Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 2697 від 17.07.2017 року, укладений між нею та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», а також застосувати реституцію у якості застосування наслідків недійсності правочину та стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на її користь грошові кошти у розмірі 100800,00 грн., сплачені за Договором фінансового лізингу № 2697 від 17.07.2017 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 17 липня 2017 року між нею та відповідачем був укладений Договір фінансового лізингу № 2697, предметом якого є надання послуг спрямованих на придбання автомобіля марки «ZAZ Vida Standart 1.5 MT», колір - гранат. Відразу після укладення даного договору їй були надані реквізити для оплати в банку авансового платежу згідно договору фінансового лізингу № 2697 від 17.07.2017 року, представник компанії ТОВ «Єврокар Україна» вказав суму, яку необхідно сплатити. Вона здійснила оплату на загальну суму 100800,00 грн., відповідно да наданих реквізитів. Факт оплати підтверджується відповідними квитанціями банку. Позивачка вважає вказаний Договір фінансового лізингу недійсним, оскільки він містить несправедливі умови, які встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу, укладеним з порушенням та всупереч норм чинного законодавства, відсутності у відповідача відповідного дозволу (ліцензії) на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, з порушенням вимоги до форми договору, а саме, укладений у простій письмовій формі, тоді як згідно закону договір найму транспортного засобу з фізичною особою підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, та у якості застосування наслідків недійсності правочину, застосування реституції, стягнення сплачених коштів позивачеві. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. В судовому засіданні було встановлено, що 17 липня 2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» був укладений Договір фінансового лізингу № 2697, предметом якого є надання позивачу послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки «ZAZ Vida Standart 1.5 MT», колір - гранат (а.с.24-31). Позивач, на виконання вимог вищевказаного договору, сплатила відповідачеві грошові кошти на загальну суму 100800,00 грн., з яких: 40800 грн. - авансовий платіж; 40000 грн. - комісія за організацію договору; 20000 грн. - оплата за послуги, що підтверджується відповідними квитанціями ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ КБ «Приват Банк» відповідно (а.с.32-35). Разом з тим, позивач вважає укладений між ними договір таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у звязку з чим він підлягає визнанню недійсним із застосуванням реституції у якості застосування наслідків недійсності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет договору, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж. поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. У відповідності же до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що [PERSON], як одна із сторін договору фінансового лізингу, є фізичною особою, то цей договір повинен був бути обов'язково нотаріально посвідченим в порядку ч. 2 ст. 799 ЦК України. В той\~же час,\~Договір фінансового\~лізингу №\~2697\~від 17.07.2017\~року, укладений між [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», нотаріально не посвідчувався. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу між сторонами нотаріально не був посвідчений, у відповідності до ст. ст. 220 ч. 1, 236 ЦК України, він є нікчемним з моменту його вчинення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна сторона зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Передбачені пунктом 9.1 вказаного договору зобовязання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та пунктами 9.2, 9.3 сплатити авансовий платіж; пункт 12.2. даного договору про неповернення комісії у випадку розірвання договору лізингоодержувачу, виходять за межі передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 2697 від 17.07.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», а також застосувати реституцію у якості застосування наслідків недійсності правочину та стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 100800,00 грн., сплачені нею за Договором фінансового лізингу № 2697 від 17.07.2017 року. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір у справі в сумі 1712 грн. 80 коп., з яких: судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 704 грн. 80 коп. (в частині визнання правочину недійсним) та судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 1008 грн. 00 коп. (в частині стягнення коштів), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved