Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

В травні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 15 грудня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 264. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] часто приходить додому в нетверезому стані, ображає дружину, піднімає на неї руку в присутності дітей. За таких обставин спільне життя стало неможливими, на даний час вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, примирення між ними неможливе. Тому позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу дітей залишити проживати з нею, залишити їй прізвище [PERSON] і стягнути з відповідача судові витрати по справі. Від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. 15 грудня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 264. Від подружнього життя вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач часто приходить додому в нетверезому стані, ображає дружину, піднімає на неї руку в присутності дітей. За таких обставин спільне життя стало неможливими, на даний час вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, примирення неможливе. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітніх дітей сторін суд залишає проживати з позивачкою. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачені нею і документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень та 350 гривень витрат за надання правової допомоги адвокатом.

Outcome: approved