Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] підприємства «Полтаваелектроавтотранс», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 19 липня 2012 року, близько 13 год. 00 хв., на зупинці «Млинкомбінат» вона зайшла до тролейбусу за маршрутом № 2 «Південний вокзал - Розсошенці», який виїжджаючи на камяне покриття різко загальмував, гальмування повторювалося 2-3 хв.. Внаслідок різкого гальмування вона не втрималася та впала на виступ першого сидіння та отримала тілесні ушкодження. На зупинці громадського транспорту «пл. Леніна» вона підійшла до кабіни водія з метою дізнатися його прізвище, але невідома їй жінка, яка в той час перебувала поруч кабіни водія почала її виштовхувати з тролейбуса. Одно з пасажирів даного тролейбусу [PERSON] запропонувала їй свою допомогу, надала свої координати та зазначила, що в разі необхідності може дати свідчення про подію, яка відбулася в її присутності. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Полтаваелектроавтотранс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що з боку водія порушень правил дорожнього руху в день, який вказує позивачка в своїй позовній заяві, не було. Висновком комісії на підприємстві було встановлено, що позивачка отримала ушкодження внаслідок власної необережності та недотримання Правил користування пасажирським транспортом, відповідно до яких пасажири повинні триматися за поручні. Також, представник відповідача зазначила, що позивачем не обґрунтовано розмір завданої матеріальної та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що в указаний позивачкою в позовній заяві день він не памятає випадку описаного позивачкою. До нього особисто ніхто з пасажирів не підходив та не висловлював своїх зауважень, а також зазначив, що позивачка звернулася з скаргою за місцем його роботи через 2-3 місяця після події вказаної в скарзі та позовній заяві. Крім того, відповідач вказав, що приніс свої вибачення позивачці за дії, які не вчиняв лише з метою залагодити конфліктну ситуацію, що склалася. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що працює кондуктором в КП «Полтаваелектроавтотранс», в 2012 році точної дати він не памятає після зміни, він прийшов здавати кошти, але кошти в нього не прийняти та повідомили, що треба звернутися до керівництва, оскільки надійшла скарга, після чого він піднявся на 2 поверх де вперше побачив позивачу, яка повідомила, що отримала тілесні ушкодження під час проїзду в тролейбусі. Свідок в судовому засіданні наполягав на тому, що обставини на які посилається позивачка не мали місця, а також зазначив, що [PERSON] в своїх скаргах зазначала різні дати коли відбулася подія. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 19 липня 2012 року вона перебувала в тролейбусі за маршрутом № 2 «Південний вокзал - Розсошенці» після зупинки «Млинкомбінат» на початку руху на гору водій різко почав гальмувати та знову набирати швидкість внаслідок чого пасажири тролейбусу не завжди могли втриматися на своїх місцях. В ході вищевказаних дій, [PERSON] не втрималася та впала на переднє сидіння. Коли тролейбус підїхав до зупинки громадського транспорту «пл. Леніна» [PERSON] підійшла до водія або дізнатися його прізвище та виразити своє обурення жінка, яка перебувала поруч кабіни водія почала виштовхувати її з тролейбусу. Після даних подій вона підійшла до [PERSON] та запропонувала свою допомого, а саме провела її додому та надала свої координати, а згоду в разі необхідності свідчити про подію свідком якої вона була, та зазначила, що ситуацію яка склалася не можна залишити без належного реагування. Суд, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, а також матеріали кримінального провадження № 12012180020000410, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2012 року в 1 зміну з 05 год. 38 хв. по 13 год. 26 хв., за маршрутом № 2 «Розсошенці Південний вокзал» працював водій [PERSON] та кондуктор [PERSON], що підтверджується шляховим листом № 265754 КП «Полтаваелектроавтотранс». 19 липня 2012 року, близько 13 год. 00 хв., на зупинці «Млинкомбінат» [PERSON] зайшла до тролейбусу за маршрутом № 2 «Південний вокзал - Розсошенці», який виїжджаючи на камяне покриття різко загальмував, гальмування повторювалося 2-3 хв.. Внаслідок різкого гальмування вона не втрималася та впала на виступ першого сидіння та отримала тілесні ушкодження. На зупинці громадського транспорту «пл. Леніна» вона підійшла до кабіни водія з метою дізнатися його прізвище, але невідома їй жінка, яка в той час перебувала поруч кабіни водія почала її виштовхувати з тролейбуса. Одно з пасажирів даного тролейбусу [PERSON] запропонувала їй свою допомогу. Вищевказані обставини також підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 12012180020000410. Крім того, суд критично ставиться до показів відповідача [PERSON], який в судовому засіданні надав покази, які повністю суперечать показам даним останнім в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12012180020000410. Так, в поясненнях наданих відповідачем [PERSON] 17 квітня 2013 року старшому слідчому СВ Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON] в ході досудового розслідування кримінального провадження, відповідач зазначав, що 19 липня 2012 року він дійсно працював на маршруті № 2 «Розсошенці - Південний вокзал». В цей день, в обідній час до нього звернулася раніше не відома йому громадянка, похилого віку, зі скаргою не те, що коли він пригальмував в районі вул. Леніна в м. Полтава, вона не втрималася за поручні та впала. Він вибачився перед нею та пояснив, що була необхідність гальмування. Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] навмисне змінив в судовому засіданні в ході розгляду даної справи покази, з метою уникнення відповідальності. Також, суд не може прийняти до уваги покази свідка [PERSON], оскільки останній перебуває в трудових відносинах з КП «Полтаваелектроавтотранс» та є колегою відповідача [PERSON], що може впливати на його обєктивності. Як вбачається з висновку експерта судово-медичної експертизи Полтавської ОДА № 720 згідно представленої медичної документації на імя [PERSON] у якої мали місце тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів передніх відрізків 5-6-7-го ребра справа по передній підкрильцевій лінії в стадії вираженої консолідації, які утворилися від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, що можливо і при падінні та ударі об виступаючу поверхню та в строк і за обставин, вказаних в постанові, і на які посилається підекспертна; і кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя (п. 2.2.1.; 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Постановою старшого слідчого СВ Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON] від 02 травня 2013 року в кримінальному провадженні № 12012180020000410, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12012180020000410 від 18.12.2012 року закрити у звязку з відсутністю в діях [PERSON], [INFO] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки вона не підтверджена належними та допустимими доказами. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Так, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 01 березня 2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно - правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. Доводи про спричинення моральної шкоди позивач повязує з душевними стражданнями, яких вона зазнала у зв'язку з протиправними діями водія тролейбуса, порушенні нормальних життєвих зв'язків, виникла постійна тривога і неспокій при користуванні громадським транспортом, додаткові\~\~зусилля для організації\~\~лікування та свого життя, що призвело до виснаження нервової системи. Також, суд враховує, що позивачка є особою похилого віку, а численні її звернення до різних інстанцій та правоохоронних органів з метою відновлення порушених її прав завдавали останній моральних страждань. Згідно вимог\~ст.23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у 50 000 грн., суд враховує вище викладене, ступінь вини та,

Outcome: partial