Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.06.2008 між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 050/25-1580/1. Відповідно до умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 10\~000, 00 доларів США, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повернути кредит з врахуванням відсотків за користування кредитом в строк до 04.06.2018 включно. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти. З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір від 05.06.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] та [PERSON]. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором, 05.06.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 050/1-803, відповідно до якого поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 050/25-1580/1 від 05.06.2008. Проте, відповідно до умов кредитного договору та норм законодавства України, відповідачі свої зобовязання не виконують, внаслідок чого у них виникла заборгованість за кредитом, яку вони не сплатили та не сплачують по теперішній час. Станом на 22.02.2018 заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно з кредитним договором № 050/25-1580/1 від 05.06.2008 складає 6\~988, 30 доларів США, що еквівалентно 188\~600, 51 гривень, яка складається з: суми заборгованості за кредитом 127\~981, 33 гривень, суми заборгованості за відсотками 60\~619, 18 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про солідарне стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 050/25-1580/1 від 05.06.2008 в сумі 6\~988, 30 доларів США, що еквівалентно 188\~600, 51 гривень, а також судового збору в сумі 2\~829, 01 гривень. Ухвалою суду від 25.04.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений судом ухвалою суду від 25.04.2018, від відповідачів відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання також на адресу суду не надійшли. Ухвалою суду від 26.07.2018 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, суддею Борисюк І.Е. прийнято до свого провадження. В судове засідання представник позивача та відповідач [PERSON] не зявилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Враховуючи вищевикладене, думку співвідповідача [PERSON] та положення ч. 1 і п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність представника позивача та відповідача [PERSON] (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Судом прийнято до уваги, що в даному випадку, враховуючи, що у справі беруть участь два відповідачі, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05.06.2008 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір кредиту № 050/25-1580/1. (а.с. 6-12) Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору кредиту кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 10\~000, 00 доларів США зі сплатою 14% процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку № 1 до цього договору, що є невідємною його частиною на умовах визначених цим договором. Пунктами 1.1.1. і 2.4.5. договору кредиту № 050/25-1580/1 від 05.06.2008 визначено порядок погашення кредиту. В забезпечення виконання вищевказаного договору кредиту між позивачем та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки від 05.06.2008 № 050/1-803. (а.с. 17-18) Згідно з п. 1.1. вищевказаного договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 050/25-1580/1 від 05.06.2008. На виконання умов договору кредиту № 050/1-804 від 05.06.2008 кредитором було видано кредит [PERSON] в сумі 10 000, 00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 182-18 від 05.06.2008. (а.с. 19) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після розірвання шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на «Буга», що зокрема, підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг № 17072 від 20.04.2018. (а.с. 37) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з розрахунком боргу, наданими позивачем, заборгованість [PERSON]Л перед позивачем за договором кредиту № 050/1-804 від 05.06.2008 (в межах позовних вимог) станом на 22.02.2018 становить 6\~988, 30 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 4\~742, 15 доларів США, заборгованість по відсотках 2\~246, 15 доларів США. (а.с. 25-28) Судом перевірено вищевказаний розрахунок заборгованості в межах позовних вимог і встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам договору кредиту № 050/1-804 від 05.06.2008. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що відповідачами перед позивачем заборгованість по кредитному договору № 050/1-804 від 05.06.2008 не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків [PERSON] не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобовязань, взятих на себе згідно з вищевказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Однак, жодна із сторін по справі не скористалась своїми процесуальними правами. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши усні пояснення відповідача [PERSON] та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Договір кредиту № 050/25-1580/1 від 05.06.2008, а також договір поруки № 050/1-803 від 05.06.2008 є домовленістю сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Згідно з ст. 99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У ст. 47 та ст. 49 цього Закону визначені операції банків щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно з ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення про виконання грошового зобовязання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема в ч. 3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом. Таким чином, якщо кредит видано в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. З огляду на зазначене виконання за договором кредиту № 050/25-1580/1 від 05.06.2008 повинно здійснюватися в іноземній валюті. Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобовязання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобовязанням в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість за договором кредиту № 050/25-1580/1 від 05.06.2008 підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача саме в іноземній валюті. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача згідно з договором кредиту № 050/25-1580/1 від 05.06.2008 заборгованості в сумі 6\~988, 30 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 4\~742, 15 доларів США, заборгованість по відсотках 2\~246, 15 доларів США. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2 829, 01 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № [NUMBER] від 04.04.2018. (а.с. 1) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 829, 01 гривень в рівних частках, а саме: по 1\~414, 50 гривень з кожного. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved