Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 31.07.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею і Відповідачем, зареєстрований 19.02.2000 р. Відділом державної реєстрації актів громадського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 189, витрати, пов'язані із розірванням шлюбу, покласти на Відповідача. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у позовній заяві зазначила, що 19.02.2000 р. вони із Відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 189, від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], 2001\~р.н., та [PERSON], 2011\~р.н., які на тепер проживають разом із нею. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини, обов'язки з ведення спільного господарства. Від постійних суперечок і скандалів погіршилось її самопочуття, а тому вони з Відповідачем припинили будь-які шлюбні відносини. На думку Позивача, збереження сім'ї є неможливим і суперечитиме її інтересам. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 02.08.2017 р. відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 22.08.2017 р., про що повідомлено сторін. У судовому засіданні Позивач підтримала позов, просила суд задовільнити її позовні вимоги, шлюб розірвати, залишивши їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення Позивача і Відповідача, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи питання щодо прийняття визнання Відповідачем позову, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 19.02.2000 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 189 (а.с. 3). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1801 (а.с. 7); [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2055 (а.с. 6). Як зазначено в позовній заяві і не заперечувалося Відповідачем, спільне господарство сторонами не ведеться, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім'ї є неможливим і суперечитиме інтересам Позивача та дітей. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Зважаючи на викладене, суд вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позовні вимоги Позивача про розірвання шлюбу задовольнити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі імперативного припису частини першої статті 88 ЦПК України та присуджує Позивачеві, на користь якої ухвалено рішення, з Відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до статей 24, 55, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved