Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернулася до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з даною позовною заявою, в якій просила надати їй, [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] , за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] , до повноліття дитини; дозволити їй, [PERSON] або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу [PERSON] , [INFO] , за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття. На підставі ухвали судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року справа була передана на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за територіальною підсудністю (а.с.21). Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. За інформацією з офіційного сайту «Укрпошта» поштове відправлення №5200506072015 на ім`я [PERSON] відправлено до точки видачі (а.с.43), відзив на позовну заяву не подав, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Південного району Кам?янської міської ради надав суду лист про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, а також вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечують та підтримують їх в повному обсязі (а.с.36). Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 10 січня 2019 року Заводським районним у місті Кам?янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №28 (а.с.5). З 10 січня 2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). З 20 січня 2019 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, відповідач проживає окремо від сім`ї, дитина залишилася проживати разом з матір`ю. [PERSON] за функціональними обов`язками по роботі, має тимчасово виїжджати за кордон. Дитина перебуває на грудному годуванні, тому залишення дитини без грудного годування буде суперечити інтересам дитини та її здоров`ю. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак [PERSON] ухиляється від надання такого дозволу. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). За загальним правилом ст. 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп. 1 п. 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на певний разовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. У своєму позові [PERSON] порушуючи перед судом питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, не конкретизувала початок і закінчення тимчасово виїзду, що призведе до порушення прав дитини, а також батьківських прав відповідача, оскільки вони тривалий час будуть позбавлені права на особисті зустрічі, на піклування батька про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких позовних вимог. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон чинним законодавством не передбачено. Доводи позивача про те, що надання дозволу на виїзд за кордон для здійснення функціональних обов`язків по роботі необхідне для забезпечення інтересів дитини та її здоров`ю, не заслуговують на увагу, оскільки дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення, та зазначенням конкретного місця перебування дитини. Судові витрати віднести за рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed