Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до АТ «Фінростбанк» про стягнення коштів та зобов'язання до вчинення дій. Позов мотивований тим, що 07.03.2014 року між позивачем та ПАТ «Фінростбанк» було укладено договір про строковий вклад № 346-Д строком на 31 день, з 07.03.2014 року по 07.04.2014 року під процентну ставку 25% річних. Позивачем було внесено готівкою до банку 50 000, 00 гривень. 04.04.2014 року [PERSON] звернувся із заявою до ПАТ «Фінростбанк» про повернення йому суми вкладу та нарахованих відсотків готівкою, оскільки не має наміру продовжувати строк дії договору. 07.04.2014 року позивач прийшов до відповідача отримати кошти, проте йому відмовили у їх видачі, посилаючись на відсутність готівки у зв'язку з кризовою економічною та політичною ситуацією в державі. 08.04.2014 року [PERSON] знову прийшов до банку, щоб отримати кошти, однак не надавши чітких пояснень, банк повернув лише нараховані відсотки за вкладом у розмірі 1 027, 40 гривень. Таким чином, відповідач порушив умови договору і не повернув суму вкладу. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 50 000, 00 гривень та зобов'язання відповідача нарахувати та сплатити залишок відсотків за термін фактичного використання коштів на депозиті. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги. Просив стягнути лише кошти в сумі 50 000, 00 гривень, оскільки ПАТ «Фінростбанк» було нараховано та виплачено відсотки за вкладом. Зменшені позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві, і просив їх задовольнити. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.03.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Фінростбанк» було укладено договір про строковий вклад № 346-Д з щомісячною сплатою процентів «Весняні паРОСТки» від ФінРОСТбанку» строком на 31 день, з 07.03.2014 року по 07.04.2014 року (включно) під процентну ставку 25% річних. (а.с. 3-6) На виконання умов п. 2.4.1 вище зазначеного договору позивачем було перераховано безготівково на депозитний рахунок № 26300155000346.980 у відділення № 14 АТ «Фінростбанк» грошові кошти у сумі 50 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією № TR.80244.217.36 від 07.03.2014 року та випискою по особовому рахунку [PERSON]. (а.с. 7, 8) Згідно п. 2.2.1. договору про строковий вклад № 346-Д з щомісячною сплатою процентів «Весняні паРОСТки» від ФінРОСТбанку» від 07.03.2014 року вкладник має право одержувати у визначені цим договором строки суму вкладу та суми процентів по ньому. Згідно п. 2.3.3. вище зазначеного договору банк зобов'язаний на вимогу вкладника повернути суму вкладу і нараховані проценти після закінчення строку дії цього договору. Судом встановлено, що відповідачем було виплачено [PERSON] відсотки за вкладом у сумі 1 027, 40 гривень. (а.с. 7, 9) Згідно п. 5.9. вище зазначеного договору повернення вкладу здійснюється в день закінчення строку дії цього договору чи в будь-який інший день після закінчення зазначеного строку або у день розірвання договору. Строк дії договору закінчився 07.04.2014 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення йому грошових коштів. Однак, вимоги позивача залишились без належного реагування відповідача. (а.с. 10-13) Взяте на себе зобов'язання відповідач не виконав, грошові кошти, отримані в депозит в сумі 50 000, 00 гривень позивачу не повернув. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року № 516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1060 ЦК України, яка вказує, що банк зобов'язаний видати вклад вкладнику. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вкладу за договором про строковий вклад № 346-Д з щомісячною сплатою процентів «Весняні паРОСТки» від ФінРОСТбанку» від 07.03.2014 року в сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved