Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 05.02.2019 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якій Позивач просить суд: визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]., а саме на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6411 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області, що посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у позовній заяві зазначив, що [INFO]. помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла згадана земельна ділянка; спадкоємцями за законом є Позивач і Відповідач як діти померлого спадкодавця, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Для отримання свідоцтва про право на спадщину Позивач звернувся до нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність на підтвердження права власності на земельну ділянку належних правовстановлюючих документів (оригіналів). Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 26.02.2019 р. судом ухвалою від 05.03.2019 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 03.04.2019 р. У підготовче судове засідання 03.04.2019 р. сторони не з'явилися, про дачу, час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено поштовими повідомленнями (а.с. 36-38). До суду 03.04.2018 р. надійшли заяви представника Позивача (довіреність від 28.02.2019 р., а.с. 24) та Відповідача про розгляд справи без їх участі, Відповідач зазначив також про визнання ним позовних вимог (а.с. 39, 40). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (пункт 1 частини другої статті 16, частина перша статті 328 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється, зокрема, за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За наявними матеріалами справи судом встановлено, що земельна ділянкаплощею 3,6411 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області, належала [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Володарською районною державною адміністрацією Київської області 12.12.2005 р. на підставі розпорядження цієї державної адміністрації від 12.07.2005 р. № 255, державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.05.324.00185 (а.с. 10). Власник зазначеної земельної ділянки - [PERSON] помер [INFO]., що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21.07.2005 р. виконавчим комітетом Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 07 (а.с. 8, 23). Позивач - [PERSON], [INFO], є сином спадкодавця, ступінь їх споріднення підтверджується наданою копією свідоцтва про народження Позивача, серія [NUMBER], виданого Карпилівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області 24.10.1980 р., актовий запис № 41, де в графі «батько» зазначено «[PERSON]» (а.с. 9). За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не склав, спадкова справа не заводилась, про що суд повідомлений державним і приватним нотаріусами (а.с. 31, 33) на відповідні запити суду від 05.03.2019 р. та від 12.03.2019 р. (а.с. 27, 32). Відповідач - [PERSON], [INFO], на спадщину батька не претендує, що вбачається із поданої до суду 03.04.2019 р. заяви про визнання позову (а.с. 40). За статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця (стаття 1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України), а також має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця (частини перша, друга статті 1274 ЦК України). За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. З матеріалів справи, зокрема відповіді приватного нотаріуса Позивачеві від 23(26).10.2017 р. № 365 01-16 (а.с. 11), вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилася спадщина у вигляді спірної земельної ділянки площею 3,6411 га; оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину для Позивача, який прийняв спадщину, виявилось неможливим через відсутність на підтвердження права власності на земельну ділянку належних правовстановлюючих документів (оригіналів). У зв'язку з цим нотаріусом було відмовлено Позивачеві у вчиненні відповідної нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину з роз'ясненням про можливість вирішення питання в судовому порядку (а.с. 11). Копію оголошення в газеті «Голос Володарщини» про недійсність втраченого державного акта на право власності додано до позовної заяви (а.с. 14). За таких встановлених обставин суд вважає, що Позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене вище спадкове майно, яке за життя належало померлому [INFO] [PERSON] на праві власності. Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved