Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Голованівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] проживають в [ADDRESS]. Батьки мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає разом з батьками. Відносно доньки [PERSON], одразу після її народження, 28.10.2017 року був складений «Акт закладу охорони здоров?я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки , інші родичі відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров?я» засвідчений головним лікарем Голованівської ЦРЛ Піддубною В.Ф. та начальником сектору первенції патрульної поліції Голованівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області Вільчинським В.В. від 24.11.2017 року. Відповідно до розпорядження голови Голованівської РДА від 28.11.2017 року №346-р «Про державну реєстрацію дитини» здійснено державну реєстрацію дитини, [PERSON] та надано начальнику служби у справах дітей Голованівської РДА, як представнику органу опіки і піклування. Розпорядженням голови Голованівської РДА від 06.12.2017 року №358-р малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 22.12.2017 року, [PERSON] згідно розпорядження голови Голованівської РДА від 15.12.2017 року №370-р «Про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] до комунального закладу «Кіровоградський обласний будинок дитини» було влаштовано до комунального закладу «Кіровоградський обласний будинок дитини». За час перебування [PERSON] в закладі батьки та рідні дівчинкою не цікавились, не відвідували, письмових запитів не надсилали, про що свідчить акт про невідвідування дитини батьками та рідними від 08.02.2018 року №11 . Позивач просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; стягнути солідарно з відповідачів аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів їхнього заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно до її повноліття починаючи з дня подачі до суду на користь опікуна або установи, де буде перебувати дитина, покласти на відповідачів судові витрати. В судовому засідання представник позивача органу опіки і піклування- Голованівської районної державної адміністрації [PERSON] позов підтримала повністю та суду пояснила, що сім?я з 2014 -2017 роки позбавлена батьківських прав відносно 5-ти дітей. Рішення набрали законної сили, ніхто їх не оскаржував. Сім?я [PERSON] проживає в будинку з чотирьох кімнат, сім?я проживає в одній кімнаті там є диван та дитяче ліжечко, в якому спить 8-ми річна дитина та яке є замале. На засідання опікунської ради відповідачі не з?явились. Був складений акт про покинуту дитину, мати ще в пологовому будинку відмовилась від дитини. На даний час дівчинка знаходиться в Кіровоградському будинку дитини. Щодо розміру аліментів представник позивача пояснила, що в дитячому будинку перебуває інша дитина на яку відповідачами сплачуються аліменти. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання двічі не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відзиву до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши, представника позивача,суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 11 ЗУ «про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» на орган опіки та піклування покладено функцію соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей, представництва інтересів дітей в суді. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.2017 року виданого Голованівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], [PERSON] (а.с.-21). Згідно висновку органу опіки та піклування Голованівської РДА, від 09.02.2018 року №01-32/М/1 28 жовтня 2017 року в пологовому відділенні Голованівської ЦРЛ батьками [PERSON], [PERSON] була залишена дитина [PERSON], [INFO], після її народження про що 28.10.2017 року складений «Акт закладу охорони здоров?я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки , інші родичі відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров?я» засвідчений головним лікарем Голованівської ЦРЛ Піддубною В.Ф. та начальником сектору первенції патрульної поліції Голованівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області Вільчинським В.В. від 24.11.2017 року. (а.с. 13). Відповідно до розпорядження голови Голованівської РДА від 28.11.2017 року №346-р «Про державну реєстрацію дитини» здійснено державну реєстрацію дитини, [PERSON] та надано начальнику служби у справах дітей Голованівської РДА, як представнику органу опіки і піклування (а-с.19). Розпорядженням голови Голованівської РДА Кіровоградської області від 15.12.2017 року №370-р «Про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] до комунального закладу «Кіровоградський обласний будинок дитини» дитину влаштовано до комунального закладу «Кіровоградський обласний будинок дитини» (а-с.18). За час перебування [PERSON] в закладі батьки та рідні дівчинкою не цікавились, не відвідували її, письмових запитів не надсилали, про що свідчить акт про невідвідування дитини батьками та рідними від 08.02.2018 року №11.(а-с.17) . Відповідно до довідки - характеристики Молдовської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 07.02.2018 р. №134 на даний час родина [PERSON] проживає у придбаному не переоформленому домоволодінні. [PERSON] не врівноважена, поводиться неадекватно, видає бажане за дійсне, завжди розмовляє лише на підвищених тонах. [PERSON] має інвалідність, отримує пенсію та допомогу як інвалід дитинства. Він людина замкнута і не передбачувана. Домашнього господарства не ведуть, город не садять. Родина, має один земельний пай на території Люшнюватської сільської ради, але кошти за його оренду забрали наперед і використали, а також два земельні паї в Добровеличківському районі (а.с. 14). Відповідно до акту матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 07.02.2018 року встановлено, що провести обстеження не було можливості, тому що сім?я [PERSON] членів комісії до домогосподарства не пустила, на контакт не йшла (а-с.16). Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини 1 ст. 143 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України). За нормами ч. 3 ст. 155 Сімейного кодексу України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] не забрали з пологового будинку свою малолітню дитину [PERSON], [INFO], та з дня народження дитини і по день розгляду справи (більше 6-ти місяців) не виявляли щодо цієї дитини батьківського піклування, оскільки жодного разу не провідували дитину та не забрали з комунального закладу, і таких дій вчиняти не намагалися. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідачі не забрали дитину з пологового будинку, протягом шести місяців та після звернення органу опіки і піклування з позовом до суду, не здійснюють жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисних дій [PERSON] та [PERSON] щодо невиконання батьківських обов'язків, які виразились у відмові забрати дитину з пологового будинку, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дитини. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини. Позбавляючи батьківських прав [PERSON] та [PERSON], суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї останніх, які перебували на обліку у Служби у справах дітей, умови проживання якої періодично перевірялись та надавались рекомендації і зауваження. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене з відповідачів мають бути стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулись у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача має бути стягнутий судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в розмірі, встановленому пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved