Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 08.08.2017 року між ним та відповідачами було укладено договір позики шляхом оформлення розписки, за умовами якого відповідачі отримали солідарно від нього 40 000 (сорок тисяч) доларів США, зі строком повернення 08.08.2018р. 10.08.2018р. був укладений аналогічний правочин, за умовами якого відповідачі отримали солідарно від нього 40 000 (сорок тисяч) доларів США зі строком їх повернення: 15.12.2018 - 10 000,00 доларів США, 15.03.2019 - 10 000,00 доларів США, 15.06.2019 - 10 000,00 доларів США, 15.09.2019 - 10 000,00 доларів США. Відповідачі борг у визначений сторонами у договорі строк не повернули, умов укладеного із позивачем договору позики не виконали та ухиляються від їх виконання. Позивач неодноразово нагадував відповідачам про необхідність повернення йому грошових коштів, проте сума боргу відповідачами не повернута до цього часу. З врахуванням наведеного, позивач просить: стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг в розмірі 40 000,00 доларів США за договором позики від 08.08.2017 року; стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг в розмірі 40 000,00 доларів США за договором позики від 10.08.2018 року. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договори позики, згідно якого останні отримали від [PERSON] солідарно грошові кошти в сумі 40000 доларів США, які зобов`язались повернути в строк до 08.08.2018 року. 10.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено аналогічний договори позики, згідно якого останні отримали від [PERSON] солідарно грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, зі строком їх повернення: 15.12.2018 - 10 000,00 доларів США , 15.03.2019 - 10 000,00 доларів США, 15.06.2019 - 10 000,00 доларів США, 15.09.2019 - 10 000,00 доларів США Факт отримання грошових коштів [PERSON] та [PERSON] підтверджується їх письмовими розписками від 08.08.2017 року та 10.08.2018 року. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за письмовими розписками від 08.08.2017 року та 10.08.2018 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] та [PERSON] не повернули позивачу коштів. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачами, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно заборгованість за договорами позики від 08.08.2017 року та 10.08.2018 року. Судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь держави в розмірі 10510 грн.(2102х5) в рівних частинах з кожного, тобто по 5255 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved