Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований він, його дружина - [PERSON] та їх син [PERSON] , [INFO] . Відповідачка з 16 травня 2014 року зареєстрована за вказаною адресою та мешкала в цьому будинку до розірвання шлюбу з позивачем 09.09.2014 року. Після розлучення [PERSON] добровільно відмовилась від права користування будинком [ADDRESS] та виїхала на інше постійне місце проживання, а саме у житловий будинок [ADDRESS] , де вона проживає і по теперішній час. Між сторонами не було ніякої угоди щодо того, що після розірвання шлюбу та переїзду до іншого будинку [PERSON] залишиться зареєстрованою в будинку позивача. На даний час [PERSON] вже більше 6 років не є членом сім`ї позивача, в них немає спільного майна. Відповідач як інвалід ІІ групи та власник будинку має намір скористатися державними соціальними гарантіями та оформити субсидії, матеріальну допомогу, але через реєстрацію відповідачки в його будинку у нього не має такої можливості. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.06.2020 року було відкрито провадження по справі та визначено спрощений порядок її розгляду з викликом осіб у судове засідання. Ухвалою суду від 15.07.2020 року розгляд справи було через неявку відповідачки та неналежне її сповіщення. Ухвалою суду від 11.08.2020 року розгляд справи було відкладено та задоволено клопотання представника позивача - адвоката Братінова І.П. про витребування доказів. Ухвалою суду від 15.09.2020 року розгляд справи було відкладено, залучено виконком Старокозацької сільської ради як орган опіки та піклування до участі у справі в якості третьої особи та витребувано від виконкому висновок щодо доцільності визнання таким, що втратив право користування будинком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 26.10.2020 року розгляд справи було відкладено через неявку сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 01.12.2020 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника Старокозацької сільської ради. Ухвалою суду від 01.02.2021 року розгляд справи було відкладено через неявку відповідачки та представника третьої особи. У судове засідання 15.03.2021 року сторони не з`явились. Представник позивача - адвокат Братінов І.П. подав заяву з проханням справу розглянути без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом від 20.04.2006 року, видане державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Базан Т.П., позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно з рішенням Крутоярівської сільської ради від 11.02.2016 року № 53-VІІ) в селі Крутоярівка Білгород-Дністровського району Одеської області . 16.05.2014 року за вказаною адресою по [ADDRESS] була зареєстрована дружина позивача [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії її паспорту громадянина України в якому також міститься штамп про реєстрацію 24.12.1996 року відповідачки за місцем проживання: [ADDRESS] та штамп про зняття з реєстрації 16.05.2014 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 495/6065/14-ц від 09.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення набрало чинності 22.09.2014 року та відповідний штамп про розірвання шлюбу міститься в паспорті позивача. 29.05.2020 року виконуючий обов`язки старости Старокозацької сільської ради Борш Б.І. надав довідку за № 198 про те, що згідно акту обстеження факту проживання № 22 від 29.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але після розірвання шлюбу з громадянином [PERSON] з 2015 року фактично за вищевказаною адресою не проживає. Актом № 22 від 22.05.2020 року, складеного комісією Старокозацької сільської ради, яка була утворена на підставі розпорядження сільського голови Бойко В.В., встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але після розірвання шлюбу з громадянином [PERSON] з 2015 року вона за вищевказаною адресою не проживає. Згідно з Довідкою виконкому Старокозацької сільської ради № 08/05-24/43 від 11.08.2020 року, відповідно до записів по господарської книги № 5, особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за однією адресою з батьком, [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] . Право проживання та реєстрації неповнолітнього сина [PERSON] позивачем, з яким син мешкає, не оспорюється, жодних вимог позивачем з цього приводу не заявлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що право проживання та реєстрації неповнолітнього у зв`язку з зняттям з реєстрації місця проживання матері, змін не потерпатиме, та, відповідно, не порушується. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. У пункті 4 частини першої статті 406 ЦК України встановлено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Під час розгляду справи з`ясовано, що сімейні відносини між позивачем та відповідачкою припинено. Відповідачка не проживає у будинку [ADDRESS] понад один рік, поважних причин такої відсутності судом не встановлено, доводи позивача відповідачкою не спростовано, а тому остання підлягає визнанню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач, як інвалід ІІ групи, звільнений від сплати судового збору. У зв`язку з задоволенням позовних вимоги [PERSON] , на підставі положень статті 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,00 гривень на користь держави.

Outcome: approved