Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

До Дергачівського райсуду Харківської області звернулася із позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] «про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину збудованого за час спільного прожинання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва, визнання транспортного засобу сумісною власністю сторін, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення грошової компенсації вартості за 1/2 частину транспортного засобу». Із матеріалів позовної заяви вбачається, що в період з 2007 року та до серпня 2016 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період з 2007 року та до серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом з цим, шлюб між [PERSON] та його дружиною [PERSON] було розірвано в 2011 році, тому з цього моменту на відносини позивача з [PERSON] почала розповсюджуватися дія положень ст.74 СК України. В період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO] , про що виконавчим комітетом Слатинської селищної ради Дергачівського району видано свідоцтво про народження від 19.12.2011 серія [NUMBER] . До 2012 року сторони проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Позивачем та [PERSON] з вкладенням у рівних фінансових та трудових долях в період 2011- 2013 років збудовано з нуля двоповерховий житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок збудовано на земельній ділянці, яка була передана [PERSON] за рішенням Слатинської селищної ради Дергачівського району від 18.01.2008. Сторони закуповували матеріали, наймали підрядних працівників та здійснили залиття фундаменту, будівництво каркасу будинку із цегли, його утеплення, накриття даху, вставили вікна, проклали електромережу, опалення, провели воду, зробили поли із підігрівом в двох кімнатах, холі та ванній, закінчили внутрішнє оздоблення тощо.Зазначений двоповерховий житловий будинок складається із трьох жилих кімнат, кабінету, кухні, ванної, холу та коридору. Сторони оснастили будинок повністю побутовою технікою та меблями та з 2012 року почали проживати у новоствореному будинку. На момент початку будівництва позивач мала власні грошові збереження у розмірі 10 000 доларів США та збиралася купляти однокімнатну квартиру. Але у зв`язку із сімейним життям та довірою до чоловіка вона вклала свої збереження у будівництво спільного будинку. З 2011 року позивач є приватним підприємцем на 2-й групі оподаткування. Весь час отриманий прибуток вона спрямовувала на спільний будинок та на спільні побутові проблеми. Окрім цього, приблизно з 2011 року позивач допомагала [PERSON] та була працевлаштованою на посаді продавця в його магазині за адресою: [ADDRESS] . Однак, вищевказаний двоповерховий житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , - не було введено в експлуатацію через інспекцію ДАБК в Харківській області та не було оформлено свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно, документи про виділення земельної ділянки під будівництво дому - відсутні. 17.09.2014 у період фактичних шлюбних відносин, сторонами сумісно придбано транспортний засіб марки Мitsubishi Padjero Sport TD, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2477 куб.см., державний номер [NUMBER] , який було зареєстровано за [PERSON] . Станом на 21 березня 2017 року згідно оцінки, здійсненої ТОВ «Мегаполіс і партнери» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності виданий ДФМУ №111/16 від 09 лютого 2016 року дійсний до 09 лютого 2019 року) вартість зазначеного транспортного засобу становить 261 900,00 грн. В серпні 2016 року сторони припинили сімейні відносини, у зв`язку із постійними сварками, непорозуміннями, його подружньою зрадою та нанесення побоїв і тілесних ушкоджень позивачу. Після розриву сімейних відносин із серпня 2016 року до теперішнього часу позивач проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] не надає матеріальної допомоги на сина та не компенсував жодних витрат, які позивач понесла внаслідок свого рівноцінного вкладу у роботу, побут та сім`ю в ході довготривалого та дорогого будівництва новоствореного житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, 22.12.2016 [PERSON] без згоди позивача здійснив протиправне відчуження вищевказаного транспортного засобу - як сумісного майна подружжя - на користь його дочки від першого шлюбу [PERSON] .. Тому правочин щодо відчуження автомобіля підлягає до визнання недійсним, як такий, що вчинений [PERSON] із порушенням вимог цивільного законодавства. У зв`язку з розповсюдженням дії положень ст.74 СК України на стосунки позивача із [PERSON] - майно, яке було набуте сторонами за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме самовільно зведений об`єкт незавершеного будівництва - двоповерховий житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб марки Мitsubishi Padjero Sport TD, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2477 куб.см., державний номер [NUMBER] є об`єктами права спільної сумісної власності, які підлягають поділу між сторонами. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння,користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1,2,4 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси - дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК. оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Згідно із правовою позицією Верховного суду України усунено розбіжності у правозастосуванні, які існували в попередні роки, та зроблено обов`язковий для всіх національних судів правовий висновок про те, що: «Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток». Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed