Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів та змінивши 29.07.2020 року свої позовні вимоги просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 06.06.2018 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося. У подружжя різні погляди на сімейне життя, різні інтереси. Шлюб розпався внаслідок втрати почуття поваги та любові один до одного. Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю, знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає Угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. Ухвалою суду 30.06.2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивачка подала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, вимоги про розірвання шлюбу підтримує та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач подав до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю. Позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку, визнає. У відповідності до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 224. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Подружні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Втрачене почуття поваги та любові один до одного. Позивачка з дитиною проживають окремо від чоловіка/батька, який матеріально доньку не забезпечує. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки позивачка наполягає на припинені шлюбних відносин, а відповідач підтримує її вимоги, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Щодо позовної вимого про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 191 того ж Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Законом України № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч.2 ст.182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.7 закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено те, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Підсумовуючи викладене, враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дитині повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, а також те, що відповідач [PERSON] позов визнав, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття.. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При поданні позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 843,80 грн. за заявлення позовної вимоги про розірвання шлюбу. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд покладає на відповідача обов`язок щодо сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. за заявлення вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved