Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

В січні 2018 року заявник звернулася до суду з даною заявою, в якій просила встановити факт народження дитини - громадянина України: [PERSON], який народився [INFO] року в місті Ялті Автономної Республіки Крим, батьками якого є: мати - громадянка України [PERSON], яка народилася [INFO] року в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області, Україна; батько - громадянин України [PERSON], який народився [INFO] року в місті Ялті Автономної Республіки Крим, Україна. В обґрунтування своєї заяви вказала на те, що вона є бабусею вказаної дитини, яка народилася [INFO] року на тимчасово окупованій території України в Криму, місті Ялті. Її донька, [PERSON], після отримання вищої освіти, викладала в Кримському Гуманітарному Університеті на кафедрі інформаційних технологій з 01.11.2012 року, вийшла там заміж та 06.07.2013 року народила першого сина [PERSON], зареєстрованого громадянином України. Після окупації її звільнили з університету. Чоловік утримує родину. [PERSON] отримала в Криму рішення суду, що вона є жителькою Криму, щоб ФМС не штрафувала її за перебіг терміну прибування в Криму. Кожен рік, на протязі 3-5 місяців, вона жила вдома у Дніпрі. Навесні 2017 року вона була у Дніпрі з квітня по липень, лікувалась у пренатальному центрі, зберігаючи дитину. [INFO] року в Ялті відбулися пологи. Зараз мати з дітьми знаходиться у місті Ялта, за адресою чоловіка. Батьки є громадянами України та просили її отримати українське Свідоцтво про народження другої дитини. Отримати свідоцтво народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 175, 177 ЦПК України. Заявник звернулась до Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 10.01.2018 року для отримання свідоцтва, але отримала відмову у проведенні державної реєстрації народження дитини. Встановлення факту народження їй необхідно для отримання українського Свідоцтва про народження другої дитини її дочки та її онука: [PERSON]. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву та просила задовольнити її в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в заяві. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та вказала, що повністю покладається на рішення суду. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], яка народилася [INFO] року. З 04 жовтня 2013 року [PERSON] одружена з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим 04.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 629. У цьому шлюбі у них народилася дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим 22.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 498 від 22.07.2013 року. Крім того, [INFO] року [PERSON] (дочка заявника) народила дитину - хлопчика, вагою 3480 грамів, в Державній бюджетній установі охорони здоров'я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок», про що мається медичне свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 28.12.2017 року, видане вказаною лікарнею. Вищевказані обставини підтвердила допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які є знайомими заявника та її дочки, які всі разом відвідують одну церкву, і які вказали, що навесні 2017 року вагітна [PERSON] була в м. Дніпрі, проживала у своєї матері за місцем своєї реєстрації, відвідувала лікарів та лежала на зберіганні в пренатальному центрі в м. Дніпрі, зберігаючи дитину. Відповідно до вимог ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. З метою реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження дитини, заявник, на підставі відповідної довіреності від батьків дитини, звернулася до Чечелівського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для отримання свідоцтва про народження її онука. Однак, у реєстрації та отриманні свідоцтва про народження дитини їй було відмовлено на підставі невідповідності медичного свідоцтва про народження дитини встановленим вимогам законодавства України. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Судом було встановлено, що дитина народжена у шлюбі і походить від подружжя, про що мається свідоцтво про шлюб. Наявний документ про народження дитини, виданий 28 грудня 2017 року Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок», а саме медичне свідоцтво про народження Серії [NUMBER]. Однак, м. Ялта Автономної Республіки Крим входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. У зв'язку з тим, що народження [PERSON] відбулося на території м. Ялта Автономної Республіки Крим, на території якої нині жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про народження, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України - є неможливим. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження [PERSON] неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими. Встановленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть, а тому, суд вважає можливим задовольнити дану заяву. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт народження дитини - громадянина України: [PERSON], який народився [INFO] року в місті Ялті Автономної Республіки Крим, батьками якого є: мати - громадянка України [PERSON], яка народилася [INFO] року в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області, Україна; батько - громадянин України [PERSON], який народився [INFO] року в місті Ялті Автономної Республіки Крим, Україна. На підставі викладеного,

Outcome: approved