Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивачка з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 20.06.2014 року по 30.06.2015року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 30.06.2015 року вона була звільнена з роботи за згодою сторін. На день звільнення з роботи відповідач мав заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 5156,46грн., виплатити заборгованість відповідач відмовляється. Позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити йому заробітну плату, середній заробіток та затримку за затримку розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач відмовив у зв'язку з відсутністю можливості розрахувати на даний час за заборгованість. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію у загальному розмірі 5306,46 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує повністю, також надав свої письмові заперечення, з яких вбачається, що [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Єнакієвського управління по газопостачанню та газифікації про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку за затримку розрахунку, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, пр-т Металургів, 56. Відповідно до Положення Єнакієвське управління по газопостачанню та газифікації наділено повноваженнями про прийому на роботу, нарахуванню заробітної платні, має власний баланс та розрахункові рахунки. У зв'язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції та блокуванням роботи Єнакієвського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», яке фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території, з 30.06.2015 року фактично даний структурний підрозділ не працює. Відкрите кримінальне провадження по факту захоплення невстановленими особами адміністративної будівлі Єнакієвського управління по газопостачанню та газифікації. Під час того, як м. Єнакієве було окуповано «ДНР» колишні співробітники працевлаштувалися у структурі утвореній «ДНР» - Державному підприємстві «Донбассгаз». Жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається можливим. Підтвердити або спростувати чи знаходився позивач у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Єнакієвського управління по газопостачанню та газифікації, нараховувалась (виплачувалася) заробітна платня позивачу та/або чи є заборгованість з заробітної плати не можливо. Представник відповідача посилається на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), та зазначає, що відповідно до сертифікатів Торгово-промислової палати України засвідчено настання обставин непереборної сили з 01.07.2014 року для ПАТ «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України. На момент видачі сертифікатів обставини тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON], 20.06.2014 року була прийнята на роботу контролером газового господарства на ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Єнакієвське управління по газопостачанню та газифікації. 30.06.2015 року вона звільнилася з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Відповідно до копій табулеграм [PERSON] була нарахована заробітна плата за квітень 2015 року по червень 2015 року в сумі 5 146,46грн. Позивач письмово звертався до відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі, але до теперішнього часу заборгованість не погашена. Відповідно до копій довідок від 19.04.2017 року № 1419107582року позивач є внутрішньо переміщеною особою. Відповідно до копії довідки, [PERSON] відкритий поточний рахунок в ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до довідки ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» від 07.09.2017 року сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] становить 3856,46 грн. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності засобівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога,' збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили від 30.07.2014 року Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 01.07.2014 року для ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Таким чином, суд вважає, що відсутня вина роботодавця в не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем, що виключає можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, у зв'язку з чим в цій частині позов задоволенню не підлягає. Суд переконався, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, має заборгованість по заробітній платі в розмірі 3856,46грн., яка підтверджується належним доказом - офіційною довідкою підприємства. Відповідно до норм ст.ст.115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 3856,46грн., бо саме ця сума підтверджується належним доказом. В іншій частині позову про стягнення зарплати слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 465,11 грн.

Outcome: partial