overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В січні 2014 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON], якому належав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Також рішенням Новозаліської сільської ради від 09 квітня 1996 року йому передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,11 га для обслуговування будинку та площею 0,24 га для ведення особистого підсобного господарства. Свідоцтво про право на спадщину на будинок вони отримали, але отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки вони не можуть, оскільки батько не закінчив процес їх приватизації. Тому просили визнати за ними в рівних частках право на завершення приватизації та одержання на своє ім'я свідоцтв про право власності на зазначені земельні ділянки. Позивачі в судове засідання не з'явились. Позивачка [PERSON], яка являється також представником позивачки [PERSON] просила слухати справу без її участі, позов підтримує. Відповідач - Новозаліська сільська рада Бородянського району Київської області в судове засідання представника не направила, просила слухати справу без її участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого позивачки прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.8), про право на спадщину за законом (а.с.6,7). З архівної довідки від 21 листопада 2013 року (а.с.14) вбачається, що рішенням виконавчого комітету Новозаліської сільської ради від 09 квітня 1996 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки площею 0,11 га для обслуговування будинку та 0,24 га. для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Новозаліської сільської ради від 30 січня 2003 року (а.с.28) [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку розміром 0,11 га, що розташована в [ADDRESS]. Державний акт на земельну ділянку по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] не виготовлявся, що підтверджується листом управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області від 04 лютого 2014 року (а.с.27). Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачками в рівних частках право на завершення приватизації та одержання на свої імена правовстановлюючого документу на право власності на спірні земельні ділянки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06 листопада 2012 року у відділі державної РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1717, шлюб у обох перший. Від шлюбу дітей немає. Спору про поділ майна немає. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, в грудні 2013 року вони припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї були постійні сварки, конфлікти та непорозуміння, відповідач неодноразово зраджував їй, ніде не працює, не дбає про матеріальне становище їх сім'ї. Подальше спільне проживання і збереження сім'ї та шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, примирення між ними неможливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації та фактичного проживання, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сім'ї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони в грудні 2013 року припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах. Причинами розпаду сім'ї сторін були постійні сварки, конфлікти та непорозуміння, відповідач неодноразово порушував подружню вірність, ніде не працює, не дбає про матеріальне становище сім'ї, на примирення позивачка не згідна, а тому суд вважає, що їх сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, в зв'язку з чим шлюб належить розірвати, а також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., сплаченого згідно квитанції (а.с.4), оскільки позовні вимоги задоволені повністю. На підставі викладеного, ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. В позовній заяві вона вказала, що з відповідачем перебуває з 22 листопада 2008 року у зареєстрованому шлюбі від якого в них народилися дочка [PERSON], [INFO], яка проживає спільно із нею. Відповідач не проживає разом з сім'єю, добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини не бажає. Дитина перебуває на утриманні і вихованні позивачки. Вона не працює. Позивачка [PERSON] вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття, оскільки підробляє по найму, тому покликаючись на викладене позов підтримує. Відповідач [PERSON] позов не визнає. Вказує, що він не працює, на обліку по безробіттю за місцем проживання не стоїть, не є підприємцем. Він матеріально не спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 500 гривень на дитину, оскільки таких заробітків не має, тому просить визначити розмір аліментів у меншому розмірі. Вислухавши сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною. Відповідач офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, не є інвалідом, не має зобов'язань по сплаті аліментів на інших дітей. Згідно довідки №603 від 20.01.2014 року виданої КП «Чортків дім», дитина сторін [PERSON],[INFO], проживає з позивачкою спільно із нею за місцем її реєстрації в [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, матеріальне становище позивачки, яка не працює та утримує дитину, інші обставини, що мають значення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення шляхом визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на дитину, враховуючи, що такий розмір буде відповідати матеріальному становищу відповідача та дитини, яка перебуває на утриманні позивачки, яка не працює, буде близьким до розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивачки підлягає стягнення з відповідача понесені нею і документально підтвердженні судові витрати в розмірі 200 грн. на правову допомогу по квитанції №1 від 17.01.2014 року видану адвокатом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 10 січня 2004 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 5. Останнім часом між нею та відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Майнового спору між ними немає. Позивачка в судове засідання не з'явилася по заяві про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання також не з'явився по заяві про розгляд справи в його відсутність, з позовом згоден, не заперечує проти розірвання шлюбу. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 197 УПК України. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 січня 2004 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 5 (а.с. 3). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, їх сім'я фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, майновий спір відсутній, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Виконкому Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про надання додаткового строку для прийняття спадщини, в якій просила надати їй додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі Представник відповідача - виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу - в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглянути справу без представника згідно чинного законодавства. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], згідно свідоцтва про смерть (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина а саме: гараж розміром 4,17 х 5,77 м., з оглядовою ямою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Кривий Ріг ради 20.12.2006р., а.с. 13); транспортний засіб моделі ВАЗ 2103, 1980 р.в., д.н. [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане Криворізьким МРЕВ (04) ДАЇ Дніпропетровської обл. 11.12.1996р.,а.с.14 Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 07.11.2013 року та отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що позивачка з померлим спадкодавцем не зареєстровані за однією адресою, із заявою про прийняття спадкового майна, протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звернулася, тобто пропустила строк прийняття спадщини (постанова, а.с. 15-16). Згідно зі ст. 1272 Цивільного Кодексу України, суд має право за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини у зв'язку з поважною причиною, визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що строк пропущений позивачем з поважних причин і позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку, щомісяця та до повноліття дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідач є батьком трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], доньки [PERSON] [INFO], доньки [PERSON] [INFO], які проживають з позивачкою. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав заявлені позовні вимоги, однак зазначив, що він регулярно допомагав дітям матеріально. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], доньки [PERSON] [INFO], доньки [PERSON] [INFO], які відповідно до довідки про склад сім'ї, що була видана виконавчим комітетом Таборівської сільської ради проживають разом з позивачкою. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], з участю третьої особи Чортківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме спадкове майно. В позовній заяві позивачка вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS]. Позивачка звернулась в Чортківську районну державну нотаріальну контору з метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державний нотаріус своїм листом № 2834/02-14 від 02.12.2013 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину і роз'яснив про необхідність визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім'я померлого батька. Її мати [PERSON] та сестра [PERSON], відповідачі по справі, спадщини після смерті [PERSON] не прийняли і на неї не претендують. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на спадкові будинки в порядку спадкування за законом після смерті батька. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви про визнання позову, просять справу розглядати за їх відсутності. Представник третьої особи - Чортківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить їй з часу її відкриття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 11 лютого 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Воютицькій сільській раді Самбірського району Львівської області, актовий запис № 2. Від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязними. З весни 2013 року сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. Тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] надіслав суду заяву про визнання позову, просить шлюб розірвати. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітніх дітей сторін суд залишає проживати з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 24 травня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 63. Від шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося в силу несумісності характерів, часто виникають сварки. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. 24 травня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 63. Від подружнього життя вони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося в силу несумісності характерів, між ними часто виникають сварки. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітніх дітей сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved