Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

\~\~\~\~ В травні 2015р. позивач [PERSON]П звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON],\~згідно якого просить суд встановити факт того, що\~вона проживала однією родиною без реєстрації шлюбу більше пяти років із [PERSON] з 1989 року до дня його смерті, тобто до 20 жовтня 2014 року; встановити її право на спадщину після смерті [PERSON] разом зі спадкоємицею першої черги відповідачкою [PERSON]; визнати за нею право власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину\~будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області; визнати за нею\~право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будинку на 1/2 частину;\~стягнути з відповідачки судові витрати по справі (а.с.2-3). Ухвалою суду від 27.05.2015р. провадження по справі відкрито (а.с.27). 12.08.2015р. позивачка змінила позовні вимоги, просила суд також визнати її спадкоємцем четвертої черги і встановити її право на спадщину нарівні із спадкоємицею першої черги [PERSON] (а.с.59-60). Від вимоги про відшкодування судових витрат представник позивачки [PERSON] в подальшому відмовилась. (а.с.122). Позовні вимоги мотивувала тим, що з 1989 року проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] до дня його смерті 20.10.2014р. в будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області, який належав померлому по праву власності. За життя [PERSON] вони опікувались один одним, мали загальний бюджет, господарювали, обробляли город, спільно приймали гостей, разом ростили її онуків, жили як чоловік та жінка. Після смерті [PERSON] вона понесла витрати на його поховання. Дочка померлого відповідачка [PERSON] участі у житті батька не приймала, матеріальної допомоги на похорони не надавала. Після смерті [PERSON] вона та відповідачка своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини і розяснив її право звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сімєю більше 5 років. Позивачка вважає, що як спадкоємиця четвертої черги на підставі ст.1259 ЦК України має право на спадщину у вигляді житлового будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області нарівні з спадкоємцем першої черги [PERSON], іншого житла вона не має. На земельну ділянку сільгосппризначення у розмірі 4,66 га, яка також входить до складу спадщини, вона не претендує. В судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності (а.с.22) [PERSON] позов підтримала. Суду пояснила, що позивачка проживала зі спадкодавцем однією сімєю більш ніж 25 років. Весь цей час власного доходу [PERSON] не мав, а жив за рахунок позивачки. Вона працювала, а потім отримувала пенсію, обробляла огород, який також давав невеличкий дохід. [PERSON] не працював, пенсію не отримував, хворів тривалий час на серце. В безпорадному стані спадкодавець не перебував, міг самостійно рухатися, обробляти огород. Позивачка його лікувала самостійно, до медичних установ з приводу свого захворювання він ніколи не звертався. Вона ж після його смерті здійснила його похорони. Відповідачка батьку ніколи ніякої допомоги не надавала. Хвороба спадкодавця зовнішні не дуже проявлялась, але вона була тяжкою, життєдіяльність його була обмежена, не активна, і сторонню допомогу, якої він потребував, йому надавала саме позивачка по справі. Допомога полягала в здійсненні догляду за спадкодавцем, його утриманні, моральній підтримці, купівлі йому медикаментів. Без цієї допомоги, на думку представника позивачки, спадкодавець був би безпорадним. За час спільного проживання позивачка та спадкодавець спільного майна не набули. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] (а.с.61,62) не заперечував того факту, що позивачка [PERSON] на протязі 25 років проживала з [PERSON], а тому є спадкоємцем четвертої черги. Але проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що позивачка не надала жодного доказу щодо хворобливого стану спадкодавця на протязі тривалого часу, його перебування в безпорадному стані та неможливості самому себе обходити. Він до дня смерті самостійно пересувався, сам себе обслуговував, сторонньої допомоги не потребував. Відповідачка є рідною донькою померлого та єдиною спадкоємицею першої черги. Вона своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Заповіту [PERSON] не залишив. А тому, на думку представника відповідача, підстав, передбачених ст.1259 ЦК України для зміни черговості спадкування та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спадкового будинку не має жодних підстав. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON]О в судове засідання не зявились. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що\~[PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.03.1985 року по 30.11.1993 року, що підтверджується відповідними штампами в паспорті допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] (колишня дружина спадкодавця). Від шлюбу у них народилася дочка - відповідачка [PERSON] [PERSON] на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 11.04.1978р. №488 належав житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області та земельна ділянка розміром 4,66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Понятовської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з кадастровим номером 5123984700:01:002:0011 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 162232, виданого 30.03.2005р. (а.с.12,14). Приблизно з 1989 року [PERSON] припинив подружні стосунки з [PERSON] та став проживати в своєму будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області разом з [PERSON], яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.02.1967р. по 21.03.1990р. (а.с.4,15). Вони проживали саме однією сімєю без реєстрації шлюбу з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин, тобто проживали в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного. Спільне проживання [PERSON] з [PERSON] припинилося лише в звязку зі смертю останнього. Факт проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] біля 25 років в суді підтвердили\~допитані по справі свідки. Цей факт визнає і відповідачка [PERSON] в особі свого представника [PERSON] Таким чином, приблизно з 1989 року по день смерті 20.10.2014р. [PERSON] проживала разом з [PERSON] як чоловік та\~жінка в будинку по вул. Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області без реєстрації шлюбу. Однак оскільки померлий [PERSON] лише 30 листопада 1993 року розірвав шлюб з колишньою дружиною, тому цей факт не може бути встановлений до цієї дати. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України\~від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного із подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Право встановлювати факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу надано судам з 1 вересня 2005 року в звязку з набранням чинності п.5 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального\~кодексу України\~№1618 в редакції 2004 року. Однак даний факт позивачка просить встановити по нормам спадкового справа, по яким вона є спадкоємцем\~по праву спадкування за законом після смерті [PERSON], так як не менш ніж пять років проживала із спадкодавцем однією сімєю до часу відкриття спадщини. Згідно п.21\~Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом.2004 року. Тому суд вважає встановленим факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з грудня 1993 року\~по день\~смерті [PERSON], тобто по 20 жовтня 2014 року, тобто більше 5 років, що надає позивачці право на спадкування за законом в четверту чергу. Відповідно до п.2.\~Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, встановлення даного факту\~підлягає розгляду саме в порядку позовного провадження, так як фактично між сторонами виник спір про право, тобто від встановлення даного факту залежить виникнення права на спадкування майна. Позовна вимога про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Встановлення за рішенням суду факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем більше 5 років в силу вимог закону (ст.1264 ЦК України) надає позивачці право на спадкування за законом після смерті [PERSON] в четверту чергу, що визнається сторонами і ніким не оспорюється. Нотаріус також відмовив позивачці в оформленні її прав на спадщину за відсутності рішення суду саме про встановлення такого факту (а.с.5). Отже, за наявності рішення суду про встановлення факту проживання спадкоємця однією сімєю зі спадкодавцем більше 5 років, ухвалення додатково судом рішення про визнання позивача спадкоємцем четвертої черги не потрібно і суперечить ст.16 ЦК України. Стосовно вимоги, заявленої на підставі ст.1259 ЦК України, про зміну черговості одержання права на спадкування та похідних вимог про визнання за позивачкою права власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину\~спадкового будинку та права користування земельною ділянкою, яка прилягає до будинку на 1/2 частину, то таки вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. 20 жовтня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.6). За життя [PERSON] заповіту не залишив, тому має місце спадкування за законом. Відповідно до\~ст.1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в\~ст..1261-1265 ЦК України, зокрема\~відповідно до\~ст.1261 ЦК України\~право на спадщину отримують рідні діти та батьки померлого. Згідно наданої суду копії спадкової справи №253/14, заведеної Роздільнянською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON]\~після його смерті спадщину прийняла спадкоємець першої черги по закону відповідно до\~ст..1261 ЦК України\~його дочка відповідачка [PERSON], яка в установлений 6-ти місячний строк 17.12.2014р. подала\~заяву про прийняття спадщини.(а.с.32). 05.11.2014 року з заявою про прийняття спадщини звернулась і позивачка [PERSON],\~але в той же день вона отримала розяснення нотаріуса про те, що для оформлення своїх прав на спадщину як спадкоємця четвертої черги їй необхідно звернутись до суду і підтвердити в судовому порядку факт проживання однією сімєю зі спадкодавцем не менше пяти років. (а.с.38). Судом достовірно встановлено факт проживання [PERSON]П однією сімєю з померлим спадкодавцем [PERSON] більше 5 років, тому [PERSON] набула право на спадкування по закону після його смерті у четверту чергу. Однак\~в звязку з наявністю спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину, позивачка не може бути закликана до спадкування. Відповідно до ч.2\~ст.1259 ЦК України\~фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування\~за умови , що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво або каліцтво перебував в безпорадному стані. Згідно п.6 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Судом встановлено на підставі Акту №109 судово-медичного дослідження трупу [PERSON], 1955р.н., від 21.10.2014р., що причиною смерті [PERSON] стала ішемічна хвороба серця у формі атеросклеротичного міокардіосклероза, обумовлена вираженим атеросклерозом коронарних артерій серця, і настала від розвинувшейся гострої серцево-судинної недостатності (а.с.78). Судом було встановлено в ході судового розгляду справи, що [PERSON] ніколи до лікарні за медичною допомогою не звертався, навіть не мав медичної картки хворого в лікувальному закладі, кваліфіковану медичну допомогу не отримував, діагноз за життя йому не встановлювався. Як повідомила представник позивача [PERSON] та допитані в судовому засіданні за її клопотанням свідки, за життя [PERSON] вживав всякі ліки від серця, які сам собі прописував. Навіть за три дні до смерті, коли він, зі слів вказаних осіб, себе погано почував, посинів, йому було важко дихати, йому не було надано кваліфікованої медичної допомоги, йому не викликали швидку допомогу та не відвезли до лікарні. Помер він у себе вдома. Представник позивач [PERSON] пояснювала, що [PERSON] надавала спадкодавцю моральну підтримку, матеріально його утримувала, опікувалась ним, готувала йому їжу, прала речі, вела домашнє господарство, обробляла город. За період їх спільного проживання [PERSON] ніде не працював, оскільки мав хворобу серця, яка хоч і не дуже проявлялася, але продовжувалась довгі роки, позивачка жаліла його із-за його хвороби. В якості доказу перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] суду надана довідка УПФ України в Роздільнянському районі Одеської області від 25.08.2015р. № 3610/04 про те, що [PERSON], 02.02.1955р.н., на обліку в управлінні не перебував, за призначенням пенсії не звертався (а.с.76); довідка Роздільнянського районного центру зайнятості №148 від 20.08.2015р. про те, що [PERSON] на обліку як безробітний не перебував (а.с.77), копія пенсійного посвідчення та довідка УПФ України в Роздільнянському районі Одеської області №2421 від 09.09.2015 про те, що [PERSON] заходиться у них на обліку та отримує пенсію за віком з 19.05.1998р. (а.с.113,114). В якості доказів безпорадного стану, викликаного тяжкою хворобою спадкодавця, представник позивача посилається на показання свідків та розяснення спеціаліста: лікаря-кардіолога [PERSON] Спеціаліст [PERSON] розяснила суду, що ішемічна хвороба - це узагальнена назва, вказана хвороба може бути у різних формах з різним ступенем тяжкості. Зазначила, що форма захворювання, констатована посмертно у [PERSON], є не миттєвою, а розвивається поступово, може продовжуватись і 30 років. Смерть же наступає від спазму коронарних судин і гострого порушення кровообігу внаслідок стресу, хвилювання, фізичного перенавантаження тощо. За життя особи з таким захворюванням можуть виконувати помірну фізичну роботу, їм протипоказані тільки тяжкі фізичні навантаження. Якщо б особа з таким захворюванням лікувалась, то продовжила б собі життя. З таким захворюванням люди живуть дуже довго. За повідомленням [PERSON], такі хворі стороннього догляду не потребують, в повній мірі можуть самі себе обходити до самої смерті. Така форма хвороби може викликати серцеві напади, симптомами яких є задишка, біль за грудиною. На теперішній час за даними статистики 25% дорослого населення в країні страдає на ІХС (ішемічну хворобу серця) у різних формах. Тяжкою формою ІХС є декомпенсація, коли хворий не може самостійно пройти і 5 метрів, його турбує явно виражена задишка, такі хворі одутлі, у них збільшена печінка, у них виникає набряк легенів. Такі хворі потребують сторонньої допомоги навіть при медикаментозному лікуванні. Їм встановлюється група інвалідності, та ВКК видає довідку про те, що хворий потребує сторонньої допомоги. Але ступінь серцевої недостатності у хворого і тяжкість захворювання встановлюється за життя, а не посмертно. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав померлого близько 25 років, коли він вже проживав однією сімєю з позивачкою, яка працювала та отримувала пенсію. [PERSON] не хотів працювати, щоб не сплачувати на дочку від першого шлюбу великі аліменти, а тільки мінімум. Знає, що у [PERSON] десь 15 років боліло серце, він напивався таблеток і все проходило. Перед смертю збирався сходити в лікарню, жалівся, що «давить сердечко». Догляд за ним здійснювала [PERSON] Їх постійно відвідувала її дочка. [PERSON] раніше працював в ДОСААФ, а також він вязав віники, а [PERSON] продавала їх на базарі. За тиждень до смерті він бачив його у дворі будинку, лежачим хворим він не був. Свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою позивачки [PERSON] Її вітчим [PERSON] виростив двох її дітей, був для них справжнім дідусем. Він не працював, так як йому не дозволяв стан його здоровя, мати його жаліла. Він висаджував на городі віники, потім їх сплітав, а [PERSON] їх продавала. Також вони жили на пенсію позивачки. [PERSON] не був лежачим хворим, але страждав на задишку, із-за чого кинув палити, думав, що в нього захворювання бронхів. Потім у нього стало боліти серце. Він став вживати ліки від серцевих захворювань. За 3-4 дні до смерті у нього були постійні болі за грудиною, він думав, що в нього бронхіт, але до лікарні їхати не хотів. Вона з чоловіком постійно надавали їм фізичну допомогу. Його дочка жодного разу його не відвідала. Її мати та вітчим не зареєстрували шлюб, оскільки мати була старше за вітчима, та думала, що помре перша. Позивачка зареєстрована в квартирі, яка належить їм обом порівну на праві власності. Вона з матірю здійснили поховання [PERSON] за власні кошти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка [PERSON] та [PERSON] з 1990 року вели спільне господарство, обробляли город. Позивачка продавала віники, отримувала пенсію. [PERSON] не працював на роботі, погано себе почував, працював на городі. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] в його будинку, робила ремонт, вела господарство. Він не працював, у нього було хворе серце. Про хворобу знає від [PERSON] та її дочки. [PERSON] вживав валеріану, не був лежачим хворим, але, на її думку, потребував сторонньої допомоги, у нього був хворобливий вигляд. Останній раз бачила його за 1,5 2 місяця до смерті, коли він ходив по двору. Свідок [PERSON] підтвердила, що позивачка та [PERSON] жили як чоловік та жінка. Вона вела домашнє господарство, працювала на будівництві, потім отримувала пенсію. Вони з [PERSON] вирощували та вязали віники, вона їх продавала. Він хворів приблизно з 2002 року на задишку, але в лікарню йти не хотів. Кинув палити. Перед смертю [PERSON] копав город і задихався, часто зупинявся для відпочинку, копав повільно. Потім тиждень його не було видно. Від [PERSON] вона дізналась, що він захворів. А потім раптово помер. Свідок [PERSON] також підтвердила в суді факт сумісного тривалого поживання позивачки та спадкодавця однією сімєю. Пояснила, що їх постійно відвідувала дочка позивачки. Відповідачка батька не відвідувала. [PERSON] був слабкий, постійно хворів, позивачка його лікувала, утримувала, годувала. Про нього ніхто більш не дбав крім неї. [PERSON] не працював, оскільки не міг за станом здоровя. Він виконував по дому деяку роботу вязав віники, привязував їх до возу. Вона продавала віники. В лікарню не звертався за відсутністю грошей. Останні три дні перед смертю він посинів, йому не вистачало кисню, він сидів на вулиці. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав померлого 18-20 років, останні три роки перед смертю той жалівся на серцеві напади та брав у нього ліки. Позивачка працювала, а [PERSON] не працював. Фізичну працю по дому допомагала робити дочка позивачки з сімєю. Позивачка дбала про [PERSON] Він був завжди чисто одягнений. Але в лікарню він не звертався за відсутності у нього коштів. Представник [PERSON] - [PERSON] для підтвердження заперечень проти позову, а саме: що [PERSON], померлий 20.10.2014р., за життя не знаходився у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги, а, навпаки, працював на городі, вязав віники та продавав їх на базарі, просив суд допитати свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що жила неподалік від [PERSON] і зустрічала його кожен день на протязі майже 8 років, іноді вони розмовляли. Він проживав з жінкою набагато старше за нього, у нього була дочка від першого шлюбу. Раніше у нього була машина, він їздив на ній, а потім поставив її на ремонт. Він вирощував та вязав віники, возив їх на тачці на базар та продавав майже до останнього дня життя. Крім того, він за земельний пай, який здавав в оренду, отримував зерно та продавав його. Також він їздив до м.Одеса, там купляв віники та перепродавав їх в м.Роздільна на ринку. Останній раз бачила його десь за два дні до смерті. На її запитання, чому він не одружиться з новою жінкою, він відповів їй, що все залишиться дочці. Повідомив, що спілкується з дочкою [PERSON]. Також вона розмовляла з його дочкою, яка повідомила їй, що спілкується з батьком і навіть отримала від нього якій-то подарунок на день народження. Свідок [PERSON] показала в суді, що знала [PERSON] з 1985 року. ЇЇ чоловік товаришував з ним. Коли він розлучився з дружиною, його дочці було 5-6 років. Він переїхав жити у свій будинок, а дружина з дочкою залишились проживати в квартирі. Потім вони з чоловіком бачили його в с.Кучурган на ринку, він продавав зерно. Крім того, він продавав віники на базарі в м.Роздільна Одеської області, які возив на електричці з м.Одеса, а потім на тачці перевозив на ринок. Це було в серпні вересні 2014 року. В жовтні 2014 року вона зустріла його та привітала його з тим, що він став дідусем. Він дуже зрадив. Дочку він називав [PERSON] та завжди при зустрічі цікавився про неї. Також декілька разів вона бачила його машину під підїздом, де проживала його дочка. Останній раз бачила його приблизно за 2 дні до смерті, він йшов з базару, ніс сумки. Вона помітила, що він схуд. Свідок [PERSON] колишня дружина померлого, суду пояснила, що розлучилась з ним за власної ініціативою, оскільки він зраджував їй з позивачкою. Він мав власний будинок, гараж та автомобіль. За її словами, він постійно працював: на залізниці обхідником, потім в позавідомчий охороні охоронцем, потім шофером, вантажником на базарі, крім того, постійно вязав та продавав на базарі віники, мав для цього необхідне обладнання (нитки, шпильку). Гроші додому він приносив завжди, оскільки в неї на утриманні було двоє маленьких дітей (одна дитина від першого шлюбу) і вона не працювала. Після розірвання шлюбу за рішенням суду [PERSON] сплачував аліменти на її користь на утримання дочки до досягнення дочкою 18 років. З дочкою він спілкувався, коли вона була вдома, так як вона спочатку навчалась в м.Одеса, потім плавала, а потім тривалий час жила за кордоном. У дочки він ніякої допомоги не просив, радів, що в нього народився онук. Дочка його додому не приводила, вони спілкувались на вулиці, оскільки вона була проти таких зустрічей. Крім того, вона бачила [PERSON] приблизно за 1 місяць 2 тижні до його смерті. Він, як завжди, возив на тачці віники на базар в м.Роздільна, вигляд в нього був нормальний, здоровий. Оскільки вона сама кожен день торгує на базарі - продає кондитерські вироби, то постійно його там бачила, він привозив на тачці віники і продавав їх або сам, або продавала позивачка. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та пояснення усіх допитаних в судовому засіданні свідків, а також роз'яснення спеціаліста лікаря-кардіолога суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя не знаходився в безпорадному стані, тобто в такому стані, під час якого був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, в сенсі ст.1259 ЦК України. Він був працездатний, не знаходився на групі інвалідності, не перебував на обліку лікарів, його життєдіяльність не була обмежена, він міг сам себе обходити і займався трудовою діяльністю. Той догляд, якій здійснювала за ним позивачка (вела домашнє господарство, готувала їжу, прала речі), суд вважає виконанням нею звичайних сімейних обов'язків жінки. Позивач за віком та станом здоров'я був працездатним та за законом не потребував матеріального утримання від дочки - відповідачки [PERSON] Оскільки суд відмовляє позивачці в наданні їй права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, то не підлягають і задоволенню всі інші вимоги про визнання права власності на спадкове майно та право користування земельною ділянкою. Судовий збір по справі, сплачений позивачкою не підлягає відшкодуванню, оскільки в частині вимог про зміну черговості спадкування та визнання права на майно їй відмовлено.

Outcome: partial