Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з вимогами визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га розташовану за адресою м. Вінниця вул. Учительска 16, кадастровий номер: 0510137000:03:014:0119 наступним чином: визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га розташовану за адресою: місто Вінниця, вулиця Учительська, 16, кадастровий номер 0510137000:03:014:0119, становить ? ідеальної частки. Визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га розташовану за адресою: місто Вінниця, вулиця Учительська, 16, кадастровий номер 0510137000:03:014:0119, на момент відкриття спадщини становив ? ідеальної частки. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом після померлого 13.01.2012 року [PERSON], на 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510137000:03:014:0119 яка знаходиться за адресою: місто Вінниця вулиця Учительська, 16. Позовні вимоги аргументовані тим, що 13 січня 2012 року помер брат позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, оскільки спадкодавцем за життя не було складено заповіту, спадкування відбулось за законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.1980р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2013р. та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 21.10.2013р., [PERSON] успадкувала після померлого [PERSON] ? частку житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Учительська 16 м. Вінниця. Спадкодавець ще за свого життя, на праві спільної сумісної власності з позивачем, приватизував земельну ділянку площею 0, 1000 га кадастровий номер 0510137000:03:014:0119, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у м. Вінниці вул. Учительська, 16. Даний факт підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №397973 від 29.09.2009 року. Позивач повідомляє, що при зверненні до нотаріуса з метою прийняття спадщини за законом на земельну ділянку за адресою, м. Вінниця, вул. Учительська 16. постановою від 14.06.2016 року нотаріус [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у звязку з тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме: на яку частку земельної ділянки необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. Вищевказане і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на думку суду. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно свідоцтва про смерть від 16.01.2012р. серія 1-АМ №221404 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій обл. 13 січня 2012 року помер [PERSON].( а. с. 8) Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності з позивачем, належала земельна ділянка площею 0, 1000 га кадастровий номер 0510137000:03:014:0119, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у м. Вінниці вул. Учительська, 16, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №397973 від 29.09.2009 року. ( а. с. 13) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 12.03.1980р. позивач та [PERSON] успадкували після смерті батька [PERSON] будинок розташований у м. Вінниці вул. Учительська, 16. ( а.с.9 ) Як вбачається з відповіді Другої вінницької державної нотаріальної контори позивач є спадкоємцем за законом після смерті померлого [PERSON]. ( а. с. 40-41) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2013р. та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 21.10.2013р., [PERSON] успадкувала після померлого [PERSON] ? частку житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Учительська 16 м. Вінниця. ( а. с. 10-11) Постановою від 14.06.2016 року нотаріус [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у звязку з тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме: на яку частку земельної ділянки необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. ( а. с. 15) ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч.2 ст. 358 ЦК України встановлено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. ч.1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз'яснень в Постанові Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, тому суд вважає порзов задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved