Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] із позовом до [PERSON], в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму позики в розмірі 820000,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 167863,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 376141,95 грн., втрати від інфляції в розмірі 746005,82 грн. та 3% річних за користування коштами в розмірі 59271,18 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.12.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 100000,00 доларів США у гривні за курсом НБУ на день укладення 8,20 грн. за один долар США. В порядку ч. 1 ст. 206 ЦК України договір було укладено в усній формі, а на підтвердження укладення вищевказаного договору відповідач видав позивачу розписку, відповідно до якої відповідач зобов'язується повернути позивачеві борг в сумі 820000,00 грн. через сім місяців, тобто до 04.07.2013 року. Позивач зазначає, що станом на 06.07.2015 року відповідач не виконав прийнятого на себе зобов'язання, не сплатив борг ані в повному, ані в частковому обсязі. На усні вимоги виконати зобов'язання відповідач жодним чином не відреагував. В судові засідання, які неодноразово призначалися на 23.07.2015 року, 10.09.2015 року, 12.10.2015 року та 09.11.2015 року відповідач не з'явився, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Представник позивача в судове засідання, призначене на 09.11.2015 року, не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та клопотав про ухвалення судом заочного рішення. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 100000,00 доларів США у гривні за курсом НБУ на день укладення 8,20 грн. за один долар США. В порядку ч. 1 ст. 206 ЦК України договір було укладено в усній формі, а на підтвердження його укладення [PERSON] видав [PERSON] розписку, відповідно до якої він зобов'язався повернути [PERSON] борг в сумі 820000,00 грн. через сім місяців, тобто до 04.07.2013 року. Також відповідач зобов'язався щомісячно виплачувати позивачеві відсотки в розмірі 3000 доларів США кожного 5 числа місяця строком 7 (сім) місяців. Станом на 06.07.2015 року відповідач не виконав прийнятого на себе зобов'язання, не повернув суму позики та відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином, наявність оригіналу розписки від 04.12.2012 року у представника позивача свідчить про невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суми позики в розмірі 820000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В договорі позики від 04.12.2012 року зазначено, що відповідач зобов'язується щомісячно сплачувати позивачу відсотки від суми позики у розмірі 3000 доларів США щомісячно протягом 7 місяців. Загалом відповідач зобов'язався сплатити на користь позивача відсотки на загальну суму 21000 доларів США (3000 доларів х 7 місяців). Фактично сторонами було затверджено наступний графік виплати відсотків за користування позикою: 04.01.2013 року - 3000 доларів США; 04.02.2013 року - 3000 доларів США; 04.03.2013 року - 3000 доларів США; 04.04.2013 року - 3000 доларів США; 04.05.2013 року - 3000 доларів США; 04.06.2013 року - 3000 доларів США; 04.07.2013 року - 3000 доларів США. В період з 04.01.2013 року по 04.07.2013 року офіційний курс гривні щодо долару США, встановлений НБУ, був незмінним та становив 7,993 грн. за один долар США. Всього відповідач зобов'язався сплатити позивачу процентів на загальну суму 167853,00 грн. (21000 доларів США х 7,993 грн.) За таких обставин, вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача процентів за договором позики від 04.12.2012 року в розмірі 167853,00 грн. також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. В договорі позики від 04.12.2012 року сторонами розмір неустойки збільшено не було, отже, при розрахунку пені позивачем бралася процентна ставка, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 06.07.2014 року по 03.07.2015 року становить 376141,95 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку втрати від інфляції за період з 04.07.2013 року по 31.05.2015 року становлять 746005,82 грн. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку 3% річних за користування коштами за період з 04.07.2013 року по 03.07.2015 року становлять 59271,18 грн. Зазначені розрахунки перевірені судом, встановлено їх обґрунтованість та правильність проведення. За таких обставин суд задовольняє вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 06.07.2014 року по 03.07.2015 року в розмірі 376141,95 грн., втрати від інфляції за період з 04.07.2013 року по 31.05.2015 року в розмірі 746005,82 грн. та 3% річних за користування коштами за період з 04.07.2013 року по 03.07.2015 року в розмірі 59271,18 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі даного позову [PERSON] було сплачено 03.07.2015 року судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру до суду в розмірі 3654,00 грн. та судовий збір за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову в розмірі 121,80 грн. Крім того, позивачем також було сплачено 13.07.2015 року судовий збір в розмірі 121,80 грн. за подання ще однієї заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Враховуючи той факт, що і обидві заяви про вжиття заходів забезпечення позову і позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на загальну суму 3897,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved