Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, надавши його в новій редакції, до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а в грудні 2015 року звернувся до суду ще з одним позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, які ухвалою суду від 17 грудня 2015 року обєднані в одне провадження. Посилався на те, що він є власником земельної ділянки № 88 в садовому товаристві «Трембіта» по вулиці Димківській м. Чернівців загальною площею 0,1087 га, кадастровий номер 7310136300:23:001:1433, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, зареєстрованого 16 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242. 26 вересня 2014 року був складений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі вказаної земельної ділянки закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 штук. Додатком до акту є схема привязки межових знаків до обєктів і контурів місцевості, на якій відображено, що земельна ділянка площею 0,0154 га самовільно зайнята власницею сусідньої земельної ділянки № 89 [PERSON] Відповідачка [PERSON] самовільно зайняла частину належної йому земельної ділянки, на якій розпочала будівництво будинку, побудувала сарай, вбиральню та встановила огорожу з металевої сітки. На його неодноразові вимоги щодо звільнення цієї частини земельної ділянки відповідачка не реагує, станом на травень 2015 року земельну ділянку [PERSON] не звільнила і категорично відмовляється це зробити. Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеним 21 листопада 2014 року державним інспектором сільського господарства Чернівецької області [PERSON], відповідно до якого в результаті обстеження було виявлено самовільне використання відповідачкою [PERSON] частини земельної ділянки площею 0,0154 га, яка йому належить на праві власності. Висновком судової земельно-технічної експертизи було встановлено, що частина садового будинку, сарай та вбиральня [PERSON] знаходяться на його земельній ділянці, крім паркану. При цьому експерт дійшов висновку, що земельна ділянка відповідачки, яку вона фактично зайняла, накладається на його земельну ділянку площею 0,0159 га. Таким чином, відповідачка [PERSON], збудувавши на належній йому на праві власності земельній ділянці садовий будинок, сарай, вбиральню та паркан, порушила його право власності на земельну ділянку. Відповідно до вимог ст.ст.316-321 ЦК України власник має право володіти, користуватися та управляти своїм майном, однак відповідачка йому у цьому перешкоджає. Згідно ст.391 ЦК України та ст.152 ЗК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Просить зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою № 88 в садовому товаристві «Трембіта» по вулиці Димківській м. Чернівців площею 0,1087 га, кадастровий номер 7310136300:23:001:1433, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, зареєстрованого 16 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242, шляхом знесення садового будинку, сараю, вбиральні та огорожі, які встановлені нею на цій земельній ділянці. Представники позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою № 88 в садовому товаристві «Трембіта» по вулиці Димківській м. Чернівців площею 0,1087 га, кадастровий номер 7310136300:23:001:1433, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, зареєстрованого 16 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242, шляхом знесення садового будинку, сараю, вбиральні та огорожі з металевої сітки, які встановлені нею на цій земельній ділянці з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 06 серпня 2015 року, позовні вимоги не визнали, пояснили що вона відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 23 серпня 2004 року, є власником земельної ділянки № 89 в садовому товаристві «Трембіта» по вулиці Димківській м. Чернівців. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до акту приймання-передачі межових знаків від 26 вересня 2014 року належна йому частина земельної ділянки площею 0,0154 га знаходиться на її території. Однак відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 002589 від 23 серпня 2004 року, виданому їй, спірна частина земельної ділянки належить їй. Довжина її земельної ділянки по стороні А-В (впродовж дороги) повинна становити 42,84 м, але за результатами вимірювання фактичний розмір сторони А-В становить всього 35,5 м, що виключає захоплення нею сусідньої земельної ділянки № 88, навпаки, свідчить про захоплення позивачем частини її земельної ділянки. Зважаючи на відсутність на території садового товариства безспірних закріплених на місцевості межових знаків, початковою точкою відліку не може бути жодна точка всередині цього товариства. Тому початковою точкою відліку для проведення вимірювань може служити лише межовий знак на границі садового товариства. Таким межовим знаком є залізобетонна опора лінії електропередач, яка розташована на межі садового товариства і відповідає розташуванню точки «В» на плані в державному акті на її земельну ділянку. Крім того, межа земельної ділянки № 89 по стороні Б-В згідно державного акту є межею садового товариства і огорожа на цій межі була встановлена самим товариством. Межею між її земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача є металева огорожа (сітка), яка була встановлена приблизно 15-20 років тому і з того часу не зазнавала жодних змін. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. В грудні 2015 року представник відповідачки [PERSON] надав суду заяву про застосування до позовних вимог [PERSON] позовної давності, оскільки придбавши та прийнявши земельну ділянку в 2004 році в тих самих межах, в яких вона існує до даного часу, він пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Крім того, зазначив, що він в подальшому не буде в суді представляти інтереси [PERSON] Відповідачка [PERSON] в чотири останніх судових засідання не зявлялась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомила, суд вважає можливим завершити розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Згідно ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. [PERSON] земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2014 року під № 7025242, є власником земельної ділянки № 88 в садовому товаристві «Трембіта» по вулиці Димківській м. Чернівців загальною площею 0,1087 га, кадастровий номер 7310136300:23:001:1433, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що підтверджується копією договору, витягами з цього реєстру та Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровим планом земельної ділянки з зазначенням її розміру, конфігурації та суміжних земельних ділянок (т.1, а.с.11-12, 14-17). Відповідачка [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 002589, виданого 23 серпня 2004 року, є власником суміжної земельної ділянки № 89 в садовому товаристві «Трембіта» по вулиці Димківській м. Чернівців загальною площею 0,1200 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що підтверджується копією акту та схематичного плану про її розміри та конфігурацію (т.1, а.с.46-47). Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії особи, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо користування такою земельною ділянкою, за винятком дій, які є правомірними відповідно до діючого законодавства 26 вересня 2014 року був складений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельної ділянки № 88, яка належить позивачу, закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 штук, які передані [PERSON] (копія в т.1 на а.с.18). Додатком до даного акту є схема привязки межових знаків до обєктів і контурів місцевості, на якій відображено, що земельна ділянка площею 0,0154 га самовільно зайнята власницею сусідньої земельної ділянки [PERSON] (копія в т.1 на а.с.18зв.). Факт самовільного зайняття відповідачкою частини земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності, підтверджується також актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеним державним інспектором сільського господарства Чернівецької області 21 листопада 2014 року, відповідно до якого в результаті проведеного обстеження було виявлено самовільне використання відповідачкою [PERSON] частини земельної ділянки № 88 площею 0,0154 га, яка належить на праві власності [PERSON] (копія акту в т.1 на а.с.20). Висновком судової земельно-технічної експертизи № 72 від 16 жовтня 2015 року, проведеної за ухвалою суду (т.1, а.с.118-131), встановлено, що відповідно до ситуаційного плану земельних ділянок по фактичному користуванню та даних кадастрового плану і державного акту позивач [PERSON] фактично користується земельною ділянкою № 88 площею 0,0928 га, а відповідачка [PERSON] земельною ділянкою № 89 площею 0,1044 га. На ситуаційному плані показана невідповідність площі 0,0315 га фактичного користування земельної ділянки відповідачки земельній ділянці, яка знаходиться у її власності відповідно до Державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ № 002589 від 29 серпня 2004 року. Фактичне користування земельними ділянками № 88 та № 89 не відповідають даним правовстановлюючих документів та Державного земельного кадастру. Різниця в площі, зазначеної в кадастровому плані [PERSON], і фактичної площі, якою він користується, становить 0,0159 га, різниця в площі, зазначеної в Державному акті на право власності на землю, і фактичної площі, якою користується [PERSON], становить 0,0156 га, при цьому земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивача площею 0,0159 га внаслідок порушення меж. При дослідженні земельних ділянок № 88 та № 89 встановлено, що на них збудовані садові будинки з господарськими будівлями, зі спорудженою до травня 2012 року (конкретну дату її спорудження неможливо визначити) огорожею з металевої сітки по металевим стовпчикам між ними, садовий будинок відповідачки добудований до садового будинку позивача, при цьому частина садового будинку, сарай та вбиральня [PERSON] знаходяться на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] Відстань від садового будинку на земельній ділянці № 88, яка належить позивачу, до межі земельної ділянки № 89, яку фактично використовує відповідачка, не відповідає п.3.25 ДБН 360-92, чим порушує експлуатацію садового будинку [PERSON] Всі ці обставини також підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що вони є членами садового товариства «Трембіта» з часу його утворення з 1989 року. Раніше на земельних ділянках № 88 і № 89 стояли будинки, між якими була відстань приблизно один метр чи трохи більше, але після того, як відповідачка провела будівництво свого будинку, то він стоїть впритул до будинку позивача, цієї відстані вже немає. Коли відповідачка з самого початку будувала свій будинок, то вийшла за межі своєї земельної ділянки і самовільно захопила земельну ділянку, яка в той час належала [PERSON], а тепер позивачу. Огорожу між земельними ділянками встановлювала відповідачка, але вона не відповідає правильним межам ділянок, нею було самовільно захоплено частину земельної ділянки № 88, однак на той час власник цієї земельної ділянки [PERSON], враховуючи скандальний характер відповідачки, не бажав з нею сваритись. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони у вересні 2014 році були членами комісії, яка перевіряла розміри земельних ділянок, був складений акт, в якому все відповідає дійсності. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що огорожа з металевої сітки була встановлена між земельними ділянками № 88 та № 89 ще в той час, коли позивач не був власником земельної ділянки, після цього її ніхто не перевстановлював. Це також вбачається з наданих відповідачкою фотознімків (т.1, а.с.48-53). Однак, як підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи № 72 від 16 жовтня 2015 року, ця огорожа розташована на тій частині земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON] і якою фактично користується відповідачка [PERSON] Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом встановлено, що відповідачка [PERSON], збудувавши садовий будинок, сарай та вбиральню, захопила частину земельної ділянки № 88, яка належить на праві власності позивачу [PERSON], то він вправі вимагати усунення перешкод в користуванні своєю земельною ділянкою, це його право підлягає захисту судом. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, належить зобовязати відповідачку [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою № 88 в садовому товаристві «Трембіта» по вулиці Димківській м. Чернівців площею 0,1087 га, кадастровий номер 7310136300:23:001:1433, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, зареєстрованого 16 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242, шляхом знесення садового будинку, сараю, вбиральні та огорожі з металевої сітки, які встановлені нею на цій земельній ділянці. При цьому суд вважає, що немає підстав для застосування положень ст.267 ЦК України для відмови в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строків позовної давності, як про це заявив представник відповідачки в заяві (т.1, а.с.162), оскільки трьохрічний строк позовної давності не закінчився, так як про самовільне захоплення відповідачкою частини своєї земельної ділянки позивачу достовірно стало відомо тільки у вересні 2014 році, коли це було виявлено при прийманні межових знаків відповідно до акту від 26 вересня 2014 року (т.1, а.с.18). Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідачки [PERSON] на користь позивача у відповідності до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України належить стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 730 грн. 80 коп. згідно квитанції № 162 від 19 травня 2015 року (т.1 а.с.4) та квитанції № 38190031 від 02 грудня 2015 року (т.2 а.с.2). На підставі викладеного, ст.14 Конституції України, ст.ст.125, 126, 152, 212 Земельного кодексу України, ст.ст.316-321,391 ЦК України, ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та

Outcome: approved