Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

До Гадяцького районного суду Полтавської області звернулась позивач з позовом до відповідача, в якому прохає визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], РФ, таким, що втратив право на проживання в [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 09 жовтня 2001 року нею та її батьком - [PERSON] приватизовано квартиру №5 в м. Гадяч по вул. Вокзальна, 21, про що видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого їм належить по 1/2 частині квартири. 19 березня 2011 року батько подарував їй 1/2 частину належної йому квартири, про що складено відповідний договір дарування, внаслідок чого позивач стала одноосібно власником квартири. Після приватизації житла батько - [PERSON] приписав у квартирі [PERSON], який пробув там незначний проміжок часу, а з жовтня 2015 року взагалі припинив проживати і на даний час його місце перебування невідоме. На даний момент у квартирі ніхто не проживає, але [PERSON]А залишається в ній зареєстрованим. Відповідач не проживає в квартирі, комунальні послуги не сплачує, але через його прописку вона не має змоги отримати субсидію, чим порушуються її права. На сьогоднішній день, [PERSON] не проживає в помешканні вже більше шести місяців, його особистих речей в будинку немає, комунальних послуг не сплачує, кореспонденція на його імя не приходить, причин поважної відсутності [PERSON] в квартирі, що належить їй на праві власності немає. Оскільки [PERSON] більше шести місяців без поважних причин не проживає в її помешканні, тому позивач вважає, що її права як власника нерухомого майна порушені і підлягають захисту в судовому порядку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання 13.05.2017 року та 15.06.2017 року не з'явився, про час і місце проведення 15.06.2017 року судового засідання повідомлений належним чином через оголошення в пресі. Представник третьої особи виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області в особі сектору реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації фізичних осіб у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно копії свідоцтва на право власності на житло від 09.10.2001 року, копії реєстраційного посвідчення Колективного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «ІНВЕНТАРИЗАТОР» від 10.12.2001 року, [PERSON] та [PERSON] належала на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. 08.08.2000 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], у звязку з чим своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КЕ № 062897 від 08.08.2000 року. Копією витягу про державну реєстрацію прав № 29178764 від 02.03.2011 року підтверджується, що 02.03.2011 року право приватної спільної сумісної власності [PERSON]В, та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 19.03.2011 року [PERSON] подарував свою частину 1/2 частину вищевказаної квартири, належної йому на праві приватної власності, [PERSON], що підтверджується копіями договору дарування від 19.03.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори, витягу з Державного реєстру правочинів № 9691061 від 19.03.2011 року та витягу про державну реєстрацію прав № 29633953 від 12.04.2011 року. Таким чином, [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області № 1441 від 28.03.2017 року та повідомлення виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області № 10-04/829 від 18.04.2017 року, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], РФ, зареєстрований за адресою: [INFO], з 29.11.1999 року по даний час. Із актів обстеження матеріально-побутових умов сімї від 13.10.2016 року, 17.11.2016 року, 15.12.2016 року, 09.01.2017 року, 01.022017 року, 20.02.2017 року, 10.03.2017 року та 10.05.2017 року вбачається, що за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] фактично не проживає, його особисті речі в помешканні відсутні, фактичне місце проживання невідоме. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зі ст. 71 ЖК УРСР вбачається, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ст. 72 ЖК УРСР зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Як вбачається зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, яке здійснюється органами реєстрації. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі понад шість місяців, не є членом сімї [PERSON], тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи вищезазначене, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved