Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом ІІ групи безстроково з дитинства. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.1998 року визнаний недієздатним. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012 року опікуном призначено тітку [PERSON]. Із анамнезу відомо, що [PERSON] перебуває під наглядом лікарів психіатрів з 2001 року. У клінічній картині захворювання інтелектуально мнестичне зниження із частими дисфоріями, судорожними приступами. Багаторазово лікувався стаціонарно у КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, остання виписка 11.02.2016 року. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймав нерегулярно через відсутність критики до хвороби. Зі змісту заяви опікуна психічний стан [PERSON] змінився протягом останніх двох місяців: став дратівливим, порушився сон, залишав місце мешкання, алкоголізував, зявилася агресія до опікуна, ударив останню кулаком по голові, погрожував розправою, хапався за молоток, поламав меблі, розбив вікна. 17.07.2017 року о 09 годині 45 хвилин доставлений в приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Оглянутий черговим лікарем психіатром, який кваліфікував загострення хронічного психічного розладу. 17.07.2017 року 0 10 годині 40 хвилин оглянутий комісією лікарів психіатрів, за висновком якої стан хворого можна кваліфікувати, як важкий психічний розлад у формі деменції складного ґенезу (резидуальна енцефалопатія, алкоголізація, артеріальна гіпертензія), епісиндром в анамнезі, з агресивними формами поведінки (агресія до тітки опікуна, деструктивні дії) і нездатність задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві підтримала повністю, просила суд її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечував. Зацікавлена особа заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію останнього до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтрималаі просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 17.07.2017 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 17.07.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на важкий психічний розлад у формі деменції складного ґенезу (резидуальна енцефалопатія, алкоголізація, артеріальна гіпертензія), епісиндром в анамнезі, з агресивними формами поведінки (агресія до тітки опікуна, деструктивні дії) і нездатність задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару(а.с.2). Наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] з 2001 року перебуває під наглядом лікарів психіатрів, висловлює погрози фізичною розправою на адресу опікуна, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved