Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся АКБ «Східно-Європейський банк» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON] 21.04.2008 року було укладено кредитний договір № 045/2008, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 10 000, 00 гривень зі сплатою 36% річних за час фактичного користування грошовими коштами, а останній зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором у повному обсязі до 20.04.2009 року. [PERSON] належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує і станом на 17.07.2013 року має заборгованість у сумі 31 146, 76 гривень, з яких: непогашений кредит - 10 000, 00 гривень, несплачені відсотки - 17 247, 84 гривень, неустойка - 3 898, 92 гривень. 21.04.2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки. Відповідно до договорів поруки поручителі зобов'язались перед кредитором в повному обсязі відповідати за виконання [PERSON] його зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 045/2008 від 21.04.2008 року. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 045/2008 від 21.04.2008 року в сумі 31 146, 76 гривень, з яких: непогашений кредит - 10 000, 00 гривень, несплачені відсотки - 17 247, 84 гривень, неустойка - 3 898, 92 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Явка представника позивача неодноразово визнавалась судом обов'язковою для дачі особистих пояснень. Представником позивача суду надана заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Зазначила, що договір поруки від 21.04.2008 року із позивачем не підписувала, жодних відносин з банком не має. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.04.2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 045/2008, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит в сумі 10 000, 00 гривень зі сплатою 36% річних на споживчі цілі строком до 20.04.2009 року. (а.с. 6-7) Додатком до кредитного договору № 045/2008 від 21.04.2008 року між сторонами було узгоджено графік погашення заборгованості по кредиту. (а.с. 8) Згідно заяви на видачу готівки № 288819 від 21.04.2008 року банком було видано [PERSON] кредит в сумі 10 000, 00 гривень, що також підтверджується випискою по особовому рахунку. (а.с. 12, 15). Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору № 045/2008 від 21.04.2008 року позичальник зобов'язується забезпечити повернення кредиту на рахунок № 22024040037405 не пізніше 20 квітня 2009 року. Сплата відсотків за користування кредитом здійснюється на рахунок № [NUMBER] щомісячно по останній робочій день кожного звітного місяця. Відповідно до п. 4.1. вище зазначеного кредитного договору при несвоєчасному поверненні кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми процентів та від несплаченої суми кредиту за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору № 045/2008 від 21.04.2008 року при несвоєчасному поверненні кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 % від суми непогашеного боргу. 21.04.2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких [PERSON] та [PERSON] поручились відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 045/2008 від 21.04.2008 року у повному обсязі. (а.с. 9-10) Згідно п. 3 договорів поруки від 21.04.2008 року при невиконанні чи не належному виконанні боржником зобов'язань за кредитним договором № 045/2008 від 21.04.2008 року поручителі та боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор вправі за своїм розсудом вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором № 045/2008 від 21.04.2008 року як від боржника, так і від поручителів, притім як цілком, так і частини боргу. Судом встановлено, що 24.09.2009 року Ленінським районним судом м. Вінниця було видано судовий наказ про солідарне стягнення боргу з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь АКБ «Східно-Європейський банк», який 13.03.2012 року було скасовано ухвалою суду. (а.с. 16, 62) Ухвалою суду від 08.11.2013 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України у Вінницькій області № 474-П від 18.02.2014 року, підпис від імені [PERSON] в договорі поруки від 21.04.2008 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. (а.с. 115-120) Дослідивши висновок експерта від 18.02.2014 року, суд вважає його повним, обґрунтованим і таким, що не викликає сумніву у його правильності. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. На виконання вимог ухвали суду від 17.10.2013 року про витребування доказів по справі, а саме: документів, що стали підставою для укладення договору поруки між позивачем та [PERSON] 21.04.2008 року, позивачем надано суду довідку від 14.04.2008 року, видану ФОП [PERSON] про те, що [PERSON] працює у нього на протязі двох років диспетчером і отримує заробітну плату. (а.с. 76) Відповідачем [PERSON] суду надано довідку від 27.12.2013 року № 12-00-014-72897, видану департаментом кадрової політики ВМР, з якої вбачається, що вона працює у Вінницькій міській раді з 15.01.2007 року (розпорядження міського голови від 15.01.2007 року № 27-О) по теперішній час. (а.с. 140) Судом встановлено неналежне виконання умов кредитного договору № 045/2008 від 21.04.2008 року [PERSON], що підтверджується випискою по особовому рахунку. (а.с. 15) Станом на 17.07.2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 045/2008 від 21.04.2008 року становить 31 146, 76 гривень, з яких: непогашений кредит - 10 000, 00 гривень, несплачені відсотки - 17 247, 84 гривень, неустойка - 3 898, 92 гривень. (а.с. 13-14) Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем і встановлено його часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України, а саме в частині нарахування штрафу та пені. Решта розрахунку відповідає умовам кредитного договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пунктами 4.1. та 4.2. кредитного договору № 045/2008 від 21.04.2008 року передбачено стягнення штрафу та пені при несвоєчасному поверненні кредиту та відсотків за користування кредитом. Однак, за змістом статті 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Судом звернуто увагу на те, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором АКБ «Східно-Європейський банк» одночасно нараховано пеню та штраф. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно - правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання договірного зобов'язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Договором є домовленість сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Оскільки договір поруки від 21.04.2008 року, укладений між АКБ «Східно-Європейський банк», [PERSON] та [PERSON], останньою, як учасником правочину, не підписувався, враховуючи висновок експертизи 474-П від 18.02.2014 року, відповідно волевиявлення [PERSON] не було вільним, не відповідало її внутрішній волі. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом даний правочин недійсним не визнавався. Судом було роз'яснено [PERSON] право звернутись до суду, зокрема із зустрічним позовом про визнання спірного правочину недійсним, однак відповідач своїм процесуальним правом не скористалась. Судом також прийнято до уваги, що довідка від 14.04.2008 року, видана ФОП [PERSON] нібито [PERSON] для укладення договору поруки від 21.04.2008 року не відповідає дійсності, що підтверджується довідкою від 27.12.2013 року № 12-00-014-72897, виданою департаментом кадрової політики ВМР. (а.с. 76, 140) Враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку, що договір поруки від 21.04.2008 року, укладений між АКБ «Східно-Європейський банк», [PERSON] та [PERSON], є неналежним та недопустимим доказом по даній справі. Тому, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 045/2008 від 21.04.2008 року з [PERSON] на користь АКБ «Східно-Європейський банк». Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі - [PERSON] та [PERSON] не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача згідно кредитного договору № 045/2008 від 21.04.2008 року заборгованості в загальній сумі 31 010 (тридцять одна тисяча десять) гривень 81 копійка, з яких: 10 000, 00 гривень - непогашений кредит, 17 247, 84 гривень - несплачені відсотки, 3 762, 97 гривень - пеня. В задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу в сумі 135, 95 гривень слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими, враховуючи вище зазначене. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь АКБ «Східно-Європейський банк» підлягає солідарному стягненню судовий збір в сумі 310, 10 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; решту судового збору в сумі 1, 37 гривень слід залишити за позивачем; з позивача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи в сумі 900, 48 гривень, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial