Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона 25 серпня 2007 року уклала шлюб з відповідачем, цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №417. Від вказаного шлюбу спільних дітей позивач та відповідач не мають. Як зазначає в позовній заяві позивач, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, оскільки, як виявилось згодом, що в них різні погляди на сімейне життя, шлюбні стосунки, вони втратили взаємну повагу, у зв`язку з чим шлюбні відносини припинені. Фактично сім`я розпалася і її збереження не можливо, тому що між ними склалися вкрай неприязні стосунки і на теперішній час вони проживають окремо, за різними адресами. Також позивач в позовні заяві вказує, що під час останньої її бесіди з відповідачем, останній в телефонному режимі повідомив, що він не бажає йти до відділу ДРАЦС і сам ці обставини унеможливлюють подання заяви про розірвання шлюбу за визначеною законом процедурою, а тому позивач змушена звернутися до суду з цим позовом, оскільки у інший спосіб реалізувати (захистити) свої права вона не може. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем не можливе, так як подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. У судове засідання, що призначене на 16 березня 2020 року позивач [PERSON] не з`явилася. При цьому, в матеріалах справи міститься клопотання позивача, яке надійшло до суду 12 вересня 2019 року, відповідно до якого позивач просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві (а.с.15). Відповідач у судове засідання, котре призначене на 16 березня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений належним чином, а саме через оголошення, яке було розміщено 13 лютого 2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.45). З урахуванням вимог, визначених в ч.11 ст. 128 ЦПК України, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Також, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , неодноразово направлялися рекомендованими відправленнями судові повістки про виклик до суду, однак до суду поверталися поштові конверти з відміткою центру поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.40,41). В ухвалі про відкриття провадження у справі від 23 вересня 2019 року роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позовну заяву та право пред`явити до суду зустрічний позов. Крім того, 13 листопада 2019 року та 13 лютого 2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення відповідача до зали судових засідань та одночасно було роз`яснено відповідачеві про його право на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову (а.с.32). Як вбачається із матеріалів справи, що відповідачем в установлений судом строк відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України до суду не було подано. Крім того, відповідно до статті 193 ЦПК України відповідачем до суду не було пред`явлено зустрічного позову. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Щокіно, Тульської області Російської Федерації та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 5 вересня 2007 року Іллічівським МВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.4). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Краматорськ, Донецької області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ананьївської міської ради про реєстрацію місця проживання особи №633 від 17 вересня 2019 року (а.с.21). Встановлено, що 25 серпня 2007 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис за №417, що підтверджується оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 серпня 2007 року (а.с.6). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем [PERSON] в розмірі 768,40 грн., які пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON] . Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved