Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

В січні 2020 р. [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив суд визнати себе батьком дитини, яку [INFO] народила [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу. Позивачу стало відомо, що [INFO] у позивача народилась дитина. Відомості про батька були записані зі слів матері згідно ст. 135 СК України. Позивач вважає себе батьком дитини, що стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що в 2014 році познайомилась з позивачем. Восени 2015 року останній раз зустрічалась з позивачем в Естонії, з цього часу стосунки припинились. Зазначає, що [INFO] народилась дитина [PERSON] . На час народження дитини відповідач у шлюбі не перебувала, тому відомості про батька були записані зі слів матері. Батьком дитини був записаний [PERSON] , позивач не є біологічним батьком дитини. Будь-яких доказів на підтвердження вимог про визнання батьківства не надано. (а.с. 59-62 ) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав просив його задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, в черговий раз подала клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно положень ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнов проти України, вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, в черговий раз надіслала клопотання про відкладення розгляду справи без надання доказів поважності причин неявки в судове засідання, беручи до уваги те, що позиція відповідача була висловлена у відзиві на позов, який є в матеріалах справи, а справа перебуває у провадженні суду з 10.01.2020 р., суддя дійшов до висновку про можливість розгляду даної справи за її відсутності. Ухвалою суду від 12.02.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.06.2020 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу до відповідача [PERSON] . Призначено у цивільній справі №761/899/20-ц судово-генетичну експертизу. Ухвалою суду від 08.12.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками записані [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копіжю свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 63) Відповідач у відзиві на позов підтверджує, що відомості про батька дитини були записані з її слів. Ст. 135 ч.1 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Позивач [PERSON] є громадянином Естонії. (а.с. 11) Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації з 13.01.2015 р. по 13.01.2019 р. позивач [PERSON] неодноразово перетинав державний кордон України. На а.с. 12-18 - фотознімки позивача з відповідачем та дитиною. Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-164-2020 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведена. (а.с.97-100) Відповідно до ч.1,2,3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч.4 ст. 128 СК України) Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved