Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

В січні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив суд: - визначити йому додатковий строк достатній днів для подання заяви про прийняття спадщини після смерті рідної тітки [PERSON], померлої 05.05.2017р., визнавши причину пропуску строку на прийняття спадщини поважною; - визнати за ним право власності на квартиру № 51 в житловому будинку № 11 по вул. Шевченка в м. Дніпро загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 05.05.2017р. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] є його рідною тіткою. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно - квартиру № 51 в житловому будинку № 11 по вул. Шевченка в м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), яка належить померлій тітці на праві приватної власності. Вказує, що пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин - починаючи з 07.01.2002р. [PERSON] постійно проживала у Німеччині, м. Гюнцбург, вони постійно спілкувались, підтримували родинний зв'язок, часто навідував її там. Оскільки у травні 2017р. з тіткою був втрачений зв'язок, він почав зясовувати цю причину, у літку 2017 р. тітка збиралась приїхати в Україну, щоб владнати всі справи з нерухомістю, проте з кінця квітня 2017 року на телефонні дзвінки не відповідала. Направляв листи до її місця проживання. З письмового підтвердження керівництва єврейської общини Дуйсбург- Мюльхайм-Оберхаузен від 12.12.2017р. позивач дізнався, що [PERSON], яка була членом єврейської общини г.г.г. Дуйсбург-Мюльхайм-Оберхаузен, померла 05.05.2017р. та 15.05.2017р. була похована на єврейському кладовищі Грахт (м. Мюльхайм на Рурі). Також просить врахувати, що цей строк є незначним (54 дні). Також зазначає, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини. Представник позивача підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі надав заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач визнав позовні вимоги позивача та не заперечував проти їх задоволення, подавши про це відповідну письмову заяву до суду. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON] померла 05.05.2017р. та 15.05.2017р. була похована на єврейському кладовищі Грахт (м. Мюльхайм на Рурі). Вона тривалий час з 07.01.2002р. постійно проживала у Німеччині, м. Гюнцбург (а.с.15). [PERSON] є сином [PERSON] (дівоче [PERSON]) Ріви [PERSON], померлої 15.06.1995р. згідно свідоцтва про смерть І-КИ №774546 від 29.12.2017 р. (а.с.11), а також племінником [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження І-КИ №658727, виданим Соборним районним у м. Дніпрі відділом РАГС 13.12.2017 р.(а.с.10) , витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.12), архівною довідкою про народження його матері та тітки №с-37-2017/z від 30.11.2017, виданою Державним архівом Дніпропетровської області (а.с.13) та посвідкою №2342734 про народження 17.01.1937 р. [PERSON], виданою Дніпропетровським бюро ЗАГС актовий запис №553 (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Спадщина складається з: квартири № 51 в житловому будинку № 11 по вул. Шевченка в м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993р., виданого трестом «Дніпротрансбуд» згідно розпорядження № 10, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 43п за реєстровим № 30, що підтверджується інформаційною довідкою Дніпропетровського МБТІ №218 від 09.01.2018 р. та свідоцтвом про право власності на житло, виданим 19.05.1993 р. трестом «Дніпротрансбуд» 19.05.1993 р. згідно наказу №10 (а.с.18). Крім того, судом встановлено, що позивач після смерті тітки не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк, так як вона померла та похована за межами України у Німеччині, а тому позивач з обєктивних причин не міг дізнатись про смерть тітки раніше, ніж 12.12.2017 р., що підтверджується довідкою керівництва єврейської общини Дуйсбург- Мюльхайм-Оберхаузен від 12.12.2017р. вбачається, що [PERSON], яка була членом єврейської общини г.г.г. Дуйсбург-Мюльхайм-Оберхаузен, померла 05.05.2017р. та 15.05.2017р. була похована на єврейському кладовищі Грахт (м. Мюльхайм на Рурі) (а.с.15). Суд враховує також, що через велику відстань місця смерті тітки позивач не мав можливості отримати достовірні дані про її долю та дату смерті. Про смерть тітки позивач дізнався вже після того, як з дня її смерті минуло 6 місяців та пропустив строк подання заяви на 54 дні, у результаті чого постановою від 29.12.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем пропущено строк подачі заяви про прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України (а.с.17). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, і приймаючи до уваги, що причина пропуску позивачем строку на прийняття спадщини є поважною, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити та визначити йому додатковий строк для подання ним заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 05.05.2017р. два місяці, обчислення якого починати з дня набрання рішенням законної сили. Також суд враховує пояснення позивача про наявність перешкод з боку [PERSON], який деякий час мешкав у квартирі [PERSON], який відмовляється повернути позивачу правовстановлюючі документи, що зберігались у квартирі. Єдиним способом захисту прав позивача суд вбачає визнати за ним право власності на квартиру після смерті [PERSON], померлої 05.05.2017р. у Німеччині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено, судові витрати мають бути покладені на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved