overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору позики №13-1096/КАМ-Ю від 05 вересня 2013 року недійним. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що грошові кошти згідно вказаного договору вона не отримувала, розписка на отримання коштів написана нею не відповідає вимогам закону. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала. Представник відповідача проти вимог позову заперечив. Судом об'єктивно встановлено, що 05 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №13-1096/КАМ-Ю, згідно умов якого [PERSON] мала б надати [PERSON] позику в розмірі 259047,72 долари США, що станом на 03.09.2013 року становить 2109943,73 гривні (а.с. 6, 7). В той же день відповідачем було написано розписку зі змісту, якої вбачається, що [PERSON] отримала 2109943,73 грн. за договором позики №13-1096/КАМ-Ю від 05.09.2013 року (а.с. 8). Факт підписання договору та розписки сторони визнали в судовому засіданні. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В ст. 1051. ЦК України зазначно, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів заміни 1 сторінки оспорюваного договору, а твердження представника позивача про те, що розписка написана [PERSON] не відповідає нормам діючого законодавства, оскільки написана на бланку видаткового касового ордеру є безпідставними та не беруться судом до уваги. Будь-яких достатніх, достовірних доказів на підтвердження позовних вимог позивач суду не надав і таких судом не здобуто.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Зазначила, що відповідач по справі є батьком неповнолітнього [PERSON],[INFO] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не виявляє до дитини батьківського піклування, допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка, прокурор та представник зацікавленої особи надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що надав суду письмову заяву. Просить суд розглянути справи без його участі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] року є відповідач по справі ( а.с . 4). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 11 вересня 2002 року (а.с.5). Позивачка 25 липня 2013 року уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] ( а.с.8). Згідно довідки про склад сім'ї неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю (а.с.6,7). Відповідач по справі, [PERSON], надав нотаріально посвідчену заяву де просить позбавити його батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та надає вільну та безумовну згоду на усиновлення його неповнолітнього сина громадянином Сполучених Штатів Америки, [PERSON], [INFO] ( а.с.10). Служба у справах дітей Чугуївської райдержадміністрації Харківської області вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] ( а.с. 11). Суд погоджується з висновком служби у справах дітей Чугуївської райдержадміністрації Харківської області, оскільки він відповідає зібраним доказам і фактичним обставинам справи. Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд виходячи з інтересів неповнолітньої дитини вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], який ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, В своїй позовній заяві вказувала, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.08.1971 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини між нею та чоловіком були припинені в січні 1994 року, в зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого в сім'ї часто виникали сварки, які в свою чергу призвели до втрати почуття любові та взаємної поваги, що призвело до розпаду сім'ї, примирення вважає не можливим. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON], просила суд шлюб розірвати Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надала до суду заяву про розгляд позовної заяви в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд беручи до уваги відсутність з боку позивача заперечень щодо постановлення по справі заочного рішення та враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони 21.08.1971 року зареєстрували шлюб. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в січні 1994 року по причині різних поглядів на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого між сторонами виникли непримиримі протиріччя щодо укладу життя, ведення спільного господарства та виховання дітей, що в свою чергу призвело до розпаду сім'ї. З січня 1994 року сторони ніяких сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами встановити [PERSON] прізвище - [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з травня 2013 року вони не підтримують шлюбно-сімейні відносини і збереження їх шлюбу неможливо. Позивач підтримала позов і просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не заперечував проти задоволення позову і просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 05 березня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 218 ; у позивача це другий шлюб, а у відповідача - перший ; від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте шлюб сторін виявився невдалим, оскільки під час їхнього сімейного життя з'ясувалося, що вони мають різні погляди на життя, шлюб та інші цінності, що в свою чергу призводило до того, що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Будучи незадоволеними таким сімейним життям, сторони в травні 2013 року припинили шлюбно-сімейні відносини. Сторони заперечують проти надання їм судом будь-яких строків для примирення, про що зазначили в адресованих суду своїх письмових заявах, а також вказали в цих заявах, що за їхньою згодою їхній малолітній син [PERSON] і надалі буде проживати з матір'ю - позивачем [PERSON] З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони не заявляли у даній справі. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що їхній шлюб виявився невдалим через відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність їхніх характерів та сварки між ними, внаслідок чого вини втратили почуття любові та поваги один до одного, тому примирення між ними на теперішній час неможливе. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 21 серпня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 414 ; від шлюбу сторони мають неповнолітніх сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, оскільки під час сімейного життя з'ясувалось, що між ними немає взаєморозуміння та в них несумісні характери, в зв'язку з чим між ними виникали сварки та, як наслідок вони втратили почуття любові і поваги один до одного, і тому в жовтні 2012 року припинили шлюбно-сімейні відносини, а неодноразові спроби зберегти шлюб не дали бажаного результату. Також позивач зазначає, що на теперішній час вона і відповідач проживають окремо, що примирення між ними неможливе, та що майнових спорів і спору щодо місця проживання дітей між ними немає. З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що на протязі кількох останніх років вони не підтримують шлюбно-сімейні відносини та мешкають окремо, а також, що на теперішній час вона має намір укласти новий шлюб з іншим чоловіком. Позивач підтримала позов і просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу, за відмовою судові останню адресою його місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, була в черговий раз повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не з'являється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 2007 року в Усатівській сільській раді Біляївського району Одеської області, актовий запис № 72 ; від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що, по-перше, протягом кількох останніх років шлюбно-сімейні відносини між нею і відповідачем припинено та вони проживають окремо ; по-друге, між нею і відповідачем втрачено почуття взаємної поваги, підтримки та взаєморозуміння, без чого повноцінна сім'я не може існувати ; по-третє, їй стало відомо, що відповідач підтримує стосунки з іншою жінкою та періодично проживає з нею однією сім'єю ; і, по-четверте, на теперішній час вона має намір укласти шлюб з іншим чоловіком. З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження їх шлюбу суперечило б її інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони не заявляли у даній справі. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила надати дозвіл малолітньому сину [PERSON], [INFO], на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення дитиною повноліття у її супроводі без згоди батька, а також у супроводі бабусі [PERSON]. В обґрунтування вимог позивач послалась на ті обставини, що має можливість вивозити сина за межі України на відпочинок та для оздоровлення, що в свою чергу, матиме позитивний вплив на його духовний, фізичний та моральний розвиток. В свою чергу, відповідач у лютому 2014 року виїхав за межі України його місцезнаходження невідоме, що унеможливлює надання ним згоди на виїзд дитини за кордон. В судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснила, що має намір в період зимових канікул 2014-2015 навчального року, а саме: з 01 грудня 2014 року по 01 лютого 2015 року вивезти сина до Німеччини для відпочинку до матері [PERSON] Щодо місця знаходження відповідача позивач суду пояснила, що нею вживалися заходи щодо його встановлення, проте про таке на знають навіть батьки [PERSON] Відповідач та третя особа в судове засідання на з'явились (своїх представників не направили), про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - органу опіки та піклування просив про розгляд справи у його відсутність, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Вислухавши позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 26 листопада 2005 року по 20 листопада 2007 року, від шлюбу малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю, спору між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини станом на час постановлення рішення - немає. Позивач має намір в період зимових канікул 2014-2015 навчального року виїхати з сином за межі України, а саме до Німеччини строком з 01 грудня 2014 року по 01 лютого 2015 року. Відповідач з лютого 2014 року за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем своєї реєстрації не проживає. Відомості про фактичне його місцезнаходження матеріали справи не містять. До часу виїзду з місця постійного проживання відповідач надавав позивачу згоду на виїзд малолітньої дитини до бабусі в Німеччину. Факт відсутності відповідача за місцем проживання перешкоджає позивачу отримати згоду на виїзд дитини за кордон, що, в свою чергу, обмежує права дитини у спілкуванні з близькими родичами. Будь-яких об'єктивних підстав, пов'язаних з фізичним або психічним розвитком дитини, які б перешкоджали виїзду [PERSON] разом із матір'ю за кордон судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про можливість надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини разом з матір'ю без згоди батька. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 лютого 2000 року, який рішенням Кіровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2014 року було розірвано, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вона разом із дитиною проживає окремо від відповідача, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача в розмірі частки всіх видів заробітку 1/3 (доходу) відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги і суду пояснила, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, дитина після розірвання шлюбу 23 квітня 2014 року проживає разом зі мною, відповідач лише один раз на початку червня 2014 року надав матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і суду пояснив, що в 2000 році він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 2000 по 2014 роки, від шлюбу мають спільну дитину, дитина після розірвання шлюбу проживає разом із позивачкою. Визнав позов частково: не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2000 року, по 23 квітня 2014 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає із матерію і знаходиться у неї на утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання приватного підприємства «Ремонтно-експлуатаційна фірма «Гарант» від 19 червня 2014 року № 108. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо приймання участі в утриманні дитини відповідачем, - з нього необхідно стягнути аліменти за рішенням суду у частці від доходу батька. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач - працездатний, інших осіб, яких зобов'язана утримувати за законом, не має, дитина самостійного джерела засобів до існування не має, здорова. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у зв'язку із тим, що позивачку, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Судом встановлено, що в період шлюбу в [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги не надає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період шлюбу придбали будинок, який в подальшому добровільно поділили. Відповідач написав розписку, в якій зобов'язався повернути 8500 гривень до 25.12.2013 року. Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, просить суд стягнути з відповідача 8500 гривень боргу за розпискою, 2000 гривень моральної шкоди і судові витрати по справі. Відповідач позов визнав частково, не заперечує проти сплати боргу в сумі 8500 гривень за будинок та вважає безпідставними вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди. Судовим розглядом встановлено, не заперечується сторонами і підтверджується наявними в справі доказами, що 18 квітня 2012 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний ( а.с.6). 21 серпня 2002 року між відповідачем по справі, [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку ( а.с.5). На підтвердження боргу позивачка надала суду розписку ( а.с.7). Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1). повернення виконаного за недійсним правочином; 2). витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3). повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4). відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи ( ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції України чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін. В даному випадку мають місце договірні правовідносини між сторонами, і розпискою не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial