Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною до відповідача [PERSON], в якій зазначив, що 22.09.1998 року, на підставі договору купівлі-продажу № 9276, посвідченого Південною товарною біржею, ним придбано у відповідача ? частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. Однак, в березні 2014 року при вирішенні питання щодо подальшого відчуження ним вищевказаної частини жилого будинку, йому було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеної ним угоди, оскільки вона нотаріально не посвідчена. Внаслідок чого він неодноразово зверталася до відповідача, як продавця належного йому будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але останній з різних причин на протязі тривалого часу від цього ухиляється, тому просив визнати зазначений правочин дійсним. До розгляду судом справи по суті позивачем були збільшені позовні вимоги, згідно з якими, останній, разом з визнанням спірної угоди дійсною, просив також визнати за ним право власності на придбане нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання на виклик суду не з'явився, направив на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, пред'явлений до нього позов визнав і не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа без самостійних вимог - Південна товарна біржа, про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про розгляд справи за його відсутності відповідної заяви суду не надіслала. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 9276 від 22.09.1998 року, зареєстрованого Південною товарною біржею (м. Миколаїв, вул. Наваринська, 3/69) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 9276 від 22 вересня 1998 року, [PERSON] як власник ? частини житлового будинку, житловою площею 40,50 кв.м., що розташований по [ADDRESS], продав покупцю [PERSON] належну йому ? частину будинку і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 15.02.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу ? частини будинку за № 9276 від 22.09.1998 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, йому стало відомо лише у березні 2014 року від нотаріуса, коли мав наміри продати куплену у відповідача частину нерухомості, але останній ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок і користувався ним з вересня 1998 року до теперішнього часу), так і продавцем (отримав обумовлену суму грошових коштів, звільнив ? частину житлового будинку та передав її покупцю у власність). Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідач, який уклав з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 22.09.1998 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого до нього позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, понесений останнім та документально підтверджений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а недоплачена позивачем сума судового збору (243,60 грн.) за пред'явлення позовної вимоги майнового характеру (про визнання права власності на придбане майно), яку судом задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved