Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, з вимогами стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 19\~650,00 доларів США, що в еквіваленті у гривні становить 557\~274,00 грн. Позов мотивовано тим, що в грудні 2019 року до позивача звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 15\~650,00 доларів США. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, позивач погодився позичити йому кошти, за умови повернення зазначеної вище суми до 20.01.2020 року. Саме на цих умовах вони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності двох свідків написав розписку і отримав гроші. В січні 2020 року відповідач повідомив, що поверне кошти, однак з невеликим запізненням, до кінця квітня 2020 року, зважаючи на певні фінансові труднощі. В березні 2020 року відповідач знову звернувся до позивача, з проханням позичити ще додатково 4000,00 доларів США. Та повідомив, що поверне усю суму коштів, що була ним отримана до 20.04.2020 року. На цих умовах було укладено ще один договір позики. Відповідач власноруч при свідкові [PERSON] написав розписку і отримав додатково ще 4000,00 доларів США. Також, позивач зазначає, що враховуючи, що позику було надано у іноземній валюті позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. На день звернення із позовною заявою до суду, курс долара США по відношенню до гривні становить: 1 долар США = 28.36 гривень. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в боргових розписках строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повертає. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду. Ухвалою суду від 11.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. У свою чергу, разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що фактично [PERSON] привласнив кошти та безпідставно ними користується на власний розсуд, ігноруючи вимоги позивача повернути їх, є підстави побоюватись, що така позиція [PERSON] може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Ухвалою суду від 23.11.2020 року заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в АТ «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129) та АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570), а також накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, в межах суми позовних вимог 557 274 (п`ятсот п`ятдесят сім тисяч двісті сімдесят чотири гривні) 00 копійок. Ухвалою суду від 23.12.2020 року\~відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. Відповідачем відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадежння подано не було. В судове засідання позивач та його представник не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що кошти ним дійсно були взяті у позику та повернуті позивачу. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що\~20.12.2019 року позивачем, [PERSON] , було надано відповідачу, [PERSON] , грошові кошти у розмірі 15\~650,00 доларів США. Зазначені обставини підтверджуються розпискою, яка складена відповідачем 20.12.2019 року, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 15\~650 доларів США., під 13,5% та зобов`язувався повернути кошти до 20.01.2020 року. Сума повернення боргу з відсотками складатиме 17\~760 долірів США (а.с.4). Також відповідно до розписки від 20.03.2020 року, [PERSON] отримав від [PERSON] суму грошей в розмірі 4\~000,00 доларів США готівкою, під 10% місячних, та повернути кошти до 20.04.2020 року. (а.с.5). Представник позивача у судовому засіданні додатково зазначив, що просить стягнути з відповідча тільки кошти, які надавались відповідачу у позику у сумі 19\~650 доларів США, без процентів та штрафних санкцій. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що кошти були повернуті позивачу, однак, суд звертає увагу, що відповідних доказів, які свідчили про повернення позивачу коштів суду не надано. Оригінали розписок були оглянуті у судовому засіданні. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Відтак, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути суму боргу в іноземній валюті. Суд звертає увагу, що ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд зважає, що сторони уклали позику в іноземній валюті, відповідачем отримана сума коштів у позику в іноземній валюті, договір не передбачає виконання зобов`язання в іншій валюті, отримана сума позики не повернута і до цього часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики саме в іноземній валюті, тобто в розмірі 19 650,00 доларів США. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved