Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Головний лікар Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 А.К. Михайлюкович звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], у примусовому порядку до Одеської обласної психіатричної лікарні № 2. В мотивування заявлених вимог заявник вказує, що [PERSON] доставлена до Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 31 грудня 2013 року на підставі направлення карети швидкої допомоги (лікар Гасанов (направлення від 31.12.2013 року), у зв'язку із підозрою про наявність у [PERSON] психічного розладу, внаслідок якого [PERSON] становить небезпеку для себе та оточуючих. Крім того, рідна мати [PERSON] - [PERSON], подала до лікарського закладу заяву, за змісту якої вбачається наявність у [PERSON] психічного розладу. Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів Одеської обласної психіатричної лікарні №2 від 02.01.2014 року, [PERSON], [INFO], страждає на психічне захворювання - параноїдна шизофренія, галюцинаторно- параноїдний синдром, формуючийся у апатико-абуличний тип дефекту, внаслідок якого вона не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, становить небезпеку для себе і оточуючих. У судовому засіданні представник лікарського закладу заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі з мотивів термінової необхідності надання [PERSON] психіатричної допомоги. Як пояснила в судовому засіданні ліка-психіатр, [PERSON] вже більше двох років страждає на психічну хворобу, є інвалідом дитинства, раніше проходила курс лікування в психіатричному закладі добровільно, зокрема, в останнє отримувала лікування з 11.10.2013 року до 29.12.2013 року. Була виписана з покращенням стану, одна 31.12.2013 року побила свою мати, та втікла з дому. Після чого, була затримана працівниками міліції, доставлена до райвідділку, куди викликана карета швидкої. Прокурор в судовому засіданні також повністю погодився з думкою представника лікарського закладу. Законний представник [PERSON] - мати - [PERSON] також просила госпіталізувати її доньку для примусового лікування від психічного захворювання. В судовому засіданні на запитання головуючого [PERSON]. неадекватно запитанням відповідала, весь час намагалася прогнати присутніх, що безумовно вказує на певні відхилення психічного здоров'я. Заслухавши думку, доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря виходячи з наступного: У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до положення ст. 17 Закону україни «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2. ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово - психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи. Законодавцем нормою ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів - психіатрів Одеської обласної психіатричної лікарні №2, від 02.01.2014, [PERSON] [INFO] страждає на тяжку психічну хворобу - параноїдну шизофренію, галюцинаторно- параноїдний синдром, формуючийся у апатико-абуличний тип дефекту, внаслідок якої вона не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, становить небезпеку для себе і оточуючих. Суд вважає, що термін «Душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: По - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об'єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги. По -друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації. По - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періода госпіталізації. З наявних у справі матеріалів вбачається, що [PERSON] має документально закріплену історію психічної проблеми перед госпіталізацією. Крім того, комісія лікарів- психіатрів, яка оглядала [PERSON] надала свою медичну оцінку психічного стану останньої перед госпіталізацією. На час огляду психічний статус [PERSON] дозволив комісії лікарів - психіатрів дійти до висновку, що [PERSON] відповідає лише «відчипись», активна в межах ліжка, вяла, пасивна, адинамична, інтересу до будь-чого не проявляє, галюцинаторно- бредові переживання актуальні для хворої, враховуючи тривалість захворювання, носять хронічний характер, склад їх не розкриває. Відмічаються агресивні тенденції, негативізм на адресу матері. Критика свого психічного стану відсутня. Суд приходить до висновку, що в сенсі положень ч.ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» такі дії комісії лікарів - психіатрів є правоімірними, і засновані на законі. Висновок комісії лікарів- психіатрів містить певні посилання, які, у сукупності з іншими встановленими обставинами справи, дають суду підстави вважати, що у [PERSON] наявне психічне захворювання, і у суда не має сумнівів в правильності висновків комісії лікарів - психіатрів, в зв'язку із чим суд вважає, що стан здоров'я [PERSON] може вимагати невідкладної психіатричної допомоги. Також суд враховує, що зі змісту заяви [PERSON] вбачаються фактичні данні, які свідчать про необхідність надання особі примусової психіатричної допомоги в умовах стаціонарного лікувального закладу. Відповідно до ст. 282 ЦПК України суд залежно від встановлених обставин ухвалює рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу, або відмовляє в її задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved