Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 06.05.2006 року позивачка по справі є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка - [PERSON], яка у вказаному будинку фактично не проживає з грудня 2016 року та особистих речей в ньому не зберігає. На звернення позивачки з проханням добровільно знятись з реєстрації [PERSON] не реагує. Відтак, позивачка тривалий час самостійно несе витрати на утримання житла та сплачує комунальні послуги відповідно до кількості зареєстрованих осіб. В обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст. 71, ч. 2 ст. 107, ч. 2 ст. 167 ЖК України, та вказує, що не вчинення відповідачем дій по зняттю з реєстрації у спірному будинку порушує вимоги ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відтак, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві. Позов просила задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням, повістки надсилались за місцем реєстрації відповідача, яке співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала, а належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась, не повідомила причини своєї неявки та не подала відзив. Окрім того, в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка вказала, що є знайомою позивачки, спілкується з нею, заходить до неї в гості, та відзначила, що [PERSON] виїхала з будинку позивачки та не проживає там з грудня 2016 року. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що ніколи не бачила в будинку позивачки [PERSON], хоч і чула від інших, що остання там мешкає. Окремо відзначила, що [PERSON] є матір'ю позивачки. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, допитаних в судовому засіданні, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 06.05.2006 року за № 1418, посвідченого нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори [PERSON], позивач [PERSON] стала власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з наданого суду витягу з будинкової книги, а також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 03.07.2018 року, отриманими в процесі підготовки справи до судового розгляду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України на запит суду за вих. № 356/358/18/2180/2018 від 25.06.2018 року, відповідач по справі - [PERSON] зареєстрована в спірному будинку з 11.12.2015 року (а.с.8-9,14). Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 19.06.2018 року за № 682, складеним депутатом Березанської міської ради Божок Т. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як визначено ч. 1-3, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка, будучи зареєстрованою в спірному жилому приміщенні та не маючи перешкод в користуванні ним, там не проживає, своїх речей там не зберігає, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування спірним жилим приміщенням, не вчиняє. З огляду на викладене суд вважає, що [PERSON] втратила інтерес до спірного житла, поважних причин відсутності відповідача у вказаному будинку в судовому засіданні не встановлено, відтак, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved