Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» з первісним позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Первісний позов мотивований тим, що 08 травня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції, правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», згідно з п. 1.3. Статуту в новій редакції, і [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/03-11/326, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000,00 доларів США строком до 07 травня 2017 року із сплатою 12 % річних. 04 серпня 2014 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №010/03-11/326/1, якою дату остаточного погашення кредиту встановлено 07 квітня 2018 року та змінено графік повернення кредиту та сплати відсотків. Виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено договором поруки №12/Р7-01-10/08-60 від 04.08.2014 року, укладеним між кредитором та [PERSON]. Однак зобовязання не виконуються, у звязку з чим станом на 27.05.2015 року виникла заборгованість в сумі 84 302,76 доларів США основний борг, 5 875,59 доларів США - відсотки, 1\~643,81 доларів США пеня. Зустрічний позов [PERSON] аргументувала тим, що позивачем за первісним позовом порушено шестимісячний строк предявлення до поручителя вимоги, а відтак згідно зі ст. 559 ЦК України та наданих розяснень у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» укладений договір поруки №12/Р7-01-10/08-60 від 04.08.2014 року слід визнати таким, що припинив свою дію. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, зустрічний позов не визнав, про що надав письмові заперечення. Щодо перенесення розгляду справи заперечував, оскільки, на його думку, відповідач [PERSON] не був позбавлений можливості забезпечити явку в судове засідання 21.10.2015 року іншого представника або зявитися особисто. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Заяв чи клопотань до суду не надав. Представники [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про день час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду клопотання про перенесення розгляду справи у звязку з неможливістю бути присутнім на судовому засіданні 21.10.2015 року, оскільки бере участь у справі, що слухається Печерським районним судом м. Києва. Причини неявки до суду [PERSON] суд не визнав поважними, тому що відповідно до довіреності від 15.12.2014 р. інтереси цієї особи вправі представляти чотири представника. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши до суду клопотання про розгляд зустрічної позовної заяви без її участі, зустрічний позов просила задовольнити у повному обсязі. Заслухавши представника позивача-відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль», враховуючи положення ст.157 ЦПК України щодо строку розгляду справи, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідачів за первісним позовом, позивача та третьої особи за зустрічним позовом. При судовому розгляді в справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 травня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції, правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», згідно з п. 1.3. Статуту в новій редакції, і [PERSON] укладений кредитний договір №010/03-11/326, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000,00 доларів США строком до 07 травня 2017 року із сплатою 12 % річних. Відповідно до п.2 ч.1 кредитного договору [PERSON] отримав кредит на ремонт та реконструкцію нерухомого майна. Отримання кредитних коштів в сумі 200 000,00 доларів США підтверджуються меморіальними валютними ордерами № ТR010/03-11/326 від 08.05.2007 року та 06.11.2007 року. Згідно з п.1.5 частини другої кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання забезпечити повернення одержаного кредиту у строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, які є невід'ємними додатками до кредитного договору. Відповідно до п. 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобовязань. Відповідно до п.4.1.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами боржник повинен сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. 04 серпня 2014 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 010/03-11/326/1, якою дату остаточного погашення кредиту встановлено 07 квітня 2018 року та змінено графік повернення кредиту та сплати відсотків. В п.5 додаткової угоди №010/03-11/326/1 від 04.08.2014 року банк та позичальник домовились викласти Додаток № 1 «Графік повернення кредиту та сплати відсотків» у новій редакції відповідно до нової дати остаточного погашення кредиту. Нараховані проценти позичальник повинен сплачувати одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення кредиту та сплати процентів (п.1.5.1.1. кредитного договору). Виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено договором поруки №12/Р7-01-10/08-60 від 04.08.2014 року укладеним між кредитором та [PERSON]. Згідно з п.1.1 договору поруки №12/Р7-01-10/0860 від 08.09.2014 року, укладеного між банком та [PERSON], [PERSON] зобовязалась відповідати перед банком солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобовязань за кредитним договором № 010/03-11/326 від 08.05.2007 року із змінами та доповненнями до нього. Відповідно до положень п.2.2. договору поруки [PERSON] зобовязалась здійснити виконання порушених зобовязань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від банку та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. В пункті 7.2 договору поруки вказано, що порука, встановлена цим договором, припиняється через 15 років 11 місяців від дня закінчення строку/настання терміну виконання забезпеченого зобов'язання. Претензії-вимоги про дострокове погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків, було направлено банком позичальнику та поручителю 24.04.2015 року за вихідним №140-0-0-00/8/1106, отримання якої підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав у повному обсязі. Відповідачі взяті на себе зобовязання за договором не виконали, внаслідок чого станом на 27.05.2015 року наявна заборгованість в сумі 84 302,76 доларів США за основним боргом, 5 875,59 доларів США - за відсотками, 1\~643,81 доларів США за пенею. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов до переконання про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові з таких підстав. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно зі ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частиною 3 цієї статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпечуваного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що право позивача порушено невиконанням відповідачами взятих на себе зобовязань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором №010/03-11/326 від 08.05.2007 року в сумі 84 302,76 доларів США - основного боргу, 5 875,59 доларів США - відсотки, 1\~643,81 доларів США пеня. Зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором № 010/03-11/326 від 08 травня 2007 року здійснено 20 листопада 2014 року в сумі 839,40 доларів США (а.с. 22). Виходячи з правового висновку Верховного суду України від 19.09.2014 р. у справі № 6-53цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором «зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами)». В цьому випадку шестимісячний термін повинен рахуватись з 20 грудня 2014 р. та спливає відповідно 20 червня 2015 року. Вимогу про дострокове погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків, було направлено банком [PERSON] 24.04.2015 року за № 140-0-0-00/8/1106. Вимога отримана 29.04.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 23). Позовну заяву про солідарне стягнення боргу за кредитним договором № 010/03-11/326 від 08 травня 2007 року банком подано до Вінницького міського суду Вінницької області 17.06.2015 року, за три дні до закінчення шестимісячного строку. Тому суд дійшов до висновку про те, що строк подачі вимоги банку до поручителя дотриманий, а отже договір поруки №12/Р7-01-10/08-60 від 04.08.2014 року не може бути визнаний припиненим після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку на пред'явлення вимоги, так як цей строк не сплив. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої винесено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони відшкодувати понесені нею судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене,

Outcome: approved