Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Електромонтаж 466» про стягнення коштів, а саме:інфляційних втрат за період з 1 листопада 2014 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 101 487 грн. 12 коп. та 3% річних від простроченої суми за період з 1 листопада 2014 року по 25 березня 2017 року в розмірі 13 614 грн. 14 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 8 травня 2013 року стягнуто з відповідача на його користь 215 000 грн. Рішення суду тривалий час не виконується і позивачу залишаються неповернутими з суми боргу 48 576 грн. 87 коп., а тому позивач просить стягнути з відповідача відсотки річних за користування коштами та інфляційні. Позивач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не зявився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2013 року, яке набрало чинності 21.05.2013 р., стягнуто з ТОВ «Електромонтаж - 466» на користь [PERSON] 215000 грн. Рішення суду не виконано повністю, на час звернення до суду не повернутими залишаються 48 576 грн. 87 коп. Дані обставини підтверджуються: листом заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області №2539 від 29 червня 2016 року; копією рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи, що відповідачем не виконано зобовязання по поверненню грошових коштів, не виконується і рішення суду, за таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати за період з 1 листопада 2014 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 101 487 грн. 12 коп. та 3% річних від простроченої суми за період з 1 листопада 2014 року по 25 березня 2017 року в розмірі 13 614 грн. 14 коп. При цьому, суд визначаючи розмір, повністю погоджується з розрахунком наданим позивачем. Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved