Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його спадкоємцем четвертої черги права на спадкування, визнати за ним право одноособової приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем четвертої черги за законом, зобов'язати Третю дніпропетровську держану нотаріальну контору вчинити необхідні дії щодо вступлення [PERSON] у право спадщини на будинок за адресою: [ADDRESS], від [PERSON], як спадкоємця четвертої черги за законом. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що він проживав разом з [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], разом однією сім'єю на протязі десяти років, яка була йому як мати. У [PERSON] власних дітей не було, тому вона завжди дуже дбайливо ставилася до позивача, як до рідного сина, який також відносився до неї з великою повагою, та як до рідної матері. [PERSON] мала у приватній власності жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З віком [PERSON] почала хворіти, за будинком доглядати було нікому, а позивач ставлячись до неї як до рідної матері, почав їй допомагати, дбав про будинок та домашнє господарство, посадив сад та багато виноградників. Піклувався про неї та про її здоров'я, завжди купував необхідні ліки та продукти харчування для неї. Але так сталося, що у віці 82 років, а саме [INFO] [PERSON] померла. Усі витрати, пов'язані з похованням [PERSON] та її родичів він взяв на себе, оскільки більше поруч нікого не було. За останні роки свого життя вона часто хворіла, скаржилася на біль у серці, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, в якому говориться, що гіпертонічна хвороба та атеросклеротичний кардіосклероз, який турбував [PERSON] на протязі двох років, саме призвели її до смерті, викликавши хронічну недостатність кровообігу. Ще за життя [PERSON] склала у Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі заповіт, а саме 14 квітня 2005 року, в якому заповідана усе належне їй майно на користь [PERSON], [INFO], який приходився їй зятем (чоловіком доньки її рідної сестри [PERSON]). Але [PERSON], який повинен був стати спадкоємцем за заповітом, помер [INFO]. Також, у [PERSON] була рідна сестра,як зазначалося раніше, [PERSON], але вона померла [INFO]. На даний день у спадщину ніхто не вступив. Також, ніхто не претендував на неї з моменту смерті у необхідний термін півроку, більш того і по сьогоднішній день. Єдиний родич [PERSON] це її племінник [PERSON], який вже багато років проживає в Ізраїлі, в Україну він не приїжджає та не збирається тут проживати в подальшому. Тому, позивач просить суд визнати його спадкоємцем четвертої черги права на спадкування та визнати за ним право на спадщину [PERSON], яка померла [INFO], а саме на приватний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду відповідачем по справі визначено Дніпропетровську міську раду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини викладені в позовній заяві. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви позивача. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без участі представника державної нотаріальної контори, у зв'язку із виробничою завантаженістю. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 25.12.2010 року, актовий запис № 9114 (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з домоволодіння [ADDRESS], яке належало померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.06.1988 року, виданого відділом комунального хазяйства виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів (а.с.14). Ще за життя, а саме 14 квітня 2005 року [PERSON], яка померла [INFO], склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1059, яким заповіла все своє майно [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, [PERSON] помер [INFO] ще до смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 10.11.2009 року, актовий запис № 7817 (а.с.12). Позивач у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 09 березня 2011 року, звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на його ім'я після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с.54). На підставі вищевказаної заяви позивача, Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 141/2011 після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с.53-63). В матеріалах вказаної спадкової справи № 141/2011 є заява [PERSON], якою він повідомив, що після смерті його тітки [PERSON], померлої [INFO], відкрилася спадщина, термін для прийняття якої він пропустив, а також, зазначив, що в суд звертатися він не буде та свідоцтво про право на спадщину за законом одержувати не бажає. Дана заява посвідчена державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та прийнята за вх. № 1718/02-14 (а.с.62). Позивач в своєму позові просив визнати його спадкоємцем четвертої черги права на спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Він поясняв, що проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини більше ніж десять років. Вищевказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], яка є сусідкою померлої, і яка вказала, що позивач проживав в дмоволодінні [PERSON] з 2000 року, він допомагав [PERSON], ремонтував дах. Зазначила, що похованням [PERSON] також займався [PERSON]; та свідок [PERSON], яка є донькою [PERSON], померлого [INFO], і яка вказала, що [PERSON] в 2005 році заповіла спірний будинок її батькові, який помер раніше неї. При цьому, вказала, що перед смертю [PERSON], останнім її бажанням було залишити спірний будинок [PERSON] Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Юридичний факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом п'яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Нотаріус не має можливостей для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини. Разом з тим, позивач не надав доказів того, що факт його проживання однією сім'єю зі спадкодавцем - [PERSON], померлою [INFO], протягом п'яти років до часу відкриття спадщини був встановлений рішенням суду. Крім того, в даному позові позивач таких вимог також не заявляв. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог про визнання його спадкоємцем четвертої черги права на спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Що стосується інших вимог позивача, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки йому відмовлено в визнанні його спадкоємцем четвертої черги права на спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Крім того, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню також й тому, що для вирішення поставлених питань існує передбачений чинним законодавством порядок, зокрема такий порядок передбачений Законом України «Про нотаріат» і лише якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Так, згідно абзаців 8, 9, 12 п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed