Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

В червні 2016 року до Миргородського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON], в якій він виклав прохання стягнути на його користь з [PERSON], [INFO] грошові кошти в розмірі 119 995 грн., в рахунок компенсації ? частини вартості витрат на проведення ремонтно-будівельних робіт та створення невід'ємних покращень квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що в період його шлюбу з [PERSON], їй батько подарував квартиру. На момент укладення договору дарування дана квартира не була повністю готова для проживання. За рахунок спільних сімейних коштів та особистої участі позивача в будівельних роботах значно збільшилася ринкова вартість квартири, а тому він претендує на компенсацію вартості його частини спільної сумісної власності подружжя, яке було використане під час капітального ремонту квартири. Підставою звернення до суду являється те, що йому було відмовлено судом у визнанні спільним майном колишнього подружжя, квартири [ADDRESS], на підставі ст. 62 СК України. Однак в ході судового розгляду справи він довів, що вартість квартири за рахунок проведеним будівельним роботам в період з 12 квітня 1997 року по 01 липня 2014 року збільшилась на 34, 4 %, що становить 236976,6 грн. А тому він вимагає стягнути в рахунок компенсації половину даної суми. В судовому засіданні позивач, [PERSON] підтримав позові вимоги та просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Суду пояснив, що на момент коли батько [PERSON] дарував їй квартиру, 12 квітня 1997 року вона була непридатна для проживання, що підтверджується актом обстеження від 10 березня 1997 року. Протягом року за спільні кошти сім'ї та його особисті заощадження був проведений капітальний ремонт, як своїми силами так і шляхом залучення найманих будівельників. Лише після закінчення ремонтних робіт молода сім'я вселилась до квартири. В ході спільного проживання також проводились поточні ремонти, так були замінені вікна на металопластикові, встановлені сучасні міжкімнатні двері та інше, що, на переконання позивача, збільшило ринкову вартість квартири. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Її інтереси в ході судового розгляду представляв адвокат Стахурлов І.І. Він заперечив позовні вимоги, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що 08 лютого 1997 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано 12 грудня 2014 року. В період шлюбу 12 квітня 1997 року батько відповідачки подарував їй квартиру [ADDRESS]. На момент укладення договору дарування дана квартира лише частково була готова для проживання, що підтверджується актом обстеження від 10 березня 1997 року складеного комісією по вводу в експлуатацію будинку. Відповідно до даного акту, електрозабезпечення було виконано на 90%; роботи по встановленню столярних виробів - на 80 %; не пофарбовані конструкції балконів та радіатори опалення та інше. В період шлюбу позивачем та відповідачкою [PERSON] за рахунок спільних коштів проведено ремонтні роботи в квартирі. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 967/967/1 від 24.12.2015 року встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт в сумі 146579 грн., а також те, що вартість квартири за рахунок проведених будівельних робіт за період з 12 квітня 1997 року по 01 липня 2014 року збільшилась на 34.4% , тобто на 17/100. Інші спори про поділ спільного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутні. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 25 березня 2016 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю колишнього подружжя з підстав того, що істотного збільшення вартості квартири за рахунок коштів сім'ї не відбулося. Однак в ході судового розгляду встановлено, що за рахунок коштів (майна) подружжя на суму 146579 грн. проведені ремонтно-будівельні роботи у спірній квартирі. Вартість та складність проведених ремонтних робіт перевищують обов'язок покладений на члена сім'ї власника квартири положеннями ч. 3 ст. 156 ЖК України. Правовою підставою проживання члена сім'ї власника житла, які проживають разом з ним являються положення ст. 405 ЦК України. За своєю правовою природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів Частиною 1 статті 401 ЦК України визначено, що сервітут, це право користування чужим майном яке може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Чинним законодавством не врегульовано правовідносини щодо права на відшкодування одного з подружжя, хто поніс відповідні витрати на ремонт, переобладнання речі, яка залишились особистою власністю іншого з подружжя. Хоча статтею 62 Сімейного кодексу України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності. Частина 1 статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Враховуючи правову природу прав члена сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, суд вважає, за можливе застосувати до виниклих правовідносин між позивачем та відповідачкою положення статей , які регулюють правовідносини найму, так як дані норми права також регулюють права користування чужим майном. Статтею 776 ЦК України врегульовано правовідносини щодо ремонту речі переданої у найм. Так частиною 2 даної статті визначено, що капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту (п.1 ч. 3 ст. 776). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування затрат понесених на ремонт квартири [ADDRESS]. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує висновок будівельно-технічної експертизи № 967/967/1 від 24.12.2015 року, яким встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт проведених в квартирі на суму 146579 грн., які можливо було встановити натурним обстеженням, а також те, що дана сума коштів, які були використані на проведення робіт, являлась спільною сумісною власністю подружжя, а відповідно ст. 70 СК України розмір часток подружжя є рівними. Тому суд задовольняє вимоги [PERSON] про стягнення компенсації в сумі 73289,5 грн. Так як позовні вимоги [PERSON] задоволено на 61, 077 % від суми заявлених позовних вимог. Тому суд на підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог стягує з відповідачки на користь позивача 732 грн. 89 коп. понесених судових витрат.

Outcome: approved