Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що 04.11.2004 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який рішенням суду розірвано 17.04.2018 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Батько дітей людина працездатного віку, має постійну роботу та отримує достатнього розміру заробітну плату. Між позивачем та відповідачем була усна домовленість, що останній буде сплачувати ? частину своїх доходів на утримання дітей, оскільки син [PERSON] є інвалідом з дитинства. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох дітей: доньки - [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доход) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною найстаршою дитиною повноліття, а потім на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доход) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 04.05.2018 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 15.05.2018 року було отримано копію ухвали суду від 04.05.2018 року та копію позовної заяви із доданими до неї документами. Позивачем ухвалу суд від 04.05.2018 року було отримано 16.05.2018 року. (а.с. 48-49) У строк, визначений судом ухвалою суду від 04.05.018 року, від відповідача відзив на позов не надійшов. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Будь-які докази по справі чи клопотання від учасників справи, також, на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про одруження серії І-АМ № 118291, виданим 14.11.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14.11.2004 року, актовий запис № 2429. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 3) Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 024919, виданим 21.02.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 538. (а.с. 4) Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 180819, виданим 29.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 4338. (а.с. 5) Малолітній [PERSON] є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії ААБ № 249816, медичним висновком № 9 від 09.02.2011 року та рішенням № 10 лікарсько-консультативної комісії при ВОДКЛ від 21.04.2016 року. (а.с. 6-8) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживають діти, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дітей. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 04.05.2018 року було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Отже, в даному випадку процесуальні дії могли бути вчинені до 04.06.2018 року (включно). Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві і докази, надані разом із нею. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають двох спільних дітей: доньку - [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із матірю позивачем по справі. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Також враховано стан здоров'я та матеріальне становище дітей. Взято до уваги, що малолітній [PERSON] є інвалідом з дитинства, має вроджену ваду розвитку правого ока, ускладнену катаракту, тотальне відшарування сітківки ока, гіпертронію лівого ока, вроджену ваду розвитку правої нирки, вегето-судинну дистонію по кардіальному типу, грижу білої лінії живота, плоско-вальнусну деформацію стоп, у звязку з чим потребує постійного лікування, індивідуальної програми реабілітації та догляду. При цьому судом прийнято до уваги, що батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, зокрема у звязку із хворобою, каліцтвом дитини. Однак, суд прийшов до висновку, що в даному випадку у позивача є необхідність, крім утримання [PERSON], ще й у щоденних звичайних витратах на [PERSON]. В звязку з чим, судом враховано, що розмір аліментів має забезпечити, зокрема, нормальні належні матеріальні умови для життя [PERSON], для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вирішення в судовому порядку питання щодо стягнення додаткових витрат може позбавити дитину на вчасне задоволення його щоденних потреб. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною найстаршою дитиною повноліття. Вимога позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина після досягнення донькою повноліття не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, питання щодо стягнення аліментів після досягнення повноліття найстаршою дитиною, чітко визначено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 265 ЦПК України, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання певних обставин (умовне рішення). Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з моменту досягнення [PERSON], [INFO], повноліття і до досягнення сином повноліття, є безпідставною і необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей, є гарантією їх прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дітей не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обовязків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобовязані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов'язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 352, 40 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що у звязку із зверненням до суду з даним позовом, позивач сплатила адвокату [PERSON]Є «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про стягнення аліментів» 550, 00 гривень, що підтверджується договором-квитанцією № 134 від 19.04.2018 року, наданим разом із позовом. (а.с. 10) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 48, виданим 16.12.1993 року. Таким чином, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 550, 00 гривень та співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Відповідачем не доведено неспівмірності витрат. Таким чином, враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 275, 00 гривень, а решта 275, 00 гривень слід залишити за позивачем. Доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial