Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 20 вересня 1996 року померла її мати [PERSON], яка постійно мешкала в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/4 частки вказаної квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1993 року. Співвласниками вказаної квартири є також вона, її чоловік [PERSON] та її син [PERSON]. 18 жовтня 2006 року помер її чоловік [PERSON]. Оскільки вона постійно мешкала в спірній квартирі і у неї знаходились всі документи на неї, то вона вважала, що цих обставин достатньо для реєстрації спадкового майна на своє імя в будь-який час, тому ані вона, ані її син не подавали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. З жовтня 2016 року вона знаходиться на обліку як внутрішньо переміщена особа, працює і мешкає в м. Дружківка Донецької області. Спірна квартира знаходиться в м. Донецьку без нагляду, і вона бажає оформити свої спадкові права, але пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі наведеного просила встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 20 вересня 1996 року, та чоловіка [PERSON], який помер 18 жовтня 2006 року. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала просив справу розглянути за відсутності. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник в судове засідання не зявився повторно, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, не повідомив про причини неявки. Згідно положень ч.4 ст.169 ЦПК України у звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, справу вирішено на підставі наявних в ній даних та доказів (постановлено заочне рішення). Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 21 вересня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міськвиконкому, актовий запис № 1034, 20 вересня 1996 року померла [PERSON] у віці 67 років (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 18 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 1925, 18 жовтня 2006 року помер [PERSON] у віці 51 рік (а.с.10). Після їх смерті відкрилась спадщина на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], що належала померлим, а також належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 04121, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду 11 листопада 1993 року (а.с.10), зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 26 листопада 1993 року за реєстровим № 390 (а.с.10). Позивач є дочкою померлої [PERSON] та дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про її народження та укладення шлюбу зі [PERSON] (а.с.18, 19). Строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплинув 21 березня 1997 року, а після смерті [PERSON] 19 квітня 2007 року. Згідно повідомлення Другої красноармійської державної нотаріальної контори від 18.05.2017р. № 653/01-16 спадщина після смерті [PERSON], яка померла 20.09.1996р., не відкривалась. Дані про спадкоємців не відомі. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно даних Спадкового реєстру заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с.30-32). Згідно повідомлення Другої красноармійської державної нотаріальної контори від 12.06.2017р. № 751/01-16 спадщина після смерті [PERSON], померлого 18.1.2006р., не відкривалась. Дані про спадкоємців не відомі. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно даних Спадкового реєстру заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с.38-40). Згідно ст.548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963р. визнається, щ спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 550 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно розяснень Верховного Суду України, що містяться у п.24 постанові Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Згідно п.23 вищевказаної постанови у разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В якості поважності причин пропуску для продовження строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач зазначила свою власну впевненість в тому, що вона, постійно проживаючи у спірній квартирі та маючи на руках правовстановлюючий документ на квартиру, може у будь-який час оформити свої спадкові права. Аналізуючи наведені позивачкою причини пропуску нею строку для продовження строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], суд знаходить їх неповажними, тобто такими, що не повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Інших поважних причин пропуску строку для продовження строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачем не приведено і доказів тому не надано. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Проаналізувавши характер правовідносин, що склалися між сторонами, а також надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем обраний невірний спосіб захисту свого порушеного права. Так, як зазначає сама позивач, а також зі штампу в її паспорті вбачається, що 26 березня 1983 року вона зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.7) і проживала там до моменту взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи в м. Дружківка Донецької області у 2016 році (а.с.13). Отже, при умові неподання державній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини після смерті 20.09.1996р. [PERSON] та наявності доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, позивач не позбавлена права звернення до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON], а також при умові неподання державній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та наявності доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, тобто 18.10.2006р., із заявою про факту постійного проживання на час відкриття спадщини. Тобто, позивачем при зверненні до суду з позовом, обраний невірний спосіб захисту свого порушеного права. Крім того, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі наведеного, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст. ст.548, 550 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст.1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed