Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Головний лікар КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоровFя» Одеської обласної ради звернувся до суду з заявою про продовження госпіталізації у примусовому порядку [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.11.2014 року до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровFя» був госпіталізований [PERSON], якому поставлено діагноз: «Шизофренія, маячна форма, безперервний перебіг, стійкий маячний дефект», Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2009 року, [PERSON] визнаний недієздатним, Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2009 року, опікуном над недієздатним [PERSON], призначена [PERSON] Також заявник зазначив, що [PERSON] є інвалідом першої групи за психіатричним захворюванням безстроково, Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06.10.2017 року [PERSON] госпіталізований в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровFя» в примусовому порядку, весною поточного року госпіталізацію продовжували. Вважають, що внаслідок свого захворювання, [PERSON] може вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих,може завдати значної шкоди своєму здоров'ю та здоровFю оточуючих її осіб у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі не продовження надання йому психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Вислухавши представника лікаря-психіатра КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоровFя» Одеської обласної ради, який підтримав внесену до суду заяву, прокурора яка вважає, що [PERSON], слід продовжити госпіталізацію в у примусовому порядку, заслухавши в судовому засіданні опікуна - [PERSON], яка просила продовжити госпіталізацію, вивчивши надані документи, історію хвороби, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підставах. Згідно висновку комісії лікарів F психіатрів ООМПЦЗ від F2650 від 30.04.2019 року, [PERSON] потребує стаціонарного лікування, в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, від добровільної госпіталізації до стаціонару відмовляється, що може привести до небезпеки для нього чи оточуючих його осіб. Судом встановлено, що 08.11.2014 року до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровFя» був госпіталізований [PERSON], якому поставлено діагноз: «Шизофренія, маячна форма, безперервний перебіг. Стійкий маячний дефект». Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2009 року, [PERSON] визнаний недієздатним. Рішення набрало законної сили 02.03.2009 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2009 року, опікуном над недієздатним [PERSON], призначена [PERSON] [PERSON] є інвалідом першої групи за психіатричним захворюванням безстроково. Відповідно до епікризу історії хвороби F3774, [PERSON] знаходиться на лікуванні в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровFя» з 08.11.2014 року. Вирішуючи питання про продовження госпіталізації [PERSON] в примусовому порядку, суд виходить з наступного обґрунтування. Так, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Частиною 2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 вказаного закону, визначено, що перебування особи в психiатричному закладi в примусовому порядку може здiйснюватися лише протягом часу наявностi пiдстав, за якими було проведено госпiталiзацiю. Особа, яку було госпiталiзовано до психiатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комiсiєю лiкарiв-психiатрiв не рiдше одного разу на мiсяць з метою встановлення наявностi пiдстав для продовження чи припинення такої госпiталiзацiї. У разi необхiдностi продовження госпiталiзацiї в примусовому порядку понад 6 мiсяцiв представник психiатричного закладу повинен направити до суду за мiсцем знаходження психiатричного закладу заяву про продовження такої госпiталiзацiї. До заяви, в якiй повиннi бути викладенi пiдстави госпiталiзацiї особи до психiатричного закладу в примусовому порядку, передбаченi статтею 14 цього Закону, додається висновок комiсiї лiкарiв-психiатрiв, який мiстить обгрунтування про необхiднiсть продовження такої госпiталiзацiї. В подальшому продовження госпiталiзацiї особи в психiатричному закладi проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 мiсяцiв. Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об'єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Отже, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, дають підстави стверджувати, що [PERSON], в силу наявного у нього тяжкого психічного захворювання на даний час продовжує виявляти реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього самого та оточуючих. В звFязку з чим, суд вважає, що йому необхідно продовжити госпіталізацію у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування, який не може перевищувати 6 місяців. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved