Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

В червні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із первісним позовом до Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в якому просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 24 червня 2004 року. В позові зазначала, що після смерті батька залишилася спадщина у виді житлового будинку, розташованого по вул. Гаршина, 26 в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, але оформити спадщину в нотаріальному порядку не може, так як не проживала з батьком на час смерті і не подала у встановлений законом шестимісячний термін заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вказувала, що пропустила строк для прийняття спадщини через свою хворобу та погіршення самопочуття, викликане смертю батька, а також через необізнаність щодо порядку дій по прийняття спадщини. Тоді ж, у 2015 році, з аналогічним позовом до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] також звернувся його син [PERSON]. Ухвалою суду від 26 січня 2016 року ці позови були об'єднані в одне провадження. Також, під час розгляду справи до участі в ній в якості співвідповідачів були залучені [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є дочкою та дружиною, відповідно, [PERSON] сина [PERSON], який проживав разом із батьком і прийняв спадщину після його смерті. Також, обоє позивачів [PERSON] та [PERSON] під час провадження у справі збільшили позовні вимоги і, окрім вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини, також просили визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, розташованого по вул. Гаршина, 26 в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті батька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вони як спадкоємці за законом першої черги не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин, а також не представили належні правовстановлюючі документи на майно, так як батько за життя не встиг будинок зареєструвати належним чином. Посилаючись на те, що строк вони пропустили з поважних причин, але через зазначені обставини не можуть оформити спадщину в нотаріальному порядку, тому просили винести рішення про визнання за ними права власності на дане спадкове майно - по 1/2 частині за кожним. Крім того, під час розгляду справи відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 21 жовтня 2014 року, на 1/2 частину того ж житлового будинку, розташованого по вул. Гаршина 26, в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування позову зазначала, що цей будинок належав [PERSON], який помер 24 червня 2004 року і після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON], тобто її батько, тому після його смерті вона як спадкоємиця першої черги за законом прийняла спадщину і має право на спадкування, в тому числі і на частину зазначеного будинку. Проте оформити спадщину в нотаріальному порядку вона не має можливості, так як будинок не був належним чином зареєстрований. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином і від нього на адресу суду надійшла заява з проханням залишити його позов без розгляду. В зв'язку з цим, відповідною ухвалою суду первісний позов в частині його позовних вимог був залишений без розгляду. Позивачка за первісним позовом [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов задовольнити. Представник відповідача сільської ради надала суду заяву з проханням розглянути позов без її участі і проти його задоволення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, також надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, в заяві також зазначила, що позови визнає і не заперечує проти їх задоволення, на спадщину не претендує, оскільки на час смерті свого чоловіка [PERSON] фактично не мешкала з ним, тому спадщину не прийняла після його смерті. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] до судового засідання також не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити її зустрічний позов. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позови підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 24 червня 2004 року в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Лимани, вул. Гаршина, 26. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були його діти: сини [PERSON] та [PERSON], а також дочка [PERSON]. Син [PERSON] прийняв спадщину, так як проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті, тобто на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці спадщину не прийняли, так як не проживали разом з ним на час відкриття спадщини. З них: [PERSON] на спадщину не претендує, тому свій раніше поданий позов про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] він просив залишити без розгляду. Згідно зі ст. 1270 ЦК України [PERSON] як спадкоємиця за законом повинна була в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька, але пропустила його. На підставі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданих позивачкою за первісним позовом [PERSON] доказів вбачається, що шестимісячний строк, передбачений законом для прийняття спадщини, вона пропустила через поважні причини, які полягали в тому, що через свою юридично-правову неграмотність вона не знала про необхідність у визначений строк звернутися із заявою до нотаріальної контори чи нотаріуса про прийняття спадщини, вважаючи, що вчинення дій по похованню батька та по управлінню його майном, є достатньою підставою для переходу спадщини до неї. За такого суд вважає, що строк нею було пропущено з поважних причин, і є можливим визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця. Виходячи з положень ст. 1267 ЦК України щодо рівності часток у спадщині кожного спадкоємця після смерті [PERSON] частки спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] є рівними, тобто по 1/2 частині кожному. Таким чином, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] мало б перейти право власності по 1/2 частині на житловий будинок, розташований по вул. Гаршина, 26 в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області. В той же час, [PERSON] помер 21 жовтня 2010 року. Відповідно до норм ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON]. Виходячи з тих же положень ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його дочка [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до Жовтневої нотаріальної контори Миколаївської області. Дружина ж померлого спадщину не прийняла, оскільки не проживала разом з ним на момент смерті і заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подала. Це вона також підтвердила своєю заявою на адресу суду. Таким чином, після смерті [PERSON] до спадкоємиці першої черги після його смерті [PERSON], в порядку спадкування за законом, має відіти 1/2 частина житлового будинку, розташованого по вул. Гаршина, 26 в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області. В той же час, оформлення спадщини в нотаріальному порядку спадкоємцями неможливо, так як первісний власник будинку [PERSON] не зареєстрував належним чином свій житловий будинок. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Це стало підставою для звернення позивачів до суду із позовами. З матеріалів справи вбачається, що у них відсутня можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів у позасудовому порядку. Так, спадкодавець за свого життя, побудувавши будинок, не отримав свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований по вул. Гаршина, 26 в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, був побудований в 1954 році, господарські та побутові споруди в 1956 та 1963 роки. Згідно з довідкою цього ж підприємства та цим же технічним паспортом, житловий будинок має житлову площу 48 кв.м., загальну площу 61.6 кв.м., об'єкти самочинного будівництва відсутні, але право власності на будинок не зареєстровано. Однак, відповідно до записів у погосподарській книзі Лиманівської сільської ради ради житловий будинок по вул. Гаршина, 26 в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час його смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснив. Однак це не скасовує належність йому будинку. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто, виходячи з позовних вимог: позивачці [PERSON], як його дочці, та [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті після смерті свого батька [PERSON], який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], по 1/2 частині спадкового майна кожному. Враховуючи, що вони мають право на 1/2 частину спадщини, але іншим способом, окрім судового порядку, не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомості в порядку спадкування за законом. В той же час, суд зазначає, що їх вимоги є слушними один до одного як спадкоємців, але вимоги до сільської ради є неспроможними так як орган місцевого самоуправління може претендувати на спадщину (як таку що відумерла) у разі відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, однак такі є. Враховуючи викладене,

Outcome: partial