Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

В травні 2017 року заявниця звернулась до суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. В обгрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що 06.09.2003 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу сторони проживали за адресою [INFO] (колишня назва Інтернаціональна), буд.7. Проте, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2016 року даний шлюб було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом із заявницею. Приблизно в травні 2015 року [PERSON] зібрав свої речі та виїхав у невідомому напрямку. З того часу жодних відомостей від [PERSON] заявникові не надходило. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику для оформлення державної допомоги дітям, позбавленим батьківського піклування. Заявник та уповноважений представник заявника [PERSON], який діє на підставі договору про правову допомогу №б/н від 04.09.2017 року, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного Фонду України в м.Дзержинську Донецької області [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечувала, наполягаючи на їх безпідставності. Зокрема, представник заінтересованої особи зауважував на тому, що [PERSON] знаходиться у розшуку Торецьким відділенням поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області. Більш того, відносно [PERSON] органами національної поліції 13.06.2017 року в ЄРДР внесено повідомлення про винення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КПК України (витяг з кримінального провадження №12017050220000936). У звязку з викладеним, представник заінтересованої особи просила суд в задоволенні заявлених вимог відмовити. В судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, судом задоволено письмове клопотання заявника від 04.09.2017 року та залучено до участі у справі в якості свідка, згідно зі ст.136 ЦПК України, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За твердженнями заявниці, зазначені нею свідки можуть підтвердити викладені в заяві вимоги. Так, під час допиту свідок [PERSON], [INFO], суду пояснила, що є матірю [PERSON], [INFO]. 31.05.2015 року колишня невістка їй повідомила, що [PERSON] поїхав на заробітки, куди достеменно не відомо. Матір про свій відїзд [PERSON] сповіщав, своє місцезнаходження не повідомляв. Тобто, починаючи з кінця травня 2015 року до теперішнього часу свідок жодного разу зі своїм сином [PERSON], не спілкувалась. В свою чергу, свідки [PERSON], [INFO] (Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.3), та [PERSON], [INFO] (Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.6), на питання суду пояснили, що являються сусідками заявниці та добре знають колишнє подружжя. Останній раз вони бачили [PERSON] навесні 2015 року. Теперішнє місцезнаходження даної особи їм невідоме. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Судом встановлено, що заявниця перебувала в шлюбі з [PERSON], який був розірваний рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2016 року. Від вказаного шлюбу колишнє подружжя має доньок: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №479064 від 08.10.2012 року, видане виконавчим органом Щербинівської селищної ради м.Дзержинська Донецької області; [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №161043, видане виконкомом Щербинівської селищної ради м.Дзержинська Донецької області; [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №352579, видане виконкомом Щербинівської селищної ради м.Дзержинська Донецької області. (а.с.5,11-12) Після розірвання шлюбу діти продовжують жити разом із заявницею за адресою: Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.7. Відповідно до довідки №522 від 20.07.2017 року виконавчого органу Щербинівської селищної ради, [PERSON], [INFO], дійсно був зареєстрований за адресою: [INFO] (Інтернаціональна), буд.7 (а.с.39). Однак, за твердженнями заявника, в травні 2015 року зібрав свої речі та виїхав у невідомому напрямку. З того часу місцезнаходження [PERSON] невідоме. Факт відсутності [PERSON] за адресою реєстрації та постійного проживання з кінця травня 2015 року по 30.03.2017 року, а саме за адресою: Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.7, підтверджений наявними в матеріалах справи листами за підписом депутату Щербинівської селищної ради [PERSON] від 10.11.2016 року та від 30.03.2017 року, а також, підписам сусідів [PERSON] (Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.3) та [PERSON] (Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.6). (а.с.8,13). В свою чергу, з інформаційної довідки №90 від 2016 року та №12 від 30.03.2017 року Дошкільного навчального закладу №4 «Дзвіночок» Торецької міської ради вбачається, що [PERSON] з кінця травня 2015 року не відвідує батьківські збори, не приводить та не забирає неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], з дитячого садка. (а.с.6,7). Довідки №286 від 27.10.2016 року та №97 від 30.03.2017 року Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №21 Торецької міської ради Донецької області свідчать про те, що [PERSON] школу не відвідує, на загальношкільні та класні збори не зявляється, в житті школи та класу участі не приймає, успіхами неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] не цікавиться. (а.с.9,10). Окрім того, у відповідь на запити суду отримано довідку №01-04/870 від 29.05.2017 року Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції фонду у м.Торецьк Донецької області, з якої вбачається, що станом на 29.05.2017 року [PERSON], [INFO], на обліку у відділенні Фонду м.Торецьк не перебуває, страхові виплати не отримує (а.с.28). Відповідно до довідки №4854/02 від 26.05.2017 року Управління Пенсійного фонду України м.Дзержинську Донецької області, згідно з Центральної республіканської базою даних отримувачів пенсії згідно з Центральної республіканської базою даних отримувачів пенсії, [PERSON], [INFO], на обліку не перебуває, пенсі йних виплат не отримує. (а.с.29). Згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради №07 вх.2571 від 31.05.2017 року, [PERSON], [INFO], на обліку не перебуває, жодних видів допомоги в департаменті не отримує. (а.с.30). Дані Державної міграційної служби України у відповіді на запит №2.3-1145 від 20.06.2017 року свідчать про відсутність відомостей щодо документування паспортом громадянина України факту реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування [PERSON], [INFO]. (а.с.35). Представлені ж Управлінням Пенсійного фонд України відомості про затраховану особу [PERSON], свідчать про те, що останній єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на імя [PERSON] дорівнює 1822 грн. 14 коп. та датований вереснем 2015 року.(а.с.44). Окрім того, як встановлено судом в ході розгляду справи, заявниця [PERSON], 04.11.2016 року зверталась до начальника Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області [PERSON] із заявою про встановлення місцезнаходження [PERSON], [INFO]. Відповідно до талону №778, зазначену вище заяву прийнято слідчим Погосян Л.В. 04.11.2016 року та зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події №8381, ЄРДР №1201650220001815 від 04.11.2016 року. Більш того, згідно з дорученням слідчого Торецького ВП старшого лейтенанта поліції [PERSON] від 11.11.2016 року та наказу №700, з метою встановлення місцезнаходження [PERSON], працівниками Торецького ВП було заведено Оперативно-розшукову справу №32-64 від 14.11.2016 року. В той же час, як свідчить повідомлення Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області №14853/202/0317 від 08.09.2017 року, станом на теперішній час в провадженні слідчого відділення Торецького ВП Бахмутського відділу поліції головного управління національної поліції в Донецькій області перебуває кримінальне провадження відносно [PERSON], [INFO], відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №12017050220000936 від 13.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України. Наведені вище обставини, як вже зазначалось вище, заінтересована особа вважає перешкодою для визнання особи безвісно відсутньою. Однак, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про визнання особи безвісно відсутньою, суд вважає за доцільне наголосити на тому, що чинне законодавство України вказівки про неможливість визнання безвісно відсутньою особи, що переховується від розшуку за кримінальним провадженням, не містить. Більш того, слід зауважити на тому, що з метою повного та обєктивного рогляду справи, судом було здійснено ряд запитів до Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області, зокрема, щодо надання доказів предявлення [PERSON] очної чи/або заочної підозри у вчиненні кримінального правопорушення; надання доказів оголошення останнього у розшук, як особи, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення; доказів переховування [PERSON] від органів досудового слідства. Отримані судом відповіді на вищезгадані запити №14848/202/0617 від 08.09.2017 року та №14853/202/0317 від 08.09.2017 року свідчать про відсутність доказів предявлення органами досудового слідства [PERSON] підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №12017050220000936 від 13.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України. Відповідно, відсутні й докази оголошення [PERSON] у розшук, як особи, що підозрюється у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення та переховується від органів досудового слідства. Натомість, сам лише факт внесення до ЄРДР за ініціативою слідчого даних щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, за відсутності доказів предявлення останньому підозри у його вчиненні та, відповідно, за відсутності доказів оголошення [PERSON] у розшук, як особи, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та переховується від органів досудового слідства, суд вважає недостатньою підставою для відмови у визнанні особи безвісно відсутньою. Слід зазначити, що цивільно-правові інститути, насамперед, спрямовані на захист прав інших осіб, що перебувають у правових відносинах з особою, місцезнаходження якої невідоме. В даному випадку, захисту підлягають права колишньої дружини (заявниці) та трьох неповнолітніх дітей [PERSON] на отримання відповідних соціальних виплат, що, з огляду на фактичні обставини даної справи, без визнання особи безвісно відсутньою не виявляється можливим. Рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою спричиняє певні правові наслідки, проте, не позначається на правоздатності та дієздатності особи. Особа, яка жива, не перестає бути субєктом права. Відповідно до ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з ?явилася чи якщо одержано відомості про місце її пе\-ребування, то суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї чи іншої заін\-тересованої особи скасовує рішення про визнання її безвісно відсутньою. З наведеного випливає, що рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою на діяльність правоохоронних органів щодо розшуку такої особи в рамках кримінального провадження жодним чином не впливає. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, за результатами дослідження наявних у справі документальних доказів, у тому числі показів свідків, надання правової оцінки наявним у справі даним про здійснення особою останнього єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у вересні 2015 року тощо, суд вважає факт відсутності [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації та фактичного проживання понад один рік встановленим, у звязку з чим вбачає наявність правових підстав для задоволення заяви шляхом визнання особи безвісно відсутньою з 01 жовтня 2015 року. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «[PERSON] проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Outcome: approved