Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач, ДП «МА «Бориспіль») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]) в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 800,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 22.06.2014 року о 17 год. 50 хв. відповідач розмістив транспортний засіб марки «Форд Фокус», державний номер [NUMBER], на майданчику для платного паркування «D2» біля термінального комплексу «D» ДП «МА «Бориспіль», де транспортний засіб знаходився до 09 год. 27 хв. 24.06.2014 року. Проте, сплатити збір за паркування в розмірі 800,00 грн. відповідач відмовився, про що було складено відповідний Акт. 09.07.2014 року відповідачу було направлено вимогу з пропозицією сплатити суму заборгованості , яка залишена відповідачем без виконання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до [PERSON] про стягнення заборгованості та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 22.06.2014 року о 17 год. 50 хв. [PERSON] на паркувальному майданчику ДП «МА «Бориспіль» «D2» припаркував автомобіль «Форд Фокус», що підтверджується паркувальним талоном (а. с. 8). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Отже, 22.06.2014 року між ДП «МА «Бориспіль» та [PERSON] було укладено публічний договір паркування. Як зазначено безпосередньо у паркувальному талоні вартість паркування 20,00 грн. на годину, 480,00 грн. за 24 години. Крім того, у паркувальному талоні також вказано, що отримавши паркувальний талон, клієнт автоматично погоджується з правилами паркування. На паркувальному майданчику ДП «МА «Бориспіль» «D2» автомобіль «Форд Фокус», залишений відповідачем, перебував до 09 год. 27 хв. 24.06.2014 року. Відтак, розмір плати за паркування за цей період становить 800,00 грн. Як визначено у ст. 901 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе за договором зобов'язання виконав належним чином - надав відповідачеві послуги паркування. Проте, відповідач в порушення умов договору сплатити за надані послуги відмовився, оскільки не був поінформований про вартість послуги, про що працівниками ДП «МА «Бориспіль» було складено Акт № 3 про відмову від сплати збору за паркування та вартості послуг з утримання майданчиків для платного паркування. (а. с. 6). 09.07.2014 року ДП «МА «Бориспіль» направило на адресу [PERSON], вказану в Акті, вимогу про сплату боргу в якій просило в семиденний строк з моменту одержання вимоги сплатити суму заборгованості в розмірі 800,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження сплати заборгованості [PERSON] не надав. За таких обставин, позовні вимоги ДП «МА «Бориспіль» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 800,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved