Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 15.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 11 000, 00 доларів США з умовою повернути їх до 25.07.2014 року. У визначений строк дані грошові кошти не повернуто. Відповідно до п. 4.5. договору позики від 15.07.2014 року, при порушенні строків повернення позики відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочки. Період прострочки з 25.07.2014 року по 10.02.2015 року становить 201 день, а пеня відповідно до умов договору становить 11 000, 00 доларів США х 201 % (201 день прострочки) = 22 110, 00 доларів США. Згідно довідки КБ «Преміум» від 10.02.2015 року № 47 встановлено офіційний курс НБУ до долара США на рівні 24,956198 гривень. Таким чином, еквівалент заборгованості відповідача перед позивачем становить 274 518, 18 гривень - основний борг і 551 781, 53 гривень - пеня за період з 25.07.2014 року по 10.02.2015 року. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача 274 518, 18 гривень боргу за договором позики та пені в розмірі 551 781, 53 гривень за період з 25.07.2014 року по 10.02.2015 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, не повідомлено причини неявки. В судовому засіданні, яке відбулось 13.05.2015 року, представник відповідача повідомив, що заперечує щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи думку позивача та його представника, зважаючи на відсутність поважних причин неявки відповідача в судове засідання та надання його представником пояснень по справі в судовому засіданні 13.05.2015 року, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей. Згідно даного договору позивач передав, а відповідач прийняв грошову суму в розмірі 11 000, 00 доларів США, та зобов'язався повернути [PERSON] позику в тому ж розмірі у визначений даним договором строк. (а.с. 4-5) Відповідно до п. 3.1. договору позики грошей від 15.07.2014 року, позикодавець надав, а позичальник прийняв позику в повному обсязі до моменту підписання даного договору. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Пунктом 4 вище вказаного договору встановлено порядок повернення позики. Згідно п. 4.1. цього договору, сума позики має бути повернута одномоментно в строк до 25.07.2014 року включно. Позика вважається повернутою в момент передачі готівкою грошової суми, що позичалася. Відповідно до п. 4.5. договору позики грошей від 15.07.2014 року, при порушенні строків повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмір 1 % від простроченої суми за кожний день прострочки та достроково повертає всю суму позики. Взяте на себе зобов'язання відповідач не виконав, грошові кошти, отримані в позику, позивачу не повернув. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, визначеного договором позики грошей від 15.07.2014 року, оскільки не приступив до виконання зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно наданого позивачем письмового розрахунку сума заборгованості по договору позики грошей від 15.07.2014 року станом на 10.02.2015 року становить 826 299, 11 гривень, з яких: сума основного боргу - 11 000, 00 доларів США, що еквівалентно за курсом КБ «Преміум» станом на 10.02.2015 року 274 518, 18 гривень, пеня - 551 781, 53 гривень (за період з 25.07.2014 року по 10.02.2015 року (включно)). (а.с. 2) Судом перевірено розрахунок боргу по договору позики грошей від 15.07.2014 року, здійснений позивачем, і встановлено його невідповідність вимогам чинного законодавства. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Для регулювання курсу гривні щодо іноземних валют Національний банк використовує золотовалютний резерв, купує і продає цінні папери, встановлює і змінює ставку рефінансування та застосовує інші інструменти регулювання грошової маси в обігу. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. НБУ 10.02.2015 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол.США = 24, 8405 гривень. Таким чином, основний борг [PERSON] перед [PERSON] за договором позики грошей від 15.07.2014 року, який становить 11 000, 00 доларів США, станом на 10.02.2015 року еквівалентний до курсу долара США, встановленого 10.02.2015 року НБУ, 273 245, 50 гривень. Судом встановлено, що позивачем на підставі п. 4.5. договором позики грошей від 15.07.2014 рокунараховано пеню в сумі 549 223, 45 гривень. Однак, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає за можливе і необхідне зменшити розмір неустойки до 273 245, 50 гривень. При зменшенні розміру неустойки судом враховано: відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання; значне перевищення розміру неустойки, яка становить 548 223, 45 гривень згідно розрахунку позивача, розміру боргу, який становить 273 245, 50 гривень. А ні позивач, а ні його представник не надали суду належних доказів спричинення значних збитків для позивача у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків за договором позики. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, надані в судовому засіданні 13.05.2015 року, щодо того, що відповідач не є позичальник по договору позики грошей від 15.07.2014 року, оскільки прізвище «[PERSON]» та його підпис стоять в графі «позикодавець», а не «позичальник», оскільки вважає їх безпідставними. З даного договору позики чітко вбачається, що [PERSON] є позичальником, що відображено сторонами цього договору в його преамбулі. Окрім того, договір позики містить підписи сторін цього договору, які узгодили усі істотні умови даного договору. Договір позики грошей від 15.07.2014 року недійсним не визнаний. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Договір позики грошей від 15.07.2014 року є домовленість сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за договором позики грошей від 15.07.2014 року відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Отже, суд, дійшов висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, водночас вирішив, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої неустойки має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 273 245, 50 гривень, що дорівнює еквіваленту суми основного боргу в доларах США до національної валюти за договором позики грошей. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики грошей від 15.07.2014 року в загальній сумі 546 491 (п'ятсот сорок шість тисяч чотириста дев'яносто одна) гривня 00 копійок, з яких: сума основного боргу - 11 000, 00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 10.02.2015 року 273 245 (двісті сімдесят три тисячі двісті сорок п'ять) гривень 50 копійок, пеня - 273 245 (двісті сімдесят три тисячі двісті сорок п'ять) гривень 50 копійок. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 278 536, 03 гривень та 1 272, 68 гривень основного боргу слід відмовити, враховуючи вищевикладене. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 416, 75 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (66,14 %). Решту судового збору в сумі 1 237, 25 гривень слід залишити за позивачем. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial