Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

До Василівського районного суду надійшла позовна заява, яка була уточнена 26 січня 2021 року [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товарна біржа «Інтеграл», про визнання права власності, у якій позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , яка була придбана ним за договором купівля-продажу нерухомого майна від 29 січня 2000 року, зареєстрованого Товарною біржею «Інтеграл» в «Журналі реєстрації угод» за №Н-481 від 29 січня 2000 року. Позов мотивований тим, що 29 січня 2000 року між позивачем [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, за результатами біржових торгів, які відбулися на Товарній Біржі «Інтеграл», був укладений Договір купівлі-продажу двокімнатної квартири загальною площею 51,0 кв. метри за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було зареєстровано в Журналі реєстрації угод за №Н-481 від 29 січня 2000 року. 08 лютого 2000 року вказаний вище Договір купівлі-продажу від 29 січня 2000 року був зареєстрований в РКП «Василівське БТІ» Василівської районної ради Запорізької області, про що було вчинено запис в реєстровій книзі №27 за реєстровим №48. Після оформлення договору купівлі-продажу №Н-481 від 29 січня 2000 року через Товарна біржа «Інтеграл» [PERSON] , звільнив квартиру та передав її новому власнику, а [PERSON] сплатив вартість квартири, прийняв її, та заселився в придбану ним квартиру [ADDRESS] . Підставою звернення до суду з позовом стала та обставина, що позивач на даний час позбавлена можливості зареєструвати паво власності на нерухоме майно, через державного реєстратора та реалізувати своє право по вільному розпорядженню майном на свій розсуд. Ухвалою Василівського районного суду від 11 січня 2021 року позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Василівського районного суду від 23 лютого 2021 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але від представника надійшла до суду заява про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти заочного рішення суду не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, за даними наданими Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином за адресою реєстрації, що підтверджується поштовим повідомлення про отримання судової повістки, про причини неявки суду не повідомлено, відзиву на позов не подано. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи Товарної біржі «Інтеграл» у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, пояснень щодо позову не надали. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з`явилися у судове засідання. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2000 року між членом Товарної Біржі «Інтеграл» зі статусом «Р» [PERSON] , з однієї сторони, та членом Товарної Біржі «Інтеграл» зі статусом «Р» [PERSON], з іншої сторони, за результатами біржових торгів, які відбулися на Товарній Біржі «Інтеграл», був укладений Договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири [ADDRESS] , згідно з яким позивач у власність придбав вищевказану квартиру загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м. На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договір купівлі-продажу зареєстрований на Товарній біржі «Інтеграл» в Журналі реєстрації угод 29 січня 2000 року, №Н-481 (а.с.17-18). Зі змісту вказаного договору вбачається, що продавець за договором продав квартиру позивачу за 4800 гривень, які отримав від покупця до підписання договору. Сторони засвідчили, що зазначений об`єкт нерухомості нікому до укладення угоди не проданий, не подарований, не закладений у спорі та під арештом не перебуває. Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу квартири, ніяких обмежень для його укладання не було, укладений договір купівлі-продажу нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі. Відповідно до копії паспорта позивача [PERSON] зареєстрованим місцем його проживання з 02 березня 2000 року до теперішнього часу є адреса: [ADDRESS] . Тобто судом встановлено, що позивач дійсно проживає у квартирі [ADDRESS] , яка була ним придбана на підставі укладеного біржового договору купівлі-продажу відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про товарну біржу» і у відповідності до Правил біржової торгівлі на товарних біржах, що діяли на час його укладання. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення правочину, передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомості майна 29 січня 2000 року за №Н-481 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. За змістом ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, закон дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. Відповідно до положень ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Так, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Здійснивши державну реєстрацію в РКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» права власності на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , яку [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 29 січня 2000 року за №Н-481, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 08 лютого 2000 року (а.с.19), держава цим самим визнала право власності позивача на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Реєстрація РКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на січень 2000 року фактично не суперечило чинному законодавству. Таким чином, враховуючи, що право власності на квартиру [ADDRESS] , перейшло до позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2000 року за №Н-481, укладеного на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», та зареєстрованого РКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» 08 лютого 2000 року, на дату укладення угоди реєстрація права власності на підставі біржової угоди не суперечила чинному законодавству, при укладенні правочину договору купівлі-продажу спірної квартири сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказана квартира передана позивачу, з моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу квартири, а визнання права власності за договором купівлі-продажу квартири не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб, відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири унеможливлює відчуження квартири, тому позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved