Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що останній перебуває під спостереженням лікаря-психіатра з 2009 року. У клінічній картині захворювання переважає маніакальна симптоматика з агресивними намірами, діями на адресу конкретних осіб. Чотири госпіталізації до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Остання виписка 26.06.2015 року. Стан погіршився протягом тижня, зі слів матері: через конфлікти в родині став дратівливий, відновив прийом спиртного, конфліктує, діяльний, дає всім вказівки, не спить ночами, грубіянить, відзначаються часті перепади настрою, пристає на вулиці до незнайомих людей, агресивний, злісний, «загрожує мені фізичною розправою», голосно кричить, постійно говорить про те, що немає бажання жити, і прагне себе вбити. Згідно із заяви матері: «Поводиться агресивно, збуджений, б'ється, загрожує фізичною розправою, бродяжить, погано спить, вживає алкоголь». [PERSON] самостійно прийшов до поліції, де конфліктував, був агресивний, у зв'язку із чим співробітниками поліції викликана бригада швидкої медичної допомоги, доставлений у приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР 31.07.2017 року о 10.50 годині, де був оглянутий черговим лікарем, який діагностував важкий психічний розлад. Від госпіталізації категорично відмовився. Враховуючи наявність агресивних і аутоагрессивных дій на адресу навколишніх і себе госпіталізований у примусовому порядку. 31.07.2017 року о 12.00 годині оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає тяжким психічнім захворюванням у формі маніакального епізоду, синдром гнівливої манії з високою ймовірністю скоєння суспільно-небезпечного діяння (суіцідальні висловлення, агресія на адресу матері й навколишніх). Приймаючи до уваги наявність високої вірогідності скоєння суспільно-небезпечного діяння у відношенні себе та оточуючих лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Зацікавлена особа мати [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні не надав пояснень. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 31.07.2017 року [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], страждає тяжким психічнім захворюванням у формі маніакального епізоду, синдром гнівливої манії з високою ймовірністю скоєння суспільно-небезпечного діяння (суіцідальні висловлення, агресія на адресу матері й навколишніх), його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved