Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

В серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 06.04.2015 року по 15.08.2019 року, що становить 16 155 грн. 57 коп., розмір інфляційних втрат за період з 06.04.2015 року по 15.08.2019 року, що становить 90 295 грн. 90 коп., мотивуючи позов тим, що відповідач відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 06.04.2015 року зобов`язаний сплатити позивачу заборгованість в сумі 123 467 грн. 25 коп. В зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем грошових зобов`язань в добровільному порядку, позивачем нараховано вищезазначену суму інфляційних втрат за період прострочення та 3% річних, які він просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою судді від 08.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Не надав відзив на позовну заяву у строк, вказаний в ухвалі про відкриття провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у заочному порядку. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.04.2015 року у справі №372/6046/14-ц, яке набрало законної сили 06.04.2015 року, із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 123 467,25 грн. На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 372/6046/14-ц (2-159/15) про примусове виконання рішення суду. У добровільному порядку відповідач кошти стягнуті за рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.04.2015 року позивачеві не сплачує. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити накористь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певно дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Наявність судового рішення про стягнення коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконав рішення суду про стягнення коштів, [PERSON] має право на застосування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Згідност. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином,ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальностіза порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом ст.ст. 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З огляду на те, що відповідач [PERSON] в повному обсязі не виконав рішення суду та станом на 06.04.2015 року мав не виконане грошове зобов`язання у розмірі 123 467,25 грн., у позивача [PERSON] виникло право на застосування відповідальності за невиконання такого зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та індексу інфляції за період з 06.04.2015 року по 15.08.2019 року вбачається, що три відсотки річних від простроченої суми становить суму 16 155,57 грн. та з правильністю даного розрахунку суд погоджується. Щодо розміру інфляційних втрат, то суд не погоджується з розрахунком наданим позивачем відповідно до якого розмір інфляційних втрат за період з 06.04.2015 року по 15.08.2019 року становить 90 295, 90 грн. Відповідно до розрахунку проведеного судом розмір інфляційних втрат за період з 06.04.2015 року по 15.08.2019 року від простроченої суми становить суму становить 81 327,71 грн. Розрахунок інфляційних збитків Боргові періоди: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 123467,25грн.06.04.201515.08.2019 Розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Розрахунок інфляційних збитків. Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Квітень 2015 - Серпень 2019114 102.2 100.4 99 99.2 102.3 98.7 102 100.9 99.6 101 103.5 100.1 99.8 99.9 99.7 101.8 102.8 101.8 101.1 101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100 101.9 101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7165.87123 467.00204 794.7181 327.71 Всього: 81 327.71 За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь позивача інфляційних втрати у сумі 81 327,71 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 16 155,57 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 974,83 грн.

Outcome: partial