Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

в червні 2018 року представник позивача ТОВ «Новобудова» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2014 року по 01.05.2018 року у розмірі 46 677,14 грн., з яких: 32 471,05 грн. - сума основного боргу, 1905,81 грн. три проценти річних, 12300,28 грн. інфляційні втрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог було зазначено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та здійснює його обслуговування та експлуатацію. Відповідач є власником квартири № 90 в зазначеному будинку. Житлово- комунальні послуги в будинку та, зокрема, в квартирі № 90 надаються безперебійно. 02.06.2011 року між сторонами було укладено договір № 90/114 про надання послуг з у тримання будинків, споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого відповідач зобов`язалась вносити щомісячну оплату за спожиті житлово-комунальні послуги відповідно до визначених тарифів та розрахунків, показників лічильників не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого в період з 01.09.2014 року по 01.05.2018 року утворилась заборгованість в сумі 32471,05 грн., а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути заборгованість в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2018 року, позов було задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2019 року, заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду від 24.07.2018 року було задоволено, заочне рішення суду від 24.07.2018 року було скасовано та призначено у справі підготовче судове засідання. В квітні 2019 року представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2014 р. по 01.04.2019 р. в розмірі 58748,67 грн., з яких: 40514,09 грн. - основний борг, 2906,10 коп. - 3 % річних, 15328,48 грн. - індекс інфляції, а також судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав та просив позовні вимоги задовольнити з викладених в заяві підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався, відзив на позов до суду не надходив, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , та здійснює його обслуговування та експлуатацію, а відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 02.06.2011 року між сторонами було укладено договір № 90/1145 про надання послуг з у тримання будинків, споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого відповідач зобов`язалась вносити щомісячну оплату за спожиті житлово-комунальні послуги відповідно до визначених тарифів та розрахунків, показників лічильників не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги в період з 01.09.2014 р. по 01.04.2019 р. становить суму в розмірі 40514,09 грн. Відповідачем в ході розгляду справи зазначений розрахунок не спростовано, як і не надано доказів на підтвердження сплати коштів за надані послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 45 від 24.01.2006 року, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги . Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та її виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ході розгляду справи стороною відповідача не було заявлено жодних клопотань, зокрема, в частині застосування до позовних вимог строків позовної давності, та суд в силу вимог цивільного процесуального закону позбавлений можливості застосувати дані положення із власної ініціативи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2014 р. по 01.04.2019 р., та клопотань в частині застосування до позовних вимог строків позовної давності від відповідача до суду не надходило, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 40514,09 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних. Так, відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати за період з 01.09.2014 р. по 01.04.2019 р. становлять суму в розмірі 15328,48 грн., а 3% річних за цей же період - 2906,10 грн. Перевіривши зазначений розрахунок, здійснений позивачем, суд вважає його належним та допустимим доказом, який свідчить про розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також суд звертає увагу на те, що позивачем зазначений розрахунок не спростовано, як і не доведено належне виконання зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є також обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір на загальну суму 1921,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved