Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзних документів дитини та дозволу на виїзд дітей за кордон. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу знаходяться на її утриманні. Позивачка вказувала на те, що вона має можливість поїхати з ними за кордон для відпочинку та покращення їх стану здоров'я, проте відповідач відмовляється надати їй згоду на виготовлення проїзних документів та згоду на виїзд дітей за кордон. Рішенням Тячівського районного суду від 10 лютого 2014 року позов задоволено. Надано [PERSON] дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів та на виїзд дітей за кордон без згоди батька [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28 травня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Надано дозвіл [PERSON] на виготовлення дитячих проїзних документів одноразово до Федеративної Республіки Німеччини не період, необхідний для оздоровлення дітей без згоди батька [PERSON] Надано дозвіл [PERSON] на вивезення та виїзд дітей за кордон в супроводі матері або уповноваженої особи без згоди батька. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Окрім іншого в своїй ухвалі Вищий спеціалізований суд України зазначив, що апеляційний суд не вказав країни, до якої надано дозвіл на виїзд дітей за кордон, та термін перебування в цій країні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно статті 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Спільне життя у сторін не склалося, шлюб було розірвано (а.с.3). З матеріалів справи також вбачається, що позивачка має можливість поїхати з дітьми за кордон для відпочинку та покращення їх стану здоров'я, проте відповідач відмовляється надати їй згоду на виготовлення проїзних документів та згоду на виїзд дітей за кордон. Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що відпочинок і оздоровляння дітей відповідає їхнім інтересам. Разом з тим, місцевий суд не зазначив конкретної держави прямування та відповідного проміжку часу перебування у цій країні. За таких умов рішення суду першої інстанції слід змінити та з урахуванням обставин справи надати позивачці дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів та дозвіл на виїзд дітей за кордон до Федеративної республіки Німеччина на період літніх канікул з 1 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року. При цьому, колегія суддів констатує, що такий дозвіл не порушуватиме прав та обов'язків батька дитини, оскільки надається одноразово і виключно з метою оздоровлення та відпочинку дітей.

Outcome: partial