Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

В червні 2021 року представник позивача Дочірнього підприємства «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради звернувся до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 16058,21 грн., суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 454,44 грн., суму 3% річних у розмірі 226,26 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2270 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач [PERSON] , проте остання не здійснювала оплату за надані послуги за період з 01.01.2020 по 01.04.2021, у зв`язку з чим заборгованість по квартирі за спожиту теплову енергію становить 16058,21 грн. У зв`язку з чим, представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 16058, 21 грн., інфляційні втрати розмірі 454,44 грн, 3% річних у розмірі 226, 26 грн., та понесені позивачем судові витрати у розмірі 2270 грн. Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В. від 30 червня 2021 року, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач в судові засідання, які були призначені на 15.09.2021, 05.10.2021, 22.10.2021, 12.11.2021 не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься розписка з підписом останньої. Будь-яких клопотань на адресу суду не направляла. Своїм правом на написання відзиву [PERSON] не скористалася. Представник позивача [PERSON] канцелярією суду 12.11.2021 подав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовну заяву підтримав, та просив її задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Дочірнє підприємство «Північтепломережа» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» є виконавцем надання послуг з постачання теплової енергії, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вланості на нерухоме майно (а.п. 30-31). Згідно з розрахунком нарахувань за послуги теплопостачання відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі 16058,21 грн., за період з 01.01.2020 по 01.04.2021. (а.п. 5). Разом з цим, за несплату послуг теплопостачання відповідачу було нараховано інфляційні втрати у розмірі 454,44 грн., та 3% річних у розмірі 226,26 грн., що підтверджується розрахунками, які містяться в матеріалах справи (а.п.6-8) Враховуючи викладене, позивач є споживачем житлово-комунальних послуг. Позивач звернувшись в суд з позовом, зазначає, що споживачу надавалися житлово-комунальні послуги, від даних послуг споживач не відмовлявся та продовжував їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні договірні відносини. Виходячи з постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016 року, справа № 6-2991цс15 (споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі). Окрім того відповідач, отримуючи щомісячно рахунки жодного разу не звернувся із запереченням щодо боргу. [PERSON] тривалий час не виконує належним чином договірні зобов`язання та норми законодавства, щодо оплати за спожиті комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з січня 2020 року по квітень 2021 року утворилася заборгованість перед заявником за житлово-комунальні послуги, а саме за використання теплової енергії на суму 16058,211 грн. Відповідно до положень\~ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вимог\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 9 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач\~не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках\~ споживачів. Згідно з ч.5 ст.21 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для\~споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не підставою для звільнення споживача від обов`язку по оплаті за ці послуги. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі 6-2954цс15, постанова від 20 квітня 2016 року. Дочірнє підприємство «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради, надавало споживачу послуги з централізованого опалення безперебійно та належної якості. Претензій з боку споживача щодо неякісного надання послуг не надходило. Отже, з моменту набуття права власності на квартиру відповідач отримує від позивача комунальні послуги, від наданих послуг не відмовляється, та фактично споживає їх. Як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем і відповідачем, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , склалися фактичні договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг. Статтею 162 Житлового кодексу України\~передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1\~статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої\~статті 625 Цивільного кодексу України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №\~4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що останньою належним чином виконувалися обов`язки, щодо сплати наданих позивачем послуг, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 16058,21 грн. за надані житлово - комунальні послуги, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача\~3% \~річних у розмірі 226,26 грн. та інфляційні витрати у розмірі 454,44 грн. Відповідно із ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 226,26 грн. та інфляційні витрати у розмірі 454,44 грн. є обґрунтованими та правомірними. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Outcome: approved