Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

В червні 2017 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], [PERSON] третя особа: Вишнева міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті у місті Києві від 19.01.2005 року, серії [NUMBER]. Родинні відносини з померлою підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва від 03.11.2006 року. За життя померла [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] у рівних частках кожний, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, серії [NUMBER] посвідченого державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Бурлаковою Н.К. від 14.01.2003 року. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась є - позивач та її чоловік [PERSON]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Києво- Святошинського бюро технічної інвентаризації № 7176976 від 05.05.2005 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за власниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Таким чином після смерті матері відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Так позивач зазначає, що на день смерті матері [PERSON] - вона була неповнолітня, їй виповнилось 14 років, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва від 03.11.2006 року та проживала разом зі своєю мамою у вищезазначеній квартирі, а тому вона спадщину прийняла оскільки постійно проживала разом з спадкодавицею на час її смерті та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після її смерті у вищезазначеній квартирі. 12 лютого 2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Вишневої міської нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.02.2016 року за № 132/02-14/02-31 з тих мотивів, що факт постійного проживання та реєстрації разом із спадкодавицею на день її смерті, який вважає їх таких, що прийняли спадщину, відсутній. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO] року. Визнати за [PERSON], індивідуальний податковий номер [NUMBER], право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала померлій [PERSON]. В судове засідання позивач не з»явилася, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити. В судове засідання відповідачі не з»явилися, звернулися до суду із клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, проти позову не заперечували. В судове засіданні Вишнева міська державна нотаріальна контора Київської області свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Cерія [NUMBER] видане відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1237. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири під [ADDRESS] 12 лютого 2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Вишневої міської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.02.2016 року позивачу відмовлено у визнанні права на спадкування після померлої [INFO] року [PERSON] та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв»язку з тим, що факт постійного проживання та реєстрації разом із спадкодавицею на день її смерті, який вважає їх таких, що прийняли спадщину, відсутній. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно пункту 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до постанови нотаріуса від 12.02.2016 року № 132/02-14/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв на право власності вищевказаного спадкового майна. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верхового Суду України в п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на майно в порядку спадкування за законом, підлягає задоволенню, оскільки позивач, як спадкоємець має право на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року та враховуючи те, що в інший спосіб, позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно. На підставі наведеного та

Outcome: approved