Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просить суд, визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: м. Рівне вул. Дрогобицька, 2 (м. Рівне вул. Дрогобицька, 2/2, згідно Наказу №489 «Про присвоєння поштової адреси» від 24 жовтня 2016 року, виданого Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради). Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом поміщення оголошення у газеті «Вісті Рівненщини» №7 від 16 лютого 2018 року, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №2/2 по вул. Дрогобицькій у м. Рівне, що стверджується копією договору про поділ майна від 03.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2592 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 03.11.2016 року №72189236. З будинкової книги для прописки громадян проживаючих в [INFO], вбачається, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 14.10.2011 року. Як вказано у позовній заяві, відповідач [PERSON] був одружений з дочкою позивача по справі [PERSON], [INFO], а тому проживав та був зареєстрований за вказаною адресою. З липня 2014 року сімейне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач за адресою м. Рівне вул. Дрогобицька, 2 не проживає з липня 2014 року. На даний час, в Рівненському міському суді на розгляді перебуває цивільна справа №569/14916/17 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів між [PERSON] та [PERSON] Позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю через реєстрацію в її квартирі [PERSON], в звязку з чим вона несе надмірні витрати з утримання майна та по сплаті комунальних послуг. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно п.1 ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до розяснень пунктів 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом першим статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, факт відсутності відповідача [PERSON] у буд. №2 по вул. Дрогобицькій в м. Рівне, з липня 2014 року, шлюбні відносини з дочкою позивача у [PERSON] відсутні, на даний час в Рівненському міському суді розглядається справа про розірвання шлюбу між ними, а також те, що реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved