Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації 25.09.2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Мотивував тим, що 21.07.2005 року, відповідно до порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року № 999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», на підставі особистої заяви та наказу Головного управління праці від 21.07.2005 року № 37, інвалід війни другої групи [PERSON], який проживав за адресою - село Іванове Селище Глобинського району Полтавської області, був забезпечений автомобілем «Фіат Сієна», як гуманітарною допомогою. [INFO] року [PERSON] помер. Вказаний автомобіль, відповідно до п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. 26 лютого 2014 року відповідач [PERSON] - мати померлого інваліда, якій Департаментом праці та соціального захисту населення в листах було роз»яснено вимоги чинного законодавства, надала заяву про згоду на сплату податків і зборів. Проте, необхідні кошти нею не сплачені, автомобіль не повернутий. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд вилучити гуманітарний автомобіль «Фіат Сієна», червоного кольору, № кузова [NUMBER], 1998 року випуску, об'єм двигуна 1580 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER], з чужого незаконного володіння [PERSON] та передати зазначений автомобіль Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації. У судовому засіданні представник Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Мамон Р.П. позов підтримував, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Направила на адресу суду заяву, в якій прохала розглянути справу у її відсутності, позов не визнала, мотивуючи тим, що її син [PERSON] хоча і був зареєстрований в с. Іванове Селище, але фактично проживав не з нею, а в м. Кременчуці Полтавської області. Де знаходиться його автомобіль вона не знає. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. Довідками МСЕК підтверджено, що [PERSON] з 28.01.2002 року була встановлена друга група інвалідності, пов»язана з виконанням обов»язків війської служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно висновку обласної МСЕК від 05.05.2005 року № 429 наявні медичні показання для забезпечення [PERSON] легковим автомобілем. 06.05.2005 року відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року № 999, інвалід другої групи [PERSON], житель с. Іванове Селище Глобинського району Полтавської області, на підставі рішення Головного управлінні праці та соціального захисту населення був взятий на облік для безкоштовного забезпечення автомобілем . Відповідно до Закону України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 та Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів» від 06.07.2005 [PERSON] мав право отримати через органи соціального захисту населення автомобіль не старше 8 років на момент ввезення на територію України з об'ємом двигуна до 1800 куб. см., подарований іноземним донором у якості гуманітарної допомоги. 08.06.2005 року громадянин Польщі [PERSON], подарував Головному управлінню праці та соціального захисту населення як гуманітарну допомогу легковий автомобіль «Фіат Сієна» для подальшої передачі інваліду другої групи [PERSON], проживаючому в [ADDRESS], що підтверджено договором дарування посвідченим нотаріусом нотаріальної канцелярії в Кракові - Юстіна Літва. На підставі наказу Головного управління праці та соціального захисту населення від 21.07.2005 № 37 «Про видачу автомобілів як гуманітарної допомоги» [PERSON], було передано легковий автомобіль «Фіат Сієна» без права продажу, передачі, дарування іншим особам. 30.01.2014 року до Департаменту праці та соціального захисту населення надійшов лист управління праці та соціального захисту населення Глобинської райдержадміністрації від 28.01.2014 року № 375/6-26, в якому повідомлено, що [INFO] року помер інвалід другої групи [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS] і мав у користуванні автомобіль «Фіат Сієна» 1998 року випуску. Згідно довідки Івановоселищенської сільської ради від 22.09.2014 року за № 332 на день смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] і мав в складі сім'ї матір - [PERSON], [INFO]. Відповідно до пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 (в редакції чинній на день смерті [PERSON].) , після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції. Листом від 05.02.2014 року № 02-15/860 Департамент праці та соціального захисту населення доручив управлінню праці та соціального захисту Глобинської райдержадміністрації надати ґрунтовні роз'яснення вимог чинного законодавства стосовно умов перереєстрації автомобіля членами сім'ї померлого інваліда [PERSON], також Департамент в листі від 24.02.2014 № 02-15/1315 надав ґрунтовні роз»яснення вимог чинного законодавства щодо умов передання автомобіля у власність матері померлого інваліда - [PERSON], як члену його сім»ї. [PERSON], надала згоду на сплату податків і зборів, що підтверджено її заявою від 26.02.2014 року, написаною власноручно, та листом управління праці та соціального захисту населення Глобинської райдержадміністрації від 04.03.2014 року № 862/6-26. Написання вказаної заяви особисто та те, що вона була ознайомлена з п.41 вищезазначеного Порядку відповідач в своєму запереченні на позов не оспорює. Листами від 24.04.2014 року № 02-15/3038 та від 6.06.2014 року № 02/05/4092 Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації повідомляв (нагадував) [PERSON], про те, що термін сплати податків і зборів за автомобіль спливає 20 липня 2014 року. Станом на дату постановлення рішення податки та збори за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля «Фіат Сієна», [PERSON] не сплачено, автомобіль не повернуто. Відповідно до абзацу 15 пункту 16, п.41 вищезазначеного Порядку (в редакції чинній на день смерті інваліда [PERSON].) у разі несплати членом сім»ї інваліда податків і зборів (обов»язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції після закінчення шестимісячного строку з дня смерті інваліда. Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання Головного управління праці та соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ч.4 ст. 4 ЦК визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Згідно із ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. У справі, яка вирішується судом, такою подією (фактом) є смерть інваліда. Порядок від 8 вересня 1997 р. був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року. Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда, який помер у 2014 році автомобіля, отриманого ним як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, тобто на підставі Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 року № 999. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним у постанові Судової палати у цивільних справах від 16 січня 2013 року у справі № 6-153 цс12, права та обов»язки членів сім»ї інваліда стосовно автомобіля виникають після смерті інваліда, а не в момент забезпечення його автомобілем. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач надав суду належні докази, що стосуються предмету доказування, якими, зокрема, підтверджено, що інвалід другої групи [PERSON] був забезпечений автомобілем «Фіат Сієна», як гуманітарною допомогою, що він користувався ним менше 10 років, а член його сім»ї [PERSON] після його смерті не вжила , передбачених чинним законодавством заходів для отримання автомобіля у власність, а тому автомобіль підлягає вилученню. Доказів протилежного відповідач [PERSON] в установлений ст. 27 ЦПК України строк - тобто, до початку розгляду справи по суті, не надала. Зокрема, нею не доведено, що син проживав не з нею, а в м. Кременчук, що гуманітарний автомобіль не знаходиться в її володінні. Її заперечення на позов, викладені в заяві від 22.10.2014 року, суд оцінив критично, оскільки станом на 26.02.2014 року - дату написання заяви про згоду на сплату податків і зборів, вона не повідомляла працівників управління праці та соціального захисту Глобинської райдержадміністрації про відсутність автомобіля, а отже, поза її волею він вибути з її володіння не міг. Відсутні також докази, що автомобіль став об»єктом будь-яких злочинних дій. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню. За ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На цій підставі з відповідача [PERSON] в дохід держави стягується 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved