Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 30 березня 2013 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «Інвайт» на посаду прибиральниці. 19 листопада 2013 року відповідач звільнив [PERSON] з роботи та не про-вів розрахунок з нею. Тому позивач просить суд стягнути з ТОВ «Інвайт» заробітну плату в розмірі 2940 гривень, вихідну допомогу в розмірі 1800 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 4620 гривень та моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. У судовому засіданні [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] під-тримують позов та просять суд задовольнити його. Представник відповідача Римська А.П. не визнає позов та заперечує проти його задово-лення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що позивач ніколи не пра-цювала в ТОВ «Інвайт». Тому представник відповідача Римська А.П. просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши [PERSON] в якос-ті свідка та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задо-воленню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч.1 ст.117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в ці строки при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній за-робіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зі змісту листів генерального та адміністративного директорів ДП «Міжнародний аеро-порт «Бориспіль» №35-22-12 від 16 січня 2014 року (а.с.17) та №08-22-551 від 20 серпня 2014 року вбачається, що в період часу з 12 квітня 2013 року до 21 жовтня 2013 року на ім'я [PERSON] оформлялись перепустки у зв'язку з перебуванням позивача в трудових відносинах з ТОВ «Інвайт». Однак з листа директора ТОВ «Інвайт» від 14 серпня 2014 року (а.с.35) вбачається, що [PERSON] ніколи не перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Вона не була до-пущена до роботи та не виконувала жодних трудових функцій. З матеріалів службової пере-вірки, проведеної в ТОВ «Інвайт», вбачається, що відповідач прийняв на роботу іншу особу, а саме [PERSON] Однак [PERSON], яка працює в ТОВ «Інвайт» на посаді адміністратора, допустила описку при формуванні списку на оформлення перепусток для проходження в режимну зону ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Вона помилково внесла в цей спи-сок [PERSON] замість [PERSON] В трудовій книжці, виданій на ім'я позивача (а.с.6-7), відсутній жодний запис про те, що в період часу з 25 березня 2013 року до 6 лютого 2014 року [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ «Інвайт» або була звільнена з неї. Крім того, у судовому засіданні [PERSON], допитана в якості свідка, показала, що вона не укладала з відповідачем трудовий договір. Позивач не бачила наказ про прийняття на роботу або звільнення з неї. [PERSON] не відомо про розмір посадового окладу, прізвище, ім'я та по батькові директора та інших посадових осіб ТОВ «Інвайт». Аналіз викладених доказів свідчить про те, що позивач не довела її влаштування на роботу в ТОВ «Інвайт», перебування з відповідачем у трудових правовідносинах та звіль-нення з роботи. З огляду на ці обставини суд вважає, що підстави для стягнення з ТОВ «Інвайт» на користь [PERSON] заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час за-тримки розрахунку відсутні. Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його закон-них прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і ви-магають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлено, що відповідач не порушив право [PERSON] на оплату праці та не спричинив їй моральні переживання, втрату нею нормальних життєвих зв'язків або зміни в організації її життя. Тому суд вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, з квитанції №427295 (а.с.15) вбачається, що [PERSON] витратила 2000 гривень на правову допомогу. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуд-жує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що у задоволенні пред'явленого позову відмовлено в повному обсязі. Підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: dismissed