Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою. На обґрунтування позивач вказав, що він є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 23 жовтня 2015 року за реєстровим № 1851. Раніше це майно належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 15 грудня 2004 року Десятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1932, та не реалізовано, оскільки торги не відбулися. Власниками інших 2/3 частин є [PERSON] та [PERSON] Дане житло складається з трьох кімнат площею 16,4 кв. м., 12,7 кв. м. та 13,2 кв. м., житловою площею 42,3 кв. м., загальною площею кв. м. 65,8 кв. м. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за даною адресою та фактично там проживають, однак користуватися цим житлом він не може, оскільки відповідачі перешкоджають цьому, до житла не пускають. Посилаючись на вказані обставини, просив зобовязати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою № 328 в будинку № 17 по вулиці Ахсарова в місті Харкові шляхом вселення його до цього житла та передачі ключів; встановити порядок користування даною квартирою, виділивши йому житлову кімнату № 2 площею 16,4 кв. м., [PERSON] та [PERSON] житлові кімнати № 3 площею 12,7 кв. м. та № 4 площею 13,2 кв. м., кухню площею 6,9 кв. м., ванну кімнату площею 2,1 кв. м., туалет площею 1,2 кв. м., комору площею 2,1 кв. м. та коридор площею 9,4 кв. м. залишити в загальному користуванні; вирішити питання про судовий збір. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року позов задоволено. Зобовязано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою № 328 в будинку № 17 по вулиці Ахсарова в місті Харкові шляхом вселення [PERSON] до цього житла та передачі ключів. Встановлено наступний порядок користування квартирою № 328 в будинку № 17 по вулиці Ахсарова в місті Харкові: виділено [PERSON] житлову кімнату № 2 площею 16,4 кв. м., [PERSON] та [PERSON] житлові кімнати № 3 площею 12,7 кв. м. та № 4 площею 13,2 кв. м., кухню площею 6,9 кв. м., ванну кімнату площею 2,1 кв. м., туалет площею 1,2 кв. м., комору площею 2,1 кв. м. та коридор площею 9,4 кв. м. залишити в загальному користуванні. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в частковому порядку по 187 грн. 33 коп. з кожного. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що висновок про виділення позивачу, який проживає за іншою адресою та не сплачує комунальних послуг за спірне житло, кімнати житловою площею 16,4 кв. м. суд не мотивував; судова будівельно-технічна експертиза щодо можливості виділення в користування сторонам кімнат не проведена; в провадженні суду першої інстанції знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON], за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання Свідоцтва недійсним, яка на даний час не розглянута; справа розглянута за його відсутності. Позивач, інші відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] є співвласником квартири, але відповідачі чинять перешкоди позивачу в користуванні квартирою, отже право власності та право на проживання в квартирі останнього підлягає захисту шляхом його вселення, передачі ключів та встановлення порядку користування квартирою. Вирішуючи питання щодо виділення позивачу в користування ізольованої кімнати № 2 житловою площею 16,4 кв. м., суд першої інстанції виходив із рівності часток сторін у праві власності та із того, що ця кімната найбільш наближена до ідеальної частки позивача, розташована таким чином, що спричинить найменше незручностей для всіх мешканців житла. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України). Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення в частині визначення порядку користування спірним житлом не відповідає. Відповідно до частини 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А тому сторони у справі мають рівні умови на здійснення своїх прав на спірне майно. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 358 ЦК України установлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 23 жовтня 2015 року за реєстровим № 1851. Раніше це майно належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 15 грудня 2004 року Десятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1932, та не реалізовано, оскільки торги не відбулися. Власниками інших 2/3 частин є [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за даною адресою та фактично там проживають. Дане житло складається з трьох кімнат площею 16,4 кв. м., 12,7 кв. м. та 13,2 кв. м., житловою площею 42,3 кв. м., загальною площею кв. м. 65,8 кв. м. Виходячи з частки житлової площу, яка припадає на кожного в спірній квартирі, а саме: 42,3 кв. м. : 3 = 14,1, то надання в користування позивачу кімнати розміром 16,4 кв. м. погіршить права відповідачів. Такий порядок не відповідає вимогам законодавства, оскільки матиме місце відступлення від розміру житлової площі, що припадає на їхні частки в зазначеній квартирі в сторону зменшення (12,7 кв. м. + 13,2 кв. м. = 25,9 кв. м. : 2 = 12,95 кв. м.). При цьому позивач отримає у користування на 2,3 кв. м. житлової площі більше від житлової площі в квартирі, яка відповідає частці відповідачів. Це призведе до порушення прав [PERSON] та [PERSON] як співвласників щодо володіння та користування спірною квартирою. Разом з тим, в суді апеляційної інстанції позивач не заперечував проти встановлення іншого порядку користування спірною квартирою та виділення йому у користування кімнати житловою площею 13,2 кв. м. Судова колегія вважає, що виділення в користування позивача кімнати № 4 житловою площею 13,2 кв. м., не буде порушувати майнові права відповідачів, оскільки частки співвласників [PERSON] та [PERSON] будуть збережені (16,4 кв. м. + 12,7 кв. м. = 29,1 кв. м. : 2 =14,55 кв. м.). Рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування квартирою № 328 в будинку № 17 по вулиці Ахсарова в місті Харкові підлягає зміні з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 307 ЦПК України. Рішення в частині вселення позивача до квартири та зобовязання відповідачів як співвласників не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою не оскаржено. При цьому докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу в цій частині не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Позивач не має доступу до квартири, у нього відсутні ключі від вхідних дверей, крім того між сторонами склалися неприязні відносини, наявність яких підтверджена як письмовими доказами, так і поясненнями позивача, та не заперечується відповідачами, які пояснили, що не бажають проживати в одній квартирі з позивачем. На підставі наявних у справі доказів та пояснень сторін суд першої інстанції вважав доведеним факт, що позивача чиняться перешкоди у вільному доступі до квартири, що призвело до порушення його прав з боку відповідачів на вільне володіння та користування належною йому частиною майна. За таких обставин та з підстав, передбачених статтями 321, 391 ЦК України, статтями 9, 150 ЖК УРСР, правильним є висновок суду першої інстанції про вселення позивача до квартири [ADDRESS], зобовязання відповідачів як співвласників не чинити йому перешкод у користуванні цим житлом, адже порушені права позивача на користування і розпорядження власністю підлягають захисту в зазначений спосіб. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач проживає за іншою адресою та не сплачує комунальних послуг за спірне житло, не мають правового значення для обмеження іншого власника у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним майном. Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд розглянув справу за відсутності [PERSON], чим позбавлено його можливості заявити зустрічний позов та клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду справи за позовом [PERSON] до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON], за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання Свідоцтва недійсним на правильність висновків суду не впливають, враховуючи, що судом розглянуто справу в межах заявлених вимог згідно зі статтями 11, 303, 304 ЦПК України. Крім того, в апеляційному суді спростовано аналогічні доводи апеляційної скарги відповідача, тому вважати, що суд їх не врахував, немає підстав. Посилання на те, що судова будівельно-технічна експертиза щодо можливості виділення в користування сторонам кімнат не проведена, є безпідставним, оскільки такого клопотання заявлено не було.

Outcome: partial