Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

В січні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що працювала на підприємстві відповідача з 2001 р. З 29 травня 2015 р. наказом №17 була переведена на посаду заступника начальника підприємства. 11 січня 2016 р. випадково дізналась що відповідно до наказу №3 -к від 21.12.2015 р. була звільнена за прогул. У вказаному наказі було зазначено, що звільнена з посади начальника відділу кадрів підприємства, не дивлячись на те, що працювала на посаді заступника начальника підприємства. Вказане звільнення вважала не законним, оскільки на час звільнення знаходилась на лікарняному, про що у телефонному режимі було повідомлено керівництво підприємства. В результаті незаконного звільнення отримала моральну шкоду, яка проявилась у погіршенні стану здоров'я, моральних стражданнях. З вказаних підстав просила суд постановити рішення, яким поновити її на посаді заступника начальника вказаного вище підприємства та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 5000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимогу позивача підтримала. Представник відповідача позов не визнав, при цьому пояснив, що позивач [PERSON] дійсно працювала на підприємстві відповідача на посаді начальника відділу кадрів, праці та заробітної плати. Наказом від 21.12.2015 р. з роботи була звільнена на підставі п.4 ст.40 КЗОТ України. Коли з'ясували, що на час звільнення [PERSON] була на лікарняному, вона була поновлена на вказаній посаді та їй був виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. [PERSON] не працювала на посаді заступника начальника підприємства і не могла на ній працювати, оскільки таке призначення здійснюється за погодженням Міністерства Інфраструктури, а таке погодження відсутнє. Наказ про призначення [PERSON] на посаді заступника начальника на підприємстві відсутній. Оскільки позивач не працювала на посаді заступника начальника підприємства вона не може бути поновлена на вказаній посаді. З вказаних підстав позов і не визнається. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які [PERSON] посилається, а саме те, що на момент звільнення вона працювала заступником начальника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба», оскільки доводи позивача спростовуються письмовими матеріалами справи, а саме Довідками про підтвердження наявного трудового стажу, актом від 12.08.2015 р., які підписувались [PERSON] як начальником ВКПЗ, вже після 29.05.2015 р., тоді як з 29.05.2015 р., як зазначає [PERSON], вона була вже заступником начальника підприємства (а.с.91-106,114-118), п.6.8 Статуту ДП «Морська аварійно-рятувальна служба», відповідно до якого всі заступники Начальника Підприємства призначаються на посаду і звільняються з посади Начальником Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління (а.с. 183). Відповідно до листа Міністерства Інфраструктури погодження на призначення [PERSON] заступником начальника не надавалось (а.с.132). Доводи представника [PERSON] - [PERSON], що займанність посади заступника начальника підприємства відповідача підтверджується наказом (розпорядженням) №17 від 29.05.2015 р. (а.с.7), заяви [PERSON] на ім'я Голови ліквідаційної комісії ДП «Морська аварійна служба» (а.с.74), табелі обліку робочого часу, де [PERSON] підписувалась як заступник начальника вказаного підприємства (а.с.75-78, 79, 81-82), довідки про трудовий стаж, підписані [PERSON] як заступником начальника вказаного вище підприємства (а.с. 83, 84, 85-87, 88), суд до уваги не бере, оскільки позивачем не надано суду її заяви, на підставі якої був виданий наказ №17. Крім того, печатка на вказаному наказі не читається, що дає суду сумнів в її оригіналі. Табеля обліку робочого часу підписані тільки [PERSON], що також викликає сумнів в їх оригінальності. Не може суд також взяти до уваги покази свідка [PERSON] в тій частині, що позивач працювала його заступником, в той час коли він був начальником вказаного вище підприємства, оскільки ці його покази не підтверджені жодним належним доказом. Разом з тим свідок [PERSON] показала, що працюючи головним бухгалтером вказаного вище підприємства. З [PERSON] працювала як з начальником відділу кадрів. Про те, що остання була заступником начальника підприємства їй відомо не було. Що стосується заяви [PERSON] про зміну підстави позову (а.с.164), то вказану заяву суд до уваги взяти не може, оскільки з заяви не зрозуміло, що на що [PERSON] бажала змінити, тобто яку підставу та на яку позивач бажав змінити. З названих вище підстав позов задоволенню не підлягає. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави, відповідно до ст.88 ЦПК судовий збір у сумі 2356 грн. 77 коп.

Outcome: approved