Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що батьком її доньки - [PERSON] є [PERSON] . Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2005 року №2-367/05 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частин від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи утримання з 18.03.2005 року. На даний час їх донька є студенткою першого курсу 4-річного технікуму готельного бізнесу у загальноосвітньому шкільному комплексі ім.В.Вітоса в с.Гебултув. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, однак, у добровільному порядку відмовився сплачувати аліменти на період навчання доньки, у зв`язку із чим, вона змушена звертатися до суду та просить задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх доходів (заробітків) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Позивач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Однак надав суду письмовий відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на наступне. Позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог не додано жодного доказу який би підтверджував, що він має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі та не зазначено про те, що він є батьком ще двох неповнолітніх дітей, про які їй відомо та які знаходяться на його утриманні - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджує доданими до відзиву копіями свідоцтв про народження зазначених дітей. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.08.2002 року, актовий запис №6, позивач та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №189/4378/18/19 від 12.06.2019 року виданої директором загальноосвітнього шкільного комплексу Магістр Павел Сікора, який засвідчив що [PERSON] , [INFO] є студенткою даного навчального закладу до червня 2022 року. Також, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.02.2010 року виконавчим комітетом Єлізарівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №5, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Також, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2014 року виконавчим комітетом Єлізарівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №17, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно довідки про склад сім`ї від 25.08.2020 року, разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживають та знаходяться на утриманні: син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.5 ст.183 СУ України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, що в нього на утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями документів, донька навчається у вищому навчальному закладі та потребує допомоги від батьків, тому суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його доньки в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів (заробітків) щомісяця, починаючи утримання з 17.06.2020 року (дата подачі позовної заяви до суду) до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що добровільно про сплату аліментів батьком домовитися не вдається, суд вважає за можливе стягнути аліменти з [PERSON] , оскільки не визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial