Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просить: стягнути з відповідача на корить держави шкоду, заподіяну внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 24\~531 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.05.2018 року [PERSON] на території Матвіївського водосховища Богодухівського району здійснив браконьєрський вилов водних живих ресурсів за допомогою заборонених знарядь лову (сіток) у загальній кількості 307 екземплярів відповідно до опису. Незаконні дії [PERSON] призвели до знищення природних ресурсів, чим заподіяно державі збитки у розмірі 24\~531 грн. Зазначено, що з метою добровільного відшкодування вказаних збитків, Інспекцією предявлено претензію № 81 від 11.05.2018 року, яка направлялась на адресу відповідача, однак вимоги претензії залишені без задоволення. У звязку із вчиненням незаконних дій проти водних живих ресурсів, Інспекцією відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення № 000712 від 04.05.2018 року за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 85 КУпАП. 23.07.2018 року Богодухівським районним судом Харківської області ухвалено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до відповідальності, у звязку з наявністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 КК України. Матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] направлено начальнику Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області для забезпечення прийняття рішення в порядку ст.ст. 214-216 КПК України. Вказано, що відповідно до мотивувальної частини постанови суду вбачається встановлення факту заподіяння шкоди державі саме громадянином [PERSON] Інспекцією встановлено, що [PERSON] порушив вимоги природоохоронного законодавства, що призвело до знищення природних ресурсів, чим заподіяно збитки на суму 24\~531 грн. Представник позивача надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що невідомо з яких обставин, позивачем було встановлено факт здійснення [PERSON] протиправних дій. Так, позивач посилається на постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 23 липня 2018 року у справі № 613/604/18 про адміністративне правопорушення, як на доказ встановлення вини [PERSON], у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Вважає, що у даному випадку зазначена норма не може бути застосована, оскільки зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до відповідальності закрито, а матеріали справи направлено начальнику Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області для забезпечення прийняття рішення в порядку ст.ст. 214-216 КПК України. При цьому, суд не вирішував питання доведеності його вини та кваліфікації діяння. У звязку з наведеним, відповідач вважає, що його вина жодними досудовими органами та судом не встановлена, а позивач в силу ст. 81 ЦПК України не довів вини відповідача та протиправних діянь з його боку, що стали наслідком завдання державі матеріальної шкоди у вказаному в позові розмірі. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заходи забезпечення позову не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Зі змісту\~статті 63\~ЗУ «Про\~тваринний світ»\~вбачається,\~що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за\~порушення законодавства\~в галузі\~охорони,\~використання і\~відтворення тваринного\~світу несуть\~особи,\~винні в\~тому числі\~у порушенні\~правил використання\~об'єктів\~тваринного світу; незаконному\~вилученні об'єктів\~тваринного світу\~з природного\~середовища; перевищенні лімітів і порушенні інших встановлених законодавством вимог використання об'єктів тваринного світу. Відповідно до\~положень ч.2\~статті 10\~ЗУ «Про\~тваринний світ»,\~громадяни відповідно\~до закону\~зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Згідно з ч.4 ст.68 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що шкода, заподіяна тваринному світу, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії цієї особи були неправомірними, знаходяться в причинному звязку із заподіянням шкоди, та встановлено вину зазначеної особи у порушенні законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 6 цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження позовних вимог та факту заподіяння шкоди саме відповідачем [PERSON] суду надано копію постанови Богодухівського районного суду від 23.07.2018 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, а матеріали направлені до відділу поліції для проведення перевірки на предмет наявності в діях особи складу кримінального правопорушення. Оцінюючи зазначену копію постанови з урахуванням вимог статті 89 ЦПК України, суд зазначає, що вона не містить прізвища, імя та по-батькові особи, відносно якої її складено, а також підпису судді та печатки суду. Отже незрозуміло чию саме вину у скоєнні правопорушення на думку позивача має доводити ця постанова, а також ким вона винесена, та чи набрала законної сили. Сама постанова містить формулювання «відповідно до протоколу….», тобто судом не встановлено вини особи щодо якої її винесено, у вчиненні адміністративного правопорушення, та прямо зазначено, що направляючи справу до відділу поліції для проведення перевірки, суд заздалегідь не вирішує питання про доведеність вини особи у вчиненні кримінально караного діяння. Інших рішень, які б у встановленому законом порядку підтвердили наявність вини [PERSON] суду не надано. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом , при цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13\~ЦПК України\~закріплено принцип\~диспозитивності цивільного\~судочинства,\~відповідно до\~якого суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, а частиною 7 статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, встановлених законом. З огляду на вищезазначене, та враховуючи, що належних та допустимих доказів вини відповідача у заподіянні шкоди суду не надано, а самостійний збір доказів судом неможливий, суд вважає, що підстави для задоволення позову про стягнення шкоди - відсутні. Окремо суд зазначає, що не застосовує положення ст.ст. 1166, 1172 ЦК України, на які посилається позивач в позовній заяві, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормами природоохоронного законодавства.

Outcome: dismissed