Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 травня 2018 року вона була звільнена з роботи з посади агента групи сервісу та комфорту пасажирів відділу обслуговування пасажирів служби пасажирського обслуговування на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я. Підставою для звільнення стали матеріали службового розслідування від 16 травня 2018 року. З матеріалами службового розслідування позивача ознайомлено не було та копії їй не вручались. Підставою для втрати довіри стало те, що 16 травня 2018 року у двох пасажирів авіакомпанії МАУ, які слідували до Тель-Авіву, було виявлено перевагу вантажу біля 2 кг у кожного. За перевагу вантажу передбачена доплата, крім випадку, коли авіапасажири мають статус постійних клієнтів, що має підтверджуватися відповідною карткою. Дані авіапасажири пояснили, що вони є постійними клієнтами, але відповідної картки не мають, тому були обурені необхідністю сплачувати кошти за перевищення ваги багажу. З метою уникнення конфлікту [PERSON] використала карту постійного клієнта сторонньої особи та пропустила вказаний багаж. При цьому, один з авіапасажирів передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 доларів США. Будь-яких натяків щодо необхідності «віддячити» за допомогу зі сторони [PERSON] не було. Тому позивач вважає, що її звільнення відбулось незаконно, а підстава для звільнення у зв`язку з втратою довір`я є безпідставною. Крім цього, при звільненні не було враховано вагітність позивача. Внаслідок цього [PERSON] була позбавлена можливості працювати, отримувати винагороду за працю, чим була поставлена у скрутне матеріальне становище, втратила нормальні життєві зв`язки та змушена докладати додаткових зусиль, в тому числі звертатись за юридичною допомогою, для відстоювання своїх прав і організації свого життя. За вказаних обставин [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Аерохендлінг» №670-к від 22 травня 2018 року про звільнення з 22 травня 2018 року на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я, поновити її на роботі на посаді агента групи сервісу та комфорту пасажирів відділу обслуговування пасажирів служби пасажирського обслуговування з 22 травня 2018 року, стягнути з ТОВ «Аерохендлінг» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 травня 2018 року по дату видання наказу про поновлення на роботі, стягнути з ТОВ «Аерохендлінг» моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача Дубравська Ю . В. надала відзив на позовну заяву, яким вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. З метою обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що після пред`явлення [PERSON] даного позову ТОВ «Аерохендлінг» стало відомо про вагітність позивача. Оскільки під час прийняття рішення про звільнення довідку про вагітність позивач офіційно не надавала. У зв`язку з цим 02 липня 2018 року генеральним директором ТОВ «Аерохендлінг» було видано наказ №883-к про скасування наказу №670-к від 22 травня 2018 року та поновлено на роботі [PERSON] , а також виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13679 гривень 79 копійок. В цей же день позивача було повідомлено про її поновлення на роботі, надано наказ на ознайомлення та запропоновано приступити до виконання своїх посадових обов`язків. Проте, [PERSON] відмовилась фіксувати факт її ознайомлення з наказом, пояснивши, що не має наміру приступати до виконання своїх посадових обов`язків. Тому за твердженням представника відповідача на даний час відсутній предмет спору щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В той час як позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 гривень та стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 10000 гривень, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові та електронні докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні пред`явленого позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08 червня 2016 року [PERSON] була прийнята на посаду агента з організації обслуговування І категорії відділу обслуговування пасажирів служби пасажирського обслуговування ТОВ «Аерохендлінг» (а.с.29). На підставі наказу №1386-К від 30 грудня 2016 року «Про кадрове переміщення» [PERSON] з 01 січня 2017 року переведена на посаду агента ІІ категорії групи сервісу та комфорту пасажирів відділу обслуговування пасажирів служби пасажирського обслуговування (а.с.30-32). 22 травня 2018 року [PERSON] звільнена з посади агента групи сервісу та комфорту пасажирів відділу обслуговування пасажирів служби пасажирського обслуговування на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я, що підтверджується наказом генерального директора ТОВ «Аерохендлінг» №670-К від 22 травня 2018 року. Підставою для звільнення є матеріали службового розслідування від 16 травня 2018 року (а.с.6). Відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно з вимогами ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з цим, згідно наказу №883-К від 02 липня 2018 року [PERSON] поновлена на посаді агента групи сервісу та комфорту пасажирів відділу обслуговування пасажирів служби пасажирського обслуговування з 22 травня 2018 року. Наказ про звільнення [PERSON] №670-К від 22 травня 2018 року, скасований (а.с.38). Крім цього, ТОВ «Аерохендлінг» виплатив [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2018 року по 02 липня 2018 року у розмірі 13679 гривень 79 копійок, що підтверджується відомістю №232 від 03 липня 2018 року (а.с.39). Зокрема, при ознайомленні з наказом №670-К від 22 тараня 2018 року «Про звільнення» [PERSON] зазначила, що з наказом ознайомлена, але не згодна, оскільки згідно ст.184 КЗпП України не допускається звільнення вагітних жінок (а.с.6). При цьому, позивач до позовної заяви приєднала власноручну заяву від 22 травня 2018 року, адресовану генеральному директору ТОВ «Аерохендлінг». За змістом якої вона повідомляє про свою вагітність та просить врахувати дану обставину у ході службового розслідування відносно неї (а.с.7). За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок з доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, зазначена заява [PERSON] від 22 травня 2018 року не містить відмітки ТОВ «Аерохендлінг» про отримання в якості вхідної кореспонденції. У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами представника відповідача стосовно того, що про вагітність [PERSON] ТОВ «Аерохендлінг» стало відомо лише після пред`явлення даного позову та ознайомлення з матеріалами справи. Про що, зокрема свідчить заява представника відповідача [PERSON] про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами цивільної справи від 21 червня 2018 року (а.с.18). 02 липня 2018 року в офісі ТОВ «Аерохендлінг» Камінську О .О . було ознайомлено з наказом про поновлення на роботі. За твердженням представника відповідача [PERSON] відмовилась фіксувати факт ознайомлення з наказом своїм підписом. Водночас, факт присутності позивача в офісі ТОВ «Аерохендлінг» 02 липня 2018 року, на переконання представника відповідача, підтверджується, відеозаписом з камер внутрішнього спостереження офісного приміщення. Проте, судом критично оцінюються дане твердження, зважаючи на те, що з дослідженого відеозапису з камери відеоспостереження (а.с.47) можливо лише встановити факт присутності позивача у вказаний день у офісі ТОВ «Аерохендлінг», а також зважаючи на впізнання на відеозаписі представником позивача свого довірителя. Разом з цим, обставини щодо ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та відмовою зафіксувати факт ознайомлення з даним наказом, відеозапис не містить. Незважаючи на це, ТОВ «Аерохендлінг» двічі направляв на адресу проживання [PERSON] копію наказу про поновлення на роботі та відомість про перерахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказана обставина підтверджується листами вих.№01-02/75 від 03 липня 2018 року та вих.№01-12/384 від 19 жовтня 2018 року з відповідними додатками (а.с.40,74), описом вкладення у цінний лист (а.с.41,75), фіскальними чеками про оплату поштового відправлення (а.с.75,76). Проте, станом на час судового розгляду справи позивач до виконання своїх посадових обов`язків не приступила. Згідно із положенням ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Незважаючи на це, [PERSON] не надала будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що її трудові права порушені або не визнаються. Оскільки, ТОВ «Аерохендлінг» самостійно та в добровільному порядку після з`ясування обставини щодо вагітності позивача скасував наказ про її звільнення на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, поновив її на роботі, виплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13679 гривень 79 копійок. Тому судом не вбачаються підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Станом на час ухвалення судового рішення, трудові права позивача були відновлені саме у той спосіб про який вона просила наполягаючи на задоволенні пред`явленого позову. Водночас, при вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь з ТОВ «Аерохендлінг» моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, суд виходить з наступних обставин. Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.13 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач добровільно видав наказ про поновлення [PERSON] на роботі, а також добровільно сплатив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також запропонував приступити до виконання своїх посадових обов`язків. Крім цього, суд виходить з того, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовних вимог щодо поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, належить також відмовити. У відповідності до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.141 та ч.2 ст.137 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. З квитанції від 31 травня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1762 гривні. Крім цього, встановлено, що [PERSON] понесла також витрати на правову допомогу у розмірі 7000 гривень. Вказана обставина підтверджується договором про надання правової допомоги від 28 травня 2018 року (а.с.145), актом про надання послуг від 02 червня 2019 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 28 травня 2018 року (а.с.146), квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 02 червня 2019 року (а.с.147). Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування їй витрат на оплату судового збору та витрат на оплату правничої допомоги, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed