Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

В травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 27.07.1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 26.02.2018 року розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 11.01.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 27.08.2018 року до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у період з серпня 2018 року по травень 2019 року та з червня 2019 року по лютий 2020 року на загальну суму 16973,83 грн. [PERSON] вважає, що наявність заборгованості з аліментів тягне за собою відповідальність у вигляді неустойки. Розмір пені, у зв`язку з невиконанням рішення суду складає 36381,98 грн. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню на користь одержувача аліментів не може перевищувати 100% заборгованості. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 16973,83 грн. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 30.07.2020 року. 27.07.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав, проте, посилаючись на матеріальний та сімейний стан, погашення заборгованості з аліментів в повному обсязі, просив суд знизити розмір пені за прострочення сплати аліментів. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. ст. 51 Конституції України, 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 11.01.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2018 року до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.02.2020 року, що здійснений державним виконавцем Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №420/1832/18 від 14.02.2019 року, виданого Новопсковським районним судом Луганської області, за [PERSON] станом на 20.02.2020 року рахується борг зі сплати аліментів у сумі 16973,83 грн. З вказаного Розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались, що відповідно до ст. 196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Так, позивачем проведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до вказаного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №420/1932/18 від 14.02.2019 за період з вересня 2018 року по 20 лютого 2020 року складає 36381,98 грн. Проте, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача 16973,83, що відповідає сумі нарахованої державним виконавцем заборгованості. При наданні розрахунку заборгованості, позивач посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про його відповідність Закону та вказаній вище правовій позиції. Судом також встановлено, що відповідач визнав себе винним у виникненні даної заборгованості по аліментах, проте, просив зменшити розмір пені з огляду на матеріальний та сімейний стан. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.05.2020 року №220, [PERSON] отримав доходи за період з 2 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року на загальну суму 37128,54 грн. З Форми ОК-5 (Індивідуальні відомості про застраховану особу) від 28.05.2020 року, наданої Пенсійним фондом України вбачається, що сума заробітку [PERSON] у 2019 році складає 34630,85 грн., а в 2020 році - 15050,99 грн. [PERSON] на обліку Новокаховської міської філії Херсонського обласного центру зайнятості за період з 01.10.2019 по 30.04.2020, станом на 01.06.2020 як безробітний не перебував, ніяких виплат не отримував, що підтверджується відповідною довідкою №21/14/04/632/20 від 01.06.2020 року. Згідно довідки № 3496 від 27.05.2020 року, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення м. Нова Каховка Херсонської області, [PERSON] на обліку в управлінні не перебуває, ніяких видів державної соціальної допомоги не отримує. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 14.03.2019 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Волинській області, відповідач [PERSON] з 06.04.2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі [PERSON] . [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Новокаховским міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Обґрунтовуючи свої доводи щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідач додав до відзиву на позов квитанції №55 від 13.07.2020 року, №31 від 24.06.2020 року, №34 від 17.06.2020 року, №18 від 01.06.2020 року, №57 від 15.05.2020 року, з яких вбачається, що [PERSON] оплатив борг за аліментами у ВП №59349702 на загальну суму 46500,00 грн. Крім того, відповідачем надана інформація про проведені операції у АТ КБ «ПриватБанк» за грошовими переказами за період з 01.07.2017 по 18.10.2018 та грошовий переказ, проведений 21.09.2018 року через міжнародну платіжну систему Western Union. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, встановлено, що відповідач винний у виникненні даної заборгованості по аліментах, доказів щодо погашення вказаної заборгованості не надав, оскільки квитанції та інформація по операціях з грошових переказів не містять відомостей, що суми коштів перераховувались саме на сплату аліментів за виконавчим листом №420/1832/18, заборгованість, що утворилася не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо, а тому суд дійшов до висновку що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, враховуючи матеріальний стан відповідача та наявність на його утриманні малолітньої дитини, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 12000,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial