Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 21 липня 2011 року та 13 червня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким він передав [PERSON] в борг відповідно 160 000 гривень та 120 000 гривень, а відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти у строки, визначені договорами, зі сплатою відповідних процентів. Крім цього, протягом 2011-2012 років позивач передав [PERSON] грошові кошти, на підтвердження чого надав власноруч написані розписки, зокрема відповідач взяв у борг у [PERSON] : 24 червня 2011 року на суму 38 400 гривень, 22 листопада 2012 року 20 000 гривень, 30 листопада 2012 року 15 000 гривень. 03 лютого 2015 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення боргу, але цей лист було повернуто на адресу відправника з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання. Тому [PERSON]І, змушений був звернутися до суду із позовом про стягнення коштів. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2016 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 920\~683, 58 грн., з яких : 353\~400,00 грн. сума позики, 176\~547,95 грн. сума процентів за користування позикою по договору від 21.07.2011 року станом на 31.03.2015 року, 67\~200,00 грн. сума процентів за користування позикою по договору від 13.06.2012 року станом на 31.03.2015 року, 57\~978,25 грн. сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді інфляційних втрат по договору від 13.06.2012 року станом на 28.02.2015 року, 43\~157,38 грн. сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді інфляційних втрат по договору від 13.06.2012 року станом на 28.02.2015 року, 131\~200,00 сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді передбачених договором від 21.07.2011 року станом на 31.03.2015 року та 91\~200,00 сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді процентів, передбачених договором від 13.06.2012 року станом на 31.03.2015 року. Проте, рішення боржником не виконується, борг не погашається. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти у загальному розмірі 500\~406,49 гривень, з яких : 175\~496,15 грн. сума, нарахована у виді процентів за користування відповідачем позикою за усіма борговими документами станом на 31.12.2016 року, 142\~299,28 грн. сума, нарахована за прострочення відповідачем своїх зобовязань за усіма борговими документами у виді інфляційних втрат, 182\~611,06 грн. сума, нарахована за прострочення відповідачем своїх зобовязань за усіма борговими документами у виді процентів, а також судові витрати у розмірі 5004, 07 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вже є рішення суду за аналогічним позовом, яке на даний час знаходиться на стадії виконання. Заслухавши думку сторін та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 21 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у розмірі 160000 гривень та зобовязався повернути позику до 31 грудня 2012 року (а.с. 9). Згідно з п.3 вищезазначеного договору позика за даним договором є процентною. Ставка складає 30% річних, проценти нараховуються на залишок суми позики у строк 1-го числа календарного місяця наступного за звітним, та виплачуються щомісячно. На підтвердження укладення договору позики від 21 липня 2011 року [PERSON] надав письмові розписки, якими підтвердив отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 160000 гривень (а.с.10,11). 13 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали ще один договір позики. За умовами якого, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність грошові кошти у розмірі 120000 гривень, що є еквівалентом 15000 доларів США, та зобовязався повернути вказану грошову суму до 01 березня 2013 року. При цьому, пунктом 3 даного договору передбачено, що позика є процентною. Ставка складає 20% річних, проценти нараховуються на залишок суми позики у строк 1-го числа календарного місяця наступного за звітним, та виплачуються щомісячно (а.с.14). На підтвердження укладення договору позики від 13 червня 2012 року [PERSON] надав письмову розписку, якою підтвердив отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 120000 гривень, що еквівалентно 15000 доларів США (а.с.15). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що у строк, визначений договорами позики від 21 липня 2011 року та від 13 червня 2012 року, відповідно до 31 грудня 2012 року та 01 березня 2013 року, [PERSON] не повернув грошові кошти. Крім цього, протягом 2011-2012 років позивач передав [PERSON] грошові кошти, зокрема відповідач взяв у борг у [PERSON] : 24 червня 2011 року на суму 38 400 гривень, 22 листопада 2012 року 20 000 гривень, 30 листопада 2012 року 15 000 гривень, що підтверджується копіями власноруч написаних розписок (а.с. 18, 24, 30). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На виконання даного положення чинного законодавства 03 лютого 2015 року [PERSON] направив [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу у розмірі 73400 гривень протягом 30 днів з моменту отримання вимоги. Проте, відповідачем дана вимога проігнорована. Тому, в березні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] боргу. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2016 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 920\~683, 58 грн., з яких : 353\~400,00 грн. сума позики, 176\~547,95 грн. сума процентів за користування позикою по договору від 21.07.2011 року станом на 31.03.2015 року, 67\~200,00 грн. сума процентів за користування позикою по договору від 13.06.2012 року станом на 31.03.2015 року, 57\~978,25 грн. сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді інфляційних втрат по договору від 21.07.2011 року станом на 28.02.2015 року, 43\~157,38 грн. сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді інфляційних втрат по договору від 13.06.2012 року станом на 28.02.2015 року, 131\~200,00 сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді передбачених договором від 21.07.2011 року станом на 31.03.2015 року та 91\~200,00 сума, нарахована за прострочення зобовязання у виді процентів, передбачених договором від 13.06.2012 року станом на 31.03.2015 року (а.с. 71-74). Проте, рішення боржником не виконано, борг не погашено. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, розмір процентів за користування грошовими коштами за всіма борговими документами за період з 01.04.2015 року по 31.12.2016 року складає : за договором від 21.07.2011 року 84\~295, 89 грн. (сума боргу - 160000 грн. * % ставку - 30% / 100% / 365 дн. * 641 день за користування позикою); за договором від 13.06.2012 року 42\~147,95 грн. (сума боргу - 120000 грн. * % ставку - 20% / 100% / 365 дн. * 641 день за користування позикою). Строк користування відповідачем позикою за розписками в період з моменту отримання коштів до 31.12.2016 року складає : за борговою розпискою від 24.06.2011 року на суму 38 400 27\~654,57 грн., за борговою розпискою від 22.11.2012 року на суму 20000 грн. 12\~241,37 грн., за борговою розпискою від 30.11.2012 року на суму 15\~000 грн. 9156,37 грн. Загальна сума заборгованості за всіма борговими документами становить 175496,15 грн. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~ цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових розрахунків (а.с.12-36) розмір інфляційних втрат за час прострочення боржника за договором позики від 21 липня 2011 року становить 75203,98 грн. за період з 01.03.2015 року, за договором позики від 13 червня 2012 року 56402,98 грн. за період з 01.03.2015 року, за борговою розпискою від 24.06.2012 року 5\~593,80 грн. за період з 01.08.2015 року, за борговою розпискою від 22.11.2012 року 2913,44 грн. за період з 01.08.2015 року, за борговою розпискою від 30.11.2012 року 2185,08 грн. за період з 01.08.2015 року, що у загальному розмірі становить 142\~299,28 грн. Пунктом 6 договору позики від 21 липня 2011 року та договору позики від 13 червня 2012 року передбачено право позивача у разі прострочення повернення частини позики нараховувати пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (а.с.9,14). Таким чином, розмір процентів за прострочення боржника в розрахунку за формулою сума боргу * 0,1 % / 100% * кількість днів користування становить : за договором позики від 21 липня 2011 року - 102 560,00 грн. за період з 01.04.2015 року до 31.12.2012 року, за договором позики від 13 червня 2012 року 76920,00 грн. за період з 01.04.2015 року до 31.12.2012 року, за борговою розпискою від 24.06.2012 року 1\~638,05 грн. за період з 01.08.2015 року до 31.12.2012 року, за борговою розпискою від 22.11.2012 року 853,15 грн. за період з 01.08.2015 року до 31.12.2012 року, за борговою розпискою від 30.11.2012 року 639,86 грн. за період з 01.08.2015 року до 31.12.2012 року. Загальна сума за всіма борговими документами становить 182\~611,06 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача з відповідача слід стягнути борг в розмірі 500 406, 49 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції № 270 від 26 грудня 2016 року (а.с.8) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 5004,07 гривень. Предявлений позов задоволений повністю. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 5004,07 гривень.

Outcome: approved