Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 13.10.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 21.02.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 17. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що між нею та Відповідачем 21.02.2015 р. було зареєстровано шлюб; у шлюбі народились діти - [PERSON] , 2016 р.н., та [PERSON] , 2018 р.н. Протягом останнього часу стосунки сторін розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, загалом спільне життя не склалось через розходження поглядів на сімейні відносини і сімейні обов`язки, через поведінку Відповідача вона змушена була виїхати до своїх батьків разом із дітьми. Примирення і збереження шлюбу вважає неможливим, перебування у шлюбі суперечить її інтересам (а.с. 1-2). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та отримання судом відомостей щодо зареєстрованого місця проживання Відповідача від Славутицької міської ради Київської області як органу реєстрації місця проживання на повторний запит після відмови у наданні відповіді на первісне звернення ухвалою суду від 08.12.2020 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 12.01.2021 р. (а.с. 25-26). У підготовче судове засідання 11.01.2021 р. Позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено відміткою в матеріалах справи про отримання судової повістки; до суду 12.01.2021 р. подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 31). Відповідач у підготовче судове засіданні також не з`явився; 05.01.2021 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач зазначив про розгляд справи без його участі та про те, що він не заперечує проти задоволення позову та розірвання шлюбу, також зазначив про заперечення щодо стягнення з нього судового збору, оскільки він звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, надавши копію відповідного посвідчення (а.с. 28). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення підготовчого судового засідання, визначені статтею 198 ЦПК України, також відсутні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України); у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 21.02.2015 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.02.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 17; Позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про їх народження відповідно серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 06.09.2016 р. та 08.05.2018 р. Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 136 від 06.09.2016 р. (а.с. 8) та актовий запис № 60 від 08.05.2018 р. (а.с. 7). Як вбачається з копії довідки від 01.06.2020 р. № 88, виданої виконавчим комітетом Косівської сільської ради Володарського району Київської області, до складу сім`ї Позивача входить названі вище її діти (а.с. 9). Як зазначено Позивачем у позовній заяві та не заперечується Відповідачем у відзиві на позовну заяву, примирення та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін та інтересам їх дітей. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Зогляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення шлюбних відносин сторін (з огляду на їх різне місце проживання в різних населених пунктах Київської області), суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Верховного Суду шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (постанова від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18). З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем та задоволення позову, залишивши Позивачеві прізвище « [PERSON] » згідно з викладеним у позовній заяві клопотанням (а.с. 1). За імперативними приписами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача стягуються судові витрати на користь Позивача. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» відносно повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Щодо викладеного у відзиві на позовну заяву заперечення Відповідача проти стягнення з нього судових витрат через звільнення його від сплати судового збору як учасника бойових дій (а.с. 28), суд виходить з такого. На підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, предметом розгляду в цій судовій справі є виключно сімейні (шлюбні) відносини сторін, тому суд вважає, що цей позов не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій, а відтак доводи Відповідача про його звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є необґрунтованими. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2020 р. у справі № 204/2270/18. Відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved