Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

В червні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 26150,51 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, грошові кошти в розмірі 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, судовий збір в сумі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 11.11.2018 року о 12 год. 08 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ГАЛАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві на автостанції «Видубичі», порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] . Винуватим у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] . Згідно з рахунком-фактурою ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 16.11.2018 року загальна вартість робіт та матеріалів для відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача складає 40951,03 грн. 21.12.2018 року ПАТ «СК «Перша» у відповідності до умов полісу виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 14800,52 грн. Враховуючи наведене позивач з урахуванням оплати ПАТ «СК «Перша» страхового відшкодування, просить стягнути 26150,51 грн. Також позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача, позивачу спричинена моральна шкода, оскільки хвилювання та думки про те, як відновити належний йому транспортний засіб, тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на його загальний психологічний стан та відносини в сім`ї. Моральну шкоду, яка полягає у зміні сталого способу життя, моральних переживаннях, виходячи із принципів розумності та справедливості позивач оцінює у сумі 1000,00 грн. Окрім того, оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду, позивач звернувся про надання правової допомоги до адвоката [PERSON] та сплатив грошові кошти в сумі 4000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 року заяву відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, 11.11.2018 року о 12 год. 08 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ГАЛАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві на автостанції «Видубичі», рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці свого маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2018 року у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб - автомобіль марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача отримав механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу - автомобіля марки «ГАЛАЗ», державний номерний знак [NUMBER] застрахована страхувальником [PERSON] в ПАТ «СК « Перша» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/3061229, з термін дії полісу з 09.06.2018 року по 08.12.2018 року. Позивач звернувся до ТОВ «Автосаміт ЛТД» з метою проведення ремонту пошкодженого автомобіля. Згідно з рахунком-фактурою № 016917 від 16.11.2018 року загальна вартість робіт та матеріалів для відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача складає 40951,03 грн. Як вбачається з листа ПрАТ «СК «Перша» вих. № 1147/с від 17.12.2018 року, 21.12.2018 року у відповідності до умов полісу обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3061229 від 08.06.2018 року та згідно п. 36.1. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатила позивачу (на рахунок його уповноваженого представника, його батька [PERSON] ) страхове відшкодування у розмірі 14800,52 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно до статті 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Відповідно до п. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається зі змісту п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, «У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.», тобто, особа яка проводить огляд пошкодженого транспортного засобу лише у разі потреби проводить виклик зацікавлених осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати [PERSON] шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 26150,51 грн., а тому в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України, встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості» Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України. Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини водія [PERSON] , моральних переживаннях позивача, які знаходяться безпосередньо у причинно-наслідковому зв`язку, в результаті ДТП, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача [PERSON] , суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі - 1 000 грн. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем також заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у зальному розмірі 4000,00 грн. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано ордер на надання правової допомоги серії КВ № 109282, копію договору про надання правової допомоги від 12.40.2019 року, копію розрахунку (обґрунтування) розміру гонорару, копію квитанції від 02.04.2019 року про сплату позивачем на користь адвоката коштів у сумі 4000,00 грн., довідка АТ КБ «Приватбанк» від 17.04.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 001522. За наведених обставин є підстави для відшкодування відповідачем пропорційно до задоволеної частини вимог заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: approved