Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним з вимогами визнати удаваним договір позики, посвідчений 1 червня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №277, визнати недійсним договір дарування грошових коштів у розмірі 120 000 грн. з обовязком передати дарунок у майбутньому, після продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений [PERSON], [INFO], з [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], [INFO] , яка померла 12червня 2016 року, як такого що вчинений проти справжньої волі внаслідок застосування психічного тиску з боку [PERSON]. Позов мотивований тим, що 01 червня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено договір позики, згідно якого [PERSON], позикодавець, передає у власність [PERSON], позичальникові, на умовах повернення в строк до 01 червня 2017 року грошові кошти у сумі 120000,00 грн. В той же день [PERSON] була написана розписка, згідно якої вона, представляючи інтереси [PERSON], згідно довіреності НАН 454364 від 29.05.2015 р., укладає договір позики НАМ 422295 від 01.06.2015 року та зобовязує [PERSON] сплатити їй кошти згідно укладеного договору тільки після продажу будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно домовленості виплати за її частку будинку по вищезазначеній адресі. Позивач вважає нотаріальний договір позики є удаваним, оскільки кошти за вказаним договором позики ніколи не передавалися, а також сторони, укладаючи договір позики, мали на меті нотаріально оформити намір [PERSON] передати [PERSON] в майбутньому, після продажу будинку, грошові кошти в сумі 120000,00 грн. Позивач вважає, що насправді 01 червня 2015 року було укладено договір дарування грошових коштів з обовязком передати дарунок в майбутньому. Цей договір було укладено проти волі [PERSON], оскільки укладався він під впливом насильства, а саме психологічного тиску з боку [PERSON] Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових пояснень, поданих під час розгляду справи. Відповідач надіслала на адресу суду письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутності. Відповідач зазначила, що між нею та [PERSON] 01 червня 2015 року укладено договір позики, у відповідності до якого, вона передала [PERSON] 120000,00 грн. з умовою повернення до 01 червня 2017 року, договір був посвідчений нотаріусом. Згідно п. 1 вказаного договору грошові кошти в повному обсязі були передані до підписання цього договору. Розписку від 01 червня 2015 року [PERSON] писала за бажанням та під диктовку [PERSON] Розписка є додатковою угодою, що регламентує строк повернення коштів. Ця розписка встановлює не права і обовязки [PERSON], а [PERSON] укладаючи договір позики вона діяла від свого імені і в своїх інтересах, а не в інтересах [PERSON]І та її спадкоємців. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище [PERSON]. (а.с. 54, т.1, ) 1 червня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №277 посвідчено договір позики, згідно п. 1 якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 120000,00 грн. які він зобовязується повернути. Передачу грошей у повному обсязі здійснено до підписання цього договору. Згідно п. 2 цього договору позичальник зобовязується повернути кошти у строк до 01 червня 2017 року. (а.с. 9-, т.1) 1 червня 2015 року [PERSON] власноруч написана розписка, згідно якої вона, представляючи інтереси [PERSON], згідно довіреності НАН 454364 від 29.05.2015, укладає договір позики НАМ 422295 від 01.06.2015, зобовязує [PERSON], сплатити їй кошти згідно укладеного договору тільки після продажу будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно з домовленістю виплати за її частку будинку по вищевказаній адресі (а.с. 10, т.1). Суд бере до уваги, що в розписці від 01червня 2015 року [PERSON] зазначає, що представляє інтереси [PERSON] згідно довіреності НАН 454364 від 29.05.2015, укладає договір позики НАМ 422295. Приватним нотаріусом [PERSON] 29 травня 2015 року за реєстровим №686 посвідчена довіреність для виконання усного договору доручення, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти її інтереси з будь-яких питань, які її стосуватимуться (а.с. 11- т.1). Для посвідчення договору доручення приватним нотаріусом використано бланк нотаріального документу серії НАН за № 454364. Згідно вказаної довіреності [PERSON] мала повноваження в тому числі укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру(купівлі-продажу, міни т.п.), представляти інтереси в судах всіх рівнів з усіма правами, наданими законом позивачу, підписувати та подавати апеляційні скарги. У звязку з хворобою та похилим віком [PERSON] довіреність підписана [PERSON]. У звязку з станом здоровя та похилим віком [PERSON] довіреність підписана за місцем її проживання за адресою: [INFO]. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що розписка є додатковою угодою, та встановлює лише права та обовязки позивача, оскільки в розписці від 01 червня 2015 року [PERSON] пише про домовленість щодо виплати коштів за частку в будинку. Отже між сторонами існувала інша домовленість, ніж та, яка була відображена в нотаріальному договорі позики. В розписці відповідачка зобовязує позивача передати кошти згідно укладеного договору позики тільки після продажу будинку за адресою: [ADDRESS], згідно з домовленістю виплати за частку будинку по вищезазначеній адресі. Згідно довідки про коло спадкоємців №431/02-14 від 28 березня 2017 року Друга вінницька державна нотаріальна контора повідомляє, що згідно матеріалів спадкової справи № 366/2014 після смерті [PERSON], померлого 20 листопада 2014 р. подані наступні заяви: заява про прийняття спадщини подана сином померлого [PERSON]А.(заява надійшла 26.11.2014 року за №866/02-14); заява про прийняття спадщини та про виділення частки у спільному сумісному майні подружжя подана дружиною померлого [PERSON] (заява надійшла 22.04.2015р. за №298); заява про відмову від спадщини на користь сина померлого [PERSON] подана матірю померлого [PERSON] (заява надійшла 09.12.2014 р. за №862) (а.с. 13-14.). 27 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу про визнання мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] від 27.04.2015 року згідно якої: встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частку від 11/50 частки житлового будинку № 79, квартира № 1 по вул. Г. Успенського у м. Вінниці; визнано за [PERSON] 2/3 частки від 11/50 частки житлового будинку № 79, квартира № 1 по вул. Г. Успенського у м. Вінниці 79 (а.с.15-16, т.1). Дана ухвала набула законної сили 06 травня2015 року. Мирову угоду від імені відповідача [PERSON] підписав представник за довіреністю - [PERSON] (а.с. 17, т.1) Суд погоджується з доводами позивача, щодо того, що дійсні наміри сторін при укладенні договору були спрямовані на передачу [PERSON] [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] коштів у розмірі 120000,00 грн. в майбутньому, після продажу будинку, який належав померлому [PERSON], і які [PERSON] називає компенсацією за частку в будинку, на який відкрилась спадщина після смерті [PERSON] та згодом ця частка в будинку була поділена між [PERSON] та цивільною дружиною померлого [PERSON] з визнанням за ними часток у праві власності на будинок. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, [PERSON], а [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь сина померлого [PERSON], то в силу норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина, яка складалася з частки будинку № 79, кв. 1 по вул. Г.Успенського у м. Вінниці, належала [PERSON] з дня відкриття спадщини. Оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року за [PERSON] було визнано право власності на частку вищезазначеного будинку, то кошти отримані від продажу частки такого будинку будуть власністю [PERSON] Суд приходить до переконання, що в дійсності [PERSON], як діяла в інтересах [PERSON], та [PERSON]А укладено договір дарування грошових коштів у розмірі 120000,00 грн. з обовязком передати дарунок [PERSON] в майбутньому, після продажу будинку за адресою: [ADDRESS]. Судом, з метою повного та обєктивного розгляду справи допитувались свідки. Позивач, допитаний в судовому засіданні як свідок, пояснив, що 20 листопада 2014 року помер його батько [PERSON] Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його мати [PERSON] та син - [PERSON] Він прийняв спадщину після смерті батька шляхом подання заяви до нотаріальної контори. [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] Взимку 2015 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до нього та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності. 27 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу про визнання мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Т І. згідно якої: встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частку від спадкового будинку, а за [PERSON] - 2/3 частки [PERSON] брала участь в цивільній справі за позовом [PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON]А Дочка [PERSON] та матір [PERSON] - [PERSON] активно цікавилася у нього ходом цієї цивільної справи, дзвонила телефоном з Донецька. 25 травня 2015 року [PERSON], зателефонувала позивачу і повідомила, що вона перебуває у Вінниці і хоче з ним поговорити про сімейні справи. Вони зустрілися в кафе і вона повідомила, що хоче отримати частину грошей за частку [PERSON] у спадковому майні після смерті батька позивача, оскільки відповідачка також є онукою [PERSON] Крім того, вона заявила, що гроші потрібні на догляд та лікування [PERSON] Позивач відмовився від цієї пропозиції, але повідомив, що готовий повністю утримувати [PERSON] до смерті та повністю покрити витрати на поховання. Через кілька днів після цього, але до підписання договору позики 01.06.2015 року, [PERSON] приходила до позивача на роботу, розпитувала про нього заступника начальника установи [PERSON] Хоча мала номер мобільного телефону позивача та знала місце його проживання. Проте в цей день не зателефонувала йому. 31 травня 2015 року відповідачка зателефонувала позивачу ввечері і запропонувала 01 червня 2015 року прийти до нотаріуса [PERSON] для вирішення питання про гроші для [PERSON] та в разі необхідності складання розписки. Позивач відмовився, проте [PERSON] відправила йому СМС-повідомлення з номером цивільної справи за позовом [PERSON] до нього та [PERSON], по якій нещодавно судом постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди. [PERSON] повідомила [PERSON], що якщо він не напише розписку, що після продажу будинку за адресою: м. Вінниця, Г.Успенського, 79, він не віддасть їй частину грошей, вона буде оскаржувати ухвалу суду від 27 квітня 2015 року. Зранку 01 червня 2015 [PERSON] зателефонував троюрідній сестрі [PERSON] і попросив поїхати з ним до нотаріуса [PERSON] [PERSON], його дружина [PERSON] та [PERSON], чекали в відповідача в кафе «Терра Маре» в районі Поділля м. Вінниці. Вона приїхала з якимось чоловіком на машині. [PERSON]А, [PERSON] зайшли до нотаріуса, а [PERSON] чекала їх в кафе. У нотаріуса [PERSON] знов почала вимагати гроші за частку [PERSON] та повідомила, що [PERSON] (жінка у якої жила [PERSON], і яка її доглядала) підписала від імені [PERSON] довіреність для оскарження ухвали суду про затвердження мирової угоди. [PERSON] зателефонувала [PERSON] з свого телефону і остання підтвердила, що підписала довіреність від імені [PERSON] [PERSON] повідомила, що ознайомилась зі справою в суді, показала апеляційну скаргу на ухвалу суду та погрожувала, що в понеділок подасть її інтересах [PERSON], яка є старою та немічною, яку [PERSON] ввів в оману, і яка не усвідомлювала, на що видає довіреність про ведення її справ в суді та на відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] Погрожувала [PERSON], що буде скаржитися по місцю його роботи, а також в прокуратуру. А також погрожувала, що буде добиватися накладення арешту на будинок. Під тиском погроз [PERSON] погодився віддати гроші [PERSON] за її частку в будинку після його продажу. Проте нотаріус сказала, що вона не має повноважень на посвідчення розписки та запропонувала укласти договір позики. [PERSON] і його дружина [PERSON] почали відмовлятися, бо ніяких грошей не позичають. [PERSON] знов почала погрожувати. Спори щодо укладення договору в нотаріальній конторі тривали близько двох годин. [PERSON] ходила порадитися до [PERSON] Після повернення [PERSON] [PERSON] та [PERSON] ще довго сперечалися щодо суми, яку [PERSON] має сплатити, [PERSON] хотіла 6000 доларів, домовились про 120 000 грн. [PERSON] і [PERSON] відмовлялися укладати договір позики, оскільки пояснювали, що реально не позичають коштів. [PERSON] пообіцяла, що напише розписку, в якій буде вказано, що ці кошти [PERSON] після продажу будинку буде зобовязаний віддати [PERSON] як компенсацію її частки в спадковому будинку. Лише після цього договір позики був підписаний, а [PERSON] написала розписку в присутності нотаріуса. Ніяких коштів [PERSON] [PERSON] не передавала ні 01 червня 2015 року, ні до цього дня. Потреби позичати кошти у [PERSON] на той час взагалі не було. Погрози [PERSON] на той час позивач сприймав як реальні, вважав, що судовий спір негативно вплине на здоровя [PERSON], побоювався пліток сусідів [PERSON], скарг по місцю роботи, не бажав стати учасником нового судового спору, оскільки не мав коштів на адвоката та хотів по швидше продати свою частку в спадковому будинку після смерті батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ввечері 31 травня 2015 року [PERSON] зателефонувала [PERSON] [PERSON] сказав свідку, що [PERSON] вимагає, щоб вони зявилися 01 червня 2015 року до нотаріуса, щоб вирішити питання щодо грошових коштів та утримання [PERSON] Коли [PERSON] відмовився, [PERSON] надіслала СМС-повідомлення з номером судової справи та пригрозила, що подасть апеляційну скаргу від імені [PERSON] Зранку 01 червня 2015 року свідок разом з чоловіком [PERSON] та його троюрідною сестрою [PERSON] приїхали до офісу приватного нотаріуса [PERSON] та чекали приїзду [PERSON] в кафе. Свідок пояснила, що у [PERSON] ніколи не було наміру позичати кошти у своєї троюрідної сестри [PERSON] В присутності свідка в нотаріальній конторі [PERSON]О не передавала коштів [PERSON] Навпаки, [PERSON] почала вимагати оформити зобовязання [PERSON] передати їй після продажу будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Г.Успенського, 79/1 грошові кошти за частку [PERSON] у спадщині після смерті сина. [PERSON] відмовлявся. [PERSON] йому погрожувала, що оскаржить ухвалу суду про затвердження мирової угоди та показала довіреність, видану [PERSON] для представлення її інтересів. [PERSON] також погрожувала писати скарги на [PERSON] до прокуратури та по місцю роботи, що він скористався хворобою [PERSON] та обманув її. Погрожувала, що [PERSON] та [PERSON] не зможуть продати будинок, оскільки судом буде накладений арешт. В нотаріуса свідок, [PERSON] та [PERSON] перебували близько двох годин, оскільки сперечалися щодо суми коштів, які мають бути передані [PERSON] після продажу будинку. Врешті домовилися щодо суми у 120000,00 грн. Свідок не хотіла надавати письмову згоду своєму чоловіку на укладення договору позики. Плакала, пояснюючи, що такий договір укладати не можна, оскільки кошти реально не позичаються. [PERSON] переконав її надати письмову згоду на укладення договору позики після того, як [PERSON] погодилась написати розписку, в якій пояснить, що ці кошти насправді будуть передані [PERSON]І після продажу успадкованого будинку. [PERSON] переконав свідка, що не потрібно допускати апеляційного оскарження ухвали суду. І якщо [PERSON] видала довіреність [PERSON] на представництво у суді її інтересів, то [PERSON] згоден віддати [PERSON] 120 000,00 грн. після продажу будинку. Після нотаріального посвідчення договору в офісі нотаріуса [PERSON] написала розписку, яка є в матеріалах цивільної справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є троюрідною сестрою позивача і відповідача. ЇЇ мати [PERSON] на прохання [PERSON] доглядала у себе вдома бабусю позивача [PERSON] після смерті її сина, [PERSON] 01 червня 2015 року, зранку їй подзвонив [PERSON] та попросив поїхати з ним до нотаріуса. [PERSON] пояснив їй, що до нотаріуса він їде на прохання [PERSON], яка вимагає складення розписки про зобовязання [PERSON] передати кошти після продажу будинку у м. Вінниці. В нотаріальній конторі вона присутня не була. Свідок, [PERSON] та [PERSON] чекали [PERSON] в кафе біля офісу нотаріуса. Коли [PERSON] приїхала на машині, то [PERSON], [PERSON] та [PERSON] одразу зайшли до офісу нотаріуса. Через кілька днів після підписання [PERSON] договору позики свідку зателефонувала її мати, [PERSON], та попросила привезти до [PERSON] нотаріуса з Немирова для скасування довіреності, яку [PERSON] підписала від імені [PERSON] Свідок домовилась з нотаріусом та привезла її з м. Немирова до с. Ковалівка, де жила [PERSON] у [PERSON] Також свідок зазначила, що [PERSON] дуже мяка і неконфліктна людина. Свідок [PERSON] пояснила, що вона двоюрідна тітка позивача та відповідача. Після смерті [PERSON] на прохання [PERSON] взяла до себе додому [PERSON] та доглядала її. Коли [PERSON] привезла нотаріуса в с. Ковалівка, то на прохання [PERSON] свідок підписала довіреність від імені [PERSON] [PERSON] свідомо відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті сина, [PERSON], на користь [PERSON], який її матеріально підтримував та піклувався про неї. Свій будинок у с. Війтівці вона вирішила заповісти [PERSON] [PERSON] телефонувала свідку і сказала, що вони у нотаріуса та попросила підтвердити [PERSON], що свідок від імені [PERSON] підписала довіреність. На запитання [PERSON] чи підписала вона довіреність, свідок дала ствердну відповідь. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що в травні 2015 року був керівником [PERSON] Він памятає, що в травні 2015 року, здійснювалася перевірка їх установи, [PERSON] був у відрядженні. В цей час до установи приходила молода жінка, яка назвалася сестрою [PERSON] та розпитувала про нього. Коли свідок розказав про це [PERSON], він дуже розхвилювався з цього приводу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні відмовилась дати відповідь на запитання, хто з сторін звернувся до неї та з якого саме питання. Свідок пояснила, що вийшла на роботу у свій вихідний день(субота)для укладення договору між [PERSON] та [PERSON] Свідок повідомила, що в її офісі відсутня кімната для переговорів та передачі грошових коштів. На запитання чи передавалися грошові кошти за оспорюваним договором позики в її присутності свідок відповіла, що за жодним договором позики, який вона посвідчує, кошти в її присутності не передаються. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що була цивільною дружиною [PERSON], батька [PERSON] У вересні 2016 року свідок разом з [PERSON] поїхала до с. Війтівці. Оскільки вони продали будинок, колись придбаний свідком та померлим [PERSON], та приїхали забрати деякі речі. Коли вони зайшли до будинку, то побачили там [PERSON], матір [PERSON]О, та саму [PERSON] Ті одразу почали сваритися до [PERSON], що він їх обманув та не повідомив про продаж будинку. Свідок чула, як [PERSON] сказала, що [PERSON] грошей в неї не позичав, але оскільки він підписав нотаріальний договір, то поверне їй кошти, як написано в договорі. ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України. ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. ч.1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ч. 2 цієї статті якщо буде встановлено, що правочин, який вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно пункту 25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його не дійсним. Таким чином, суд приходить до переконання, що договір позики від 01 червня 2015 року є удаваним та укладений сторонами для приховання іншого правочину, який насправді вчинили сторони. Розписка, написана [PERSON] дає можливість встановити справжню суть укладеного правочину та волевиявлення сторін. В розписці від 01червня 2015 року [PERSON] зазначає, що представляє інтереси [PERSON] згідно довіреності НАН 454364 від 29.05.2015, укладає договір позики НАМ 422295. Приватним нотаріусом [PERSON] 29 травня 2015 року за реєстровим №686 посвідчена довіреність для виконання усного договору доручення, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти її інтереси з будь-яких питань, які її стосуватимуться (а.с. 11, т.1). Для посвідчення договору доручення приватним нотаріусом використано бланк нотаріального документу серії НАН за № 454364. Згідно вказаної довіреності [PERSON] мала повноваження в тому числі укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру(купівлі-продажу, міни т.п.), представляти інтереси в судах всіх рівнів з усіма правами, наданими законом позивачу, підписувати та подавати апеляційні скарги. У звязку з хворобою та похилим віком [PERSON] довіреність підписана [PERSON]. У звязку з станом здоровя та похилим віком [PERSON] довіреність підписана за місцем її проживання за адресою: [INFO]. Суд критично ставиться до твердження відповідачки про те, що розписку вона писала під диктовку позивача, оскільки позивач на час написання розписки не мав копії довіреності та не міг диктувати відповідачу реквізити нотаріального бланку довіреності. Суд погоджується з доводами позивача, що зазначення відповідачем в розписці серії та номеру нотаріального бланку договору позики свідчить про те, що розписка написана після підписання договору позики, а зазначення серії та номеру нотаріального бланку довіреності від 29 травня 2015 року. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що розписка є додатковою угодою, та встановлює лише права та обовязки позивача, оскільки в розписці від 01 червня 2015 року [PERSON] пише про домовленість щодо виплати коштів за частку в будинку. Отже між сторонами існувала інша домовленість, ніж та, яка була відображена в нотаріальному договорі позики. В розписці відповідачка зобовязує позивача передати кошти згідно укладеного договору позики тільки після продажу будинку за адресою: [ADDRESS], згідно з домовленістю виплати за частку будинку по вищезазначеній адресі. Тобто дійсні наміри сторін були спрямовані на передачу [PERSON] [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] коштів у розмірі 120000,00 грн. в майбутньому, після продажу будинку, який належав померлому [PERSON], і які [PERSON] називає компенсацією за частку в будинку, на який відкрилась спадщина після смерті [PERSON] та згодом ця частка в будинку була поділена між [PERSON] та цивільною дружиною померлого [PERSON] з визнанням за ними часток у праві власності на будинок. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, [PERSON], а [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь сина померлого [PERSON], то в силу норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина, яка складалася з частки будинку № 79, кв. 1 по вул. Г.Успенського у м. Вінниці, належала [PERSON] з дня відкриття спадщини. Крім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року за [PERSON] було визнано право власності на частку вищезазначеного будинку, то кошти отримані від продажу частки такого будинку будуть власністю [PERSON] Суд приходить до переконання, що в дійсності [PERSON], як діяла в інтересах [PERSON], та [PERSON]А укладено договір дарування грошових коштів у розмірі 120000,00 грн. з обовязком передати дарунок [PERSON] в майбутньому, після продажу будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 718 цього Кодексу дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші. Згідно ч. 3 ст. 719 ЦК України договір дарування з обовязком передати дарунок в майбутньому укладається у письмовій формі. Згідно ч. 5 цієї статті договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 723 ЦК України договором дарування може бути встановлений обовязок дарувальника передати дарунок обдарованому в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини. 29 травня 2015 року [PERSON] подала до Вінницького міського суду Вінницької області заяву про видачу рішення по цивільній справі № 127/2703/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності (а.с. 18, т.1)). 05 червня 2015 року приватний нотаріус [PERSON] на підставі заяви [PERSON] внесла запис до Єдиного реєстру довіреностей про припинення дії довіреності від 29 травня 2015 року, за номером у реєстрі нотаріальних дій 686, бланк НАН 454364, що доводиться витягом № 29019178 від 05 червня 2015 року (а.с.12, т.1). Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 361842 [PERSON] померла 13 червня 2016 року у віці 88 років в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області. (а.с. 20, т.1)) Згідно пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак необовязково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятися як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Отже, суд приходить до переконання, що в момент вчинення правочину позивач знаходився під психологічним впливом відповідача на його волю з метою примусити позивача вчинити правочин. Позивач, вчиняючи правочин, сприймав погрози відповідача як реальні і вважав, що його відмова від вчинення правочину може спричинити шкоду його законним інтересам та інтересам [PERSON] Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає до задоволення в повному обсязі. Питання стягнення судових витрат суд вирішує згідно ст. 88 ЦПК України .

Outcome: approved