Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року, згідно якого позивач надав останній кредит в сумі 20 00, 00 дол. США. Позичальник зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за його користування в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі. Зобов'язання по кредитному договору [PERSON] не виконані. 09.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-B01/G014/2008, відповідно до якого [PERSON], зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року в повному обсязі. 07.06.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року, відповідно до якого останні прийняли всі зобов'язання за вище зазначеним кредитним договором в повному обсязі. Відповідачі системно порушують умови кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року. 04.06.2014 року відповідачам були направлені досудові вимоги про усунення порушень за кредитним договором та договором поруки, однак заборгованість залишається не погашеною. Станом 22.05.2014 року заборгованість за кредитним договором № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року становить 686 959, 70 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 11 627, 43 дол. США, що еквівалентно 136 308, 45 гривень, заборгованість по відсотках - 974, 55 дол. США, що еквівалентно 11 424, 85 гривень, пеня - 45 996, 48 дол. США, що еквівалентно 539 226, 39 гривень. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача за кредитним договором № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року в розмірі 686 959, 70 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві. Відповідачі повторно не з'явились в судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Зокрема, судом відповідачу [PERSON] по справі повістки про розгляд справи направлялись за останнім відомим місцем проживання. Також, останній викликався в судові засідання через оголошення у пресі у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, [PERSON] вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-B01/G014/2008, згідно якого банк надає [PERSON] кредит в сумі 20 000, 00 доларів США строком користування до 09.04.2015 року, фіксованою процентною ставкою 10, 99 % річних, цільове використання кредиту - придбання автомобіля марки KIA, модель CEED SW 2.0 4AT EX. [PERSON], в свою чергу, зобов'язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені в кредитному договору. (а.с. 5-8) [PERSON] 09.04.2008 року на виконання умов вище зазначеного кредитного договору було видано кредит в сумі 20 000, 00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою від 09.04.2008 року та розрахунком заборгованості. (а.с. 14, 24-25) Судом встановлено, що вище вказані кредитні кошти були перераховані за цільовим призначенням, визначеним в кредитному договорі, ТОВ «Автомир Внниця» за автомобіль KIA CEED. (а.с. 109) 09.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-B01/G014/2008, відповідно до якого [PERSON], зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року в повному обсязі. (а.с. 9-10) 07.06.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] прийняли всі зобов'язання за вище зазначеним кредитним договором в повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України стали солідарними боржниками. (а.с. 11-13) Найменування банку ЗАТ «ОТП Банк» змінено на ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ. Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 24.02.2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, зокрема за кредитним договором № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року. (а.с. 16-23) Пунктом 1.4. частини № 2 кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року визначено плату за користування кредитом. Відповідно п. 1.5.1. вище вказаного кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником у розміри та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Частиною № 2 кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року визначено, що не зважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. На адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивачем направлялись досудові вимоги про необхідність повного дострокового погашення кредиту. (а.с. 110-118) Однак, вимоги позивача залишились без належного реагування. Відповідно до п. 3.1.1. частини № 2 кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року борг [PERSON] станом на 22.05.2014 року становить 686 959, 70 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 11 627, 43 дол. США, що еквівалентно 136 308, 45 гривень, заборгованість по відсотках - 974, 55 дол. США, що еквівалентно 11 424, 85 гривень, пеня - 45 996, 48 дол. США, що еквівалентно 539 226, 39 гривень. (а.с. 24-25) Судом перевірено розрахунок заборгованості по кредитному договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року перед позивачем і встановлено його відповідність умовам цього договору та вимогам чинного законодавства України. Судом встановлено, що заборгованість по кредитному договору перед позивачем не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків [PERSON] не веде, відповідно ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що позивачем на підставі п. 3.1.1 частини № 2 кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року нараховано пеню в сумі 45 996, 48 дол. США. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає за можливе і необхідне зменшити розмір неустойки до розміру заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом, встановленому позивачем на час звернення з позовом до суду, в сумі 12 601, 78 дол. США, що еквівалентно 147 733, 30 гривень. При зменшенні розміру неустойки судом враховано: ступінь виконання зобов'язань боржниками; відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання; значне перевищення розміру неустойки, яка становить 45 996, 48 дол. США, що еквівалентно 539 226, 39 гривень згідно розрахунку позивача, розміру боргу, який становить 12 601, 78 дол. США, що еквівалентно 147 733, 30 гривень. На дані обставини також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 27 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Представник позивача не надала суду належних доказів спричинення значних збитків для банківської установи у зв'язку з невиконанням відповідачами обов'язків за кредитним договором. Однак, представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала щодо зменшення неустойки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Кредитний договір № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року, додатковий договір № 3 до кредитного договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року, а так само й договір поруки № SR-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Отже, суд, дійшов висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідачів, водночас вирішив, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої неустойки має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 12 601, 78 дол. США, що еквівалентно 147 733, 30 гривень, що дорівнює сумі заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору № CL-B01/G014/2008 від 09.04.2008 року в розмірі 25 203, 56 доларів США, що еквівалентно станом на 22.05.2014 року 295 466 (двісті дев'яносто п'ять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 60 копійок, з яких: заборгованість по кредиту - 11 627, 23 доларів США, що еквівалентно 136 308 (сто тридцять шість тисяч триста вісім) гривень 45 копійок, заборгованість по відсотках - 974, 55 доларів США, що еквівалентно 11 424 (одинадцять тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 85 копійок, пеня - 12 601, 78 дол. США, що еквівалентно 147 733 (сто сорок сім тисяч сімсот тридцять три) гривні 30 копійок. В задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача пені в сумі 33 364, 70 доларів США, що еквівалентно 391 493, 09 гривень, слід відмовити, враховуючи вищевикладене. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 571, 60 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (43,01 %). Решту судового збору в сумі 1 082, 40 гривень слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial