Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] помер його брат [PERSON] , з яким на день смерті позивач проживав без реєстрації. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] . У визначений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця, так як проживав з братом, доглядав за ним та вели спільне господарство. На підставі вищевикладеного просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті, [INFO] його брата - [PERSON] . Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач та його представник в підговче судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього, серії [NUMBER] . Згідно заповіту, посвідченого 10.11.1999 р. виконкомом Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно брату - [PERSON] . Як зазначено в довідці №1981 від 22.12.2020 року, виданій старостою Ромейківського старостинського округу Полицької сільської ради, [PERSON] , який помер [INFO] та його брат [PERSON] , проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство, без реєстрації місця проживання. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у Володимирецькій районній державній нотаріальній конторі Рівненської області, згідно даних зі Спадкового реєстру, спадкову справу не заведено. (довідка №1406/01-16, від 23.12.2020 року, видана завідувачем Володимирецької районної державної нотаріальної контори) Причинами пропуску прийняття спадщини позивач зазначає необізнаність, вважав, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця, оскільки проживав з братом, доглядав за ним та вели спільне господарство. На момент смерті спадкодавиці були чинні норми ЦК УРСР 1963 року щодо спадкування. Згідно ст.524 ЦК 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як зазначеено в ст. 534 ЦК 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, згідно ст. 534 ЦК 1963 року. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність, оскільки позивач вважав, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця, так як проживав з братом, доглядав за ним та вели спільне господарство, є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність спадкового майна може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved