Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON], який діє в інтересах [PERSON],з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивовано тим, що ? частка квартири [ADDRESS] є власністю позивача, а іншим співвласником ? частки квартири є [PERSON]. У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON]. Відповідач за місцем реєстрації не проживає з серпня 2012 року, комунальні послуг не сплачує, що створює позивачу перешкоди у розпорядженні її власністю. Вищезазначене й стало підставою звернення позивача до суду про визнання [PERSON]таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 01.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також даним судовим рішенням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено[PERSON] і запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом, а також, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. У строк визначений ухвалою суду від 01.08.2018 від відповідача відзив на позов не надійшов. Також не було подано й письмових пояснень на позов третьою особою. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином,відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не заперечувала щодо задоволення позову. [PERSON] зазначив, що відповідач не проживає у його із позивачем квартирі з серпні 2012 року, чим створює їм перешкоди у розпорядженні власністю. Позивач, її представник та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору щодо заочного розгляду справи не заперечували. Враховуючи вищенаведене, думку позивача, її представника, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та положення ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 6-7) Відповідно до довідки № 3548 від 18.07.2018, виданої міським комунальним підприємством «ЖЕК» № 12, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] . (а.с. 4) Згідно з актом від 18.07.2018, посвідченим міським комунальним підприємством «ЖЕК № 12», встановлено, що [PERSON]не проживає з серпня 2012 року по даний час за адресою: [ADDRESS], особистих речей за вказаною адресою не зберігає. (а.с. 5) В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка повідомила суду, що вона є сусідкою позивача та проживає з нею в одному будинку близько сорока років. Зазначила, що [PERSON]є сином позивача і останні сім років не проживає з матір'ю в її квартирі. Речі [PERSON] в квартирі позивача відсутні. Свідок також зазначила, що була присутня при складанні акту про не проживання [PERSON] в квартирі позивача, який також підписала. Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому при оцінці показань свідка, судом враховано спосіб формування, збереження та передачі відомостей свідком. Судом прийнято до уваги, що свідок надавала покази посилаючись на інформацію, якою володіє особисто, а не з чужих слів. Покази свідка узгоджуються з поясненнями учасників справи та не суперечать матеріалам справи. Тому судом прийнято до уваги покази свідка. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Статтею 391 ЦК України визначено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач та відповідач спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом та не мають спільних прав та обов'язків. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] за згодою позивача, але не проживає там без поважних причин. Судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем були будь-які домовленості щодо збереження за [PERSON]права користування у разі його відсутності. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачами разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві, докази, надані разом із позовом та показання свідка. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши пояснення позивача, її представника, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судовому засіданні і показання свідка, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд прийшов до висновку, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні її майном на власний розсуд, тобто повно і незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно з чинним законодавством України. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дане судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстрації його місця проживання. Судові витрати понесені [PERSON] суд залишає за нею, враховуючи її клопотання у позовній заяві. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Враховуючи наведене,

Outcome: approved