Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

В червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 травня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №236. В обґрунтування позову зазначає наступне. 17.05.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені з 2015 року, спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна відсутній. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе оскільки суперечить інтересам сторін. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 травня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №236, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 317430. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON],[INFO] що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-НО №577196. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна відсутній. Наміру поновлювати шлюбні відносини позивач не має. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. \~ \~ \~ \~Статтею 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку зреєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбунадалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~Позивач просила залишити прізвище «Боєнко». Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved