Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши в процесі судового розгляду прохальну частину, просить стягнути з відповідача 5000 грн., з яких 50 грн. за надання консультації, 500 грн. - гонорар, 58 грн. судовий збір, 1760 грн. 37 коп. стягнуті з позивача кошти в процесі виконавчого провадження, інфляцію та моральну шкоду, вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 35, 36). В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Показав, що між ним та адвокатом [PERSON] 07.012.2012 року укладено договір, який адвокатом не підписано. Позивач сплатив адвокату гонорар в розмірі 500 грн. за представництво інтересів в апеляційній інстанції по цивільній справі, як це зазначено в квитанції № 140/2 від 07.12.2012 року і який адвокат не відпрацював. Вважає, що адвокат [PERSON] при складанні апеляційної скарги умисно зазначив невірну адресу проживання [PERSON] і невірно визначив суму судового збору, яка підлягала до сплати за подання апеляційної скарги, що призвело до повернення апеляційної скарги. Вказаними діями відповідач завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду. Моральну шкоду позивач оцінює в 2000 грн. Відповідач в судове засідання з'явився, позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Пояснив, що квитанція № 140/12 була виготовлена ним на майбутнє разом з договором в розрахунку на те, що він буде представляти інтереси [PERSON] в апеляційному суді. Однак договір укладено не було, апеляційна скарга [PERSON] була йому повернута і в цьому він звинуватив адвоката. З метою врегулювати конфлікт, адвокат передав [PERSON] усі наявні у нього документи і також помилково проект договору та заповнену квитанцію. За складання апеляційної скарги [PERSON] йому окремо гроші не сплачував. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В підтвердження правовідносин, які мали місце між адвокатом [PERSON] та [PERSON], останній долучив до позову копію Договору про надання послуг адвокатом від 07.12.2012 року, однак адвокатом цей договір не підписано, що сторони визнають (а.с. 3). В матеріалах справи міститься копія квитанції № 140/12 від 07.12.2012 року, оригінал якої оглядався в судовому засіданні, з якої вбачається, що [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] 500 грн. за представництво інтересів в апеляції по цивільній справі, квитанція містить реквізити адвоката, печатку, підписана платником та отримувачем (а.с. 4). 27.02.2014 року [PERSON] звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області з заявою в якій просив анулювати свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] з тих підстав, що він звернувся до нього за допомогою в складанні апеляційної скарги і супроводу при розгляді в апеляційному суді. Він з ним уклав договір про надання правової допомоги, сплатив вказану ним суму судового збору, підписав складену ним апеляційну скаргу. В подальшому [PERSON] сам подав апеляційну скаргу до міського суду. Приблизно через рік позивачу прийшло повідомлення від виконавчої служби про добровільну сплату збитків. Тоді позивач з'ясував, що в апеляційній скарзі вказана адреса, де він ніколи не проживав і звинуватив у цьому адвоката, який визнав свою помилку (а.с. 5). Згідно рішення № 57/ДПР-14 від 30.04.2014 року Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, дисциплінарна палата вважає, що адвокатом [PERSON] при виконанні Договору про надання правової допомоги від 07.12.2012 року не вірно розрахований розмір судового збору необхідний при подачі апеляційної скарги на рішення суду, невірно зазначена адреса клієнта, тобто допущена помилка у змісті апеляційної скарги, а після подачі апеляційної скарги до суду не вчинено жодної дії щодо отримання інформації стосовно ходу розгляду апеляційної скарги, що свідчить про неналежне виконання адвокатом свої професійних обов'язків. В зв'язку зі спливом строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, дисциплінарна справа була закрита (а.с. 7-9). На підставі постанови виконавчої служби, з [PERSON] стягуються кошти для виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.11.2012 року (а.с. 10, 12). При зверненні до суду з апеляційною скаргою 07.12.2012 року позивач сплатив судовий збір в сумі 55 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, 10.12.2012 року подав апеляційну скаргу по справі за позовом Вільногірського технікуму Національної металургійної академії України до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди по якій 22.11.2012 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення (а.с. 14-16). Отже, судом встановлено, що 22.11.2012 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по справі за позовом Вільногірського технікуму Національної металургійної академії України до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Не погодившись з вказаним рішення [PERSON] звернувся до адвоката [PERSON], який склав апеляційну скаргу, при цьому невірно зазначивши адресу клієнта та розрахувавши судовий збір, що в подальшому призвело до повернення апеляційної скарги [PERSON] Після цього рішення було звернуто до виконання і з [PERSON] стягнуті грошові кошти в рахунок відшкодування майнової шкоди по рішенню суду від 22.11.2012 року. В позовній заяві [PERSON] стверджує, що гонорар в сумі 500 грн. адвокат [PERSON] не відпрацював. Також позивач вважає, що сплачений ним при поданні апеляційної скарги судовий збір (55 грн. та 3 грн. комісія банку), 50 грн. за надання консультації, стягнуті з нього 1760 грн. 37 коп. по рішенню від 22.11.2012 року з урахуванням інфляції та моральна шкода в сумі 2000 грн. мають бути стягнуті з адвоката на його користь, оскільки на думку позивача той умисно допустив помилки і внаслідок цього апеляційну скаргу було повернуто [PERSON] і він не мав змоги довести свою непричетність до висунутих йому звинувачень. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ЦПК України, статтею 38 передбачалося право сторони брати участь у справі особисто або через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляла її права мати в цій справі представника. В частинах 4 та 5 ст. 42 ЦПК України зазначалося, що повноваження адвоката, як представника, можуть підтверджуватися ордером, якій виданий відповідним адвокатським об'єднанням, або договором. Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідченні суддею, приєднуються до справи. Договір № 026/12 від 07.120212 року адвокатом [PERSON], який є стороною договору, не підписано, що сторони визнали в судовому засіданні, тобто договір на представництво інтересів в апеляційному провадження між ним та [PERSON] фактично не було укладено, відомостей про те, що вказаний договір був представлений суду при розгляді апеляційної скарги [PERSON] на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.11.2012 року сторонами не надано, скарга була підписана [PERSON] особисто і в подальшому повернута, що вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується. Отже, фактично предметом спору є повернення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів в сумі 500 грн., сплата позивачем відповідачу вказаної суми за представництво інтересів в апеляції по цивільній справі підтверджується квитанцією № 140/12. Судом створені всі умови для змагального процесу, особам, які беруть участь у справі роз'яснювались їх права та обов'язки, однак відповідач не довів належними, достатніми та допустимим доказами відсутність факту передачі йому грошей [PERSON] у вказаному розмірі. Згідно положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Виходячи з викладеного вище, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений адвокату гонорар в сумі 500 грн. і позов в цій частині задовольнити. Що стосується інших вимог позивача, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності - ст. 1167 ЦК України та вимог ст. 60 ЦПК України позивач повинен довести розмір заподіяної шкоди та причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, а відповідач у свою чергу має довести відсутність вини та протиправної поведінки. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON], до [PERSON] про відшкодування з урахуванням інфляції матеріальної та моральної шкоди, завданої неналежним виконанням адвокатом, як представником, свої обов'язків, суд вважає необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтують на положеннях діючого законодавства, не доведені матеріалами справи. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Враховуючи положення ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати в сумі 246 грн. 60 коп., понесені позивачем та підтверджені документально.

Outcome: partial