Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, вказавши, що 21.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1736/74/1348 про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 26400 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,85% річних строком до 22.08.2023 року. При цьому, відповідач зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. 22.12.2011 року сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили зміну валюти виконання зобов`язань за кредитним договором з доларів США на гривні, змінили розмір процентів на 15% річних та продовжили строк дії договору до 23.10.2023 року. Крім того, 12.05.2015 року, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між сторонами було укладено ще одну додаткову угоду, відповідно до якої сторони врегулювали заборгованість позичальника, строк сплати якої настав. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України, а також зазначених умов кредитного договору та додаткових угод до нього, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 26.10.2018 року у неї перед банком виникла заборгованість у розмірі 255019 грн. 10 коп., а саме, заборгованість за кредитом у розмірі 199026 грн. 19 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 55992 грн. 91 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору у розмірі 3825 грн. 29 коп. Згідно з ухвалою суду від 25.01.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у встановлений судом строк надала відзив на позов, в якому підтвердила як факт укладення кредитного договору між нею та позивачем, так і наявність заборгованості у вказаному позивачем розмірі. При цьому вказала, що не мала можливості сплачувати передбачені кредитним договором кошти у зв`язку з важким матеріальним становищем, викликаним значними витратами на лікування. В судовому засіданні відповідач позов визнала, пояснивши, що нею вживалися заходи щодо повернення кредитних коштів, зокрема, 18.02.2019 року нею було сплачено 5000 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості. Крім того, нею постійно вживаються заходи щодо реструктуризації заборгованості, однак на даний час вона не має можливості повністю погасити допущену нею заборгованість. Заслухавши пояснення відповідача, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 21.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1736/74/1348 про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 26400 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,85% річних строком до 22.08.2023 року. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитор на умовах передбачених п.1 цього Договору надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів Кредитора. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 6.1. кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з можливою видачею готівки через касу. Згідно з п.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки визначеної в Кредитному договорі. Крім того, сторони встановили, що проценти нараховуються щомісячно на суму кредиту за весь строк користуванням Кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів у порядку, визначеному статтею 7 кредитного договору (п. 3.3 кредитного договору). Відповідно до умов п. 7.1. кредитного договору відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Крім того, відповідно до п. 7.2 відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п. 1.3.3 договору, а саме, до 22 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту. Якщо дата сплати, зазначена в п. 1.3.3 договору, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті визначеній в п.1.3.3 договору. Як вбачається із п.9.1 п.16.2. кредитного договору, сторони також узгодили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до договору. Якщо інше не встановлено законодавством України, позичальник несе відповідальність за виконання цього договору всім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернене стягнення. Відповідно до пунктів 15.1, 15.2 договору позичальник засвідчив та гарантував, що має необхідний обсяг дієздатності та правоздатності для укладення та виконання такого договору; укладення та виконання договору не суперечить жодним положенням договорів, укладених позичальником з іншими особами, або положеннями інших правочинів, дія яких поширюється на позичальника; на момент укладання договору він володіє достатнім рівнем платоспроможності і кредитоспроможності, необхідними для вчасного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором та на момент укладання договору не існує і його не відомі обставини, які можуть негативним чином вплинути на стан його платоспроможності і кредитоспроможності. Крім того, відповідач засвідчила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими, що підтверджується особистим підписом відповідача на бланку договору. Крім того, як встановлено судом, 22.12.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили зміну валюти виконання зобов`язань за кредитним договором з доларів США на гривні, змінили розмір процентів на 15% річних та продовжили строк дії договору до 23.10.2023 року. 12.05.2015 року, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між сторонами було укладено ще одну додаткову угоду, відповідно до якої сторони врегулювали заборгованість позичальника, строк сплати якої настав, а також тимчасово на період з 22.05.2015 року до 21.11.2015 року зменшили розмір щомісячного платежу відповідача до розміру, визначеного в Графіку погашення кредиту. Отже, з укладенням кредитного договору у відповідача виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах, встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Згідно з наявною в матеріалах справи випискою по рахунку, надання кредитних коштів, у відповідності до вимог п.6.1. кредитного договору, було проведено шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Проте, як з`ясовано судом, всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Позивач є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» з усіма юридичними правами та обов`язками, що підтверджується витягом зі Статуту АТ «Райффайзен Банк Аваль». З огляду на наведене, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору на адресу останньої позивачем було направлено вимогу про неналежне виконання боргових зобов`язань за кредитним договором за вихідним №114/5-132301 від 23.10.2019 року та надано відповідачу можливість добровільно врегулювати заборгованість протягом 60 днів. Така вимога була отримана відповідачем, однак виконана нею у визначені позивачем строки не була. Наведені обставини підтвердила в судовому засіданні відповідач, яка не оспорювала факт укладення договору між нею і позивачем та наявність заборгованості у вказаному позивачем розмірі станом на 26.10.2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 26.10.2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 255019 грн. 10 коп., із яких: 199 026 грн. 19 коп. - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість 41 745 грн. 43 коп.; 55 992 грн. 91 коп. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість 55 665 грн. 74 коп. Жодних сумнівів щодо правильності наведеного розрахунку заборгованості у суду немає. Крім того, наявність заборгованості у вказаному розмірі підтвердила і сама відповідач в судовому засіданні. Будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення вказаних обставин, зокрема, щодо відсутності заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. Так, надана відповідачем квитанція №14НQ80682 від 18.02.2019 року про сплату нею 5000 грн. підтверджує зарахування таких грошових коштів на поточний рахунок для подальшого погашення кредиту №223309681, що не свідчить про факт погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, встановивши наведені вище обставини та визначені відповідно до них правовідносини, а також беручи до уваги, що на час розгляду справи судом заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору порушено право позивача, а тому наявні підстави для стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором №014/1736/74/1348 від 21.08.2008 року, а саме, заборгованості за кредитом у розмірі 199026 грн. 19 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 55992 грн. 91 коп., що в загальному становить 255019 грн. 10 коп. Згідно з платіжним дорученням №4315 від 18.12.2018 року, при зверненні з даним позовом до суду позивачем було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3825 грн. 29 коп. , а тому, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved