Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 07.10.2020 р. надійшов зазначений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 21.02.2006 р. № б/н у загальному розмірі 15 130,60 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 21.02.2006 р. № б/н Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, у зв`язку з цим Відповідач з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на 15.06.2020 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 15 130,60 грн., що складається з такого: - 11 009,33 грн. - заборгованості за простроченим «тілом» кредита; - 4 071,27 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; - 50,00 грн. - нарахованої пені. Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 26.10.2020 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 24.11.2020 р. (а.с. 55-57). У судове засідання 24.11.2020 р. представник Позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено поштовими повідомленнями (а.с. 65, 66), до позовної заяви додав клопотання про розгляд справу без їх участі (а.с. 48). Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлений, що підтверджено, зокрема, поштовим повідомленням (а.с. 67), до суду 24.11.2020 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 68). Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 21.02.2006 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та, підписавши заяву, отримав кредитну карту із встановленим кредитним лімітом первісно у розмірі 1 500 грн. Розмір наданого Відповідачеві кредитного ліміта в подальшому неодноразово змінювався, в останнє - 19.12.2019 р. до 0,00 грн., перед цим 04.10.2019 р. - до 10 720,00 грн., максимальний розмір було встановлено Відповідачеві 19.10.2017 р. шляхом збільшення до 12 000,00 грн. Своїм підписом у названій заяві Відповідач засвідчив також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між ним і банком, а також те, що він зобов`язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг». Позивач на виконання умов цього договору свої зобов`язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши Відповідачеві кредитні кошти, проте останнім не було виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. Тому за станом на 15.06.2020 р. у Відповідача з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 15 130,60 грн., що складається з наведених вище сум заборгованості за простроченим «тілом» кредиту, відсотками та неустойкою (пенею). Наведені і встановлені судом обставини підтверджуються, зокрема, такими доказами: - копією згаданої заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 4); - довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, що оформлена на [PERSON] (Відповідача), та довідкою про номери виданих йому кредитних карт із зазначенням строку їх дії (а.с. 7, 8); - випискою з рахунку Відповідача, згідно з якою останній користувався кредитними коштами, зокрема, шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг та періодично поповнюючи свій банківський рахунок (а.с. 9-18); - Розрахунками заборгованості за договором від 21.02.2006 р. № б/н, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом - [PERSON] (а.с. 19-30). Як стверджено Позивачем у позовній заяві та не заперечувалося Відповідачем, яким подано заяву про визнання позову (а.с. 68), останній за станом на 15.06.2020 р. має перед Позивачем заборгованість за названим вище кредитом у загальному розмірі 15 130,60 грн, що складається із сум заборгованості за простроченими «тілом» кредиту, відсотками та неустойкою (пенею). За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з нормами частини першої статті 509, частини першої статті 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). За визначеннями статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 21.02.2006 р. № б/н, укладеного ним з Позивачем, не виконав своєчасно взяті на себе зобов`язання. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем, задоволення позову повністю та стягнення з нього на користь Позивача заборгованості в заявленому розмірі, що визнаний Відповідачем. За імперативними приписами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача стягуються судові витрати на користь Позивача. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» відносно повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до статей 15, 16, 509, 525-527, 530, 534, 615, 626, 629, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved