overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

В серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що 10.06.1995 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району міста Києва, актовий запис № 846. Від спільного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Останніми роками через його характер почали псуватися сімейні відносини стосовно деяких питань спільного життя. Починаючи з 2011 року їхні взаємовідносини з дружиною різко погіршилися, він вважає , що дружина не рахується з його бажаннями не поважає його думку. З того часу всі важливі рішення, які стосуються сімейного життя він почав приймити самостійно без згоди дружини. Основною причиною непорозумінь, що виникли у їхніх взаємовідносинах вважає свій характер. З липня 2013 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер. [INFO] року у нього з іншою жінкою народилася дочка - [PERSON]. Спору про місце проживання спільної дитини не існує, досягнуто згоди з приводу матеріального утримання, виховання та проживання їхньої спільної дитини. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю. Спір щодо поділу майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю буде вирішуватись окремо. З даних підстав позивач просив суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 10.06.1995 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Мінського району міста Києва, актовий запис № 846. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони не проживають однією сім'єю, не пітримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, зберігати сім'ю не мають наміру, стосовно проживання дитини сторони дійшли згоди, майновий спір між сторонами буде вирішуватись окремо. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

В серпня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини, що зареєструвавши шлюб не змогли створити міцну сім'ю, оскільки різні погляди на життя створювали непорозуміння та сварки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному об'ємі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечув проти задоволення позову. Допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд рахує, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 2010 року у Жовтневому відділі РАЦСу Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що здійснено відповідний актовий запис № 485. Шлюб у сторін перший. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом сімейні відносини сторони не підтримують з травня 2014 року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до частини 3 ст. 105 СК України Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Окрім того, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд може постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім'я сторін розпалась, зберегти її не можливо. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

В серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач вказує на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідачка зареєстрована у зазначеній квартирі. Проте, з дня реєстрації у квартирі фактично не проживає, комунальні платежі за квартиру не сплачує, її майна в квартирі немає. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати відповідачку на підставі ст. 405 ЦК України, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У відповідності зі ст. 224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 5 травня 1993 року, виданого згідно з розпорядженням № 14/97 від 22 квітня 1993 року. Згідно довідки Форми № 3 ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 13 серпня 2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] з 15 квітня 1967 року, його донька [PERSON] з 26 липня 1994 року, та онука позивача - відповідачка [PERSON]. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Миколаївській області від 23 вересня 2015 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 20 липня 2012 року. Як свідчать матеріали справи, відповідачка фактично не проживає у вказаній квартирі з 1996 року. Ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідачка не вживає. Її майна у квартирі немає, комунальні платежі та квартирну плату не сплачує, заходів по вселенню у квартиру не приймає. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідачка не проживає в [INFO] понад один рік без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

В серпня 2015 року ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» в особі Дніпропетровських районних електричних мереж звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, в якому просив винести рішення яким стягнути з солідарно [PERSON], [PERSON] на їх користь суму відшкодування збитку у розмірі 6648 грн. 61 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позову вказав, що під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у присутності [PERSON] за адресою: вул. Лисогорська, буд. 12 в с. СурськоЛитовське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області (о/р 2806037), було виявлені порушення, а саме: самовільне підключення електроустановок споживача через прилад обліку після відключення. Представниками ДРЕМ були складені акти про порушення № Д001956 від 27.01.2012 року, № Д001969 від 16.02.2012 року, № Д010697 від 11.10.2012 року. Загальний розмір заподіяного збитку склав 6648 грн. 61 коп., який розрахований відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією для населення. У звязку з цим, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення суми нанесених збитків. Представник позивача надав суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.18). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є споживачами електроенергії за адресою: вул. Лисогорська, буд. 12 в с. СурськоЛитовське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області відкрито (о/р 2806037). 27 січня 2012 року під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у присутності [PERSON] за адресою: вул. Лисогорська, буд. 12 в с. СурськоЛитовське, що проводилась згідно з п. 37 ПКЕЕн, контролерами Дніпропетровських районних електричних мереж було виявлено: самовільне підключення електроустановок споживача через прилад обліку після відключення. Внаслідок чого, енергопостачальнику завдано матеріальних збитків. Такі дії є правопорушеннями в електроенергетиці, що прямо передбачено ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», п.48 Правил користування електричною енергією для населення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

В серпня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 30 серпня 2014 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає, проживає окремо, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів, однак заперечував проти сплати аліментів у твердій грошовій сумі. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.7), яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім'ї. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач працездатний, офіційно працює електромонтером з експлуатації електролічильників 4 групи кваліфікації на підприємстві ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», інших утриманців не має, добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 серпня 2015 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

В серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред`явленого позову позивач вказала, що з 23 грудня 2000 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради м.Дніпродзержинська Дніпропетровській області, актовий запис № 338. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Фактично припинили сімейні відносини. Причиною розпаду сім`ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись нею. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з`явилась. Подала суду заяву, у якій просили справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно зі ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Причиною розпаду сім`ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Позивачка вважає, що сім`я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

В силу ч.3 ст. 209 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення може бути відкладено на строк не більш як пять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частину суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

В.Сироватська сільська рада Сумського району звернулася до суду з тих підстав, що [INFO] в м. Білгород-Дністровський Одеської області померла [PERSON] . За життя їй належала земельна частка (пай) 3,54 в умовних кадастрових гектари колишнього САТЗТ «Маяк», на підставі сертифікату серія СМ № 018219 від 28.12.1998 року. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Проте, з 2002 року не вживаються заходи щодо передачі земельної ділянки, що залишилась після смерті [PERSON] до комунальної власності, внаслідок чого територіальна громада позбавлена можливості володіти, користуватись та розпоряджатися нею, а тому просить визнати спадщину - зазначену земельну частку (пай) відумерлою. Представник В.Сироватської сільської ради Сумського району в судове засідання не з`явився, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримала. Представник Головного управління Держгеокадастру в Сумській області також до суду не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Білгород-Дністровський Одеської області померла [PERSON] (а.с. 39-40), після смерті якої відкрилась спадщина на належне померлій майно. Відповідно до сертифікату серія [NUMBER] від 28.12.1998 року, виданого на підставі рішення Сумської райдержадміністрації від 24.12.1998 року № 366 [PERSON] було надано у власність земельну частку (пай), розташований на території В,Сироватської сільської ради, розміром 3,54 умовних кадастрових гектари колишнього САПТЗТ «Маяк», що підтверджується в тому числі й довідкою Головного управління Держгеокадастру в Сумській області № 1622//11-19 від 04.11.2019 року (а.с. 5). Згідно з інформацією Сумської районної державної нотаріальної контори, спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с. 20) Відповідно до положень ст. 335 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Виходячи з того, що з часу відкриття спадщини сплив термін більше одного року, спадщина може бути визнана відумерлою і спадкове майно може перейти у власність територіальної громади Біловодської сільської ради. Суд вважає, що за вищезазначених обставин маються всі підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

В.Сироватська сільська рада Сумського району звернулася до суду з тих підстав, що [INFO] померла [PERSON] . За життя їй належала земельна частка (пай) 3,54 в умовних кадастрових гектари колишнього САТЗТ «Маяк», на підставі сертифікату серія СМ № 014684 від 11.04.1996 року. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Проте, з 1997 року не вживаються заходи щодо передачі земельної ділянки, що залишилась після смерті [PERSON] до комунальної власності, внаслідок чого територіальна громада позбавлена можливості володіти, користуватись та розпоряджатися нею, а тому просить визнати спадщину - зазначену земельну частку (пай) відумерлою. Представник В.Сироватської сільської ради Сумського району в судове засідання не з`явився, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримала. Представник Головного управління Держгеокадастру в Сумській області також до суду не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. В.Сироватка, Сумського району, Сумської області померла [PERSON] (а.с. 35), після смерті якої відкрилась спадщина на належне померлій майно. Відповідно до сертифікату серія СМ № 014684 від 11.04.1996 року, виданого на підставі рішення Сумської райдержадміністрації від 08.04.1996 року № 111 [PERSON] було надано у власність земельну частку (пай), розташований на території В,Сироватської сільської ради, розміром 3,54 умовних кадастрових гектари колишнього САПТЗТ «Маяк», що підтверджується в тому числі й довідкою Головного управління Держгеокадастру в Сумській області № 1617/115-19 від 04.11.2019 року (а.с. 5). Згідно з інформацією Сумської районної державної нотаріальної контори, спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с. 37) Відповідно до положень ст. 335 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Виходячи з того, що з часу відкриття спадщини сплив термін більше одного року, спадщина може бути визнана відумерлою і спадкове майно може перейти у власність територіальної громади Біловодської сільської ради. Суд вважає, що за вищезазначених обставин маються всі підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved