Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що 27.05.2020 позивач, як учасник бойових дій, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення із земель державної власності земельної ділянки орієнтовною площею 1.4827 га., у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. 03.08.2020 Управління видало наказ №10-10775/15-20-сг, яким відмовило у надані дозволу на розробку проекту. 22.08.2020 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права власності про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою. Відмову визнано протиправною та скасовано рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 по справі №320/7460/20, а відповідача зобов`язано надати дозвіл на розробку проекту. На виконання судового рішення відповідач надав дозвіл на розробку проекту. 07.12.2020 Управління листом №26906/0-3373/0/17-20 відмовляє позивачу у затвердженні проекту. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі №320/13223/20 відмову Управління №26906/0-3373/0/17-20 від 07.12.2020 визнано протиправною та скасовано, Управління зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:05:001:5387, площею 1.4827 га. Управління наказом №59-ОТГ від 23.12.2020 передало спірну земельну ділянку до складу земель комунальної власності Ірпінської міської ради. На виконання рішення суду Управління повторно розглянуло клопотання позивача та відмовило у затвердженні проекту, посилаючись на наказ №59-ОТГ від 23.12.2020. З урахуванням уточнень до позовної заяви, позивач просив: визнати за ним право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 1,4827 га, кадастровий номер 3222485200:05:001:5387 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Михайлівсько-Рубежівській сільській раді (за межами); зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Київській області (в особі Державного кадастрового реєстратора відділу Києво-Святошинського Міськрайонного управління у Київській області Козаченка А.О.), згідно Порядку ведення Державного земельного кадастру поновити запис/реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:05:001:5387 та скасувати реєстрацію земельних ділянок, які були сформовані в результаті її поділу та перебувають в межах її площі. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.05.2021 позов залишено без руху. Відповідно до ухвали суду від 17.06.2021 відкрито провадження в цивільній справі за позовними вимогами [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: Ірпінська міська рада про визнання права власності, постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. 25.05.2021 та 02.08.2021 [PERSON] подав заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких ухвалами суду від 27.05.2021 та 01.09.2021 відмовлено. Згідно з ухвалою від 05.10.2021 заяву про забезпечення позову було задоволено: заборонено Ірпінській міській раді вчиняти будь-які дії, спрямовані на відведення та/або передання у власність, поділу, об`єднання, продажу, надання в оренду, зміни цільового призначення стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами: 3222485200:05:001:5422, 3222485200:05:001:5423, 3222485200:05:001:5424, 3222485200:05:001:5425, 3222485200:05:001:5439, 3222485200:05:001:5438, 3222485200:05:001:5437, 3222488200:06:006:5435, 3222488200:06:006:5434, 3222485200:05:001:5433, 3222485200:05:001:5432, 3222485200:05:001:5431, 3222485200:05:001:5430, 3222485200:05:001:5429, 3222485200:05:001:5428, 3222485200:05:001:5427, 3222488200:06:006:5414, 3222488200:06:006:5415, 3222485200:05:001:5416, 3222485200:05:001:5417, 3222485200:05:001:5418, 3222485200:05:001:5419, 3222485200:05:001:5420, 3222485200:05:001:5421, 3222485200:05:001:5436 та 3222485200:05:001:5426; заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами: 3222485200:05:001:5422, 3222485200:05:001:5423, 3222485200:05:001:5424, 3222485200:05:001:5425, 3222485200:05:001:5439, 3222485200:05:001:5438, 3222485200:05:001:5437, 3222488200:06:006:5435, 3222488200:06:006:5434, 3222485200:05:001:5433, 3222485200:05:001:5432, 3222485200:05:001:5431, 3222485200:05:001:5430, 3222485200:05:001:5429, 3222485200:05:001:5428, 3222485200:05:001:5427, 3222488200:06:006:5414, 3222488200:06:006:5415, 3222485200:05:001:5416, 3222485200:05:001:5417, 3222485200:05:001:5418, 3222485200:05:001:5419, 3222485200:05:001:5420, 3222485200:05:001:5421, 3222485200:05:001:5436 та 3222485200:05:001:5426. Згідно з протокольною ухвалою від 04.11.2021 було прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог та закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, хотів змінити позовні вимоги та подати клопотання про витребування доказів, подавши при цьому клопотання про поновлення строку, яке судом залишено без задоволення з огляду на його безпідставність, відповідно, подані заяви залишені без розгляду. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечувала, подала до суду відповідні пояснення. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України. Судовим розглядом встановлено, що клопотання [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність площею 1, 4827 га, кадастровий номер: 3222485200:05:001:5387, для ведення особистого селянського господарства, виносилось на розгляд постіної депутатської комісії земельних відносин, лісових та природоохоронних питань 16.03.2021, розгляд було відкладено до 23.03.2021. Відповідно до висновку комісії земельних відносин, лісових та природоохоронних питань від 23.03.2021 відділом земельних ресурсів Ірпінської міської ради було підготовлено проект рішення на засідання чергової сесії Ірпінської міської ради, яке відбулось 08.04.2021. Згідно з рішенням Ірпінської міської ради від 08.04.2021, [PERSON] було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4827 га та передачі її у власність. Підставами для такого рішення стало те, що вказана земельна ділянку була передана в комунальну власність згідно з актом приймання- передачі земельної ділянки від 23.12.2020 на підставі п.1 ст. 117 ЗК України. Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області відповідно до наказу №2834-УБД від 23.12.2020 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №320/7460/20 було надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,4827 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Окрім цього, пунктом третім зазначеного наказу зобов`язано керівника Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво- Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області при надходженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечити в установленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Вказана земельна ділянка була передана в комунальну власність згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 23.12.2020 на підставі п.1 ст.117 Земельного кодексу України. В подальшому, земельна ділянка 3222485200:05:001:5387 була поділена на 24 ділянки. Слід зазначити, що земельна ділянка, на момент звернення [PERSON] до Ірпінської міської ради, вже була сформованою та зареєстрованою в Державному земельному кадастрі (кадастровий номер 3222485200:05:001:5387). Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка як об`єкт права власності - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно з ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація права комунальної власності на вищезазначену земельну ділянку була здійснена 03.02.2021 року. Відповідно до Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Згідно зі ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відтак, за матеріалами справи, на момент звернення [PERSON] з клопотанням (№1642.2 від 16.02.2021) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у Ірпінській міській раді було зареєстровано право комунальної власності на зазначену земельну ділянку, яка сформована та має кадастровий номер 3222485200:05:001:5387 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242283358, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №2285397432109). Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову у надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови. Разом з цим, у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просив визнати за ним право на завершення процедури приватизації, поновити запис, реєстрацію на земельну ділянку та внести зміни до поземельної книги про визнання за позивачем права власності. Питання правомірності передання земельної ділянки до комунальної власності, відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у даному випадку не є предметом даного судового розгляду. На сьогоднішній день діє відповідне рішення уповноваженого органу про відмову позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказане рішення не скасоване і не оскаржується. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією України. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог у даному випадку - відсутні. Разом з цим, на виконання ч.9 ст. 158 ЦПК України вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed