Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору управління майном та повернення іменних акцій. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.12.2006 р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір управління майном. Предметом даного договору були прості іменні акції Відкритого акціонерного товариства Пересувна механізована колона №9 в кількості 37422 шт., номінальною вартістю 0,25 коп. за акцію, на суму 9355 грн., які належать [PERSON] на праві власності згідно сертифікату акцій серія А № 224 від 1.07.2006р. ( з уставним відсотком для [PERSON]І в уставному капіталі ВАТ ПМК № 9 5,375%) і 2500 простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 коп. за 1 акцію на суму 625 грн, які належать [PERSON] на праві власності згідно сертифікату акцій і перебувають в управлінні [PERSON] З 2009 року відповідач відмовляється виконати взяті на себе зобовязання передбачені Договором управління майном від 23.12.2006 року та відмовляється повернути іменні акції ВАТ ПМК № 9 в кількості 37422 шт. Строк даного договору закінчився, відповідач не виконав вимог даного Договору та не повернув акції. 23.12.2011 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення акцій, однак останній заяву проігнорував та акції не повернув. За заявою [PERSON] розпочато кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 190 КК України. В грудні 2013 року позивач повторно звертався до [PERSON] про повернення акцій, однак останній умови договору не виконав. Позивач просив розірвати договір управління майном укладений 23.12.2006 року та зобовязати відповідача повернути йому прості іменні акції ВАТ Пересувна механізована колона № 9 в кількості 37422 шт. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] відносно позовних вимог заперечив надав суду письмові заперечення та додатково суду пояснив, що правовідносини, що виникли між сторонами на підставі Договору управління майном від 23.12.2006 р. вже були предметом розгляду судом, є рішення Коростишівського районного суду від 09.12.20011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення та передачу майна у власність, на підставі цього ж Договору від 23.12.2006 р. Вказаним рішенням суду відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] Рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку, набрало законної сили. Вказаним судовим рішенням встановлено, що фактично п. 2 Договору протирічить суті цього договору і унеможливлює його виконання. Договір не несе за собою юридичних наслідків, а його умови , зазначені в п. 2 обумовлюють можливість і намір сторін відчуження спірного майна, що підтверджено договором купівлі-продажу від 09.12.2008 року. Позивач просить розірвати Договір від 23.12.2006 року, проте строк дії договору закінчився 23.12.2011 року. Крім того [PERSON] направив дві заяви про закінчення дії договору на імя [PERSON] Згідно умов Договору , його предметом є прості іменні акції в кількості 37422 шт. , однак відповідно до Договору купівлі-продажу акцій від 05.01.2007 року [PERSON] продав [PERSON] вищевказані акції. Через існування виконаного Договору купівлі-продажу 37455 акцій ВАТ ПМК-9 від 05.01.2007 року вимога про повернення позивачу тих же акцій за Договором управління майном є безпідставною. Суд, вислухавши учасників процесу , дослідивши докази, на засадах змагальності та в межах заявлених позовних вимог приходить до наступного висновку. Так, судом достовірно встановлено, що 23 грудня 2006 року між сторонами [PERSON] в подальшому Установник управління та [PERSON] надалі Управитель було укладено Договір управління майном. Предметом вищевказаного Договору були прості іменні акції ВАТ ПМК-9 в кількості 37422 шт., номінальною вартістю 0,25 коп. за акцію на суму 9355 грн., які належать [PERSON] на праві власності і 2500 простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 коп. на суму 625 грн., які належать [PERSON] на праві власності згідно сертифікату акцій і перебувають в управлінні [PERSON] Відповідно до п. 1 Умов управління майном Договору зазначено, що в якості плати за управління майном [PERSON] отримує дивіденти по акціям, а п.2. цього договору передбачено, що [PERSON] зобов'язується на суму вартості акцій, з урахуванням частки акцій, що належать [PERSON] та [PERSON] в статутному фонді і майні ВАТ ПМК №9, виділити в натурі і передати [PERSON] частину майна ВАТ ПМК №9 у вигляді нерухомого майна (актового залу), що належить ВАТ ПМК №9 і знаходиться за адресою: м. Коростишів, вул.Шевченка,14. Відповідно до ч. 1 ст. 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Відповідно до ч.1 ст. 1030 ЦК України предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Статтею 1035 ЦК України визначені істотні умови договору управління майном, якими є:\~ перелік майна, що передається в управління та\~ розмір і форма плати за управління майном. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.12.2011 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виділення та передачу частини майна у власність відмовлено за безпідставністю. Вказане рішення було предметом розгляду апеляційної та касаційної інстанції та набрало законної сили. Так вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що положення п. 2 вказаного Договору управління майном від 23.12.2006 року щодо передачі майна протирічать суті цього договору і унеможливлює виконання його умов, зазначених в п.1 щодо виплати [PERSON] дивідендів. Договір управління майном не несе за собою юридичних наслідків в розумінні вимог ст.ст.\~ 1029,\~ 1030 ЦК України, а його умови, зазначені в п.2, обумовлюють можливість і намір сторін відчуження спірного майна, що і підтверджено договором купівлі-продажу від 09.12.2008 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до умов Договору управління майном сторони встановили строк дії договору - 5 років, з моменту підписання сторонами, а п. 2 договору до його повного виконання. 23.12.2011 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з заявою про закінчення строку дії Договору та повернення йому простих іменних акцій в кількості 37422 шт. та повторно з аналогічною заявою 06.12.2013 року ( а.с. 6,7,11) та вказана обставина не заперечується сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1044 ЦК України, Договір управління майном припиняється у разі - припинення договору за заявою однієї із сторін у звязку з закінченням строку. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку , що Договір управління майном від 23.12.2006 року є припиненим, а вимога про його розірвання є безпідставною. 05 січня 2007 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу простих іменних акцій ВАТ ПМК № 9 в кількості 37422 шт. Даний Договір є дійсний, сторонами не оскаржений, предметом якого є одні і ті ж прості іменні акції в кількості 37422 шт. ВАТ ПМК № 9., а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині повернення простих іменних акцій. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не доведені належними і допустимими доказами, що є наслідками відмови в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Клопотання представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні про стягнення з позивача понесених витрат до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати , пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права , несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин представником відповідача надано суду Договір про надання правової допомоги , свідоцтво адвоката та квитанцію про оплату витрат за надання правової допомоги в розмірі 500 грн , разом з тим представником відповідача не надано розрахунку розміру компенсації . Вказані вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача .

Outcome: dismissed