Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив встановити факт, що правовстановлюючий документ, а саме: Свідоцтво на право власності на житло (квартиру [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м.) видане 30.12.1998 року КСП «Кіровський» на підставі розпорядження №8/ с-з від 16.11.1998 року та зареєстроване в БТІ 30.12.1998 року за реєстровим номером №299-2 належить власникам йому, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , померлому [INFO] ; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м. Позивач [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с.44). Відповідачка [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.45). Третя особа державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. у судове зсідання не з`явилася, надала суду копію спадкової справи №262/2015 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.51-109). Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами спадкової справи №262/2015, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 43 роки помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується актовим записом №15 від 26 листопада 2014 року Виконавчого комітету Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.21). За часи свого життя, [PERSON] заповітів не складав, спадкоємці, які б мали обов`язкову частку в спадковому майні відсутні. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м., яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва на право власності на житло виданого 30 грудня 1998 року Колективним сільськогосподарським підприємством «Кіровський» (а.с.16). 13 травня 2015 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.51-109). Єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (позивач по справі) та дружина [PERSON] (відповідачка по справі), яка в свою чергу відмовилася від своєї частини спадщини на користь сина [PERSON] , про що 13 травня 2015 року надала до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори вмотивовану заяву (а.с.55). У зв`язку з тим, що для оформлення спадщини на квартиру наданий документ, що підтверджує право власності на спадкове майно (Свідоцтво на право власності на житло видане 30 грудня 1998 року Колективним сільськогосподарським підприємством «Кіровський») не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: документ є пошкодженим, [PERSON] державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та в усному порядку рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 грудня 2016 року (а.с.101). В обґрунтування відмови, державним нотаріусом було зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, оскільки відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке відповідає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів, а відповідно до абзацу 3-го ст. 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. За життя спадкодавця було пошкоджено, але не було отримано дублікату правовстановлюючого документу на квартиру в [ADDRESS] , а саме: свідоцтва про право власності. Спадкоємцем для оформлення було надано документ, що підтверджує право власності на квартиру, який відповідає вимогам чинного законодавства, так як він пошкоджений та не повністю читаються данні власників квартири. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло виданому 30 грудня 1998 року Колективним сільськогосподарським підприємством «Кіровський», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м. Досліджуючи візуально Свідоцтво на право власності на житло виданого 30 грудня 1998 року Колективним сільськогосподарським підприємством «Кіровський» та Технічний паспорт на спадкову квартиру, вбачається що в документах відсутні фрагменти (частина документу), а самі документи склеєні канцелярською липкою стрічкою. Відповідно до п.1,3 глави 8 «Вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальної дії документи, які не відповідають вимогам законодавства - тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження та порвані документи. Вказане свідоцтво про право власності на житло через вказані вище пошкодження неможливо прийняти для оформлення спадкових прав на майно спадкодавця [PERSON] . На даний час інший документ, що встановлював би право власності на вказану квартиру, не може бути виданий на ім`я власника, внаслідок чого [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до довідки Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 18.04.2019 року №575, згідно даних архіву КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року мається архівна справа №573 на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м., власниками якої є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за формою власності: спільна сумісна; підстава виникнення права власності: Свідоцтво на право власності на житло видане 30.12.1998 року КСП «Кіровський» на підставі розпорядження №8/с-з від 16.11.1998 року та зареєстроване в БТІ 30.12.1998 року за реєстровим номером №299-2 (а.с.17). Згідно Технічного паспорту виготовленого 11 квітня 2019 року ФОП [PERSON] , квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., складається з: 1 - коридор площею 7,1 кв.м., 2 - комора площею 0,7 кв.м., 3 - санвузол площею 4,4 кв.м., 4 - кухня площею 9,9 кв.м., 5 - кімната площею 17,5 кв.м., І - балкон площею 1,8 кв.м. (а.с.31-35). Згідно довідки Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, станом на 31 грудня 2015 року заборгованості по квартплаті та комунальним платежам за квартирою [ADDRESS] - не має (а.с.19). В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Як роз`яснено в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку ст. 45, 46 ЦПК України; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що є всі підстави на законодавчому підґрунті для встановлення факту належності [PERSON] (померлому [INFO] ), та його членам сім`ї: [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючого документу - Свідоцтва на право власності на житло виданого 30 грудня 1998 року Колективним сільськогосподарським підприємством «Кіровський». Відповідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач прийняв спадщину після смерті батька і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м. Судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved