Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 12 березня 2016 року він за місцем свого з родиною проживання викликав працівників поліції та повідомив їм про крадіжку речей з їх домоволодіння, а саме: ліжка та тумби. Працівники поліції прийняли заяву про вчинення кримінального правопорушення, однак жодних дій щодо повернення вкраденого майна не вчинили. Цього ж дня він, позивач, ще два рази викликав поліцію та повідомляв їм про осіб, які вчинили вказане правопорушення та у яких знаходяться вкрадені речі, надавши поліцейським докази відеофіксації. Однак працівниками поліції знову жодних дій щодо відшукання майна вчинено не було. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року зобов'язано начальника слідчого відділу Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області виконати вимоги ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву [PERSON] від 12 березня 2016 року. Внаслідок неправомірної бездіяльності працівників поліції досудове розслідування за його зверненням було розпочате лише через сім місяців. За цей час працівниками поліції викрадене майно повернуто не було, а докази знищені. При цьому, у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим викладена інформація про вчинення кримінального правопорушення невстановленими особами, в той час як в ухвалі слідчого судді були вказані прізвища конкретних осіб. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова його, позивача, скаргу задоволено та встановлено для слідчого СВ Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області строк два місяці для закінчення досудового розслідування кримінального провадження № 12016220540002416. Позивач зазначав, що неодноразовим закриттям кримінального провадження, умисним невиконанням ухвали слідчого судді, необґрунтованою відмовою в наданні належної правової оцінки очевидним доказам у кримінальному провадженні, умисним затягуванням досудового розслідування йому, позивачу, який визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 80 000 грн. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимог ч. 6 ст. 1176 ЦК України позивач просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, письмовий на позов не подав. Представник Головного управління Національної поліції в Харківській області, який діяв на підставі та в межах виданої йому довіреності, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди працівниками поліції. По кримінальному провадженню № 12016220540002416 від 14 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України наразі здійснюється досудове розслідування. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльністю, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов'язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової особи зазначених органів. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на досудовому розслідуванні в слідчому відділі Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 12013220540002416 від 14 жовтня 2016 року за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України. З заявою про вчинення кримінального правопорушення позивач звернувся 12 березня 2016 року. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року. Позивач є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тривалою бездіяльністю працівників поліції, а саме не внесенням в порядку та строки, визначені ст. 214 КПК України відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, тривалим досудовим розслідуванням, необґрунтованим закриттям кримінального провадження тощо. Порушення вимог ст. 214 КПК України уповноваженими особами Слобідського ВП ГУНП в Харківській області встановлено ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження дій слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності дій слідчого у розумінні ст. 1176 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції та прокуратури моральної шкоди, яка згідно ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З врахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed