Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Позовні вимоги мотивовані тим, що, відповідачі регулярно порушуючи умови п. 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 та п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Станом на 31.03.2018 року заборгували за надані послуги 20 196, 42 гривень за період з лютого місяця 2015 року по лютий місяць 2018 (включно). За весь час прострочення сплати платежів відповідачам нараховано 5 036, 49 гривень - інфляційних та 954, 43 гривень - 3 % річних. В добровільному порядку відповідачі сплатити борг відмовляються. Таким чином, позивач терпить матеріальні збитки. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості у сумі 26 187, 34 гривень, з яких: 20 196, 42 гривень - борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання; 5 036, 49 гривень - інфляційних; 954, 43 гривень - 3 % річних. Ухвалою суду від 04.05.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У відповідності до положень ст. 128 ЦПК України відповідачі належним чином були повідомлені про розгляд справи в суді (повідомлення направлені за місцем проживання відповідачів, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). У строк, визначений судом ухвалою суду від 04.05.2018, від відповідачів відзив на позов не надійшов. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлово-Комунального господарства м. Вінниця, за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (особовий рахунок № [NUMBER]). (а.с. 5) Згідно з п. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії, зокрема, є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем тепло споживання. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 (із змінами) власник та наймач (орендар) квартири, зокрема, зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобов'язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Також, судом прийнято до уваги, що користування квартирою у багатоповерховому житловому будинку без отримання послуг з централізованого теплопостачання, в даному випадку, є неможливим. Суду не надано доказів того, що квартира [ADDRESS] від'єднана від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до підпункту 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (із змінами) споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (із змінами), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема: затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, участь у розробці та впровадженні державних і регіональних програм у цій сфері; затвердження з урахуванням вимог законодавства у сфері теплопостачання проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації; здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог; встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством. Відповідно до п. 2, п. 10 та п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, здійснення контролю за дотримання законодавства у сфері захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань у цій сфері відповідно до законів. Згідно з ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов'язання, зокрема, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачами перед позивачем заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідачі не ведуть, відповідно, ухиляються від виконання зобов'язань. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. На вищевикладене також звернув увагу Верховний Суд в постанові від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем, здійсненого останнім, станом на 01.03.2018 року за період з жовтня місяця 2014 року по лютий місяць 2018 року (включно) борг становить 26 187, 34 гривень, з яких: 20 196, 42 гривень - борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 954, 43 - 3 % річних, 5 036, 49 гривень - сума втрат від інфляції. (а.с. 8-9) Заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з централізованого теплопостачання підтверджується оборотною відомістю, яка була оглянута і досліджена в судовому засіданні. (а.с. 6-7) Однак, судом прийнято до уваги, що розрахунок заборгованості здійснено позивачем з жовтня місяця 2014 року, а вимоги пред'явлено - з лютого місяця 2015 року. Судом встановлено, що заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за заявлений у позовних вимогах період з 02 лютого 2015 року по лютий місяць 2018 року (включно) становить 19 121, 10 гривень, що підтверджується оборотною відомістю. Таким чином, судом досліджується заборгованість за період з 02 лютого 2015 року по лютий місяць 2018 року (включно), враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства. Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобов'язаннями, у яких, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, суд вважає правомірним застосування до даних правовідносин, враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, відповідальність передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Судом перевірено розрахунок заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, здійснений позивачем за період з лютого місяця 2015 року по лютий місяць 2018 року (включно), тобто до 01.03.2018 року, і встановлено, що нарахування позивачем встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є неправильним і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (із змінами), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, прострочення виконання зобов'язання починається з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим (як приклад, простроченням оплати за лютий 2015 року буде починатися з 21 березня 2015 року). Натомість, позивачем розрахунок проведений без урахуванням вказаного, а тому відповідно 3% річних з урахуванням вказаних положень становитимуть: за лютий 2015 року - 373, 85 грн. х 3% :365 х 1076 днів = 33, 06 грн., (255, 52 грн. - заборгованість за лютий 2015 року, 1076 днів - дні прострочки з 21 березня 2015 року по 28 лютого 2018 (включно (враховуючи визначений позивачем період нарахувань), за березень 2015 року - 363, 97 грн. х 3% :365 х 1045 днів = 31, 26 грн., за квітень 2015 року - 186, 76 грн. х 3% :365 х 1015 днів = 15, 58 грн., за травень 2015 року - 191, 96 грн. х 3% :365 х 984 дня = 15, 52 грн., за червень 2015 року - 73, 99 грн. х 3% :365 х 954 дня = 5, 80 грн., за липень 2015 року - 147, 94 грн. х 3% :365 х 923 дня = 11, 22 грн., за серпень 2015 року - 153, 88 грн. х 3% :365 х 892 дня = 11, 28 грн., за вересень 2015 року - 181, 96 грн. х 3% :365 х 862 дня = 12, 90 грн., за жовтень 2015 року - 410, 60 грн. х 3% :365 х 831 день = 28, 04 грн., за листопад 2015 року - 623, 71 грн. х 3% :365 х 801 день = 41, 06 грн., за грудень 2015 року - 764, 86 грн. х 3% :365 х 770 днів = 48, 41 грн., за січень 2016 року - 909, 16 грн. х 3% :366 х 739 днів = 55, 10 грн., за лютий 2016 року - 1 819, 24 грн. х 3% :366 х 710 днів = 105, 87 грн., за березень 2016 року - 487, 57 грн. х 3% :366 х 679 днів = 27, 14 грн., за квітень 2016 року - 235, 53 грн. х 3% :366 х 649 днів = 12, 53 грн., за травень 2016 року - 448, 52 грн. х 3% :366 х 618 днів = 22, 72 грн., за червень 2016 року - 149, 53 грн. х 3% :366 х 588 днів = 7, 21 грн., за липень 2016 року - 293, 06 грн. х 3% :366 х 557 днів = 13, 38 грн., за серпень 2016 року - 649, 25 грн. х 3% :366 х 526 днів = 28, грн., за вересень 2016 року - 773, 86 грн. х 3% :366 х 496 днів = 31, 46 грн., за жовтень 2016 року - 1 007, 10 грн. х 3% :366 х 465 днів = 38, 38 грн., за листопад 2016 року - 1 478, 54 грн. х 3% :366 х 435 днів = 52, 72 грн., за грудень 2016 року - 1 409, 85 грн. х 3% :366 х 404 дня = 46, 68 грн., за січень 2017 року - 1 343, 67 грн. х 3% :365 х 373 дня = 41, 20 грн., за лютий 2017 року - 1 144, 28 грн. х 3% :365 х 345 днів = 32, 45 грн., за березень 2017 року - 579, 28 грн. х 3% :365 х 314 днів = 14, 95 грн., за квітень 2017 року - 268, 08 грн. х 3% :365 х 284 дня = 6, 26 грн., за травень 2017 року - 453, 12 грн. х 3% :365 х 253 дня = 9, 42 грн., за червень 2017 року - 112, 99 грн. х 3% :365 х 223 дня = 2, 07 грн., за липень 2017 року - 514, 69 грн. х 3% :365 х 192 дня = 8, 12 грн., за серпень 2017 року - 608, 96 грн. х 3% :365 х 161 день = 8, 06 грн., за вересень 2017 року - 564, 64 грн. х 3% :365 х 131 день = 6, 08 грн., за жовтень 2017 року - 220, 17 грн. х 3% :365 х 100 днів = 1, 81 грн., за листопад 2017 року - 1 303, 90 грн. х 3% :365 х 70 днів = 7, 50 грн., за грудень 2017 року - 821, 17 грн. х 3% :365 х 39 днів = 2, 63 грн. за січень 2018 року - 865, 30 грн. х 3% :365 х 8 днів = 0, 60 грн. Всього за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року (включно) - 836, 47 гривень. При даному розрахунку враховувався період з 21 числа місяця наступного, що настає за розрахунковим, і до 01 березня 2018 року. Оскільки за лютий місяць 2018 року 3 % річних повинні розраховуватися з 21 березня 2018 року, а вимога про стягнення 3 % річних заявлена позивачем до 01.03.2018, враховуючи розрахунок, відповідно 3 % річних, які повинні нараховуватися на борг за лютий місяць 2018 року з 21.03.2018, не підлягають стягненню з відповідачів. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в частині суми 117, 96 гривень не підлягають задоволенню. Невідповідність вимогам чинного законодавства України нарахування позивачем інфляційних втрат полягає у тому, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Як вбачається з розрахунку, вищевказані обставини позивачем враховані при розрахунку заборгованості не були. Отже, оскільки строк виконання зобов'язання - не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за розрахунковим, то індекс інфляції повинен нараховуватися з наступного місяця і, відповідно, за періоди прострочки становитиме в цілому 1 854, 72 гривень, в тому числі: за лютий 2015 року - (373, 85 грн. х 1, 523) - 373, 85 грн. = 195, 52 грн., (373, 85 грн. - заборгованість за лютий 2015 року, 152, 30 % - індекс інфляції з квітня 2015 року (оскільки платіж повинен бути сплачений до 20 числа, тобто до 20 березня 2015 року, то застосовується індекс інфляції з наступного місяця (квітня місяця) по березень місяць 2018 року (враховуючи визначений позивачем період нарахувань інфляційних - до 01.03.2018), за березень 2015 року: (363, 97 грн. х 1, 367) - 363, 97 грн. = 133, 58 грн., за квітень 2015 року: (186, 76 грн. х 1, 338) - 186, 76 грн.= 63, 12 грн., за травень 2015 року: (191, 96 грн. х 1, 333) - 191, 96 грн. = 63, 92 грн., за червень 2015 року: (73, 99 грн. х 1, 346) - 73, 99 грн. = 25, 64 грн., за липень 2015 року: (147, 94 грн. х 1, 357) - 147, 94 грн. = 52, 87 грн., за серпень 2015 року: (153, 88 грн. х 1, 326) - 153, 88 грн. = 50, 30 грн., за вересень 2015 року: (181, 96 грн. х 1, 344) - 181, 96 грн. = 62, 66 грн., за жовтень 2015 року: (410, 60 грн. х 1, 317) - 410, 60 грн. = 130, 57 грн., за листопад 2015 року: (623, 71 грн. х 1, 308) - 623, 71 грн. = 192, 62 грн., за грудень 2015 року: (764, 86 грн. х 1, 296) - 764, 86 грн. = 226, 94 грн., за січень 2016 року: (909, 16 грн. х 1, 301) - 909, 16 грн. = 274, 50 грн., за лютий 2016 року: (1 819, 24 грн. х 1, 289) - 1 819, 24 грн. = 525, 81 грн., за березень 2016 року: (487, 57 грн. х 1, 245) - 487, 57 грн. = 119, 67 грн., за квітень 2016 року: (235, 53 грн. х 1, 244) - 235, 53 грн. = 57, 51 грн., за травень 2016 року: (448, 52 грн. х 1, 246) - 448, 52 грн. = 110, 64 грн., за червень 2016 року: (149, 53 грн. х 1, 247) - 149, 53 грн. = 37, 07 грн., за липень 2016 року: (293, 06 грн. х 1, 251) - 293, 06 грн. = 73, 76 грн., за серпень 2016 року: (649, 25 грн. х 1, 229) - 649, 25 грн. = 149, 04 грн., за вересень 2016 року: (773, 86 грн. х 1, 196) - 773, 86 грн. = 151, 73 грн., за жовтень 2016 року: (1 007, 10 грн. х 1, 174) - 1 007, 10 грн. = 176, 16 грн., за листопад 2016 року: (1 478, 54 грн. х 1, 164) - 1 478, 54 грн. = 243, 13 грн., за грудень 2016 року: (1 409, 85 грн. х 1, 151) - 1 409, 85 грн. = 213, 53 грн., за січень 2017 року: (1 343, 67 грн. х 1, 140) - 1 343, 67 грн. = 188, 18 грн., за лютий 2017 року: (1 144, 28 грн. х 1, 119) - 1 144, 28 грн. = 137, 19 грн., за березень 2017 року: (579, 28 грн. х 1, 109) - 579, 28 грн. = 63, 67 грн., за квітень 2017 року: (268, 08 грн. х 1, 095) - 268, 08 грн. = 25, 64 грн., за травень 2017 року: (453, 12 грн. х 1, 078) - 453, 12 грн. = 35, 53 грн., за червень 2017 року: (112, 99 грн. х 1, 076) - 112, 99 грн. = 8, 62 грн., за липень 2017 року: (514, 69 грн. х 1, 077) - 514, 69 грн. = 39, 80 грн., за серпень 2017 року: (608, 96 грн. х 1, 052) - 608, 96 грн. = 34, 23 грн., за вересень 2017 року: (564, 64 грн. х 1, 043) - 564, 64 грн. = 24, 67 грн., за жовтень 2017 року: (220, 17 грн. х 1, 034) - 220, 17 грн. = 7, 57 грн., за листопад 2017 року: (1 303, 90 грн. х 1, 024) - 1 303, 90 грн.= 31, 47 грн., за грудень 2017 року: (821, 17 грн. х 1, 009) - 821, 17 грн.= 7, 40 грн. Оскільки за січень місяць 2018 року індекс інфляції повинен розраховуватися з березня місяця 2018 року, за лютий місяць 2018 року - з квітня місяця 2018 року, а вимога про стягнення інфляційних втрат заявлена позивачем до 01.03.2018, враховуючи розрахунок, відповідно за січень - лютий місяці 2018 року інфляційні втрати не підлягають стягненню з відповідачів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних втрат в частині суми 1 102, 23 гривень не підлягають задоволенню. Суд приймає до уваги також те, що відповідачі систематично не оплачують надані послуги з централізованого теплопостачання, що підтверджується матеріалами цивільної справи. Суду не надано доказів того, що відповідачі відмовилися від таких послуг і не споживають їх. Також, не надано доказів звернень відповідача до позивача із претензіями щодо якості наданих послуг чи будь-якими вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 04.05.2018 було роз'яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Однак, жодна із сторін по справі не скористалась своїми процесуальними правами. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Отже, враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у сумі 23 891, 83 гривень, з яких: 19 121, 10 гривень - борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання, 836, 47 гривень - 3 % річних, 3 934, 26 гривень - інфляційні втрати. В задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача боргу за спожиті послуги централізованого теплопостачання в сумі 1 075, 32 гривень, 3 % річних в сумі 117, 96 гривень та інфляційних втрат в сумі 1 102, 23 гривень слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене. Невідшкодована відповідачем на користь позивача сума витрат, пов'язаних з наданням йому послуг з централізованого теплопостачання - це не отримані державою кошти, що у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам держави. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 762, 00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями № 7080 від 16.04.2018 року та № 398 від 20.03.2017 року (а.с. 1-2) Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 607, 47 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (91, 23 %), в рівних частках, а саме: по 535, 82 гривень з кожного. Решту судового збору в сумі 154, 53 гривень слід залишити за позивачем. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial