Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти, надані останнім у якості зворотної фінансової допомоги у розмірі 199 850,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.04.2014 року позивач надав [PERSON] поворотну фінансову допомогу у розмірі 199 850,00 грн. шляхом здійснення перерахування вказаних грошових коштів з власного банківського рахунку [NUMBER], відкритого в ПАТ «Промекономбанк», на банківський рахунок відповідача [NUMBER], що також відкритий в ПАТ «Промекономбанк». При цьому, позивач вказує, що при наданні вказаної поворотної фінансової допомоги очікувалось, що ці кошти будуть повернуті відповідачем на першу ж його вимогу. Разом з тим, через відсутність будь-якої реакції відповідача на неодноразові усні звернення щодо повернення боргу, позивач, зрозумівши, що став жертвою шахрайства, 10.12.2014 року звернувся до Шевченківського УП НУНП в місті Києві з відповідною заявою, на підставі якої було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014100030013890 від 10.12.2014 року за фактом шахрайського заволодіння майном [PERSON] за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Також, позивач зазначає, що не зважаючи на факт одержання відповідачем письмової вимоги про повернення боргу від 14.10.2016 року, останній станом на дату звернення до суду з даним позовом отриману фінансову допомогу не повернув. За вказаних обставин, а також посилаюсь на те, правовою основою зворотної фінансової допомоги є договір позики позивач просить позов задовольнити на підставі положень ст.ст. 1046, 1049 Цивільного Кодексу України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 ЦПК України повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Промекономбанк» та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу №380-2013 ДН/Ф, за умовами позивач розмістив на рахунку [NUMBER] грошові кошти у розмірі 2 976 000,00 грн. В подальшому, до вказаного Договору банківського вкладу між позивачем та банком було укладено дванадцять додаткових угод та згідно з умовами останньої додаткової угоди №12 від 17.03.2014 року загальний розмір внеску [PERSON] складає 4 478 300,00 грн. В судовому засіданні встановлено, що 21.04.2014 року позивачем з власного банківського рахунку [NUMBER] було перераховано на банківський рахунок відповідача [NUMBER], що також відкритий в ПАТ «Промекономбанк», суму грошових коштів у розмірі 199 850,00 грн., про що свідчать відповідне платіжне доручення №23, а також банківські виписки по рахунку позивача. Як вбачається зі змісту платіжного доручення №23, а саме з графи «призначення платежу», вищевказані грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача як поворотна фінансова допомога. При цьому, враховуючи відсутність в матеріалах справи жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що грошові кошти були надані відповідачу зі встановленим строком повернення, суд вважає доведеними посилання позивача на той факт, що повернення поворотної фінансової допомоги не було обумовлено певним строком. В свою чергу, як передбачено положеннями п.п. 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Поворотній фінансовій допомозі у Цивільному Кодексу України відповідає договір позики, особливості укладення якого врегульовані ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Отже, з огляду на вищенаведене, правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані положеннями ст. 1046-1053 ЦК України. Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві так ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених грошовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Водночас, відповідно до приписів вказаної норми закону, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вже зазначалось вище, судом не встановлено наявності між сторонами обумовленого порядку повернення грошових коштів відповідачем та строку вчинення такої дії. Натомість, з матеріалів справи, вбачається, що 14.10.2016 року позивач засобами поштового зв'язку звертався до відповідача з вимогою щодо повернення грошових коштів, яку останній особисто отримав 23.02.2017 року (а.с. 19-20). Тобто, з урахуванням положень ст. 1049 ЦК України, термін виконання відповідачем свого обов'язку перед позивачем настав через тридцять днів після отримання відповідної вимоги, а саме: 24.02.2017 року. Проте, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на теперішній час відповідач виконав свої зобов'язання перед позивачем та повернув йому грошові кошти у сумі 199 850,99 грн., матеріали справи не містять. Крім того, згідно листа Прокуратури м.Києва від 22.07.2016 року СВ Шевченківського УП ГУ НП в м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні №12014100030013890 від 10.12.2014 року за фактом шахрайського заволодіння майном [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 ЦК України. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, а враховуючи те, що обставини, на які позивач посилався в своєму позові, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, адоказів на їх спростування суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у якості зворотної фінансової допомоги в розмірі 199 850,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 998,50 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved