Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, де просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалось, між ними виникла стійка психологічна несумісність, що призвела до частих сварок, які повністю руйнують їх відносини, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують тривалий час, проживають окремо, у них різні погляди на шлюб та сім»ю. В даний час сім»я сторін розпалась остаточно, спільних інтересів не мають, поведінка відповідача заважає позивачки спільно проживати із ним. Спору щодо місця проживання дітей та їх утримання на даний час немає. В судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити з викладених підстав, відведений судом час на примирення позитивного результату не дав, збереження шлюбу між сторонами є неможливим, спільних інтересів сторони не мають. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив надати строк на примирення. Зважаючи на те, що строк на примирення сторонам вже надавався з 01.11.2017 року по 20.12.2017 року та справа перебуває в проваджені суду з червня 2017 року, а за цей час сторони при необхідності вже могли б досягти примирення, доказів чого суду не надано. Відтак, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відповідності до вимог ст..ст.209-242 ЦПК України, зважаючи на предмет позовних вимог, вирішився спір у цьому засіданні, оскільки воно не є першим, а розгляд справи проводиться вже тривалий час. Вислухавши представників пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.06.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис №851 від 17.06.2005 року, що свідоцтвом про шлюб від 17.06.2005 року. Від шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо тривалий час та не підтримують сімейні стосунки, сім'я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved