Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові позивач зазначила про те, що 21.09.2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який 23.11.2007 року був розірваний. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем і знаходиться на повному її забезпеченні. Відповідач дитиною не цікавиться, ухиляється від обов'язку утримувати сина, хоча спроможний надавати таку допомогу. Відповідач матеріально забезпечений та має хороший стан здоров'я. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення даного позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. В матеріалах справи містяться заперечення проти позову, однак в судовому засіданні під час розгляду справи по суті відповідач їх не підтримав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 21.09.2002 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який 23.11.2007 року було розірвано, про що відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було складено відповідний актовий запис № 1540. (а.с. 22) Також судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, який проживає разом із позивачем. (а.с. 20-21) Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог в повному обсязі. При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 704, 80 гривень. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved