Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

В червні 2019 року представник позивача - адвокат Мельник Т.О., що діє в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Пришивальницької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 січня 2017 року після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно. Спадкоємцями першої черги за законом, як діти спадкодавця, є: [PERSON] (позивач по справі), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в передбачений законом строк прийняв спадщину, та отримав свідоцтво про право на спадщину лише на частину спадкового майна. У видачі свідоцтва про право на решту спадкового майна, а саме на будинок [ADDRESS] , нотаріусом позивачу було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавці на цей будинок, оскільки будинок мати позивача успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] в порядку ст. 549 УК УРСР ( в ред. 1963 року) і за життя будинок належним чином не зареєструвала в БТІ. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, про день слухання справи повідомлена судом належним чином, надала через канцелярію суду заяву в якій просила справу розглянути в її відсутність, вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Пришивальницької сільської ради Фастівського району Київської області в підготовче судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов визнав. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка ), на земельну ділянку площею 0,3600 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] (позивач по справі), та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які відмовилися від своєї частки спадщини на користь позивача, що підтверджується матеріалами витребуваної спадкової справи №151/2017 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 08 червня 2019 року позивач [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] (присадибна земельна ділянка), на земельну ділянку площею 0,3600 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). В отриманні Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бигич С.Ю. позивачу [PERSON] було відмовлено в зв`язку з тим, що ним не надано правовстановлюючих документів на даний житловий будинок (а.с.22). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , мати та батько позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 лютого 1949 року (а.с.25), та 24 січня 1965 року придбали житловий будинок [ADDRESS] , який зареєстрували на [PERSON] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу будинку (а.с.26). Рішенням №03 виконкому Пришивальницької сільської ради від 20.03.1989 року було дозволено [PERSON] перебудувати свій будинок по [ADDRESS] та знести старий, що підтверджується довідкою виконкому Пришивальницької сільської ради Фастівського району Київської області №78 від 13.06.2019 (а.с.28).. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Пришивальницькою сільською радою, [PERSON] помер [INFO] (.с.24). А відповідно до довідки виконкому Пришивальницької сільської ради фастівського району №79 від 13.06.2019 [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки відразу після його смерті вступила у володіння та управління спадковим майном, а саме: продовжувала добудовувати будинок, доглядала за садибою, обробляла земельну ділянку сплачувала комунальні послуги і т.д. (а.с.29). Старий будинок було знесено, що підтверджується довідкою КП ФМР «Фастівське БТІ» №582 від 18.04.2019 року (а.с.23). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначались умови та правові наслідки будівництва та реєстрації житлових будинків. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Оскільки будівництво житлового будинку здійснювалось спадкодавцем під час дії вказаних норм матеріального права, то право власності на спірний будинок виникло у нього з моменту збудування цього будинку. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та зичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98 № 121 обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.98 року - дня набрання чинності інструкції. Таким чином, права, набуті у власність до 29.06.1998 з дотриманням встановленого порядку набуття, однак без держреєстрації, є такими, що набуті установленому законом порядку. Відповідно до п.3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (із змінами та доповненнями), затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстровано в МЮУ 10.07.2001, індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі і споруди, прибудовані, добудовані до серпня 1992 року, не відносяться до самочинного будівництва. Як роз`яснив ВССУ в обов`язкових для всіх судів України правових позиціях, викладених в п.1 Інформаційного листа № 10-13 87/0/4-12д від 7.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» «...право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (01.07.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, і не виникає в зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Судом встановлено, що, новозбудований будинок є спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] , право власності на який набуто ними в порядку, який існував на час його спорудження (підстава виникнення права власності - сам факт збудування будинку), і яким не передбачалось обов`язкової державної реєстрації цього майна. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] являлись його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадщину прийняла дружина померлого [PERSON] , так як фактично вступила в управління і володіння майном та приватизувала земельну ділянку, на якій розташований даний будинок. Право власності, згідно ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не зупинилися внаслідок його смерті. Тому, на підставі вищевикладених фактів, суд приходить до висновку, що оскільки мати позивача [PERSON] набула право власності на спірний будинок в порядку, який існував на час його спорудження (підстава виникнення права власності - сам факт збудування будинку), і яким не передбачалось обов`язкової державної реєстрації цього майна, то у позивача є всі правові підстави для визнання за ним права власності а цей спадковий будинок в порядку спадкування після смерті матері. Також, оскільки за адресою [ADDRESS] залишається зареєстрований на підставі Свідоцтва про право власності від 28.06.1988 старий будинок, що був знесений ще в 1992 році, то у позивача відсутня можливість здійснити державну реєстрацію новозбудованого спадкового будинку, який також має ту ж саму адресу. Відповідно до ч. 1 ст. 346, ст. 349 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Згідно статті 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved