Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що 20.11.2013 року відповідач отримала у борг від нього грошові кошти в сумі 2500 США, що по курсу НБУ становить 66750 грн., строком до 20.11.2015 року про що відповідач власноручно написала розписку, однак, до сьогоднішнього часу борг не повернула. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 66750 грн. та судові витрати в сумі 667,50 грн.. В судове засідання позивач не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, а, також, подав заяву про стягнення з відповідача на його користь додаткових судових витрат в розмірі 400,00 грн.. Відповідач в судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. Оглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2013 року сторони уклали договір позики. Відповідач отримала у борг від позивача грошові кошти в сумі 2500,00 США, строком до 20.11.2015 року, про що відповідач власноручно написала розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Як зазначено в позові відповідач не повернула позивачу борг. Вирішуючи питання про стягнення суми боргу з відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року, розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Обовязок [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти передбачений ст.1049 ЦК України де зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк, та в порядку, що встановлений договором. Відповідач не надала суду доказів на підтвердження факту повернення боргу позивачу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, і тому вони підлягають задоволенню, а саме підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача кошти, згідно розписки відповідача, по курсу НБУ, який станом на день ухвалення рішення становить 26,0973 грн. за 1 долар США, що становить 65 243,25 грн.( 26,0973 * 2500,00 = 65 243,25), в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню саме в такій сумі. Таким чином, позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені витрати на сплату судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 652,43 грн. та 400,00 грн. додаткових судових витрат, понесених на публікацію оголошення в пресі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial