Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи [PERSON], Менська місцева прокуратура Чернігівської області, Менський ВП ГУНП в Чернігівській області, про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Позивач свій позов мотивує тим, що у 2014 році слідчим СВ Менського РВ УМВС України в Чернігівській області йому було висунуто підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, по кримінальному провадженню №12024270170000235, яка полягає в тому, що 09 червня 2014 року близько 03 год. 30 хв. він перебуваючи на вул. 8-го Березня поряд з будівлею №20-а, що в м. Мена, в ходу конфлікту, який виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав два удари кулаком правої руки в обличчя потерпілому [PERSON], спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лицьового черепа, що супроводжувалось синцем на повіках лівого ока та двостороннім переломом нижньої щелепи в ділянці суглобового паростка зліва та між 44-45 справа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №129 від 16.07.2014 року відносяться в комплексі до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя на термін більше 3 тижнів. Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було завершено, провадження було направлено до Менського районного суду Чернігівської області. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року позивача визнано невинуватим в предявленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у звязку з відсутністю в його діях складу цього злочину та виправдано. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 03 лютого 2016 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року залишено без змін. Зазначає, що для захисту від незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури, так як він був на той момент ще неповнолітнім, його батько наймав йому захисника, сплачував кошти за надання йому юридичної допомоги під час розгляду даного кримінального провадження в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, ніс витрати повязані з прибуття в судові засідання під час розгляду кримінального провадження в судах апеляційної та касаційної інстанції. Крім того зазначає, що незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що під час розслідування відносно нього кримінального провадження та розгляду його в суді він, будучи учнем 11 класу, перебував весь час в пригніченому стані, постійно нервував, та переживав, внаслідок чого його успішність в школі понизилась, почав відчувати дискомфорт у спілкуванні із знайомими та близькими, друзями, які насторожено почали відноситись до нього. Крім того, він мав намір вступити до вищого навчального закладу - Харківської академії МВС, проте не зміг цього зробити оскільки в даному навчальному закладі необхідно було надати довідку про відсутність судимостей, внаслідок чого він вступив до іншого закладу. Зазначає, при розслідуванні та розгляду кримінального провадження спосіб його життя та життя його сімї змінився, що призвело до порушення нормальних життєвих звязків, негативно вплинуло на його стосунки з оточуючими людьми. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури 50\~000,00 грн., у рахунок відшкодування витрат на юридичну допомогу захисника - 5878,22 грн., у рахунок відшкодування витрат на прибуття в судові засідання в розмірі 842, 12 грн., у відшкодування витрат , які повязані з розглядом даної справи (правова допомога) - 2000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що Державне казначейство України є органом, якій уповноважено державою провести відповідні виплати за рахунок бюджетних коштів у випадку, якщо в суді буде встановлено, що заподіяно шкоду внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, вважає що казначейство жодним чином не порушило прав позивача та не здійснювало досудового розслідування по даній справі, а тому позовні вимоги до казначейства є безпідставними. Просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав не доведення позивачем заподіяння йому моральної шкоди, а саме не надання суду доказів в підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та необґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди в сумі 50000 грн., та ненадання доказів які підтверджували б несення витрат з правової допомоги та прибуття в судові засідання до судів апеляційної та касаційної інстанції. Представник Менської місцевої прокуратури Чернігівської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що позивачем та його представником в судовому засіданні не було доведено заподіяння позивачу моральної шкоди. Так представник прокуратури вказує, що позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував здійснення щодо нього будь-якого фізичного чи психологічного впливу під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, зазначає, що під час досудового розслідування та в ході судового розгляду кримінального провадження до [PERSON] запобіжні, оперативно-розшукові заходи та примусові приводи не проводились та не застосовувались. Відомості про факт повідомлення підозри [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, становили предмет таємниці слідства, органом досудового розслідування та прокуратурою не розголошувалися, позивач перебуваючи у статусі підозрюваного залучався лише під час однієї слідчої дії допиту в якості підозрюваного, вважає, що обставин, які б свідчили про завдання моральної шкоди не мають свого підтвердження, моральна шкода не доведена належними та допустимими доказами, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник Менського РВ УМВС України в Чернігівській області в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився, будь-яких письмових пояснень з приводу заявленого позову до суду не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.\~56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною 2\~статті 1176 ЦК України\~право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України по факту умисного завдання останнім [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, виправдано у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (а.с.10-16). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року залишено без змін (а.с.17-26) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно приписів статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. При цьому перелічені в ст. 1 та ст. 2 Закону події повинні знаходитись між собою в причинно - наслідковому зв'язку. Зокрема, стаття 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачає, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Частинами 2-3\~ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, ч. 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених\~ст. 61 ЦПК України. Доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Як встановлено у судовому засіданні, позивач будучи на час проведення досудового слідства неповнолітнім незаконно перебував під слідством та судом тривалий час, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, його сімї, що вплинуло на його успішність у навчанні та в житті в цілому. Про даний факт підозри його у вчиненні кримінального правопорушення стало відомо його близьким родичам, одноліткам, вчителям, що неодмінно вплинуло на відношення оточуючих людей до нього, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ситуація, що стала підставою пред'явлення цього позову, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психо-травмуючою за своєю сутністю. Вона створює переживання, емоційну напруженість, порушує життєві плани та змінює звичайний життєвий устрій (необхідність участі в судовій тяганині, відвідування слідчих , судових органів). Відстоювання своїх цивільних прав займав у позивача, як неповнолітнього, та його батьків тривалий час, та потребував значних фізичних та психологічних сил, матеріальних витрат. Внаслідок обставин, що є предметом розгляду в цій справі, позивач та його сімя зазнавав матеріальних збитків, які, в свою чергу обумовлюють порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості його життєдіяльності. Суд вважає, що заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди 50000 грн. в повному обсязі відповідає критерію розумності та справедливості. Заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню його у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції в сумі 5878, 22 грн. та вимоги про відшкодування витрат на прибуття позивача та його законного представника в судові засіданні апеляційної та касаційної інстанції в розмірі 842, 12 грн. є обґрунтованими та підтверджується наданими позивачем квитанціями до прибуткового ордеру, довідкою з ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» (а.с.6-9) та журналами судового засідання, які містяться в матеріалах кримінального провадження №738/3054/14-к. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та захисником [PERSON], який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ФОП серії В01 №3357783, було укладено договір про надання юридичних послуг від 10 травня 2016 року по справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. Факт надання правової допомоги позивачу та її оплата підтверджується даним договором, квитанцією до прибуткового ордеру, актом виконання робіт. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази, які є у справі, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 551,20 грн. судового збору. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved