Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягувати довічно з [PERSON] на його користь аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. В обґрунтування позову вказував, що [PERSON] є його донькою. До повноліття доньки [PERSON] виховував її та матеріально забезпечував. В 1996 році [PERSON] зареєструвала шлюб та переїхала з чоловіком на постійне місце проживання до Російської Федерації, куди невдовзі переїхала жити і його дружина мати [PERSON], в звязку із чим в 2005 році шлюб між ними було розірвано. Позивач посилається на те, що він проживає один, є пенсіонером за віком, хворіє та отримує пенсію у розмірі 1120 грн., яка є єдиним доходом та не забезпечує його життєвих потреб. Дружини, інших дітей чи близьких, які б могли допомагати, позивач не має. В звязку із тим, що пенсія, яку отримує [PERSON], не забезпечує йому необхідного мінімуму для проживання, а саме для сплати комунальних послуг, харчування, придбання предметів першої необхідності та ліків, просив суд позов задовольнити та стягувати довічно з [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 300 грн. щомісячно. В судовому засідання [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вказував, що він є інвалідом ІІІ групи, зараз отримує пенсію у розмірі 1120 грн., якої недостатньо для проживання, а відповідач, яку він належним чином виховував, є працездатною, працює бухгалтером в дитячому садочку та має стабільний дохід, в звязку із чим має можливість надавати матеріальну допомогу та сплачувати аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. В судове засідання відповідач, яка проживає в м. Калинінград Російської Федерації, не зявилася. Із протоколу судового засідання від 07 жовтня 2013 року про виконання судового доручення, яке виконане Гурєвським районним судом Калинінградської області Російської Федерації, [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вказувала на те, що вона з червня 2013 року не працює, має двох неповнолітніх дітей та знаходиться з дітьми на утриманні у свого чоловіка, який також не працює та отримує пенсію, як воєнний пенсіонер. Зазначала, що в дитинстві батько її матеріально не забезпечував, бо практично не працював. В звязку із цим, [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, давши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії І-ФП № 184900 від 02 квітня 2013 року [PERSON] є донькою позивача [PERSON] (а.с.6). В 1996 році [PERSON] зареєструвала шлюб та переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації (а.с.58). В 2005 році шлюб між позивачем [PERSON] та матірю відповідача було розірвано; остання проживає із своєю донькою [PERSON] в Російській Федерації. Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною статті 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 6 обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ( 2947-14 ), не є абсолютним. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи та непрацездатний за віком, що підтверджується довідкою МСЕК № 012883 від 26 червня 2001 року (а.с. 9). Згідно довідки Управління УПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва від 02 квітня 2013 року № 608 [PERSON] отримує щомісячну пенсію за віком при повному стажі у розмірі 1071, 44 грн., яка на час розгляду справи складає 1120 грн., що підтверджено позивачем (а.с.16). Зазначену пенсію позивач витрачає тільки на свої потреби, що ним не заперечується. Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21 грудня 1976 року №1458 та державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 480, [PERSON] є власником земельної ділянки та незакінченого будівництвом житлового будинку по пров. Літньому, 15 в м. Миколаєві, що також свідчить про його задовільне матеріальне становище. Відповідно до копії трудової книжки відповідач [PERSON] на час розгляду справи є безробітною, знаходиться з двома неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON]О, [INFO], на утриманні свого чоловіка пенсіонера [PERSON], що підтверджено копіями свідоцтв про народження, які наявні в матеріалах справи (а.с.59,60). Також суд приймає до уваги ту обставину, що з відповідачем проживає її непрацездатна за віком матір. В звязку із зазначеним, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки матеріальне становище [PERSON] є нижчим, ніж у позивача [PERSON] Посилання позивача на належне виконання ним своїх батьківських обовязків не є підставою для задоволення позову, оскільки ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд керується принципом розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище кожної сторони. Таким чином, суд, враховуючи зазначені обставини, вважає, що позивач [PERSON] не може бути визнаним непрацездатним батьком, який потребує матеріальної допомоги за рахунок відповідача [PERSON]

Outcome: dismissed