Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики обґрунтовуючи його тим, що 11 листопада 2013 року він заключив договір позик №1 з [PERSON] в сумі, що не перевищує 855 251,00 грн. для завершення будівництва житлового будинку. 11 листопада 2013 року позивач надав позику відповідачу в сумі 239 790,00 грн., що підтверджується розпискою. Згідно розписки [PERSON] зобов'язався повернути надану йому позику до 11 грудня 2013 року. На сьогоднішній день взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 120 000,00 грн. та понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1200,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовної заяви посилаючись на доводи які є аналогічні наведеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, заслухавши думку представника позивача, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №01 від 11 листопада 2013 року, що підтверджується його копією. 11 листопада 2013 року позивач, в порядку передбаченому вище вказаним договором, надав позику відповідачу в сумі 239 790,00 грн., що підтверджується розпискою. Згідно розписки [PERSON] зобов'язався повернути надану йому позику до 11 грудня 2013 року, однак вказане зобов'язання не виконав. Вирішуючи питання про стягнення суми боргу з відповідача суд виходить з наступного. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У відповідності до п.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми. Обов'язок [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти передбачений ст.1049 ЦК України де зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк, та в порядку, що встановлений договором. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового слідства, тому вони підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ст.79,88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved