Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В суд звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Вказану квартиру позивач отримала для власного проживання та проживання членів її сім'ї. В теперішній час в квартирі №15 зареєстроване місце проживання: позивача, її сина [PERSON], дочок [PERSON] та [PERSON], онука [PERSON] Останній є сином відповідача. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області 08.04.2011р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дитину [PERSON] залишено на виховання матері. Малолітній [PERSON] з моменту реєстрації місця проживання жодного дня не проживав у квартирі №15, оскільки одруження його батьків виявилось невдалим, а відносини між ними склались неприязні. [PERSON] разом із своєю матір'ю [PERSON] постійно проживає за адресою, за якою з 2011р. зареєстрована відповідач. [PERSON] в квартирі №15 немає і ніколи не було. Позивач не чинить перешкод для проживання онука у квартирі №15, а рішення не проживати в ній прийняла мати дитини сама. [PERSON] неодноразово зверталася до Кузнецовського міського комунального підприємства з проханням зняти з реєстрації місця проживання в квартирі №15 її онука, оскільки він там ніколи не проживав, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. [PERSON] посилається, що житлово-комунальні витрати нараховуються в тому числі й на [PERSON], а оплачує їх позивач. Це ставить її в скрутне матеріальне становище. З наведених підстав позивач вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №15. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги та обґрунтування позову підтримала повністю. З її пояснень слідує, що місце проживання онука було зареєстроване у квартирі №15, оскільки в той час син позивача [PERSON] працював на Рівненській АЕС і надіялись отримати квартиру за його місцем роботи. Тут же було зареєстроване місце проживання [PERSON], однак вона згодом знялася із місця реєстрації, а [PERSON] залишився зареєстрованим. Онук позивача ніколи в квартирі №15 не проживав і речей його там не було. Відповідач ніколи не зверталася, щоб її син проживав у вказаній квартирі. Жодних перешкод для проживання [PERSON] в квартирі №15 не створювалося. Відповідач вимагає виплатити для неї п'яту частину від вартості квартири №15 і у тому разі вона погодиться зняти із реєстрації місця проживання дитину. Однак таких коштів позивач не має. [PERSON] посилається на те, що у квартирі мало місця для проживання усіх зареєстрованих осіб, а в [PERSON] є де жити разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] позову не визнала повністю. Вважає, що дитина не втратила право користування квартирою №15 та повинна бути там зареєстрована, разом зі свої батьком. З пояснень відповідача також слідує, що до 2011 року [PERSON] відвідував сім'ю позивача, інколи ночував у квартирі №15. Після цього вони не мають бажання бачитися з дитиною. З квітня 2011р. [PERSON] не живе у квартирі №15. В теперішній час [PERSON] проживає разом із відповідачем у двокімнатній квартирі малосімейного типу ([ADDRESS]), у праві власності на яку відповідач має 1/3 частку. Покликається відповідач і на те, що колишній чоловік позивача - [PERSON], а також [PERSON] зловживають алкоголем і це було також однією із причин неможливості проживання [PERSON] у квартирі №15. Просила в позові відмовити. Із пояснень представника органу опіки та піклування Шпак В.М. видно, що в ході вивчення обставин проживання малолітнього [PERSON] було встановлено, що дитина проживає із матір'ю. Батько [PERSON] - [PERSON] говорив, що він із сином не спілкується, не виховує та не відвідує його. На засідання комісії у виконавчий комітет міської ради [PERSON] за запрошенням не прибув. Орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] має проживати із матір'ю, а його місце проживання повинно бути зареєстроване за місцем проживання батька у квартирі №15. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки і піклування, показання свідків, дослідивши інші докази у справі приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. З копії договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду №240 від 04.02.2003р. вбачається, що позивач є наймачем квартири, що складається з двох кімнат, загальною площею 41,7 м2 за адресою: [ADDRESS] Довідкою ЖЕД №2 м.Кузнецовськ від 18.11.2014р. №2785 підтверджено, що місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване в квартирі №15. З копій актів, складених працівниками ЖЕД-2 Кузнецовського міського комунального підприємства від 12.01.2011р., 12.04.2011р., 11.07.2011р., слідує, що [PERSON] і [PERSON] були відсутні у вищевказаній квартирі. В актах також зафіксовано, що факт не проживання [PERSON] і [PERSON] за вищевказаною адресою підтвердили й сусіди [PERSON] та [PERSON] Обставина непроживання [PERSON] у квартирі №15 підтверджена також копією акту комісії ЖЕД-2 від 25.12.2014р. Із заслуханих у суді показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] в квартирі №15 постійно не проживав, хоча й відвідував сім'ю позивача. В теперішній час в строк понад шість місяців [PERSON] теж у даній квартирі не проживає. Відповідно до ст.71 ч.ч.1, 2 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно із ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тобто, виходячи із змісту норм ст.71 ч.ч.1, 2 ЖК право користування жилим приміщенням втрачається особою в разі не проживання там без поважних причин. Судом із вищенаведених даних встановлено, що малолітній [PERSON] не проживає у квартирі №15 понад шестимісячний строк. Однак суд вбачає, що має місце непроживання дитини в зазначеній квартирі із поважних причин. Такими причинами є те, що батьки [PERSON] в 2011р. розірвали шлюб і проживають окремо. Між ними виникли неприязні відносини. Батько дитини не спілкується із сином. Крім того, суд зважає, що свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] давали показання про те, що [PERSON] пиячить. Свідок [PERSON] відмічала, що у зв'язку із вживанням [PERSON] алкоголю, обстановка у квартирі №15 неблагоприємна для проживання там дитини. [PERSON] зазначала про те, що [PERSON] раніше дебоширив. Свідок [PERSON] також давала показання про те, що її брат [PERSON] любить випити і буває веде себе неадекватно. Отже, наведені обставини є об'єктивно поважними причинами непроживання [PERSON] в спірному житлі та такими, що перешкоджають в теперішній час проживати дитині за зареєстрованим місцем свого проживання, разом із батьком [PERSON] Але, на думку суду, виходячи із захисту інтересів дитини, це не повинно призводити до позбавлення малолітнього права користування квартирою №15, де проживає його батько. Тому, позов не має підстав для задоволення.

Outcome: dismissed