Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

В січні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 11109,26 доларів США на термін до 01.04.2013 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і станом на 16.12.2014 року має заборгованість в розмірі 47219,00 дол. США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 11905,67 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом -2361,30 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 483,13 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 30205,28 дол. США; а також штрафів відповідно до договору: 15,85 до. США - штраф (фіксована частина); 2247,77 дол. США - штраф (процентна складова). Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року у розмірі 47219,00 дол.США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2014 року складає 744643,66 грн. В березні 2015 року [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилався на те, що 02.04.2008 року між ним і Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір № DO1FAE00000102. Згідно умов договору, Банк надав йому кредит для придбання автомобілю строком до 01.04.2013 року у розмірі 11109,26 доларів США, що на день укладення договору по курсу 1 долар США = 4,98 грн. складало 55324,12 грн. Після укладення вказаного договору, йому стало відомо, що Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» не має відповідної Генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій. Просив суд визнати порушеним його права споживача в частині укладення між ним і Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» валютного договору № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року в частині відсутності у договорі умов, які передбачають захист його прав у разі підвищення курсу іноземної валюти; визнати недійсним кредитно-заставний договір № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк»; зобов'язати його сплатити Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» суму у розмірі 50000 грн.; усі судові витрати по справі покласти на відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року станом на 16.12.2014 року в сумі 456058 грн. 78 коп. (за курсом НБУ на 16.12.2014 року), що складається з: заборгованості за кредитом - 11905,67 доларів США, 2361,30 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11905,67 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 483.13 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 15,85 доларів США - штраф (фіксована частина), 2247,77 доларів США - штраф (процентна складова); судовий збір 3654 грн. В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] відмовлено як необґрунтованих. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено як необґрунтованого. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач по первісному позову [PERSON] і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення, порушив норми матеріального права, рішення суду є немотивованим. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача по первісному позову, відмовити в задоволенні позову, а його зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання апеляційного суду представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача по первісному позову [PERSON], який просив його апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача [PERSON], підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11109,26 доларів США з метою придбання автомобіля, оплати страхових платежів, оплати реєстрації транспортного засобу, оплати винагороди на термін до 01.04.2013 року зі сплатою 12,12% річних. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених договором. Предметом застави згідно договору є автомобіль Citroen C5 2003 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок порушення умов договору [PERSON] станом на 16.12.2014 року має заборгованість в сумі 47219 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 744643 грн., 66 коп., що складається з : заборгованості за кредитом - 11905,67 доларів США, 2361,30 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 483.13 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 30205,28 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 15,85 доларів США - штрафу (фіксованої частини), 2247,77 доларів США - штрафу (процентної складової). Суд першої інстанції стягнув вищевказані суми, які вказані в позовній заяві, окрім пені, яку зменшив до розміру заборгованості за кредитом, тобто до 11905,67 доларів США, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків. Сума заборгованості стягнута за курсом НБУ станом на 16.12.2014 року. Апеляційний суд частково не погоджується зі стягнутою сумою заборгованості з [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 2.1 кредитно-заставного договору № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року передбачено, що Банк зобов'язується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Як вбачається із статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Із зустрічної позовної заяви [PERSON] вбачається, що він посилався на ст. ст. 256, 258 ЦК України, просив застосувати строк позовної давності. В апеляційній скарзі [PERSON] також посилається на сплив строку позовної давності. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 14.11 кредитно-заставного договору № № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року передбачено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами по кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. Із матеріалів справи вбачається, що позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 30 січня 2015 року, тобто стягненню підлягає заборгованість в межах строку позовної давності за період з 30 січня 2010 року по 16 грудня 2014 року, яка відповідно до розрахунку заборгованості за договором № DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року, наданому позивачем по первісному позову (а. с. 4-5) складатиме: тіло кредиту - 11905,67 дол. США (заборгованість станом на 16.12.2014 року) - 2567,45 дол. США (заборгованість станом на 29.01.2010 року) = 9338,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 серпня 2015 року (1 долар США = 22,018 грн.) становить 205608,92 грн.; проценти - 2361,30 дол. США (заборгованість станом на 16.12.2014 року) - 644,53 дол. США (заборгованість станом на 29.01.2010 року) = 1716,77 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 серпня 2015 року (1 долар США = 22,018 грн.) становить 37799,84 грн.; комісія - 483,13 дол. США (заборгованість станом на 16.12.2014 року) - 128,37 дол. США (заборгованість станом на 29.01.2010 року) = 354,76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 серпня 2015 року (1 долар США = 22,018 грн.) становить 7811,11 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 16 грудня 2013 року по 16 грудня 2014 року -177810,32 грн. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд першої інстанції не врахував вищевикладене і стягнув суму, в т.ч. і пені з відповідача починаючи з 2008 року і за курсом НБУ на 16.12.2014 року. Що стосується стягнення штрафів відповідно до договору: 15,85 дол. США (фіксована частина) і 2247,77 дол. США (процентна складова), то апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в стягненні вищевказаних сум, оскільки позивачем не доведено, за яке порушення вони нараховані; умовами вищевказаного договору, а саме п. 14.4; 14.5; 14.6; 14.7; 14.8; 14.9 передбачені різні види та розмір штрафів, а позивач по первісному позову - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» в розрахунку до позовної заяви не вказав, на підставі чого нараховані вказані штрафи. Умовами договору штрафи в такому розмірі не передбачені. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що ПриватБанк не має генеральної і індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій є безпідставними, оскільки нормативно-правовим актом, що установлює режим здійснення валютних операцій на території України є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (із змінами і доповненнями). Згідно з ч. 1 статті 5 вищевказаного Декрету, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Частиною 2 статті 5 вищевказаного Декрету передбачено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операції - це операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір, в тому числі і кредитний, не є операцією, а є лише підставою для її здійснення. Із матеріалів справи вбачається, що Національний Банк України видав Закритому акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» ліцензію з додатками, якою передбачені операції з валютними цінностями, в т.ч. і ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті (а.с. 46-48). Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що іноземна валюта між резидентами України не може бути засобом платежу і при укладенні кредитно-заставного договору сторони порушили вимоги закону, визначивши в якості платежу долари, є безпідставними, оскільки здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Частиною 2 статті 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо недійсності кредитно-заставного договору є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачениз законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 3 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Із матеріалів справи, а також пояснень в судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] вбачається, що кредитно-заставний договір позивач по зустрічному позову підписав, оскільки відсотки за кредитним договором в доларах були меншими, ніж у гривні і це його влаштовувало. Інші доводи апеляційної скарги [PERSON] є необґрунтованими, оскількі спростовуються матеріалами справи. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами), з відповідача по первісному позову [PERSON] слід стягнути на користь позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 3654,00 грн. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] слід змінити, а в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Outcome: partial