Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2100 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що зазначено у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2018 року має заборгованість 26764,64 грн., яка складається з наступного: 1959,17 грн. заборгованість за кредитом; 20369,98 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4435,49 грн. заборгованість за пенею та комісією; Від цієї суми віднімається заборгованість у розмірі 7645, 40 грн., яка була задоволена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2014 р. про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 19119,24 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору : 250, 00 грн. штраф (фіксована частина); 955, 96 грн. штраф (процентна складова). \~ \~ \~ \~Таким чином, заборгованість до стягнення становить 20325,20 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав ПАТ КБ «Приватбанк» і стало підставою звернення банку до суду з позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений судом ухвалою суду від 19.07.2018, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача до суду не надійшли. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29.11.2007 між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із\~заявою від\~29.11.2007\~ [PERSON]\~погодився з\~тим,\~що Памятка\~клієнта,\~Умови та\~Правила надання\~банківських послуг,\~а також\~Тарифи становлять\~між ним\~та ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~договір про\~надання банківських послуг. (а.с. 12). [PERSON] товариство комерційний банк «ПриватБанк» відповідно до нової редакції статуту є правонаступником за всіма правами і обовязками Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке в свою чергу було правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2014 в справі № 127/17835/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], яке набрало законної сили 21.10.2014, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість по кредитному договору б/н від 29.11.2007 в сумі 7645,40 грн. (а.с. 7). Належних доказів того, яка саме картка була видана відповідачу: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD», позивачем не надано. Проте, враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ч. 2 цієї статті цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору, про це зазначено в ч. 3 цієї статті. Відповідно до ч. 4 цієї статті закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» розкриті у\~ст. 530 ЦК України. Згідно з положеннями частини першої цієї статті, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. В даному випадку сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 2.1.1.12.4, п. 2.1.1.12.5 Умов та правил надання банківських послуг). Отже, у межах строку кредитування до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні платіжної картки (п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг), відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Відтак, положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Така позиція суду узгоджується із правовою позицією [PERSON] Верховного Суду, висловленою 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Згідно з п. 2.1.1.12.11. Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині в разі невиконання боржником і/або довіреною особою боржника своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Банком було предявлено вимогу до відповідача про повернення кредиту, яка задоволена заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2014 в справі №127/17835/14-ц про стягнення з [PERSON] .на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 29.11.2007 станом на 30.06.2014 в розмірі 7645, 40 грн. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 30.06.2014 відповідач грошові кошти у кредит не отримувала. Судовим рішенням було стягнено з відповідача на користь позивача тіло кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, заборгованість з пені та комісії та штрафи (фіксована частина та процентна складова). Суд прийшов до висновку, що позивач скористався своїм правом пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і з настанням такого юридичного факту, його право нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом припинено. Враховуючи зазначене вище, суд відхиляє доводи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно частин 1-3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Кожна із сторін в справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. В ухвалі суду від 19.07.2018 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі. Тобто, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В цій справі суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~частин 2\~і 3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6,\~п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовної заяви. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до переконання про те, що право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені кредитним договором б/н від 29.11.2007 проценти за кредитом припинилося після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і ухвалення Вінницьким міським судом Вінницької області судового рішення від 09.10.2014. У виниклих правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює цивільно-правову відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд вважає позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення відсотків та штрафів в сумі 20325,20 грн. за кредитним договором б/н від 29.12.2007 таким, що не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1\~762, 00 гривень за платіжним дорученням №ВОJ61B1KZH від 11.06.2018 залишається за позивачем.

Outcome: dismissed