Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

В січні 2018 року Ізюмська міська рада Харківської області звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою. Просили визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відумерлою спадщиною після смерті [PERSON]. Передати відумерлу спадщину у комунальну власність територіальної громади м. Ізюма в особі Ізюмської міської ради. Визнати такою, що втратила чинність правова та технічна документація на квартиру. В судовому засіданні представник Ізюмської міської ради заяву підтримав та просив її задовольнити. Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 лютого 2018 року залучено до участі у справі за заявою Ізюмської міської ради Харківської області (місцезнаходження: 64309, Харківська область, місто Ізюм, площа Центральна, будинок 1) про визнання спадщини відумерлою (місцезнаходження: 64309, [ADDRESS], після смерті [PERSON]) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON], який мешкає в місті Ізюмі Харківської області, проїзд Генерала Недбайла, будинок 12/2. (а.с.21,22). В судовому засіданні [PERSON] позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі 1/2 частини свідоцтва про право власності, видане ІОМЗ 19.01.1995 року № 430 та 1/2 частини свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене Ізюмською державною нотаріальною конторою 31.07.2006 року № 3-2340 належала квартира за адресою: [ADDRESS]. (а.с.6). Рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 26.08.2004 року № 0710 призначено [PERSON] опікуном над неповнолітнім [PERSON], [INFO]. (а.с.38). Згідно копії заповіту від 25.09.2006 року за № 3-2725 [PERSON] все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі те, що буде належати на день його смерті, та на що він за законом буде мати право, заповів[PERSON]. (а.с.31). Згідно повідомлення Ізюмського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та копії свідоцтва про смерть [PERSON] I-ВЛ № 439926, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області від 30.05.2014 року, актовий запис № 355, [PERSON] помер 30.05.2014 року. (а.с.5,36). Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області від 19.01.2018 року № 152/01-16 повідомило, що після смерті гр. [PERSON], який помер 30 травня 2014 року. З заявою про прийняття спадщини звернувся онук померлого, [PERSON], який мешкає в місті Ізюмі Харківської області , проїзд Генерала Недбайла, будинок 12. Квартира 2, на якого померлим було залишено заповіт, посвідчений Ізюмською державною нотаріальною конторою 25 вересня 2006 року за реєстром № 3-2725, спадкова справа № 479/2014. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину фактично. (а.с.15). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняв його онук [PERSON], то суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed