overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

В червні 2020 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею житлового будинку [ADDRESS] . На даний час в цьому будинку ніхто не проживає. З 31 жовтня 2015 року в будинку зареєстрований її син [PERSON] , але з квітня 2019 року за місцем реєстрації не проживає. Оскільки відповідач в будинку не проживає і не бажає добровільно знятися з реєстрації, просила визнати [PERSON] таким, який втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач відзив на позов не подав, клопотань до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору дарування житлового будинку, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9). За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , який з квітня 2019 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується копіями: адресної картки, картки реєстрації особи та актом обстеження житлово-побутових умов від 05 червня 2020 року (а.с.12-13, 11). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

В червні 2020 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім`я розпалась, подружні стосунки з відповідачем не підтримують, спільного господарства не ведуть і разом не проживають. Матеріальної допомоги на утримання доньки, яка проживає разом з нею відповідач не надає, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, має мінливий нерегулярний дохід тому стягнення з нього повинні проводитись в твердій грошовій сумі. Оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила слухати справу без її участі, позов підтримала в частині стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, відповідно до заяви позов визнав у розмірі 2000 гривень, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження (а.с.6-7). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позивачка позов підтримала у розмірі 2000 гривень, відповідач в цій частині позов визнав, то суд, частково задовольняючи, позов вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 17 червня 2020 року до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 200 грн. та в дохід бюджету - судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

В червні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» (далі - ПрАТ«УСК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між КС «Українська кредитна спілка» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір №4626к від 21.06.2012р., згідно якого [PERSON] отримано кредит у сумі 7 500 грн строком на 24 місяців з 21.06.2012 року по 21.06.2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. На підставі додаткової угоди від 02.08.2013 року до кредитного договору № 4626к від 21.06.2012 року відповідачу додатково надано кредит у розмірі 4\~700 грн строком на 24 місяців з 02.08.2013 року по 02.08.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. 02.07.2012 року та 02.09.2013 року між ПрАТ«УСК» та КС «Українська\~кредитна спілка» укладено договори добровільного страхування кредитів № 16, 17. У відповідності з додатком № 1 до договорів добровільного страхування кредитів № 16 від 02.07.2012 року та № 17 від 02.09.2013 року кредитний договір № 4626к від 21.06.2012 року, укладений між КС «Українська\~кредитна спілка» та [PERSON] , віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 27\~334,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 4626к від 21.06.2012р. та додаткової угоди від 02.08.2013 року належним чином не виконувала, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачувала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

В червні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 04 вересня 2013р. між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 1106. В шлюбі у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 06 липня 2020р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. До судового засідання сторонами було подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, сторона відповідача позов визнає. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2013р. В шлюбі у сторін народилася: донька [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Відповідно до ст. ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 420,4 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останній - 420,4 грн., згідно квитанції № 44 від 24 червня 2020р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

В червні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 09 серпня 2013р. між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 876. В шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 06 липня 2020р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. До судового засідання сторонами було подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, сторона відповідача позов визнає. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2013р. В шлюбі у сторін народився: син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одниміз подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено,що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Відповідно до ст. ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 420,4 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останній - 420,4 грн., згідно квитанції № МР_АВ270191LAG1_13788474 від 19 травня 2020р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

В червні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.10.2005 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін є двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось через втрату взаєморозуміння. На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 10.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.10.2005, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 6 а.с.). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (на 7, 8 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

В червні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2004 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] . Сімейне життя між ними не склалось, через відсутність взаєморозуміння та різними поглядами на життя, втрату взаємоповаги та взаєморозуміння. Фактично шлюб припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Судові витрати просив залишити за ним. Ухвалою суду від 26.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач до судового засідання не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач до судового засідання також, не прибула, однак подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 27.07.2004 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1203 (на 4 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Беручи до уваги клопотання позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

В червні 2021р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння з питань подружнього життя. Втрата почуття кохання та поваги один до одного призвело до припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Наразі сторони разом не проживають, шлюбні стосунки продовжувати не планують. Подальше збереження шлюбу неможливе. Позивач в позові вказав, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача 05.11.2021р. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.25). Відповідач в заяві від 05.11.2021р. просила здійснювати розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала та не заперечувала проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають шлюбі, зареєстрованому 24.07.2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1235 (а.с.19). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно дост.110 цього Кодексу. Згідно із вимогамист.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як вбачаються зі змісту позовної заяви, спору про місце проживання дитини між сторонами немає. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо подальшого збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам прозивача, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 10 січня 1998 року він уклав шлюб з [PERSON] . Однак [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити. [PERSON] не з`явилась у судове засідання. Вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується оголошенням про виклик відповідача у судове засідання, розміщеним на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.11). На підставі ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду цивільної справи у відсутності відповідача (а.с.12-13). Дослідивши подані письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 10 січня 1998 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №4. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10 січня 1998 року (а.с.3). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Встановлено, що [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Примушування позивача до шлюбу з [PERSON] не допускається. З огляду на це суд вважає, що шлюб укладений між сторонами, допустимо розірвати.

Outcome: approved