Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

В січні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає, що 04.05.2007 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 239. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. На протязі останніх десяти років сторони проживають окремо та шлюбні відносини не підтримують,їх шлюб є формальним, вони не підтримують особистих відносин та не спілкуються,ведення спільного господарства припинено та поновлювати його позивач наміру не має. Майновий спір між сторонами відсутній. Посилаючись на те,що через різні погляди на сімейне життя, втрату почуття поваги,між ними відсутнє взаєморозуміння,спроби налагодити відносини не мали позитивного результату,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.274 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася,надала письмову заяву про розгляд справи без її участі,не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. В судове засідання відповідач не з*явився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач вважається таким,що належним чином повідомлений про дату,час та місце проведення судового засідання,заяв про відкладення розгляду справи або іншого змісту не подавав,що є підставою для розгляду справи без його участі та постановлення заочного рішення на підставі наявних доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 04.05.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб,зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 239,про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. На протязі 10 років сторони проживають окремо,спільного господарства не ведуть,шлюбних відносин не підтримують, взаємопорозуміння відсутнє. Такі висновки суду ґрунтуються на викладених у позові фактичних обставинах,які відповідач не спростував. З наведеного суд встановив,що розлад у сім*і сторін триває певний час,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є відсутність взаєморозуміння,різні погляди сторін на спільний побут,позивач заявила,що примирення між подружжям неможливе. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя не поновлено з вересня 2018 р.,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено. Конкретні обставини даної справи,категоричне небажання позивача примиритися з відповідачем вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не довів суду,які зусилля були докладені ним для примирення з позивачем та що ці зусилля призвели до примирення і збереження сім*ї можливе. Ці обставини переконують суд в тому,що сім*я розпалася остаточно,формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст. 12,13,76,81,223,258,259,263,265,353,355 ЦПК України,суд ЦПК України,суд-

Outcome: approved