Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

В червні 2020 року позивач Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 136448,21 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 червня 2019 року між банком та [PERSON] було укладено договір за №95410734000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. За умовами вказаного договору [PERSON] отримав від банку грошові кошти в розмірі 100260,00 гривень із встановленням обов`язку останньої зі сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 4931,00 гривень відповідно до графіка, але у повному обсязі не пізніше 13.06.2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 55% річних, та за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений кредитним договором термін 62% річних. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 16.06.2020 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 136448,21 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 98744,60 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом у розмірі 35673,52 грн.; заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін 564,70 грн.; заборгованість по комісії 1000,00 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 34,32 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 421,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії 10,07 грн., яку Позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Також, просить стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2020 року справу направлено до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч.1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 13 червня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №95410734000 з можливістю відкриття карткового рахунку (далі Кредитний договір), за яким остання отримала у кредит у загальному розмірі 100260,00 гривень зі сплатою 55 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 13.06.2021. Також сторони домовились, що за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений кредитним договором термін позичальник сплачує 62% річних. У зв`язку з порушенням [PERSON] строків погашення заборгованості за кредитом та процентами, Позивач 25.03.2020 направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишена відповідачем без задоволення. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 16.06.2020 відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість в розмірі 136448,21 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 98744,60 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом у розмірі 35673,52 грн.; заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін 564,70 грн.; заборгованість по комісії 1000,00 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 34,32 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 421,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії 10,07 грн. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані Позивачем докази підтверджують отримання Відповідачем позичених грошових коштів та їх неповернення Позивачу, тобто невиконання Відповідачем умов, укладеного договору, а також нарахований Позивачем відповідно укладеного договору борг у розмірі 135448,21 гривень, який суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача, задовольнивши позов в цій частині. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви кредитор вимагає стягнення 1000,00 гривень заборгованості за комісією. Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісій, зокрема за зняття власних коштів, зняття готівки, як за дії, вчинювані на власну користь банку, що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №95410734000 у розмірі 135448,21 гривень, у стягненні комісії у сумі 1000,00 гривень - відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2086,59 гривень з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково.

Outcome: partial