Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

В червні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Порше Мобіліті», в якому просиала суд: - визнати виконавчий напис від 21 квітня 2015р., вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С., зареєстрований у реєстрі за № 426, про звернення стягнення на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Caddy, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], рік виробництва - 2012, колір - коричневий, державний номер [NUMBER], який належить на праві власності позивачці, таким, що не підлягає виконанню; - припинити виконавче провадження № 47424059 від 05 травня 2015р., яке перебуває в проваджені ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 07 травня 2012р. між сторонами був укладений кредитний договір № 50004282 (далі по тексту - кредитний договір), згідно з яким товариство надало їй кредит в розмірі 202334,24 грн., що еквівалентно 25165,95 дол. США зі сплатою процентів у розмірі 9,9% річних, строком на 36 місяців. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами 16 травня 2015р. був укладений договір застави транспортного засобу № 50004282 (далі по тексту - договір застави), відповідно до умов якого заставодавець передала в заставу відповідачу рухоме майно, а саме транспортний засіб марки Volkswagen, модель Caddy, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], рік виробництва - 2012, колір - коричневий, д.н. [NUMBER]. ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва 05 травня 2015р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 21 квітня 2015р., вчиненого третьою особою та зареєстрованого в реєстрі за № 426, про звернення стягнення на предмет застави та задоволення за рахунок стягнутих коштів заборгованості перед товариством в розмірі 148872,39 грн. Позивачка вважає, що зазначений виконавчий напис вчинений третьою особою з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість не була безспірною. В судовому засіданні позивачка та її представник, заявлені позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про уточнення вимог, та просили суд його задовольнити, наголошуючи, що відповідачем не враховувалась сума страхового платежу, яка була отримана відповідачем, як вигодонабувачем, за договором страхування, у зв'язку з настанням страхового випадку з предметом застави. Представник відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У письмових поясненнях зазначив, що у зв'язку з невиконанням позивачкою своїх зобов'язань за договором, товариство звернулось до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на договорі застави щодо звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості. Безспірність заборгованості станом на день вчинення виконавчого напису підтверджувалась наданими нотаріусу рахунками по погашенні кредиту. Сторона відповідача вважає вимоги позивачки незаконними та необґрунтованими, виконавчий напис був вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому просили у позові відмовити. Третя особа, про час та місце розгляду справи оповіщалась у встановленому законом порядку, клопотала перед судом про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 07 травня 2012р. між сторонами був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач надав позивачці кредит у розмірі 202334,24 грн., що еквівалентно 25165,95 дол. США зі сплатою процентів у розмірі 9,9% річних строком на 36 місяців на придбання автомобіля (а.с. 33). У забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 травня 2012р. між сторонами був укладений договір застави, що посвідчений третьою особою та зареєстрований за №824, відповідно до умов якого заставодавець передав в заставу відповідачу рухоме майно - транспортний засіб марки Volkswagen, модель Caddy, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], рік виробництва - 2012, колір - коричневий, д.н. [NUMBER] (а.с.41-46). Відповідно до п. 5.1. договору застави, заставодержатель має право на задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, які виникають у заставодержателя у випадку невиконання (або часткового виконання) заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем та кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Отже, зазначеним вище Законом передбачена можливість звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису. Пунктом 5.4 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно виконавчого напису, вчиненого третьою особою 21 квітня 2015р. та зареєстрованому в реєстрі за №426, запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме транспортний засіб марки Volkswagen, модель Caddy, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], рік виробництва - 2012, колір - коричневий, державний номер [NUMBER], який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РВ ДДАІ МВС України 10.05.2012 року належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 148872,0 грн. (а.с.51). 05 травня 2015р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Руденко Ю.О. було відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного вище виконавчого напису (а.с. 8). У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Відповідно до п.1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджую безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Суд вважає, що документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені кредитором, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін. З матеріалів справи вбачається, що третій особі для вчинення виконавчого напису за договором застави відповідач надіслав лише: заяву про вчинення виконавчого напису, копію договору застави, зведену облікову виписку з рахунку клієнта [PERSON] станом на 20 квітня 2015р., копію вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості від 17 лютого 2015р., копію поштового відправлення вимоги (а.с. 136-144). Як встановлено судом, здійснюючи виконавчий напис від 21 квітня 2015р., третя особа не отримала ні від відповідача, ні від позивачки первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у третьої особи були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед товариством, а також суми нарахованих процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за його користування, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Здійснена працівниками відповідача облікова виписка з рахунку позичальника заборгованості за кредитним договором є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача. Незважаючи на це, всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» третя особа вважала розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем, документом, який підтверджує безспірність заборгованості позичальника. Крім цього, з наявного в матеріалах справи Акту звірки взаємних розрахунків по кредитному договору станом на 23 січня 2015р. вбачається, що поточна заборгованість складає 39982,92 грн., заборгованість по сумі кредиту складає 25548,69 грн., що всього становить лише 65631,61 грн. З платіжного доручення № Р24А6428644442195990 вбачається, що позивачкою до подачі відповідачем заяви нотаріусу про вчинення виконавчого напису, а саме 16 квітня 2015р. було перераховано в рахунок погашення заборгованості по кредиту кошти в розмірі 19500,0 грн. (а.с. 109), яка не врахована в суму погашення заборгованості. У судовому засіданні представник позивачки також зазначав, що відповідачем не були зараховані до Акту звірки кошти страхової виплати по відшкодуванню шкоди по страховому випадку від 22 квітня 2015р. в розмірі 5810,57 грн., які були перераховані відповідачу страховою компанією позивачки (а.с.106-107) і мали зараховуватись в суму погашення заборгованості, зазначеного факту представник відповідача не заперечував. З наведеного вбачається, що заявлена відповідачем сума заборгованості не є безспірною. Також в судовому засіданні судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з заявами (а.с. 98) про надання інформації про порядок формування щомісячних платежів по погашенню кредиту і суми заборгованості. Лист відповідача від 26 травня 2015р. направлений на адресу позивачки (а.с.103-104), на думку суду підтверджує лише наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості по кредиту та підтверджує спірність розміру невиконаних зобов'язань позичальника. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідачем в порядку ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які спростовують доводи позивача щодо розміру заборгованості та її безспірності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис від 21 квітня 2015р. не було вчинено з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, а отже вимоги позивачки в частині визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивачки про припинення виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки це питання відноситься до компетенції органів державної виконавчої служби і регулюється положеннями Закону України «Про виконавче провадження», до повноважень суду віднесено лише здійснення контролю за діями державних виконавців у порядку передбаченому Розділом VІІ ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial