Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В червні 2013 р. позивач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на майно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.12.2007р. між АКБ «Київ», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «АКБ «Київ» та позичальником [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №100, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3620000,00 дол. США, на строк користування з 10.12.2007 р. по 09.06.2011 р. зі сплатою 13,8% річних за користування кредитом. В подальшому до Кредитного договору були укладенні додаткові угоди №1 від 26.12.2007 року, №2 від 26.02.2008 року, №3 від 14.07.2008 року, №4 від 18.12.2008 року, №5 від 06.01.2009 року щодо зміни валюти кредиту з доларів США на євро та гривні, а також зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами у гривні, а саме з 13,8% на 18% річних. З урахування внесених змін додатковими угодами до Кредитного договору, відповідно до виписок по особовим рахункам, [PERSON] було надано кредит у розмірі 2 294 325 доларів США, 150 000 євро та 7 622 257,50 грн. У встановлений Кредитним договором строк позичальник договірних зобов'язань не виконав. Станом на 15.04.2013 р. загальна заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії та пені становить 5 232 929,39 дол. США, 335 803,11 євро та 23552432,52 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, 29.12.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір застави майнових прав. Відповідно до умов Договору застави [PERSON], для забезпечення зобов'язань по Кредитному договору, надає в заставу банку належні йому майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], загальною площею 217,60 кв. м., що буде створений в майбутньому. На підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 10.09.2009 року №1396-С/КІ [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], тобто майнові права в заставі Банку. 14.11.2009 року [PERSON] подарував вищевказану квартиру [PERSON] згідно договору дарування, яка в свою чергу, продала спірну квартиру [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2009 року. Згодом зазначена квартира перейшла у власність відповідача [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 12.02.2010 року. Враховуючи те, що до відповідача у власність перейшла 1 кімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 26,30 кв.м., загальною площею 82,20 кв.м., обтяжена банком, то банк має всі правові підстави для звернення до нового власника квартири з позовом про стягнення заставленого майна, в рахунок погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором. Просили суд звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], житловою площею 26,30 кв.м., загальною площею 82,20 кв.м., яка передана в заставу ПАТ АКБ «КИЇВ» за договором застави майнових прав від 29.12.2007 року та належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів та задовольнити за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири вимоги ПАТ «АКБ «Київ» по стягненню заборгованості за кредитним договором, що становить 5 232 929,39 дол. США, 335 803.11 євро та 23 552 432,52 гривень та стягнути судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та залучена до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення, в яких зазначили, що Договір застави містить вимогу про те, що сторони домовляються, що у разі набуття заставодавцем предмету застави у власність, він зобов'язується укласти із заставодержателем відповідний іпотечний договір, де предметом іпотеки виступатиме квартира [ADDRESS], загальною площею 217, 60 кв.м., чого не було зроблено, а банк не зробив усе можливе для укладення такого Договору іпотеки, у тому числі й у судовому порядку. Зазначили, що на даний час [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS], 1 кімната, загальна площа 84,88 кв.м., яка за площею відмінна від заставного майна. Вважають, що оскільки предметом Договору застави є майнові права на об'єкт нерухомості, що відсутній у матеріальному світі, а тому Договір застави не міг і не може породжувати жодних правових наслідків як для відповідачів, так і для третіх осіб. Просили з цих підстав у позові відмовити. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] співвідповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 10.12.2007р. між АКБ «Київ», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «АКБ «Київ» та позичальником [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №100, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3620000,00 дол. США, на строк користування з 10.12.2007 р. по 09.06.2011 р. зі сплатою 13,8% річних за користування кредитом (а.с.22-24). В подальшому до Кредитного договору були укладенні Додаткові угоди: №1 від 26.12.2007 року, №2 від 26.02.2008 року, №3 від 14.07.2008 року, №4 від 18.12.2008 року, №5 від 06.01.2009 року щодо зміни валюти кредиту з доларів США на євро та гривні, а також зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами у гривні, а саме з 13,8% на 18% річних (а.с.27-32). З урахування внесених змін додатковими угодами до Кредитного договору, відповідно до виписок по особовим рахункам позичальнику [PERSON] було надано кредит у розмірі 2 294 325 доларів США, 150 000 євро та 7 622 257,50 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 29.12.2007 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір застави майнових прав (а.с.33-36). Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку станом на 15.04.2013 р. загальна заборгованість Позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії та пені становить 5 232 929,39 дол. США, 335 803,11 євро та 23 552 432,52 грн. Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов Договору застави [PERSON], для забезпечення зобов'язань по Кредитному договору, надає в заставу Позивачу належні йому майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], загальною площею 217,60 кв.м., що буде створений в майбутньому, які належать Заставодавцю відповідно до: - інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004 року, укладеної між ТОВ «Регіон-Інвест», [PERSON] та АКБ «КИЇВ»; - договору відступлення права вимоги до інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON]; - додаткової угоди до інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004 року, укладеної між ТОВ «Регіон-Інвест», [PERSON] та АКБ «КИЇВ»: - додаткової угоди №2 до інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004 року, укладеної між ТОВ «Регіон-Інвест», [PERSON] та АКБ «КИЇВ»; - додаткової угоди до інвестиційної угоди №030203 від 17.12.2004 року, укладеної між ТОВ «Регіоп-Інвест», [PERSON] та АКБ «КИЇВ». Згідно із ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України «Про іпотеку» з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла на день укладення Договору застави, визначено, що застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. В абзаці другому ч. 3 ст. 6 ЦК України закріплюється, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. З аналізу норм Закону України «Про іпотеку», Цивільного кодексу України, випливає, що застава майнових прав на об'єкт нерухомості, що буде створено у майбутньому, мала б бути оформлена на підставі Іпотечного договору згідно із спеціальним законодавством України, а не на підставі загальних норм законодавства, у тому числі Закону України «Про заставу», щодо застави як способу забезпечення виконання зобов'язань. Як вбачається з п. 1.2 Договору застави майнових прав сторони домовились, що у разі набуття заставодавцем [PERSON] предмету застави у власність він зобов'язується укласти із заставодержателем відповідний іпотечний договір, де предметом іпотеки виступатиме квартира під номером [ADDRESS], загальною площею 217,60 кв.м. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 82,20 кв.м., на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 10.09.2009 року №1396-С/КІ, яке було зареєстровано в БТІ м. Києва 16.09.2009 року у реєстровій книзі № 589-9 під реєстровим № 45694. Судом встановлено, що 14.11.2009 року [PERSON] подарував вищевказану квартиру [PERSON] згідно договору дарування, яка в свою чергу, продала спірну квартиру [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2009 року. Згодом зазначена квартира перейшла у власність відповідача [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 12.02.2010 року, який 21.12.2012 року на підставі договору дарування подарував квартиру [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що при укладенні ним 12.02.2010 року договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 82,20 кв.м. нотаріусом не було встановлено, що дана квартира перебуває у заставі у банку і не підлягає відчуженню. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в порядку ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів того, що сторонами вносились зміни до Договору застави майнових прав щодо характеристики об'єкту нерухомості та зміни її будівельних розмірів; що саме квартира під [NUMBER], загальною площею 82,20 кв.м., будинок [ADDRESS], була предметом договору іпотеки у рахунок забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №100 від 10 грудня 2007р. і на яку необхідно звернути стягнення; що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек наявні відомості про об'єкт нерухомості квартира під [NUMBER], загальною площею 82,20 кв.м., будинок [ADDRESS] і таких у судовому засіданні не здобуто. Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що Іпотечний договір відповідно до п. 1.2. Договору застави майнових прав між банком та [PERSON] не укладався. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки під час судового розгляду позивачем не доведено, що квартира під [NUMBER], загальною площею 82,20 кв.м., будинок [ADDRESS], була предметом застави, а отже позивач не довів свого права на звернення стягнення на предмет застави, а тому вимоги позивача до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed