Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила визначити місцем проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], місце проживання його матері - [PERSON] - [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] При розірванні шлюбу між сторонами не було визначено з ким буде проживати вказана дитина. [PERSON] бажає визначити місце проживання своєї дитини - [PERSON], [INFO], з собою за адресою: [ADDRESS], де для дитини створені умови для виховання, навчання та розвитку. Представник позивача у письмовій заяві підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання не з'явився відповідач, який як і всі інші учасники процесу, був повідомлений про всі судові засідання по розгляду цієї справи, в тому числі, згідно з наявними роздруківками з офіційного сайту Дарницького районного суду м.Києва - шляхом відповідних оголошень. При цьому, судом враховано, що відповідно до положень ст.2 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи викладене, пріоритетність діючих норм міжнародного права, судом було вирішено розглянути справу у заочному порядку. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13.09.2017 р. розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, проте при розірванні шлюбу між сторонами не було визначено з ким буде проживати вказана дитина. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В наданому Голосіївською районною в м.Києві адміністрацією (органом опіки та піклування) висновку, зазначено, що відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного представником Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, умови для проживання дитини - [PERSON], [INFO], створені належні умови для виховання, навчання та розвитку, у зв'язку з чим, Голосіївська районна в м.Києві адміністрація (орган опіки та піклування), вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON]. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вказана дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з її матір»ю - [PERSON], за адресою - [ADDRESS] (копія Висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування)), копія рішення про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.8). Вирішуючи спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини, яка не досягла 10 років, суд виходить з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дітей, принципу 6 Декларації прав дитини та вимог положень ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91р.) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Положенням ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, зокрема встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд враховує, що дитина потребує як уваги матері так і уваги батька. Згідно зі ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, в тому числі, що вищенаведеними належними доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджено, що позивачем створено належні умови для повноцінного проживання, навчання та розвитку вказаної дитини, а також, відсутність заперечень відповідача з цього приводу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. належить стягнути на користь [PERSON] з [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved