Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] із позовом до відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області та товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди Позов мотивовано тим, що 22.04.2013 року позивач став переможцем прилюдних торгів, згідно з протоколом проведення прилюдних торгів № 02-0206/13-34, з реалізації квартири [ADDRESS]. Прилюдні торги проводились ТОВ «Укрспецторг Групп» на підставі договору № 02-0206/13 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 13.02.2013 року. Для участі в прилюдних торгах [PERSON] 16.04.2013 року був внесений гарантійний внесок у розмірі 13 605, 34 гривень, який залишився як винагорода спеціалізованої організації - ТОВ «Укрспецторг Групп». Після проведення прилюдних торгів позивачем 30.04.2013 року була внесена оплата за придбану квартиру в сумі 77 866, 50 гривень відділу ДВС Вінницького РУЮ та додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна, згідно протоколу проведення аукціону № 02-0206/13-34 від 22.04.2013 року в розмірі 28, 16 гривень. Всього [PERSON] було сплачено 91 500, 00 гривень за придбану квартиру [ADDRESS]. 08.05.2013 року заступником начальника відділу ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області позивачу було видано акт державного виконавця про проведені прилюдні торги, на підставі якого [PERSON] 15.05.2013 року у приватного нотаріуса Вінницького РНО посвідчив своє право власності на придбане нерухоме майно та отримав відповідне свідоцтво про право власності на дане майно. Однак, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28.02.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року, визнано недійсними: прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS] від 22.04.2013 року, протокол проведення прилюдних торгів № 02-0206/13-34 від 22.04.2013 року, Акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 08.05.2013 року, а також свідоцтво про придбання квартири [ADDRESS] з прилюдних торгів, видане 15.05.2013 року приватним нотаріусом Вінницького РНО Надольською Т.П., зареєстроване в реєстрі за № 1047. Підставами для задоволення позову [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації квартири, протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про проведені прилюдні торги та свідоцтва про придбання квартири стали допущені державним виконавцем та ТОВ «Укрспецторг Групп» порушення при організації та проведені реалізації майна на прилюдних торгах. Оскільки рішенням суду визнано недійсними прилюдні торги з вини відділу ДВС Вінницького РУЮ та ТОВ «Укрспецторг Групп», понесені [PERSON] кошти на участь в прилюдних торгах, придбання квартири, заподіяні збитки та моральна шкода повинні бути відшкодовані позивачу винною стороною. Всього позивачем було витрачено 91 500, 00 гривень, що з урахуванням індексу інфляції на сьогоднішній день складає 118 263, 75 гривень (91 500, 00 гривень х 129, 25 % (індекс інфляції за період з травня 2013року по січень 2015 року). За законодавством України загальним майновим наслідком визнання правочину недійсним є двостороння реституція, яка застосовується у всіх випадках. Її застосування тягне за собою позбавлення сторін правочину тих майнових насідків, які виникли в результаті його виконання - повернення в первісний стан. Позивач вважає, що винними діями відповідачів йому заподіяна моральна шкода, спричинено фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання щодо долі його квартири. Впродовж тривалого часу позивач та його родина знаходяться у скрутному становищі, ним були витрачені кошти квартири для власного проживання, однак до даного часу він змушений винаймати житло. Порушився попередній уклад його життя. Внаслідок матеріальних проблем та психологічних хвилювань стали виникати сварки, скандали, чого раніше в його родині не було. Важко переживаючи обставини, що склались, у [PERSON] останнім часом виникли систематичні головні болі, порушення сну, почуття ніяковості, незручності, пригніченості, тривоги, неспокою та безпорадності. Також [PERSON] вимушений витрачати свій вільний час на здійснення дій по відновленню свого порушеного права, та не може забезпечити належні умови свого життя. Таким чином, йому повинна бути відшкодована нанесена моральна шкода шляхом виплати грошової компенсації, яку він оцінює в 150 000, 00 гривень. Добровільно повернути [PERSON] внесені кошти та відшкодувати заподіяну моральну шкоду відповідачі відмовляються. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду з вимогами про стягнення з ТОВ «Укрспецторг Групп» на користь позивача 17 621, 30 гривень у відшкодування внесених коштів на винагороду за послуги з реалізації майна та 75 000, 00 гривень у відшкодування моральної шкоди; стягнення з відділу ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області на користь позивача 100 642, 45 гривень у відшкодування внесених коштів на оплату за придбану квартиру та 75 000, 00 гривень у відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 23.02.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів було залучено публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Ухвалами суду від 08.04.2015 року та від 27.05.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів було залучено Головне управління державної казначейської служби України у Вінницькій області та Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області. Ухвалою суду від 10.06.2015 року до участі у справі судом було залучено правонаступника ПАТ «Сведбанк» - публічне акціонерне товариство «Омега Банк». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача - відділу ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області позовні вимоги не визнав і просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «Укрспецторг Групп» повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо задоволення позову заперечував, надав суду письмові заперечення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області при вирішені спору поклався на розсуд суду. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» повторно в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Представником ПАТ «Омега Банк» суду надано заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про причини неявки суду не повідомлено. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13.02.2013 року між відділом ДВС Вінницького РУЮ та ТОВ «Укрспецторг Групп» укладено договір № 02-0206/13 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. (а.с. 19-20) 22.04.2013 року відбулись прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири [ADDRESS], що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів № 02-0206/13-34 від 22.04.2013 року. За результатами торгів переможцем визнано [PERSON]. (а.с. 21) Відповідно до квитанцій № 71-1571 від 16.04.2013 року та № б/н від 30.04.2013 року сума гарантійного внеску у розмірі 13 605, 34 гривень була сплачена [PERSON] на рахунок ТОВ «Укрспецторг Групп», а 77 866, 50 гривень на рахунок відділу ДВС Вінницького РУЮ в рахунок оплати за придбаний лот на прилюдних торгах від 22.04.2013 року. (а.с. 25, 27) Судом встановлено, що [PERSON] додатково було сплачено 28, 16 гривень на рахунок ТОВ «Укрспецторг Групп» як додаткова сума винагорода за послуги з реалізації майна, згідно протоколу проведення прилюдних торгів № 02-0206/13-34 від 22.04.2013 року. (а.с. 21) За результатами прилюдних торгів та після внесення [PERSON] плати за лот заступником начальника відділу ДВС Вінницького РУЮ Немченком В.С. 08.05.2013 року було складено Акт державного виконавця про проведені прилюдні торги № 5450/02-25/03 з якого вбачається, що переможцем прилюдних торгів став [PERSON] сплативши вартість за лот. (а.с. 22) На підставі акту державного виконавця про проведені прилюдні торги № 5450/02-25/03 від 08.05.2013 року [PERSON] 15.05.2013 року приватним нотаріусом Вінницького РНО Надольською Т.П. було посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], яка придбана ним за 91 500, 00 гривень, що раніше належала [PERSON], про що видано відповідне свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1047. Того ж дня було зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3444326 від 15.05.2013 року. (а.с. 23-24) Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року, яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 28.02.2014 року, визнано недійсними: прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS] від 22.04.2013 року, протокол проведення прилюдних торгів № 02-0206/13-34 від 22.04.2013 року, Акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 08.05.2013 року, яким оформлено порядок проведення та результати прилюдних торгів від 22.04.2013 року, а також свідоцтво про придбання квартири [ADDRESS] з прилюдних торгів [PERSON], видане 15.05.2013 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П., зареєстроване в реєстрі за № 1047. (а.с. 12-16) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 28.02.2014 року залишені без змін. (а.с. 17-18) Так, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 рокубуло встановлено наступні обставини. В порядку виконання виконавчого листа Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 2-1254/2011 виданого 14.05.2012 року на виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.07.2011 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Сведбанк» в сумі 254 714, 90 гривень та судових витрат в сумі 1 820, 00 гривень, державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ 31.05.2012 року було відкрито виконавче провадження, 12.07.2012 року було описано та арештовано квартиру [ADDRESS].За результатом прилюдних торгів 22.04.2013 року переможцем торгів став [PERSON], згідно протоколу № 02-0206/13-34 проведення прилюдних торгів, 08.05.2013 року було затверджено акт державного виконавця про проведені прилюдні торги, 15.05.2013 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. [PERSON] було видано свідоцтво про придбання квартири з прилюдних торгів.Дії державного виконавця призвели до порушення прав [PERSON] на продаж його майна за найбільш вигідною ціною, оскільки в результаті квартира була продана за відсутності законних підстав на час продажу для її уцінки на 45 % від її початкової вартості. ТОВ «Укрспецторг Групп» не доведено виконання ним вимог п. 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна під час організації кожних із зазначених прилюдних торгів, а саме взагалі не надано доказів письмового повідомлення позивача як боржника за виконавчим провадженням про призначення прилюдних торгів на 01.04.2013 року, а в наявних повідомленнях про призначення прилюдних торгів на 06.03.2013 року та 22.04.2013 року не вказано стартову ціну реалізації квартири. Тому, прилюдні торги 22.04.2013 року проведені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки [PERSON] не був належним чином повідомлений про проведення торгів як 22.04.2013 року, так і про призначення попередніх прилюдних торгів, та майно було продано за відсутності законних підстав для його уцінки на 45 % початкової вартості квартири. До порушення встановлених правил проведення прилюдних торгів призвели дії відділу ДВС Вінницького РУЮ та ТОВ «Укрспецторг Групп». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім того, судом прийнято до уваги, що під час судового розгляду даної цивільної справи не було спростовано обставини, які встановлені рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року, а судом не встановлено, що обставини у справі, що розглядається є інакшими, ніж встановлені під час розгляду вище зазначеної справи. [PERSON] звертався до відділу ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області та ТОВ «Укрспецторг Групп» із заявами про повернення сплачених коштів за результати прилюдних торгів від 22.04.2013 року, відшкодування збитків та моральної шкоди. (а.с. 28-29) Однак, відділом ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області йому було відмовлено у поверненні внесених коштів за придбаний лот на прилюдних торгах 22.04.2013 року, обґрунтовуючи відмову розпорядженням № 3285600/03 від 07.05.2013 року. (а.с. 30) В той же час ТОВ «Укрспецтрог Групп» заяву [PERSON] залишено без належного реагування. Згідно розпорядженням № 3285600/03, затвердженого 07.05.2013 року начальником відділу державної виконавчої служби Вінницького РУЮ Голубєвим С.В., на підставі ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» грошові кошти в сумі 77 866, 50 гривень, які надійшли на рахунок з обліку депозитних сум від [PERSON], як переможця за наслідком участі в прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, належного [PERSON], були перераховані: 1) в розмірі 68 900, 00 гривень як борг перед ПАТ «Сведбанк» згідно виконавчого листа № 2-1254/2011р. від 14.05.2012 року; 2) в розмірі 7 786, 65 гривень як виконавчий збір згідно з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору № 32825600 від 08.06.2012 року; 3) в розмірі 1 179, 85 гривень як витрати виконавчого провадження на підставі ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Що також підтверджується платіжними дорученнями № 666 від 15.05.2013 року та № 663 від 08.05.2013 року. (а.с. 88-90) Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно із ч. 2 ст. 16 та ст. 216 ЦК України до способів захисту порушеного права відносяться, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Зі змісту даної статті слідує, що повернення стороні договору коштів, які вона сплатила за оспорюваним правочином, іншою стороною можливе лише у випадку визнання такого правочину недійсним. Відшкодування шкоди проводиться з винної сторони, і у разі пред'явлення такої вимоги. Як вже встановлено судом, прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS] від 22.04.2013 року, які за своєю правовою суттю є договором купівлі-продажу, визнані судом недійними. Отже, наслідок визнання їх недійсними є застосування до сторін вказаного правочину двосторонньої реституції. Твердження представникаГоловного територіального управління юстиції у Вінницькій області про безпідставність вимог позивача про повернення йому грошових коштів, зокрема, відділом ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області є необґрунтованими. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода й була визнана рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року недійсною. За даною угодою купівлі-продажу, зокрема, відділом ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області було отримано грошові кошти від покупця. Твердження представникаГоловного територіального управління юстиції у Вінницькій області про те, що згідно ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України шкода, завдана в даному випадку позивачу повинна відшкодовуватися державою за наявності незаконності дій державного виконавця, встановлених рішенням суду, заслуговують на увагу, однак не стосуються правовідносин, що є предметом спору в частині стягнення з ДВС грошових коштів за придбане позивачем майно. Позивач не вимагає стягнути, зокрема, з відділу ДВС Вінницького РУЮ Вінницької областізавдану йому матеріальну шкоду, а просить застосувати реституцію в зв'язку з недійсністю правочину. Зокрема, судом прийнято до уваги, що правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення у відповідності до ч. 1 ст. 236 ЦК України, а тому відповідачі по справі зобов'язані у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України повернути позивачу в натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину. Тому, одержані відповідачами грошові кошти за недійсним правочином підлягають поверненню позивачу, а саме: 77 866, 50 гривень, внесених на оплату за придбану квартиру на рахунок відділу ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області та 13 633, 50 гривень, внесених як винагорода за послуги з реалізації майна на рахунок ТОВ «Укрспецторг Групп». Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом ст. 528 ЦК України виконання грошового зобов'язання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, ЦК, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. Необхідно враховувати, що відповідно до ст. 528 ЦК України у випадку порушення (невиконання або неналежного виконання) грошового зобов'язання боржника іншою особою, на яку боржником покладено його виконання, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, стягуються не з цієї особи, а з боржника. Оскільки виконання грошового зобов'язання боржника третьою особою є згідно з п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора іншою особою, у випадках, встановлених ч. 3 ст. 528 ЦК України, до іншої особи переходять права кредитора у грошовому зобов'язанні. Зокрема, судом прийнято до уваги, що відділом ДВС Вінницького РУЮ Вінницької області отримані грошові кошти від позивача за придбане на торгах майно були перераховані на рахунок стягувача - ПАТ «Сведбанк». Отже, враховуючи вище викладене суд вважає, що підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, в даному випадку, не має. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 150 000, 00 гривень по 75 000, 00 гривень з кожного, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, враховуючи наступне. Шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця, підлягає відшкодуванню в порядку, передбаченому цивільним законодавством. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Тому, при вирішенні даного спору судом було залучено до участі у справі відповідний державний орган, який здійснює розпорядження бюджетними коштами. У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Отже, позивач правомірно звернувся до суду із позовом щодо відшкодування моральної шкоди, зокрема, відділом ДВС ВРУЮ. Однак, у зв'язку із вище зазначеним, відповідачами у таких справах є відповідний орган ДВС, до складу якого входить державний виконавець (статті 3, 4, 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»), та відповідний територіальний орган Державного казначейства України (пункт 21 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»). На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» та Постанові Пленуму № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Однак, заміна неналежного відповідача належним чи залучення співвідповідача можливі лише за клопотання позивача, що було роз'яснено судом позивачу в судовому засіданні. Суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача чи залучати співвідповідача за власною ініціативою за відсутністю клопотання позивача, враховуючи положення ст. 33 ЦПК України. Клопотання про залучення співвідповідачем відповідного територіального органу Державного казначейства України позивачем суду не заявлялось. Тому, судом було вирішено питання про залучення Головного управління державної казначейської служби у Вінницькій області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи пред'явлення вимог до ТОВ «Укрспецторг Групп», судом прийнято до уваги й положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якого відповідальність за завдану моральну шкоду відшкодовується особою, яка її завдала. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Однак, згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом враховано, що ст. 23 ЦК України визначає загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди при наявності вини відповідачів, а ст.ст. 1167, 1174 ЦК України передбачають можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах. У даному випадку між сторонами виникли договірні правовідносини. Окрім того, судом не було встановлено шкідливий результат для позивача, не встановлено наявність спричинення моральної шкоди позивачу відповідачами. Позивачем не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, не зазначено якими доказами це підтверджується. Отже, враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 77 866 (сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 50 копійок, внесених на оплату за придбану квартиру, згідно акту державного виконавця про проведені прилюдні торги № 5450/02-25/03 від 08.05.2013 року; стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 13 633 (тринадцять тисяч шістсот тридцять три) гривні 50 копійок, внесених як винагорода за послуги з реалізації майна. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області інфляційних втрат в розмірі 22 775, 95 гривень та моральної шкоди в розмірі 75 000, 00 гривень, а також з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» інфляційних втрат в розмірі 3 987, 80 гривень та моральної шкоди в розмірі 75 000, 00 гривень - відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Тому, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання прийнятого судом рішення по даній цивільній справі в частині стягнення з відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області на користь [PERSON] грошових коштів внесених на оплату за придбану ним квартиру. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Тому, рішення суду в частині стягнення з відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 77 866 (сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 50 копійок підлягає виконанню шляхом списання Головним управління державної казначейської служби України у Вінницькій області коштів з рахунків державної виконавчої служби, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем наступних судових витрат, а саме: судовий збір при звернення до суду з позовом - 1 426, 24 гривень (а.с. 1-2), та згідно квитанції № 9 від 11.02.2015 року позивачем було сплачено адвокату Байдаку В.Г. 1 000, 00 гривень за підготовку позову про стягнення коштів, внесених за придбання квартири на прилюдних торгах, та моральної шкоди. (а.с. 38) Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 50, 82 гривень та судовий збір в сумі 136, 34 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845, здійснюється шляхом безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування/стягнення коштів. Тому, враховуючи вище зазначене та положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 290, 28 гривень та судовий збір в сумі 778, 67 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 658, 90 гривень та судовий збір в розмірі 511, 23 гривень слід залишити за [PERSON]. Враховуючи вище викладене та

Outcome: partial