Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось АТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.11.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11000.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Договору про надання банківських послуг, на підставі якого відповідач при укладанні Договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердив той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення, про що зазначено в письмовій заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п. 2.1.1.5.5. Договору про надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.1.1.4.2., 2.1.1.12.11. договору банк має права вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, про що надано розрахунок заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.07.2018 року має заборгованість: 111555,14 грн., яка складається з наступного: 10458,99 грн. заборгованість за кредитом; 101096,15 грн. заборгованість за відсотками за період з 19.11.2013 по 01.10.2017 р. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав АТ КБ «Приватбанк» і стало підставою звернення банку до суду з позовом. В справі ухвалено заочне рішення від 08.02.2019 р. про задоволення позову. Ухвалою суду від 25.02.2020 р. скасоване заочне рішення суду від 08.02.2019 р., справа призначена до нового судового розгляду. В судове засідання на новий розгляд справи представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що 26.12.2014 р. ним здійснено останній платіж на поповнення карткового рахунку і станом на 26.12.2014 р. банку повернуто кошти в сумі 10010,00 грн. З того часу минуло більше трьох років. Банк звернувся до суду з позовом 02.11.2018 р. Відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності. За підрахунками відповідача заборгованість з тіла кредиту погашена повністю. Решту заборгованості відповідач не визнає, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до укладеного договору №б/н від 19.11.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підписав анкету-заяву від 19.11.2013 р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБапк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів відповідачем [PERSON] не підписані. . Цей документ, доданий до позовної заяви, також не містить дати його підписання представником позивача. Позивачем не доведено і те, саме ці Умови та Правила були додатком до підписаної [PERSON] анкети-заяви від 19.11.2013 року. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містить підпису позичальника і не датований як документ, а тому не може вважатися належним письмовим \~ \~ \~ \~доказом \~ \~ \~ \~у справі. Отже, Умови та Правила надання банківських послуг AT КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічною є правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс 15). Невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил є Пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику, визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така Пам`ятка до матеріалів позовної заяви не долучена. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і належним чином доведені до його відома, у зв`язку з чим саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позичальник [PERSON] при отриманні кредитної картки підписав лише один документ анкету заяву від 19.11.2013 р. про приєднання до умов публічної оферти надання банківських послуг. З умовами оферти та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку позивач не знайомив відповідача при підписанні анкети-заяви. Позивачем нарахована необґрунтована заборгованість за користування кредитним лімітом, яку позивач не може довести. Велика Палата Верховного Суду з цього питання зробила правовий висновок у постанові №342/180/17 від 03.07.2019 р. Колегія суддів прийшла до висновку, що такий порядок укладення кредитного договору не є прийнятним, а самого клієнта потрібно в письмовому вигляді повідомляти по усі істотні умови кредитування (строк кредитування, процентну ставку, розмір пені та штрафів і так далі). Це обумовлено тим, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Як наслідок, Велика Палата вказала, що банк не має права нараховувати та стягувати зі своїх клієнтів проценти та пеню за виданими кредитними картками. Лише суму виданого кредиту у вигляді використаного кредитного ліміту картки. Відповідач [PERSON] не заперечує, що між ним та AT КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого він отримав кредит у розмірі 11 000,00 грн., шляхом підписання 19.11.2013 р. анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Але на час звернення позивача з цим позовом до суду, розгляду та вирішення справи вказана сума тіла кредиту була повністю сплачена (повернута банку), що підтверджується Випискою банку від 15.01.2015 р. № 1532662 про здійснення взаєморозрахунків між сторонами, наданою відповідачем до матеріалів справи, та розрахунком заборгованості за договором б/н від 19.11.2013, укладеним між сторонами, станом на 08.07.2018, що наданий позивачем до позовної заяви. Так за здійсненим судом розрахунком відповідачем повернуто банку 11520 грн. \~ \~ \~ \~Також за заочним рішенням суду від 08.02.2019 р. було видано виконавчий лист і через Центральний відділ ДВС у місті Вінниці з пенсії [PERSON] . Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області стягнено 1921 грн., що підтверджено довідкою №2240 від 24.02.2020. \~ \~ \~ \~Отже, загальна сума повернення коштів відповідачем на користь АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 19.11.2013 р. складає 13441 грн., тоді як в позовній заяві заборгованість з тіла кредиту заявлена 10458, 99 грн. Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно зі ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed