Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначила про те, що 20.10.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], 2008 р.н. Сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося, вони не проживають разом, ніяких відносин не підтримують. Позивач вважає, що підстав для збереження шлюбу немає. Спільного господарства не ведуть. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, вказав, що збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, згодний на розлучення. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого повторно 25.03.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 20.10.2007 року, актовий запис № 3151. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 3) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04.12.2008 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved