Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до Деснянського районного суду м.Чернігова до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи позов тим, що відповідач більше року не проживає у вказаній квартирі, яка належить [PERSON] Відповідачем надано зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Друга Чернігівська Державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав покупця по договору на частину квартири та визнання права власності на цю частину. Свої зустрічні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона була співвласником трьохкімнатної квартири [ADDRESS], яка була продана 17.05.2007 року за її згодою. Згода на продаж вказаної квартири була надана за умови придбання іншої квартири, співвласником якої буде [PERSON] В той же день за отримані кошти була придбана квартира [ADDRESS], співвласником якої і вважає себе. Про той факт, що вона, [PERSON], не є співвласником вказаної квартири дізналась в серпні 2018 року, вважає, що її права були порушені. Ухвалою суду від 20.11.2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову позов підтримала і просила суд його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач по первісному позову [PERSON], її представник проти задоволення первісного позову заперечували, обґрунтовуючи тим, що відповідач є співвласником вказаної квартири у зв'язку з чим, не може бути визнана такою, що втратила право на користування житлом, зустрічну позовну заяву просили задовольнити. Разом з тим, відповідач [PERSON] факт свого не проживання у спірній квартирі більше одного року не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, про що повідомив письмово. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі також зареєстрована відповідач як дочка власника. Право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] набула на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Завалієвим А.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 31076. Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.07.2016 року та від 21.06.2018 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає. Факт не проживання у спірній квартирі відповідача більше одного року в судового засіданні також підтверджено свідками, тане заперечувався відповідачем [PERSON] Згідно ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Звертаючись з зустрічною позовною заявою [PERSON] зазначає, що вона та її батьки: [PERSON], [PERSON] були співвласниками 9/25 частин квартири [ADDRESS]. 17 травня 2007 року вона погодилась продати належну їй частку квартири за умови, що їй куплять іншу, і відповідачі [PERSON] та [PERSON] запевнили, що спільно продають 9/25 частин квартири [ADDRESS] і спільно купують іншу двокімнатну квартиру. Вона погодилась. В подальшому згідно договору купівлі-продажу від 17 травня 2007 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила 9/25 частин квартири [ADDRESS]. Як зазначає [PERSON] кошти від продажу квартири вона не отримала, в зміст договору не вникала, оформленням купівлі-продажу квартири [ADDRESS] займались [PERSON] та [PERSON] оскільки вона здійснювала нагляд за малолітньою дитиною. Відповідачі повідомили їй, що кошти від продажу спільної частки в квартирі використали на придбання іншої квартири, співвласником якої є і вона. Однак, в серпні 2018 року вона дізналась, що не є співвласником квартири [ADDRESS]. Вважає, що оформлення права власності на спірну квартиру лише на [PERSON] порушує її права власності на частину вказаної квартири, а тому просить суд визнати укладений 17 травня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] доворів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] частково недійсним в частині покупця на 1/3 частини квартири і перевести права та обов'язки [PERSON] за цим договором на 1/3 частину квартири на [PERSON] та визнати за нею прав власності на 1/3 частину вказаної квартири. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається з договору купівлі-продажу 9/25 частин квартири [ADDRESS] від 17.05.2007 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] він застережень щодо витрачання коштів, отриманих [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від продажу своєї частини квартири на придбання іншої квартири у спільну власність не має, натомість в п.2.1 вказаного Договору зазначено, що продаж частини квартири за домовленістю сторін вчинено за 8246 грн. 16 коп., які отримані продавцями в рівних частинах кожним від покупця [PERSON] під час оформлення договору. Доказів на спростування факту отримання коштів та на підтвердження своїх вимог позивачем по зустрічного позову [PERSON] не надано. Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON]

Outcome: approved