Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та згідно з остаточною редакцією своїх позовних вимог просив: -визнати недійсною довіреність від 28.12.2015 від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В., яка зареєстрована в реєстрі за № 1546; -визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений 29.12.2015 між [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], та [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за №1242; -витребувати об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] шляхом передачі її [PERSON]. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2015 він придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 63,2 кв.м. В той же день право власності на вказану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вже у січні 2016 року, як зазначає Позивач, він дізнався про те, що його квартира без його волі та відома була продана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 29 грудня 2015 року, на користь [PERSON] В подальшому Позивач дізнався, що договір був укладений від його імені [PERSON] на підставі довіреності від 28.12.2015, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. за реєстровим номером 1546. В межах кримінального провадження, яке було порушене на підставі заяви Позивача, як він вказує, було проведене почеркознавче дослідження, за висновками якого встановлено, що підпис від імені [PERSON] на довіреності від 28.12.2015 виконаний не самим [PERSON], а іншою особою. При цьому, як стверджує Позивач, у день посвідчення довіреності він перебував на своєму робочому місці в м. Дніпропетровськ, що підтверджується відповідною довідкою ПрАТ «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія». Таким чином, як вважає Позивач, квартира вибула з його володіння поза його волею, на підставі підробленої довіреності, яка має бути визнана недійсною, як і договір купівлі-продажу квартири від 29.12.2015р. У зв'язку з визнанням недійсним договору Позивач просить витребувати квартиру з чужого незаконного володіння. У судовому засіданні представники Позивача позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, за згоди представників Позивача, визнав за можливе розглядати справу у відсутність Відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню справи на підставі наявних матеріалів із постановленням заочного рішення. Треті особи до суду також не з'явились. Заслухавши пояснення представників Позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіним М.Б., [PERSON] придбав у власність об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS]. (а.с.5-9) Встановлено також, що 28 груня 2015 року від імені [PERSON] приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гавриловою О.В. була посвідчена довіреність на ім'я [PERSON] якою останній був уповноважений серед іншого на розпорядження належною [PERSON] квартирою [ADDRESS] Встановлено, що з використанням зазначеної вище довіреності 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом КМНО Литвиненко О.М. був посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з якими [PERSON], діючи начебто в інтересах [PERSON], продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. (а.с. 55-56) З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2016 року [PERSON] звернувся до Солом'янського управління поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, відповідно до якої злочином є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). 15 січня 2016 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100090000373. В рамках зазначеного кримінального провадження Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром було проведено почеркознавчу експертизу № 201/тдд (висновок від 23.02.2016). Згідно з висновками експертизи підпис на нотаріально посвідченій довіреності номер НАА 862988 від імені [PERSON]., посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою Т.В., виконано не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України право розпорядження майном належить власнику. Таким чином, довіреність від 28.12.2015 та договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], від 29.12.2015 року від імені [PERSON], укладені з порушенням чинного законодавства за відсутності його волі на відчуження свого майна, а тому підлягають визнанню недійсними. Що стосується вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст.388 ЦК України, то суд констатує, що віндикаційний позов може бути заявлений до особи, яка не є стороною недійсного правочину, в той час як належним способом захисту прав Позивача у спірних правовідносинах є вимоги про застосування реституції. Таким чином, вимоги про витребування квартири з чужого незаконного володіння з посиланням на ст. 388 ЦК України задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що підлягають стягненню з Відповідача понесені Позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2020,20.

Outcome: partial