Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

В червні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально - побутового обслуговування» Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) в якому просила суд: -встановити факт поховання [PERSON] на Міському кладовищі, за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 18, на ділянці [NUMBER]; -зобов`язати відповідача внести зміни до Книги реєстрації поховань та перепоховань, щодо фактичного місця поховання [PERSON] на Міському кладовищі, за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 18, на ділянці [NUMBER]; -зобов`язати відповідача видати позивачці свідоцтво про поховання [PERSON] за фактичним місцем поховання, а саме: Міське кладовище, за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 18, на ділянці [NUMBER]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), яку було поховано на Міському кладовищі, що знаходиться у м. Києві по вул. Стеценка, 18 . Організацією та оформленням похованням сестри займався батько позивачки - [PERSON] . На місці, виділеному під поховання сестри, був встановлений пам`ятник, та облаштовано місце під родинне поховання. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Однак, після смерті батька, позивачка не виявила свідоцтва про поховання її сестри. Позивачка звернулася до відповідача з заявою про видачу свідоцтво про поховання сестри. Проте, під час збирання документів було виявлено розбіжності між фактичним місцем поховання її сестри та записом, який міститься в книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян. Листом №673 від 30 травня 2019р. відповідачем було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про поховання, у зв`язку з вказаними розбіжностями, а внесення виправлень в Книгу реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян не допускається. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. 26 червня 2020р. ухвалою суду відкрито провадження по справі. 16 листопада 2020р. в судове засідання сторони не з`явилися, позивачка клопотала про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. Відзив на позов не подав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9, 10). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). Згідно з Довідкою №139 від 17 травня 2019р. (а.с. 6), виданої уповноваженими особами відповідача, [PERSON] похована на Міському кладовищі ділянка [NUMBER], про що є відповідний запис в Книзі реєстрації поховань та перепоховань кладовища. Згідно з Актом № 225а обстеження місця поховання від 18 червня 2020р. (а.с. 7), складеного уповноваженими особами відповідача, [PERSON] похована на Міському кладовищі ділянка [NUMBER], місце поховання - сімейне, має облаштування - пам`ятник, облицьоване чорним гранітом, надгробна гранітна чорна плита. 16 травня 2019р. позивачка звернулася до відповідача з заявою в якій просила видати свідоцтво про місце поховання на сестру [PERSON] з уточнення фактичного місця поховання. Листом №673 від 30 травня 2019р. відповідачем було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про поховання, у зв`язку з вказаними розбіжностями, та оскільки внесення виправлень в Книгу реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян не допускається. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - це особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання; ст. 25 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», про те, що за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов?язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у ч. 5 статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов?язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред?явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов?язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово - комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Пунктом 2.11. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 N 193, кожне поховання та перепоховання реєструється в спеціальній Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян. Запис до Книги реєстрації здійснюється в алфавітному порядку, за роками, у цілому по кладовищу чи, де це необхідно, окремо за кожним сектором. Усі графи Книги реєстрації обов?язково заповнюються чорним або фіолетовим чорнилом. Виправлення написаного в Книзі реєстрації не допускається. Книга реєстрації має бути прошнурованою, пронумерованою та скріпленою печаткою. Книга реєстрації зберігається на кладовищі постійно, а в разі ліквідації кладовища - передається на зберігання до архіву органу місцевого самоврядування. Для забезпечення ведення Книги реєстрації в населеному пункті визначається конкретний Виконавець. Після здійснення поховання Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов?язання поховати померлого, як користувачу місця поховання видається відповідне свідоцтво про поховання, яке дає право на встановлення намогильної споруди в межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання, облаштування місця поховання, здійснення інших дій, які не суперечать чинному законодавству. У відповідності до положень ст. 25 зазначеного Закону, після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки чинним законодавством внесення будь - яких змін до Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян не допускається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,6 грн.

Outcome: partial