Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачкою 10.11.2015 зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання в м. Вінниці спільне життя з відповідачкою не склалось, оскільки вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, повага один до одного в звязку з чим подальше спільне проживання не можливе, що є фактичною причиною припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства. Також позивач зазначив, що відповідач майже два роки як покинула територію України та проживає в Латвійській республіці в м. Ризі. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу. Судові витрати позивач просив залишити за ним. Ухвалою суду від 08.08.2018 вищевказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою суду від 07.09.2018 зупинено провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги. 11.01.2019 ГТУЮ у Вінницькій області до суду повернуто матеріали судового доручення. Ухвалою суду від 16.01.2019 судею [PERSON] справу прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 01.04.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи. 10.10.2018 відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позову в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, думку позивача, заяву відповідача та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 310369, виданим 10.11.2015 центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10.11.2015, актовий запис № 3355. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 3) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, заслухавши пояснення позивача по справі, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи клопотання\~позивача,\~судові витрати\~залишити за [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved