Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Предметом позову є стягнення 13007100 грн. 00 коп. безпідставно набутих грошових коштів, 2907406 грн. 70 коп. 3% річних,19150353 грн. 33 коп. інфляційних втрат. Підставою позову є неповернення відповідачем коштів, отриманих відповідачем від третіх осіб, на підставі виданих позивачем 15.11.2012 на ім`я відповідача довіреностей, відповідно до яких уповноважив здійснити продаж належних йому земельних ділянок, кадастровий номер 3222488200:06:004:0093, загальною площею 10,4718 га, кадастровий номер 3222488200:06:004:0094, загальною площею 12,0111 га, кадастровий номер 3222488200:06:004:0099, загальною площею 1,6039 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Відповідач, діючи від імені позивача уклав відповідні договори купівлі-продажу, отримавши від покупців 5 655 000 грн., 6486000,00 грн. та 866100,00 грн. Загалом відповідач отримав від покупців 13007100,00 грн., що на день вчинення угод за офіційним курсом НБУ становило 1627311,40 доларів США. Після продажу земельних ділянок [PERSON] неодноразово просив [PERSON] передати йому грошові кошти, які він отримав в рахунок вартості проданих земельних ділянок , але відповідач грошові кошти не передав, повідомляючи його, що повний розрахунок за продані земельні ділянки з ним проведено не було, договори укладено з розстрочкою платежів, при цьому подавши до поліції заяву, про вимагання [PERSON] грошових коштів (кримінальне провадження № 12016100080005960, внесене до ЄРДР 09.06.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України). Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, [PERSON] стало відомо, що [PERSON] отримав від покупця до укладання договорів купівлі-продажу грошові кошти за продані земельні ділянки у повному розмірі до підписання договорів. Беручи до уваги те, що приховуючи факт отримання повного розрахунку та отримання грошових коштів відповідач взагалі не має наміру повертати кошти позивача, отримані від продажу земельних ділянок, безпідставно набувши таким чином майно, яке фактично йому не належить, у зв`язку із чим, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Відповідач з вимогами позову не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву, відповідно до якого, позивачем не надано жодного доказу невиконання чи неналежного виконання будь-яких зобов`язань відповідача перед позивачем. Відповідач зазначив про те, що всі твердження позивача є неправдивими та суперечать реальним обставинам. Крім цього, зазначив про те, що 19 листопада 2015 року, позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння (справа №369/12668/15-ц), яка була залишена без розгляду, за заявою позивача. 17 травня 2013 року позивач підтвердив про те, що знав про вчинені правочини, про зміст договорів купівлі-продажу та зазначив про відсутність будь-яких майнових, фінансових, моральних та інших претензій до відповідача та до покупця - [PERSON] , відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які були посвідчені 19 листопада 2012 року приватним нотаріусом Копійкою Л.І., під реєстровими номерами №6350, 6351, 6352. Крім цього, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки вимоги позовної заяви випливають із договорів купівлі-продажу від 19 листопада 2012 року. В судовому засіданні, позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечували. З`ясувавши вимоги позивача та заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 15 листопада 2012 року [PERSON] було видано три довіреності на ім`я [PERSON] терміном на три роки, тобто до 15 листопада 2015 року, відповідно до якої він уповноважив відповідача управляти, користуватися і розпоряджатися (здати в оренду, обміняти, заставляти, змінювати цільове призначення земельних ділянок: кадастровий номер 3222488200:06:004:0093 загальною площею 10,4718 га, розташованої в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер 3222488200:06:004:0094 загальною площею 12,0111 га, розташованої в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер 3222488200:06:004:0099 загальною площею 1,6039 га, розташованої в Київській області, Києво-Святошинському районі. Для цього позивачем було надано відповідачу право в тому числі отримувати належні йому, відповідно до договорів грошові кошти. Вказані довіреності посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиком І.В., під реєстровими номерами 650, 651, 652 (а.с. 14-16). 19 листопада 2012 року [PERSON] , діючи від імені позивача, уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3222488200:06:004:0093 загальною площею 10,4718 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою Л.П., під реєстровим номером 6350 (а.с. 17). Того ж дня, 19 листопада 2012 року, [PERSON] , діючи від імені позивача, уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3222488200:06:004:0094 загальною площею 12,0111 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою Л.П., під реєстровим номером 6352 (а.с. 19). Крім цього, 19 листопада 2012 року [PERSON] , діючи від імені позивача, уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3222488200:06:004:0099 загальною площею 1,6039 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою Л.П., під реєстровим номером 6351 (а.с. 18). Оцінка суду. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав (норми закону, адміністративного акту, правочину (договору) тощо) або якщо такі відпали. Аналогічна правова позиція викладена ВСУ України в постанові від 17.06.2014р. у справі №13/096-12 та ВГСУ в постанові від 18.03.2015р. у справі №914/2373/14. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (правова позиція ВСУ, викладена в постанові від 24.09.2015р. у справі №6-122 цс14). Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Як зазначив ВСУ в постанові від 02.03.2016р. у справі №6-3090цс15, характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3.06.2015 у справі №6-100цс15. Встановивши у справі, наявність у відповідача довіреності на укладення договорів купівлі-продажу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування ст.1212 ЦК у спірних правовідносинах, з огляду на наступне. Як встановлено судом, відповідно до довіреності, діючи як уповноважена позивачем особа, відповідач 19 листопада 2012 року уклав договори купівлі-продажу земельних ділянок, які були посвідчені приватним нотаріусом Копійкою Л.І., під реєстровими номерами №6350, 6351, 6352. Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу, під реєстровими номерами №6350, продаж земельної ділянки кадастровий номер 3222488200:06:004:0093 загальною площею 10,4718 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, вчинено за 5655000,00 грн. Грошові кошти за продану земельну ділянку отримані продавцем особисто від покупця (в особі представника по довіреності) до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про повний розрахунок за продану земельну ділянку та відсутність матеріальних претензій продавця до покупця (в особі представника по довіреності) (а.с. 17). Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу, під реєстровими номерами №6351, продаж земельної ділянки кадастровий номер 3222488200:06:004:0099 загальною площею 1,6039 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, вчинено за 866100,00 грн. Грошові кошти за продану земельну ділянку отримані продавцем особисто від покупця (в особі представника по довіреності) до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про повний розрахунок за продану земельну ділянку та відсутність матеріальних претензій продавця до покупця (в особі представника по довіреності) (а.с. 17). Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу, під реєстровими номерами №6352, продаж земельної ділянки кадастровий номер 3222488200:06:004:0094 загальною площею 12,0111 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, Шпитьківській сільській раді за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, вчинено за 6486000,00 грн. Грошові кошти за продану земельну ділянку отримані продавцем особисто від покупця (в особі представника по довіреності) до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про повний розрахунок за продану земельну ділянку та відсутність матеріальних претензій продавця до покупця (в особі представника по довіреності) (а.с. 19). Згідно з правилами статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням при чому негайно. Нотаріально посвідчена довіреність на розпорядження спірним майном та чинний договір оренди землі є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Разом із цим, суд також бере до уваги наявність в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви позивача, засвідчену 17 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Копійкою Л.П., під реєстровим номером №1677, відповідно до якої [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, повністю віддаючи значення своїм діям, без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до свого дійсного волевиявлення, повідомив, що відчуження земельних ділянок було його вільним волевиявленням згідно діючого закоговдавства України, та стверджував, що немає будь-яких майнових, фінансових, моральних та інших претензій до свого представника по довіреності - [PERSON] , представника покупця по довіреності - [PERSON] та до покупця - [PERSON] , відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які були посвідчені 19 листопада 2012 року, [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровими №6350, 6351, 6352. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки кошти, отримані відповідачем не є безпідставно набутими, а тому підстави для задоволення вимог позивача про стягнення процентів за користування безпідставно збереженими грошовими коштами, відсутні. Висновки суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в позовній заяві, а тому вимоги позовної заяви є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed