Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Директор КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР Паталах Ф.В. звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» з 12.05.2020 року. З 2000 року останній страждає на параноїдну шизофренію, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги», є людиною з інвалідністю 2 групи. 17.12.2001 року, 18.04.2005 року та 04.04.2007 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя до [PERSON] застосовувалась примусова госпіталізація. Остання госпіталізація з 11.09.2015 року по 05.10.2015 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторний синдром. Дефект змішаного типу». Згідно відомостей районного психіатра, з 05.09.2019 року на прийом до лікаря не з`являється, на телефонні дзвінки не відповідає, ліки не приймає. За відомостями, наданими матір`ю [PERSON] та сусідів, [PERSON] вночі не спить, кричить на весь під`їзд, порвав усі свої документи (паспорт, довідку МСЕК, пенсійне посвідчення), ледь не скоїв пожежу у квартирі, погрожує фізичною розправою сусідам та матері. На підставі звернення сусідів до начальника Вільнянського відділення поліції від 17.04.2020 року та звернення лікарня-психіатра КНП «Вільнянська районна багатопрофільна лікарня» Вільнянської районної ради Сахнюк Н.П. рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.05.2020 року надано дозвіл на проведення психіатричного огляду [PERSON] у примусовому порядку. 12.05.2020 року був доставлений до приймального відділення КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» бригадою швидкої медичної допомоги у супроводі матері. Поводився неадекватно, кричав, що його намагаються позбавити житла, згоду на госпіталізацію не надав. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. 13.05.2020 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що пацієнт страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїчної шизофренії з безперервним типом перебігу, параноїчний синдром. За психічним станом є небезпечним для оточуючих. Госпіталізація обґрунтована. Таким чином, лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON] зазначила, що 13.05.2020 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїчної шизофренії з безперервним типом перебігу, параноїчний синдром. За психічним станом є небезпечним для оточуючих. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, так як [PERSON] неспроможний задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. [PERSON] суду зазначив, що нічого не розуміє, так як почав приймати лікування. Законний представник матір [PERSON] просила суд госпіталізувати її сина, так як останній дійсно погано себе почуває і йому необхідна допомога лікарів. Вона разом із батьком його побоюються, так як він останнім часом став дуже агресивним. Причиною цього, на її думку, став той факт, що син з вересня 2019 року почав ухилятися від лікування, тобто від уколів у психіатра в районній лікарні. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, дійшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 13.05.2020 року [PERSON] ,\~мешкає за\~адресою:\~ [ADDRESS] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїчної шизофренії з безперервним типом перебігу, параноїчний синдром. Його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, є небезпечним для оточуючих. Щодо об`єктивності вказаного висновку, враховуючи пояснення [PERSON] , у суду сумніві відсутні. Досліджений висновок лікарів, надані суду пояснення лікаря-психіатра, що [PERSON] внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Крім того, суд звертає увагу, що інших даних, які б спростували висновок комісії лікарів-психіатрів від 13.05.2020 року відносно стану здоров`я [PERSON] законним представником останнього до суду не надано. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що заява директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку відносно [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved