Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній страждає на психічний розлад з 1982 року, багаторазово лікувався у психіатричних стаціонарах, остання виписка 18.08.2016 року, в клінічній картині домінує галюцинаторно-маячна кататоно-онейроїдна симптоматика, є інвалідом другої групи безстроково по психічному захворюванню, рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.04.2007 року визнаний недієздатним, його опікуном призначена сестра [PERSON] Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймав нерегулярно через відсутність критики до хвороби. Зі слів сестри-опікуна, психічний стан [PERSON] змінився протягом трьох днів: не спить по ночах, злісний, на питання не відповідає, розмовляє сам із собою, відмовляється від прийому їжі , не приймає пігулки, багато палить, на пропозицію сестри випити пігулки ударив її і стареньку матір, замахувався, «бив кулаками по голові, виштовхав у підїзд», «у підїзді кричав, що він мертвий». У звязку із таким станом, [PERSON] бригадою швидкої медичної допомоги був доставлений 29.09.2016 року, о 18-45 годині, до комунальної установи, де був оглянутий черговим лікарем, який виявив загострення хронічного психічного розладу. 30.09.2016 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що він страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, з безперервним типом течії, параноїдний синдром, з агресивними тенденціями по відношенню до матері і сестри-опікуна. Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, є доцільним примусова госпіталізація хворого, оскільки його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] його сестра [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні свою позицію щодо примусової госпіталізації не висловив. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 30 вересня 2016 року, [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO],страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, з безперервним типом течії, параноїдний синдром, з агресивними тенденціями по відношенню до матері і сестри-опікуна, його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Надані суду пояснення лікаря-психіатра [PERSON], зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved