Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

в червні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Іщенко Г.М. звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання зобов`язання за договором виконаними та визнання права власності на майнові права на квартиру. В обґрунтування позову зазначено, що 04.09.2017 року між сторонами у справі укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири (далі - Попередній договір), а також Договір про забезпечення виконання зобов`язань (далі - Договір) № ПМ/3С-К698, як невід`ємний додаток Попереднього договору. Згодом, 07.02.2018 року, сторонами укладено Договір № 118 про внесення змін до Попереднього договору і Додаткова угода № 1 від 07.02.2018 року до Договору. Відповідно до них, змінені: -об`єкт договору, зазначений в предметі договору, на однокімнатну квартиру [ADDRESS] на земельних ділянках з кадастровими номерами 8000000000:82:414:0005 площею 1, 6892 га, 8000000000:82:414:0040 площею 0,9285 га 8000000000:82:414:0131 площею 0,3071 га (далі - Квартира); -строки введення будинку, де розташована квартира, в експлуатацію на ІІ квартал 2019 року; -строки, визначені в п. 1.4 (укладення Основного договору - Договору купівлі-продажу квартири) на ІV квартал 2019 року. Зазначені договори укладені з метою закріплення за позивачем права отримати в майбутньому після введення об`єкту в експлуатацію об`єкт нерухомого майна - вищевказану Квартиру. Вартість квартири за договорами становить 258 466,84 грн. На момент звернення з даним позовом до суду, позивачем сумлінно виконано всі взяті на себе обов`язки щодо повної сплати грошових коштів у строки та розмірах, передбачених Попереднім договором та Договором про забезпечення виконання зобов`язань. Проте, відповідач не виконав умов Попереднього договору щодо передачі права власності на придбаний позивачем об`єкт нерухомого майна у встановлені строки, не здійснює будівництво житлового комплексу, в тому числі будинку, де має бути розташована оплачена позивачем квартира. За вказаних обставин, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2020 року позовну заяву [PERSON] від імені та в інтересах якого діє адвокат Іщенко Г. М. залишено без руху, оскільки вона подана без додержання правил, викладених у ч. 4 ст. 177 та ч. 9 ст. 176 ЦПК України. 12.08.20 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Іщенко Г.М. подав заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 30.04.2021 року представника позивача - адвокат Поліщук Б.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Відповідач та третя особа явку своїх представників в судове засідання не забезпечили. Про розгляд справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов до суду не подавали. Будь-які клопотання до суду не надходили. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 04.09.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., за реєстровим номером 1796 (а.с. 7). Крім того, 27.03.2018 року між 04.09.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/3С-К698 (а.с. 9-10). Згодом, 07.02.2018 року, сторонами укладено Договір № 118 про внесення змін до Попереднього договору (а.с. 12) і Додаткова угода № 1 від 07.02.2018 року до Договору (а.с. 13), відповідно до яких дійшли спільної згоди внести зміни до вказаних Договорів, а саме змінити: -об`єкт договору, зазначений в предметі договору, на однокімнатну квартиру [ADDRESS] на земельних ділянках з кадастровими номерами 8000000000:82:414:0005 площею 1, 6892 га, 8000000000:82:414:0040 площею 0,9285 га 8000000000:82:414:0131 площею 0,3071 га (далі - Квартира); -строки введення будинку, де розташована квартира, в експлуатацію на ІІ квартал 2019 року; -строки, визначені в п. 1.4 (укладення Основного договору - Договору купівлі-продажу квартири) на ІV квартал 2019 року. Відповідно до пункту 1.1. Попереднього договору сторони зобов`язались, в строки встановлені п. 1.4. розділу 1 Договору про внесення змін до Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач (Продавець) зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані у підпункті 1.4.1. пункту 1.4. розділу 1 Попереднього договору (надалі - «Об`єкт»), яка знаходиться у житловому будинку [ADDRESS] , а позивач зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору. П.п. 1.4.1 містить характеристики об`єкта, згідно яких: будівельний номер квартири 1404, кількість кімнат - 1, орієнтована загальна площа 27,40 кв.м., поверх - 14, секція - 5 . Відповідно до пункту 2.2. Попереднього договору, розмір суми Основного договору (вартість/ціна Об`єкта), разом з податком на додану вартість визначається Сторонами у момент укладення та нотаріального посвідчення основного договору. Згідно із пунктом 2.3. Попереднього договору, остаточні розрахунки по Основному договору здійснюються в день укладення Основного договору до моменту його нотаріального посвідчення в наступному порядку: 2.3.1. Сума грошових коштів (включає в себе податок на додану вартість) в українських гривнях, що має бути сплачена Позивачем Відповідачу на виконання Договору про забезпечення, у розмірі, зазначеному у пункті 2.1. розділу 2 Договору про забезпечення, буде зарахована Відповідачем як оплата 26,58 кв. м. Об`єкта. 2.3.2. Різниця між розміром суми Основного договору (остаточна вартість/ціна Об`єкта) та розміром коштів, сплачених по Договору про забезпечення, які будуть зараховані Відповідачем як оплата 26,58 кв. м. Об`єкта, сплачується Позивачем в розмірі, який вираховується шляхом множення неоплачених квадратних метрів Об`єкта (остаточна площа Об`єкта, визначається згідно пункту 5.4. розділу 5 Попереднього договору) на вартість одного квадратного метра, яка за згодою Сторін становить 9724 грн 11 коп., в.т.ч. ПДВ 20% - 1620 грн 69 коп. Згідно із підпунктом 4.2.3. пункту 4.2. розділу 4 Попереднього договору, Відповідач зобов`язався передати у власність Позивача Об`єкт, характеристики якого визначені у підпункті 1.4.1. пункту 1.4. розділу 1 Договору про внесення змін до Попереднього договору в момент укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Відповідно до підпункту 4.2.4. пункту 4.2. розділу 4 Попереднього договору, відповідно до підпункту 3.2.3. пункту 3.2. розділу 3 Договору про забезпечення Відповідач зобов`язався зарахувати грошові кошти, сплачені по Договору про забезпечення як відповідну частину оплати за Основним договором. Відповідно до пункту 1.3. Договору про внесення змін до Попереднього договору, плановий строк введення в експлуатацію Будинку - ІІ квартал 2019 року. Згідно із пунктом 1.4. Попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом - ІV кварталу 2019 року, але в будь-якому разі не раніше отримання Відповідачем правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2. розділу 5 Попереднього договору. У пункті 5.2. розділу 5 Попереднього договору, сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі оплати Позивачем повної суми грошових коштів, що передбачена розділом 2 Попереднього договору. Відповідно до пункту 1.1. Договору про забезпечення для забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором, Позивач сплачує Відповідачу суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 Договору. Вказана сума грошових коштів, після її належної сплати Позивачем зараховується Відповідачем до платежів за Основним договором. Згідно із пунктом 2.2. Договору про забезпечення, розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов Договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно пункту 1.1. розділу 1 Договору про забезпечення становить: 258 466,84 грн, в тому числі ПДВ 20% - 43 077 грн 81 коп. Відповідно до пункту 2.3. Договору про забезпечення, платежі здійснюються наступним чином: грошові кошти у розмірі 215 000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 20% - 35 833 грн 33 коп, Позивач зобов`язаний сплатити Відповідачу до 05.09.2017 року включно; грошові кошти у розмірі 43 466 грн 84 коп., в тому числі ПДВ 20% - 7 244 грн 47 коп, Позивач зобов`язаний сплатити Відповідачу до 25.02.2018 року включно. З наданих представником позивача копії акту звіряння взаємних розрахунків станом на 05.09.2017 та копій квитанцій було встановлено, що 05.09.2017 року та 08.02.2018 року [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» кошти в сумі 215 000 грн і 43 466,84 грн відповідно (а.с. 15-16), що разом складає 258 466,84 грн грн, на поточний рахунок відповідача. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] не введено в експлуатацію, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Звертаючись до суду з позовом, позивач підтверджує, що ним повністю сплачено вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, а відтак зобов`язання за договором ним виконані та йому належать майнові права на квартиру. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду достатні та переконливі докази, які в своїй сукупності підтверджують заявлені позовні вимоги, та стороною відповідача останні не спростовані, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача [PERSON] , яким було сплачено судовий збір при подачі позову. На підставі викладеного, та

Outcome: approved