Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

В серпні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс» (позивач) до [PERSON] (відповідач), третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ, в якому просило суд стягнути з відповідача 37423,10 грн надміру стягнутих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2017 р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь [PERSON] компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 45 мінімальних розмірів заробітних плат, що становить - 144 000 гривень, коштів моральної шкоди в розмірі - 5000 грн. та кошти судового збору в сумі - 2756 грн., а всього - 151 756 грн. 00 коп. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» протягом 15 календарних днів з дня набуття вказаним рішенням законної сили опублікувати за власний рахунок в офіційному виданні - газеті «Урядовий кур`єр» інформацію про вказане порушення авторського права на вказані твори позивача із посилання на судове рішення. Постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2018 р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь [PERSON] , 20 058,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, з яких: 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 58 грн. фактично понесених витрат, пов`язаних з витребуванням і наданням до суду доказів, та витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій необхідних для розгляду справи. Позивач зазначає, що [PERSON] у виконання судових рішень були виплачені кошти в розмірі 171814,00 грн за вирахуванням податків та зборів, а саме військового збору та податку на доходи фізичних осіб. Так, 19.04.2018 р. за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2017 р. було виплачено відповідачу 122163,08 грн за виключенням 27316,08 грн податку на доходи фізичних осіб та 2276,34 військового збору. 25.06.2018 р. за постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2018 р. було виплачено відповідачу 16146,69 грн за виключенням 3610,44 грн податку на доходи фізичних осіб та 300,87 грн військового збору. 01.06.2020 р. відповідач звернувся до третьої особи з заявою про примусове виконання судового рішення, в зв`язку з чим були відкриті виконавчі провадження №62272455 (сума боргу 151756,00 грн) та №62272329 (сума боргу 20058,00 грн) В зв`язку з накладення арештів на майно та рахунки позивача було додатково оплачено 37423,10 грн, з яких 32851,66 грн відповідачу та 4571,44 грн витрат виконавчого провадження. Вказаними діями позивачу заподіяну майнову шкоду, що стало підставою для звернення до суду. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що 19.04.2018 р. на рахунок [PERSON] надійшло 121552,76 грн після вирахування комісії банку як оплата за виконання рішення суду від 27.09.2017 р. у справі 761/1167/17, а 25.06.2018 р. надійшло 16146,69 грн після вирахування комісії банку як оплата за виконання постанови суду від 06.06.2018 р. у справі 761/1167/17. В зв`язку з частковим виконанням позивачем судових рішень 25.05.2020 р. представник відповідача отримав виконавчі листи, які були направлені до примусового виконання. При цьому, зазначає, що майнові вимоги про сплату коштів були виконані частково, а немайнова вимог про опублікування інформації щодо порушення авторського права виконано не було. Звертає увагу, що дії державних виконавців щодо відкриття виконавчих проваджень та стягненні коштів позивачем не оскаржувались. Крім цього, вважає, що кошти, які стягнути за судовими рішеннями, не підлягають оподаткуванню та не включаються до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку. Представник позивача подав відповідь на відзив, який залучено до матеріалів справи, але не приймається судом до уваги. В судовому зсіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову. Ухвалою суду 10.09.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2017 р. у справі №761/1167/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь [PERSON] компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 45 мінімальних розмірів заробітних плат, що становить - 144 000 гривень, коштів моральної шкоди в розмірі - 5000 грн. та кошти судового збору в сумі - 2756 грн., а всього - 151 756 грн. 00 коп. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» протягом 15 календарних днів з дня набуття вказаним рішенням законної сили опублікувати за власний рахунок в офіційному виданні - газеті «Урядовий кур`єр» інформацію про вказане порушення авторського права на вказані твори позивача із посилання на судове рішення. (а.с. 5-7) Постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2018 р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь [PERSON] , 20 058,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, з яких: 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 58 грн. фактично понесених витрат, пов`язаних з витребуванням і наданням до суду доказів, та витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій необхідних для розгляду справи. (а.с. 8) Згідно платіжного доручення №999 від 19.04.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувало [PERSON] 122163,58 грн за рішення суду від 27.09.2017 р. у справі 761/1167/17 (а.с. 9) Відповідно до платіжного доручення №1000 від 19.04.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 27316,08 грн як сплата ПДФО [PERSON] (а.с. 10) Відповідно до платіжного доручення №1001 від 19.04.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 2276,34 грн як сплата військового збору [PERSON] (а.с. 11) Згідно платіжного доручення №1405 від 25.06.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувало [PERSON] 16146,69 грн за виконання постанови суду від 06.06.2018 р. у справі 761/1167/17. (а.с. 12) Відповідно до платіжного доручення №1406 від 25.06.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 3610,44 грн як сплата ПДФО [PERSON] (а.с. 13) Відповідно до платіжного доручення №1407 від 25.06.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 300,87 грн як сплата військового збору [PERSON] (а.с. 14) 05.06.2020 р. відкрито виконавче провадження №62272329 з примусового виконання виконавчого листа №761/1167/17 щодо стягнення з ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» на користь [PERSON] 20058,00 грн. (а.с. 16) 05.06.2020 р. відкрито виконавче провадження №62272455 з примусового виконання виконавчого листа №761/1167/17 щодо стягнення з ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» на користь [PERSON] 151756,00 грн. (а.с. 17) В рамках виконавчого провадження №62272455 05.06.2020 р. винесено постанови про стягнення з ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» виконавчого збору в розмірі 15175,60 грн та 300,00 грн мінімальних витрат виконавчого провадження. З відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.06.2020 р. щодо виконавчого провадження №62272455 вбачається, що залишок суми заборгованості ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» складає 29592,42 грн, 2959,24 грн виконавчого збору та 300,00 витрат виконавчого провадження. Згідно платіжного доручення №351 від 23.06.2020 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувала на рахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 4571,44 грн як оплата виконавчого провадження №62272329. (а.с. 24) Згідно платіжного доручення №355 від 30.06.2020 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувала на рахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 32851,66 грн як оплата виконавчого провадження №62272455. (а.с. 25) 02.07.2020 р. виконавче провадження №62272455 було закінчено, оскільки рішення суду боржником виконано в повному обсязі, виконавчий збір та витрати сплачено. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду в порядку ст.ст. 22, 1166 ЦК України з метою стягнення з відповідача збитків (шкоди) в сумі 37423,10 грн. У відповідності до ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В постанові Верховного Суду від 15.07.2020 р. у справі №205/5667/16-ц зазначено, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Протиправна поведінка може виявлятися у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє особу від відповідальності. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. (Постанова Верховного Суду від 22.12.2020 р. у справі № 386/993/15-ц) З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що діями саме відповідача [PERSON] йому було завдано збитків. Законодавство встановлює, що збитками є певний (конкретний) розмір втрат, який особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою іншої особи, однак протиправної поведінки [PERSON] в даному випадку встановлено не було. Позивачем не доведено і причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Суд приймає до уваги, що дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачем не оскаржувались в рамках виконавчих проваджень №62272455, №62272329 (доказів протилежного суду не надано), тобто позивач фактично погодився з примусовим виконанням виконавчих листів, виданих у справі №761/1167/17, сплатив кошти під час примусового виконання, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами В постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №752/19715/14-ц зазначено, що позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. В зв`язку з цим, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення збитків (шкоди) з відповідача [PERSON] відсутні. Щодо сплати позивачем податків варто зазначити наступне. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом; Крім цього, компенсація за порушення майнових авторських прав та витрати на правничу допомогу та не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, оскільки відносяться до категорії «інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу» (п. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів (збитків), суд не вбачає. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed