Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

В червні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача на користь Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відділення фонду) 37697,44 грн. - суми перерахунку страхових виплат, виплачених Відділенням фонду [PERSON] на підставі рішення суду, посилаючись при цьому на ті обставини, що рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.08.2004 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2005 року, на підставі яких було проведено одноразово виплату заборгованості по страховим платежам та проведено перерахунок щомісячних страхових виплат скасовані, справу передано на розгляд до суду першої інстанції, ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2008 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду. При цьому позивач посилався на ст. 1212 ЦК України. В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином, просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на позовну заяву, позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказав, що позивач дійсно отримав вказану суму від Відділення фонду, оскільки мав на це правові підстави. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2004 року стягнуто з Відділення фонду на користь [PERSON] заборгованість по щомісячним страховим виплатам відшкодування шкоди - 23426,82 грн, ухвалено стягувати з Відділення Фонду на користь [PERSON] щомісячні страхові виплати в розмірі 1244,17 грн, починаючи з 01.08.2004 року до зміни обставин, що є підставою для перерахунку або припинення відповідно до закону. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2005 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2004 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2004 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2005 року скасовані, справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2008 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду на підставі заяви позивача. Згідно довідки позивача від 04.05.2012 року, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу на користь [PERSON] виплачено одноразову недоплату по страховим виплатам за період з 01.04.2001 року по 01.08.2004 року в розмірі 23426,82 грн , заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 01.08.2004 року по 01.01.2006 року - 14270,62 грн ( а.с.5). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 37697,44 грн. посилаючись на те, що вказані кошти відповідачу були виплачені Відділенням Фонду на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 06.08.2004 року, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин стороною позивача суду не надано. Посилання позивача у позовні заяві на норми ст.ст.1,2 ГПК України є помилковими, оскільки спір розглядається судом в порядку цивільного судочинства. Необґрунтованим також є посилання позивача на абз.12 ст.40 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно якого, суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом соціального страхування від нещасних випадків, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат. Так, наведені норми закону є спеціальними нормами, які регулюють зокрема управління страхуванням від нещасного випадку, що здійснюється Фондом. Однак посилаючись на положення цього Закону, позивачем не вказано в чому полягала їх помилка, яка вплинула на суму страхових виплат. До того ж спірні суми були нараховані відповідачу судом першої інстанції, при оскарженні рішення якого в апеляційній та касаційній інстанціях, Відділенням Фонду питання щодо неправильного розрахунку страхових виплат не ставилося, як не ставилося питання до суду першої інстанції в порядку ст. 219 ЦПК України про виправлення допущеної помилки в розрахунках сум, які підлягали стягненню з Відділення Фонду на користь [PERSON] Жодних доказів про те, що Фондом прийнято рішення про виплату спірних сум на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості відповідачем, а також про допущену помилку, яка впливає на суму страхових виплат, судом не встановлено. Скасовуючи рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.08.2004 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2005 року, Верховний суд України в ухвалі від 09.03.2006 року зазначив лише про неповне з'ясування судами конкретних обставин справи. Отже суд не знаходить жодних передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог Відділення Фонду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed