Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

В червні 2016 року позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідач [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що позивач є власницею вказаної квартири на підставі договору дарування. Відповідач є її колишнім чоловіком, зареєстрований у вказаній квартирі, однак, фактично в квартирі не проживає, не приймачи участі в утриманні житла, а тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року, у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Представник відповідача подав до суду заяву, відповідно до якої визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 22.07.2016 року (а.с.5-6). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва, станом на 27.05.2019 року у зазначеній квартирі зареєстрований, зокрема, позивач та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). Відповідач в квартирі, яка на праві власності належить позивачу, - не проживає, та доказів зворотному з його боку суду надано не було, та позов було визнано повністю. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Приписами ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою на протязі шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірній квартирі та позов в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, останнім, визнано. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що відповідач відсутній у житловому приміщенні без поважних на це причин, відповідачем позов визнано в повному обсязі, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі наведеного, та

Outcome: approved