Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розмір аліментів стягуваних з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.2015 року, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на даний час син постійно знаходиться на навчанні у ліцеї де створені всі належні житлово-побутові умови для навчання та всебічного розвитку дитини, забезпечений всім необхідним, також посилається на погіршення його матеріального становища, а тому просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн.. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов не визнала. Вказала, що на даний час значно зросли ціни на товари першої необхідності, оскільки вона сама утримує їхніх неповнолітніх дітей, а з відповідача стягуються аліменти в розмірі встановленому законом, тому просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Судом об`єктивно встановлено, що від зареєстрованого шлюбу в сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Київ. Згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн., щомісячно починаючи з 17.07.2015 року, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, яка визначається судом або суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006року №3« Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182СК України). Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові та в поясненнях представника позивача під час судового розгляду посилався на те, що його дохід значно змінився, однак будь яких належних та допустимих доказів суду не надано.\~ Як випливає з матеріалів справи, а саме квитанцій про сплату аліментів та пояснень сторони в судовому засіданні, що починаючи з часу винесення рішення про стягнення аліментів і на час розгляду справи позивач частково виконує рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2015 року, проте вказана обставина не є підставою для зменшення розміру аліментів. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Разом з тим, приймаються до уваги доводи відповідача, а саме, що вона проживає із неповнолітніми дітьми, які перебувають на її утриманні, розмір її доходів є незначним, а тому вона потребує фінансової допомоги зі сторони батька. При цьому, судом приймаються до уваги положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», відповідно до якого з 01.01.2019 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн. Враховуючи те, що позивач доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності скрутного матеріального становища позивача, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed