Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

В серпні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 19 т.1) до відповідача АТ «Агропросперіс Банк», в якому просив суд, з урахуванням поданих заяв про збільшення, уточнення, зміну позовних вимог (а.с. 113, 130, 188, 195, 196, 198а т.1): - визнати неправомірними дії відповідача щодо розірвання договору № 055842 банківського вкладу від 10 квітня 2018р.; - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору № 055842 банківського вкладу від 10 квітня 2018р. у розмірі 19642,8 грн.; судовий збір у розмірі 704,8 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 квітня 2018р. між сторонами було укладено договір № 055842 банківського вкладу фізичної особи «КЛАСИЧНИЙ» (далі по тексту - договір вкладу), відповідно до якого відповідач прийняв від позивача вклад у сумі 197000,0 грн. на строк з 10 квітня 2018р. по 10 квітня 2019р. зі сплатою процентів у розмірі 197000,0 грн. Проте відповідач в односторонньому порядку, в липні 2018р. прийняв рішення про дострокове розірвання зазначеного договору вкладу, про що повідомив позивача листом. Вказані дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки договором вкладу не передбачено дострокове розірвання договору з ініціативи банку (відповідача). Відтак, було порушено умови укладеного договору та право позивача отримувати відсотки за вкладом. У зв`язку з незаконними діями відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача недоотримані ним проценти за вкладом у розмірі 19642,8 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач, вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 15 листопада 2018р., 15 квітня 2019р (а.с. 43-48, 133-138 т. 1), на адресу суду надійшов відзив на позов та доповнення до відзиву, в яких відповідач проти позову заперечив, оскільки представник позивача звертався до відповідача із заявою про відкриття рахунків на кількох осіб, в тому числі на позивача, що і було зроблено відповідачем. В подальшому після отримання відповідачем від позивача інформації про розміщення коштів на депозитних рахунках, відкритих особам, яким дані кошти не належать. Оскільки представник позивача ввів відповідача в оману, розміщуючи на вкладному власні кошти на рахунках від імені інших осіб, відповідач дійшов висновку, що дії позивача свідчать про високу ймовірність використання Банку для легалізації (відмивання) коштів, отриманих злочинним шляхом, а тому достроково розірвав вказаний договір банківського вкладу та відмовився від договірних відносин з позивачем. Також відповідач зазначив, що про прийняте рішення повідомив Національний банк України, а також повернув стороні позивача суму вкладу. Також на думу відповідача, дії [PERSON] свідчать про подання останнім під час здійснення ідентифікації та верифікації клієнта недостовірної інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу. З врахуванням наведеного, відповідач вважає, що позивач в особі свого представника, порушив вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2021р. закрито провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення суми сплаченої комісії банку; витрат на копіювання документів; поштових витрат. В судовому засіданні 07 червня 2021р., представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, заявах про збільшення, уточнення та зміну позовних вимог, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 07 червня 2021р. не з`явився, про час та місце розгляду справи, сторона відповідача була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомив. В попередніх засіданнях, представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 10 квітня 2018р. між сторонами було укладено договір вкладу, відповідно до якого відповідач прийняв від позивача вклад у сумі 197000,0 грн. на строк з 10 квітня 2018р. по 10 квітня 2019р. зі сплатою процентів у розмірі 197000,0 грн. (а.с. 4, 5 т. 1). Повернення вкладу здійснюється в день повернення вкладу шляхом перерахування на поточний рахунок Вкладника № [NUMBER] у Банку (п. 4.1. договору вкладу). Банк має право відмовити вкладнику у здійсненні фінансової операції, у випадку встановлення, що така операція містить ознаки операції, що підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (пп.2.1.3. договору вкладу). При цьому, Банк має право вимагати у вкладника надання відомостей і документів, які необхідні для проведення ідентифікації, а також дають змогу з`ясувати його особу, суть діяльності, фінансовий стан. У разі ненадання Владником необхідних відомостей чи документів або умисного надання неправдивих відомостей про себе, Банк має право відмовити Вкладнику в його обслуговуванні (пп. 2.1.4. договору вкладу). Клієнт має право, зокрема, оформити довіреність на розпорядження вкладом іншою особою у порядку, згідно з чинним законодавством України (пп. 2.2.3. договору вкладу). Клієнт зобов`язаний, враховуючи вимоги законодавства України в сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, надати Банку на його письмову вимогу або без такої вимоги письмову інформацію в разі набуття Вкладником статусу національного, іноземного публічного діяча, діяча, що виконує політичні функції в організаціях, особи, що діє від його імені, його близької особи або пов`язаної з ним особи (пп. 2.4.5 договору вкладу). Банк відповідно до пп. 2.1.3. договору вкладу, має право відмовити вкладнику в здійсненні фінансової операції, у випадку встановлення, що така операція містить ознаки операції, що підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом». Згідно п. 6.1 договору вкладу, останній набуває чинності з дня надходження коштів на рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем свої зобов`язання за договором вкладу були виконані належним чином, кошти внесені на депозитний рахунок, як це передбачено умовами договору. Судом встановлено, що 09 липня 2018р. відповідач листом за вих. № 24-901 (а.с. 42 т. 1) повідомив позивача про припинення ділових відносин з позивачем, про розірвання договору вкладу, на підставі ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Положенням ч. 1 ст. 1068 цього Кодексу передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Так, відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; відмовитися від проведення переказу в разі відсутності даних, передбачених частинами дванадцятою і тринадцятою статті 9 цього Закону; відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися: від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. У випадках, передбачених цією частиною статті, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про проведення операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про осіб, які мають або мали намір встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції. Згідно із ч. 4-6 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про витребування у позивача вищевказаних відомостей. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на ту обставину, що позивач, відкривши рахунки на ім`я третіх осіб та в подальшому повідомивши, що кошти, які розміщені на вказаному рахунку належить не йому, ввів відповідача в оману щодо вигодоодержувачів за фінансовими операціями з розміщення коштів на депозитному рахунку. Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Тобто, дії Банку, по обмеженню прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку повинні відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та відповідним правовим актам у цій сфері. Разом з тим, жодних доказів, які б давали підстави вважати позивача чи його представника винним у скоєнні будь-якого злочину відповідачем не надано, як не надано інформації, що відповідач звертався з заявою до правоохоронних органів з цього приводу. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшло свої підтвердження, що відповідач, всупереч умовам укладеного договору вкладу, положень ст. 525 ЦК України, без наявності обставин, передбачених ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов`язань за укладеним з позивачем договором вкладу. При цьому, посилання відповідача на положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», як на підставу прийняття рішення про дострокове розірвання договору вкладу та відмову від подальших ділових відносин з позивачем є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких доказів того, що ділові відносини із позивачем створюють небезпеку (загрозу, уразливі місця) в діяльності Банку, а кошти, розміщені на рахунку позивача можуть бути використаними з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. В свою чергу, доводи відповідача щодо відкриття позивачем рахунку на своє ім`я та неможливість здійснення ідентифікації та /або верифікації клієнта та наявність сумніву стосовного того, що особа виступає від власного імені також суд не бере до уваги, оскільки зазначені обставини не можуть слугувати законною підставою для розірвання договору владу з позивачем. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дії відповідача дії щодо розірвання договору вкладу, неправомірними, - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, та зазначала сторона відповідача (а.с. 137,142-147), що в період часу з 10 серпня 2018р. по 10 квітня 2019р., відповідачем було сплачено позивачу суму вкладу у розмірі 197000,0 грн., згідно заяв на видачу готівки, а саме: - № 17309588 від 10 серпня 2018р. на суму 2222,0 грн.; - № 17370450 від 10 вересня 2018р. на суму 2222,0 грн.; - № 17434470 від 10 жовтня 2018р. на суму 2150,0 грн.; - № 17501169 від 12 листопада 2018р. на суму 2222,0 грн.; - № 17559460 від 10 грудня 2018р. на суму 2150,0 грн.; - № 17787600 від 10 квітня 2019р. на суму 186034,02 грн., а загалом на суму 197000,02 грн. В свою чергу, сторона позивача у розрахунку заборгованості (а.с. 130 т.1 зворот) зазначала, що відповідачем станом на 10 квітня 2019р. було сплачено стороні позивача, протягом перших восьми місяців 17418,02 грн.; та 10 квітня 2019р. - 186034,02 грн. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача про визнання дій відповідача неправомірними, та беручи до уваги, що відповідач (банк) користувався коштами позивача з 10 квітня по 10 квітня 2019р., та в порушення умов договору вкладу не здійснив нарахування та виплату позивачу процентів за користування вкладом в повному обсязі, що не заперечував представник відповідача в судовому засіданні, тому суд вважає, що відповідач повинен був нарахувати на вклад позивача за договором вкладу, з урахуванням зміни розміру депозиту, та порядку нарахування процентів, визначених в п. розділу 3 договору вкладу, наступні проценти за наступні періоди : - з 11 квітня по 09 серпня 2018р. (сума депозиту - 197000,0 грн.) - 10887,4 грн.; - з 10 серпня по 09 вересня 2018р. (сума депозиту - 194778,0 грн.) - 2735,26 грн.; - з 10 вересня по 09 жовтня 2018р. (сума депозиту - 192556,0 грн.) - 2616,84 грн.; - з 10 жовтня по 11 листопада 2018р. (сума депозиту - 190406,0 грн.) - 2846,38 грн.; - з 12 листопада по 09 грудня 2018р. (сума депозиту - 188184,0 грн.) - 2386,93 грн.; - з 10 грудня 2018р. по 09 квітня 2019р. (сума депозиту - 186034,0 грн.) - 10197,08 грн. Загальний розмір процентів за договором вкладу повинен був складати - 31669,89 грн., а з урахуванням обов`язкових податків та зборів, які позивач зобов`язаний сплати сума процентів складала 25494,26 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за процентами за договором вкладу у розмірі 19042,22 грн., з урахуванням вже сплачених сум. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial