Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння № 98 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку А-1, прибудови а-1, житлової прибудови А1-1, прибудови а1-1, ганок з навісом а, вбиральні Д, сараїв В, Г, Е, И, погребу з шийкою Ж, гараж-сарай З-2, споруди № 1-11, І. Загальна площа будинку складає 53,5 кв.м., житлова - 26,7 кв.м. Житловий будинок А-1 складається з: 1-1 коридор площею 4,0 кв.м., 1-2 санвузол - 3,7 кв.м., 1-3 кухня - 5,3 кв.м., 1-4 коридор - 4 кв.м., 1-5 передпокій 9,8 кв.м., 1-6 житлова кімната - 6,4 кв.м., 1-7 житлова кімната - 11,1 кв.м., 1-8 - житлова кімната 9,2 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 31 липня 2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння № 98 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську, спадкоємцем якої є відповідач - син померлого, який 18 вересня 2015 року звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Крім нього, 13 січня 2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулася неповнолітня онука - [PERSON], яка є дочкою сина позивачки - [PERSON], померлого 01 серпня 2012 року. До спадкової справи № 603/2015 додана заява позивачки щодо видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого колишнього чоловіка на житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходяться в м. Дніпропетровську по вул. Ізмайлівській № 98. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 вересня 2015 року, державний нотаріус тієї ж нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на вказаний обєкт нерухомості, так як їхній шлюб на день смерті чоловіка був розірваний, а тому вона не може надати документ, який посвідчує шлюбні відносини. Так, 17 лютого 1968 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], який (шлюб) 09 лютого 2004 року був розірваний. Під час зареєстрованого шлюбу, на спільні кошти, вони з чоловіком придбали вищевказане домоволодіння, яке було оформлене на чоловіка позивачки. Вказане домоволодіння було придбане для проживання їхньої сімї. В 1980 році вона і чоловік зробили переобладнання в житловому будинку, а також їхнім подружжям, під час зареєстрованого шлюбу, на спільні кошти і власним фізичним трудом були побудовані господарчі споруди до вказаного домоволодіння. Таким чином, можливо зробити висновок, що позивачка не може захистити своє право власності на частку в спільному майні подружжя в позасудовому порядку, тому вона була вимушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена [PERSON], як законний представник неповнолітньої [PERSON], [INFO], в якості співвідповідачки. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачі в судовому засіданні визнали позовні вимоги позивачки та не заперечували проти їх задоволення. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 652278, виданим 01.08.2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5985 від 01.08.2015 року (а.с.28). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з домоволодіння № 98 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку А-1, прибудови а-1, житлової прибудови А1-1, прибудови а1-1, ганок з навісом а, вбиральні Д, сараїв В, Г, Е, И, погребу з шийкою Ж, гараж-сарай З-2, споруди № 1-11, І. Загальна площа будинку складає 53,5 кв.м., житлова - 26,7 кв.м. Житловий будинок А-1 складається з: 1-1 коридор площею 4,0 кв.м., 1-2 санвузол - 3,7 кв.м., 1-3 кухня - 5,3 кв.м., 1-4 коридор - 4 кв.м., 1-5 передпокій 9,8 кв.м., 1-6 житлова кімната - 6,4 кв.м., 1-7 житлова кімната - 11,1 кв.м., 1-8 - житлова кімната 9,2 кв.м. Спадкоємцями першої черги спадкування після його смерті є: його син - [PERSON], та неповнолітня онука [PERSON], [INFO], яка є дочкою померлого сина спадкодавця, який помер раніше. Вищевказані спадкоємці, у встановлений законом строк, звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 31 липня 2015 року. Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 31 липня 2015 року, була заведена спадкова справа за № 603/2015 (а.с.75-77). Крім того, до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася й позивачка з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого її колишнього чоловіка на житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходяться в м. Дніпропетровську по вул. Ізмайлівській № 98. Проте, 18 вересня 2015 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на вказаний обєкт нерухомості, так як їхній шлюб на день смерті чоловіка був розірваний (а.с.29). Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 17 лютого 1968 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження [PERSON] ІІ-АГ № 178257, виданим 17.02.1978 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 189 (а.с.18). 09 лютого 2004 року їхній шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] І-КИ № 045887, виданим 27.09.2006 року Красногвардійським відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 64 (а.с.19). Під час зареєстрованого шлюбу вони (позивачка та її колишній чоловік) придбали домоволодіння № 52-б по вул. Ізмаільській в м. Дніпропетровську, що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 07 квітня 1972 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1007 (а.с.20-21). Право власності на вищевказане домоволодіння 09 жовтня 1972 року було зареєстроване за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради під № 283-18 (а.с.21 на обороті). Факт реєстрації права власності на спірне домоволодіння саме за [PERSON] також підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 19.10.2015 року за № 12468 (а.с.24). Згідно рішення виконкому Красногвардійської районної [PERSON] народних депутатів м. Дніпропетровська № 154 від 27.01.1978 року була упорядкована нумерація будинків, належних громадянам на праві приватної власності по вул. Ізмайлівській, в тому числі будинок [PERSON] мав старий № 52-б, а тепер новий - 98, що підтверджується архівною копією вказаного рішення від 10.11.2015 року за № Д-155-2015. При цьому, в 1980 році позивачка і її чоловік зробили переобладнання в житловому будинку, а саме: знесли сарай Б, який примикав до житлового будинку, замість якого прибудували житлову кімнату 1-8 площею 9,2 кв.м., зазначеної на схематичному плані під літерою А1-1; знесли веранду 1-5 площею 4,5 кв.м., замість якої прибудували прибудову а1-1, площею 7,7 кв.м., яка складається з: 1-1 коридору площею 4,0 кв.м., 1-2 санвузол площею 3,7 кв.м. А також, під час зареєстрованого шлюбу ними на спільні кошти і власним фізичним трудом були побудовані господарчі споруди: в 1977 році - сарай В, сарай Г, вбиральня Д, в 1978 році - сарай Е, в 1980 році - ганок а з навісом, в 1985 році - гараж-сарай З-2, в 1986 році - сарай И, в 1990 році - погріб з шийкою Ж. Вищевказані обставини не заперечувалися сторонами по справі, підтверджуються відповідними документами, копії яких знаходяться в матеріалах справи, зокрема численними чеками (а.с.81-97), а також той факт, що вказані добудови та переобладнання були здійснені спільно подружжям [PERSON] (позивачкою та її колишнім померлим чоловіком), підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами по спірному домоволодінню, і які вказали, що позивачка із своїм колишнім чоловіком спільно переобладнували та добудовували будівлі до спірного домоволодіння. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, домоволодіння № 98 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську є спільною сумісною власністю позивачки та її покійного колишнього чоловіка [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. У звязку з вищевказаним, суд прийшов до висновку, що позивачці належить 1/2 частина спірного домоволодіння. При цьому, згідно технічного паспорту на вказане домоволодіння, виготовленого станом на 04.03.2015 року фізичною особою-підприємцем інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], на теперішній час спірне домоволодіння складається з: житлового будинку А-1, прибудови а-1, житлової прибудови А1-1, прибудови а1-1, ганок з навісом а, вбиральні Д, сараїв В, Г, Е, И, погребу з шийкою Ж, гараж-сарай З-2, споруди № 1-11, І. Загальна площа будинку складає 53,5 кв.м., житлова - 26,7 кв.м. Житловий будинок А-1 складається з: 1-1 коридор площею 4,0 кв.м., 1-2 санвузол - 3,7 кв.м., 1-3 кухня - 5,3 кв.м., 1-4 коридор - 4 кв.м., 1-5 передпокій 9,8 кв.м., 1-6 житлова кімната - 6,4 кв.м., 1-7 житлова кімната - 11,1 кв.м., 1-8 - житлова кімната 9,2 кв.м. (а.с.6-10). У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Відповідно до [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Така ж позиція зазначена у [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-11-598 від 12.02.2013 року «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва». Як вбачається з матеріалів справи, перебудови у спірному домоволодінні відбувалися до 05 серпня 1992 року, у звязку з чим, вони не належать до самочинного будівництва. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку домоволодіння № 98 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку А-1, прибудови а-1, житлової прибудови А1-1, прибудови а1-1, ганок з навісом а, вбиральні Д, сараїв В, Г, Е, И, погребу з шийкою Ж, гараж-сарай З-2, споруди № 1-11, І. Загальна площа будинку складає 53,5 кв.м., житлова - 26,7 кв.м. Житловий будинок А-1 складається з: 1-1 коридор площею 4,0 кв.м., 1-2 санвузол - 3,7 кв.м., 1-3 кухня - 5,3 кв.м., 1-4 коридор - 4 кв.м., 1-5 передпокій 9,8 кв.м., 1-6 житлова кімната - 6,4 кв.м., 1-7 житлова кімната - 11,1 кв.м., 1-8 - житлова кімната 9,2 кв.м. На підставі викладеного та

Outcome: approved