від 13.11.2018\~р. було призначено справу до судового розгляду на 04.12.2018\~р., відкладено на 10.01.2019\~р. через неявку Відповідача. У судове засідання 10.01.2019\~р. Позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, в телефонному режимі 05.12.2018\~р. просив розгляд справи проводити без його участі, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі (а.с.\~43). Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої статті\~128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с.\~17, 24, 37, 44) за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місця її проживання [INFO], зазначеною у позовній заяві та підтвердженою наданою суду інформацією органом реєстрації (органом місцевого самоврядування) в порядку статті\~187 ЦПК України (а.с.\~12), повістки поверталися без вручення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» та «за закінченням строку зберігання» (а.с.\~27, 30, 41, 47), а також шляхом розміщення оголошення про виклик Відповідача до суду на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет (а.с.\~19, 20, 25, 26, 35, 45, 46), оскільки за згаданим повідомленням органу місцевого самоврядування Відповідач за зареєстрованою адресою не проживає з 22.07.2011\~р. (а.с.\~12). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою її місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею\~128 ЦПК України. Водночас суд,\~вирішуючи питання\~щодо можливості\~розгляду даної\~справи за\~відсутності фактичного отримання\~Відповідачем судових\~повісток,\~виходить як\~з наведених\~вище положень статті\~128 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обовязку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття\~6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»); за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт\~7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016\~р. №\~207). З огляду на це обовязок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обовязком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обовязку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права і законні інтереси (стаття\~68 Конституції України). За загальним\~правилом частини\~першої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.\~При цьому\~згідно з\~частиною четвертою\~статті\~223\~ЦПК України\~у разі\~повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в заяві (а.с.\~29), вбачає за\~можливе розглянути\~справу за\~відсутності Відповідача\~у порядку\~заочного провадження\~з дотриманням\~встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті\~247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом\~за відсутністю\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~ознайомившись з\~матеріалами справи\~і оцінивши\~наявні в\~справі докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до статті\~24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті\~56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється\~внаслідок його\~розірвання,\~зокрема,\~за позовом\~одного з\~подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті\~104, частина третя статті\~105, стаття\~110 Сімейного кодексу України). За статтею\~112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наявних\~матеріалів справи\~судом встановлено,\~що 16.07.2011\~р.\~сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії\~І-СК №\~075222, виданого 16.07.2011\~р. Мліївською сільською радою Городищенського району Черкаської області, актовий запис №\~5 (а.с.\~5); як зазначає Позивач, від шлюбу спільних дітей сторони не мають, відомості про інше в матеріалах справи відсутині. Як зазначено Позивачем у позовній заяві, на даний час фактичні шлюбні відносини сторін припинені, вони спільно не проживають вже 7\~років, їх подальше спільне життя як подружжя Позивач\~вважає неможливим,\~сторони не\~спілкуються,\~збереження шлюбу\~суперечить інтересам Позивача, примирення виключається. Зогляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами тривалий час (більше 7\~років), суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких він наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або\~чоловіка до\~підтримання,\~відновлення або\~продовження сімейних\~відносин,\~а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від\~08.11.2018\~р.\~у справі\~№\~569/458/18,\~шлюб має\~добровільний характер\~та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Питання щодо відновлення Відповідачеві дошлюбного прізвища в порядку статті\~113 Сімейного кодексу України судом не вирішується через відсутність її клопотання про це. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті\~141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті\~133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Зважаючи на\~усе наведене\~та відповідно\~до статей\~24,\~55,\~104,\~105,\~110,\~112,\~113,\~115 Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: approved