Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

В червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу (фактичних шлюбних відносин), між нею, [PERSON] та спадкодавцем [PERSON], померлим 30 листопада 2015 року; визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське ([PERSON]) вул. [PERSON] (Совхозна)[ADDRESS], загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 30 листопада 2015 року. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі їх представника (а.с.38). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 30 листопада 2015 року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №640353, видане Виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровській області (а.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське ([PERSON]) вул. [PERSON] (Совхозна)[ADDRESS], загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1999 року (а.с.15). Заповіту [PERSON] не залишав. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України у встановлений законом шестимісячний строк, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову 1/2 частину квартири [PERSON] було відмовлено, оскільки не підтверджено факт належності спадкодавцю [PERSON] спадкового майна та не підтверджено шлюбні відносини між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON], тобто відсутній факт реєстрації шлюбу, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.13). 07 листопада 1973 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ №301086 виданим Дніпропетровським районним бюро записів актів громадянського стану від 03 листопада 1973 року (а.с.16). [PERSON] змінила своє дівоче прізвище «Асмакович» на «Луганська». Однак, за рішенням Дніпропетровського районного народного суду Дніпропетровської області від 06 березня 1992 року у цивільній справі №2-121, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.17-18). Але в супереч розірвання шлюбу, на момент смерті спадкодавця [PERSON], між [PERSON] та [PERSON] існували фактичні шлюбні відносини, так як, з часу розірвання шлюбу і до моменту смерті спадкодавця вони проживали спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу, що підтверджується показаннями свідків (а.с.19,21,23), та довідкою [PERSON] селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.25). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд вправі встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, про доведеність факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» № 1463 від 30 жовтня 2015 року, право спільної сумісної власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське ([PERSON]), вул. В. Сухомлинського (Совхозна)[ADDRESS], на підставі свідоцтва на право власності на житло від 05 травня 1999 року, виданого на підставі розпорядження Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області № 241 від 14 квітня 1999 року, зареєстрованого Новомосковською державною нотаріальною конторою за № 2143-7, зареєстровано за [PERSON] та Асмак ович [PERSON] (а.с.14). Однак, у [PERSON] в наявності відсутній оригінал вказаного свідоцтва про право власності на житло, а тому вона не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачки, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки не підтверджено факт належності спадкодавцю [PERSON] спадкового майна та не підтверджено шлюбні відносини між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON], тобто відсутній факт реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на земельну ділянку у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське ([PERSON]) вул. [PERSON] (Совхозна)[ADDRESS], загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 30 листопада 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved