Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява публічного акціонерного\~товариства «Ідея\~Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 05.02.2016 року між ПАТ КБ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z02.200.73509, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 38\~475, 00 гривень зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 18.06.2018 виникла заборгованість в розмірі 66 845,22 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, однак представником у прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. відзиву на позовну заяву не подано, відсутні відомості щодо надіслання відзиву позивачу, відповідачем не предявлено зустрічного позову. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. 05.02.2016 року між ПАТ КБ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z02.200.73509, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 38\~475, 00 гривень зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобовязання згідно Кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим (меморіальним) ордером. Станом на 18.06.2018 року відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та розрахунком заборгованості станом на 18.06.2018 року. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватись належним чином та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Всупереч вищевказаним нормам Цивільного законодавства та умов кредитного договору відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушує істотні умови кредитного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі відшкодування збитків. У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками відповідно до ст. 22 ЦК України розуміються витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із статтею 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої зобовязання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором № Z02.200.73509 від 05.02.2016, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 18.06.2018 становить 66\~845, 22 гривень, з яких: основний борг 28 068,00 гривень, прострочений борг 3\~858, 45 гривень, прострочені проценти 6 238,13 гривень; строкові проценти 113,72 грн.; нарахована плата за обслуговування кредиту 1 031,13 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 7 541,11 грн.; пеня за несвоєчасне погашення платежів 19 694,68 грн. Останній платіж боржником здійснено 19.04.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 02.04.2018 року направляв відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобовязань, однак остання належним чином не відреагувала та зобовязань за вищезгаданим договором кредиту не виконала. Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч. 1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов'язання щодо погашення суми кредиту, що є істотним порушенням договору кредиту, укладених між сторонами, оскільки «Ідея Банк» внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати суму кредиту та суму відсотків за користування даним кредитом, на що позивач розраховував при укладенні договору, зважаючи на те, що відповідач в судове засідання не зявилася та не представила суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборговану суму відповідно до кредитного договору. При винесенні рішення суд керується статтею 13 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь ПАТ «Ідея Банк» судових витрат, судом враховується те, що відповідачем не подано до суду відзиву (зокрема, щодо визнання позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості), що виключає можливість вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1762 гривні 00 копійок. Із врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження ПАТ «Ідея Банк» судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 525, 526, 538, 549-551,611, 614, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved