Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що йому на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 09.01.2014 року належить квартира за адресою [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [NUMBER] від 09.01.2014 року. Однак, в даній квартирі зареєстрований його батько. [PERSON], який за вище згаданою адресою не проживає з 2003 року, тобто на протязі 15 років. Оскільки відповідач не проживав в квартирі за адресою [ADDRESS] з 2003 року і не проживає по даний час, не несе будь-яких витрат на її утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, тому позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування даною квартирою і повинен бути знатий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак направив до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечував проти заявлених вимог та просив позов задовольнити за обставин на їх обгрунтування, оскільки самостійно не має можливості знятися з реєстраційного обліку, так як постійно проживає за кордоном. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 09 січня 2014 року державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Гоменюк О.О. за р.№ 7, набув у власність квартиру [ADDRESS]. В належній позивачу [PERSON] квартирі [ADDRESS] окрім нього зареєстрований також відповідач [PERSON] На даний час за вказаною адресою проживає лише позивач [PERSON], а його батько - відповідач з 2003 року за даною адресою не проживає. Вказані обставини підтверджуються актом, складеним 16.08.2018 року комісією в складі: заступника селищного голови Карпушина А.А., депутата селищної ради Дроздовського В.В. та сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що дійсно за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], але фактично за даною адресою не проживає близько п'ятнадцяти років. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані обставини, а саме, що відповідач [PERSON] заявлений позивачем час не проживає в належній позивачу вищевказаній квартирі. Частинами 1 та 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується заявленою квартирою тривалий час, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved