Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

До Бродівського районного суду Львівської області звернулася [PERSON] з позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002957 від 21.01.2016 року, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на її користь 28000,00 грн. суму сплаченого адміністративного платежу, судові витрати стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». України В судове засідання позивач не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та надала згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, зясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, вважає, що позов слід задовольнити. З пояснень позивача, наведених в позовній заяві, вбачається, що з метою придбати для себе власний автомобіль, вона натрапила на сайт оголошень, на одному з яких прочитала, що ТОВ Лізингова компанія ВАШ АВТО продає автомобіль марки Cherri Tiggo comfort 1.8 бензин, АТ, 4Х2 і що вартість автомобіля становить 105\~000,00 грн. Зателефонувавши по телефону, вказаному в оголошенні, їй було повідомлено адресу, за якою вона може прибути в офіс вказаної компанії для укладення договору з придбання автомобіля. 21.01.2016 року прибувши за адресою, яка її була повідомлена по телефону з оголошення, представником вказаної компанії [PERSON] повідомлено, що уклавши з Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія ВАШ АВТО договір фінансового лізингу, їй відразу буде видано в автосалоні автомобіль марки Cherri Tiggo comfort 1.8 бензин, АТ, 4Х2, і вартість автомобіля 105\~000,00 грн. вона сплачуватиме частинами згідно графіку. Її такі умови задовольняли і вона вирішила саме на таких умовах укласти договір фінансового лізингу. 21.01.2016 року представником товариства [PERSON] було укладено із позивачкою Договір фінансового лізингу № 002957 від 21.01.2016 р. Договір на 12-ти арк. вона не вичитувала, оскільки довірилася вказаному представнику та її усним поясненням щодо істотних умов такого договору, які в подальшому виявилися суперечливими з тими істотними умовами договору, які написані в договорі. Відповідно до вказаного договору позивачкою [PERSON] було виконано взяті на себе зобовязання, а саме - сплачено адміністративний платіж в сумі 28000,00 грн. (а.с. 20). Також позивач зазначила, що ні автомобіля, ні автосалону не виявилося за адресою, за якою вказаний представник компанії її скеровував. Повернувшись відразу 21.01.2016 р. в офіс, де представником ТзОВ Лізингова компанія ВАШ АВТО» [PERSON] укладався з нею вказаний договір, виявилося що двері офісу зачинено. На її телефонні дзвінки [PERSON] вже не відповідала. В подальшому на її телефонні дзвінки її відповідали, що мовляв читайте Договір. Як виявилося в подальшому в п.8.2 вказаного Договору було вказано більшу суму вартості предмету лізингу, аж на 175000.00 грн. більше, тобто вказано було чомусь 280000.00 грн., замість погодженої суми 105000.00 грн. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Зі спірного договору вбачаються явно не вигідні для позивача, як для споживача умови договору, тим самим товариство створило істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахувало при цьому інтересів учасника. Згідно з п. 1.3 вище вказаного договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати автомобіль Cherri Tiggo comfort 1.8 бензин, АТ, 4Х2 , зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 договору. Отже, із змісту договору випливає, що лізингоодержувач в жодному разі не може вплинути на вибір продавця та підбір товару за вигідною для нього ціною. Таке обмеження лізингоодержувача та невизначеність з обсягом майбутніх лізингових платежів ставить позивача в повну залежність від відповідача, інтерес якого полягає і отриманні більшого прибутку від якомога дорожчого предмета лізингу. У відповідності до вимог ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Як вбачається із змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. З огляду на положення статті 16 Закону, адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Про те, що адміністративний платіж не є лізинговим платежем свідчить і той факт, що у спірному договорі розділі «визначення термінів», лізинговий платіж і адміністративний платіж мають свої окремі визначення, також випливає, що адміністративний платіж не підпадає під визначення лізингового платежу. Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в кладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Порушення цієї норм закону знайшло вираження в тому, що відповідач при укладанні з позивачем договору фінансового лізингу завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 28000 грн. під виглядом «платіж за договором», який за умовами договору не повертається в жодному випадку. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам вільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Outcome: approved